časopisu Dámského investičního klubu České spořitelny, Lady In - Děti\nČ a s o p i s Dá m s k é h o\nZ IMA 2 0 1 4\nOstrovy velkých divů\nnt s nejn\nZjistěte více na audi.cz/A6\nSpotřeba paliva při kombinovaném provozu v l/100 km: 7,6–4,4;\nemise CO2 při kombinovaném provozu v g/km: 177–114.\nText Mária Mlčoušková\nPro letošní Designblok připravila designérka\nEva Eisler se společností Preciosa Lighting\nspeciální instalaci, v níž nechala vyrůst\nStrom života. Jeho plody tvoří nová svítidla\npěti různých tvarů a velikostí, jejichž výroba\nz pískovaného technického skla bude\nNápojová kolekce Bar od značky\nMoser slaví 80. výročí. Tento klenot\ndoby funkcionalismu od Rudolfa\nEschlera se ovšem v aktuálním\nkatalogu od toho původního liší\njiným způsobem broušení. Vznikla\ntak krásná zrcadlová optika evokující\nvčelí plástev. www.moser-glass.com\nBílá barva je symbolem čistoty a nevinnosti, ale také perfekcionismu\na touhy po dokonalosti. Rozjasňuje, zvětšuje prostor a napomáhá\npřemýšlení. Vybaví se vám ten klid, když stojíte před zasněženou plání\na před vámi se rozléhá jen bílé nekonečno? Přesně takovou chvíli spočinutí\nvám chceme nabídnout našimi tipy na designové novinky sezony.\nStudio Dechem, tvořené Michaelou\nTomiškovou a Jakubem Janďourkem, se\nzaměřuje především na práci se sklem.\nExperimentováním přišli na nápad využít\nk výrobě svítidel pro českého výrobce\nKavalier místo stínidel klasické laboratorní\nodlivky. Nová je také jejich Svítící váza, která\nintimně osvětluje nejen květinu, ale celý\nokolní prostor. www.dechemstudio.com\nUž jste někdy ochutnali čokoládu plnou\nemocí? Zlomek Touhy? Lásky? Štěstí? Díky\nprojektu Rozbíjím se skutečně můžete.\nTabulky z francouzské čokolády značky\nValrhona a italské čokolády Domori\nochucuje cukrářka Lucie Průšová vybranými\ningrediencemi, třeba pylovými krystaly\nv medu a esencí kadidla, ručně se pak\nlámou a balí do bílého papíru s různými\nsnovými texty. www.rozbijimse.com\nHermès uvádí zcela novou řadu vonných\nobjektů pro interiér – Le Parfum de la\nMaison. Pět různých vůní, z nichž nejčistší\nse jmenuje Kroky na sněhu, má tři různé\nnosiče. První, papírový origami kůň, se\nlehce vejde do zavazadla, druhým je\nkeramický oblázek, jehož porézní povrch\nskvěle a přitom diskrétně vypařuje vůni,\nnejintenzivnější je pak klasická svíčka\nv misce. www.hermes.com\nAť šaty, šperky, nebo dekorační předměty,\nfrancouzský módní dům Maison Martin\nMargiela jde mimo klasické konvence.\nTýká se to i jeho poetických sněžítek –\ntoto je na rozdíl od těch z našeho dětství\nvelikosti menšího melounu a je v něm jen\numělý sníh. Lze objednat v e-shopu\nDesignéři značky Zorya Daniel\nPošta a Zdeněk Vacek nechávají\nv kádích uměle porůstat provazy\nrůznými krystaly. Z nich tvoří\nnáramky a náhrdelníky, s nimiž slaví\núspěch po celém světě. V kolekci\nVirus dokonce krystaly kombinují\ni s drahými kameny nebo chmýřím,\nkteré připomíná jemné mořské řasy\na lišejníky. www.zorya.com\nItalská společnost Glas Italia patří\njiž téměř padesát let mezi největší\nodborníky na produkty ze skla.\nDesign jejích jakoby levitujících stolů\nrozhodně nepřehlédnete. Je to případ\ni dvojice stolků Harold a Maude od\nCarla Tamboriniho. Kdo má obavy\nz rozbití, zvolí plastové výrobky\nznačky Kartell. www.glasitalia.com\nLouis Vuitton, který se přestěhoval\na na konci listopadu v Pařížské ulici č. 3\nslavnostně otevřel překrásný třípatrový\nbutik, uvádí novou kolekci šperků\nnazvanou Emprise. Pro všechny zimní\nkrálovny z ní vybíráme náramek z bílého\nzlata, hojně zdobený diamanty a nýtováním\nna okrajích. Má připomínat kovové prvky\nikonických kufrů této francouzské značky.\nSoudě podle minimalistického\nskleněného flakonu by měla být vůně\nEssence od Narciso Rodriguez chladná\naž ledová. Ve skutečnosti je svojí svěžestí\na čistotou spíš podobná vlahému letnímu\nvánku a svými květinovými tóny vás\ntaké víc zahřeje, než ochladí. Nechybí\nani smyslný podtón kosatce ve spojení\ns ambrou. www.narcisorodriguez.com\nletos počtvrté a celkem již posedmadvacáté vás vítám při čtení Lady In, časopisu\nDámského investičního klubu České spořitelny.\nKonec roku je za dveřmi, zima si již vybírá svůj čas a to znamená, že se blíží\ndalší klubové narozeniny: v únoru oslavíme již sedmé výročí. Vnímáme, že o svůj\nklub máte pořád zájem, reagujete na zasílaný časopis, stále více se chcete účastnit\nodborně-společenských setkání a také listujete webovými stránkami. My se zase\nsnažíme odpovídat na všechny vaše dotazy a vše chystat co nejpečlivěji. Budeme\nrádi, když nám dáte vědět, zda vám informace či rady z oblasti investic pomáhají\nk lepší správě vašich osobních či rodinných financí. Snad k tomu přispěje i aktuální\nvánoční číslo časopisu, opět plné zajímavostí.\nNajdete zde několik odborných článků připravených oblíbenými autory. S Alešem\nKarem, obchodním ředitelem osobního bankovnictví České spořitelny, rozmlouval\nredaktor František Mašek o novém standardu osobního bankovnictví, službě\nBlue. Vaší pozornosti doporučuji i obvyklé makroekonomické zamyšlení hlavního\nekonoma České spořitelny Davida Navrátila. V rubrice Investiční encyklopedie\nLuděk Mokráš, analytik-ekonom České spořitelny, srozumitelně objasňuje, jakými\nmetodami lze ohodnotit cenné papíry. A z rozhovoru s odborníkem na řízení\nbilance a likvidity Viktorem Kotlánem se zase dozvíte více o úrokových sazbách\nči rozdílech v přístupu tzv. malých a tradičních bank na českém trhu.\nSvé čtenářky si jistě najdou i články o ženách. Milým překvapením snad je\nmalebné povídání Petry Doležalové s Chantal Poullain nejen o jejích snech,\nplánech či představě, jak prožít Vánoce. Zajímavou tvůrkyní, kterou vám detailněji\npředstavíme prostřednictvím její tvorby (konkrétně tapet a doplňků), je Babeta\nOndrová. O všech svých profesích pak hovoří Jitka Jetlebová, dlouholetá členka\nnašeho klubu, jinak koučka, spolumajitelka umělecké kavárny i čestná členka o. p. s.\nVěřím, že vás v zimních měsících čeká i odpočinek, proto přinášíme nové\ncestovní inspirace. Pro ty, kdo preferují lyžování a spíše blízké destinace,\nnabízíme český Špindlerův Mlýn. Naopak ty, kdo potřebují větší rozlet, zveme\nprostřednictvím projektu Escape to Nature na cestu exotickými Maledivami. A to\nnení zdaleka všechno. Pokud si přejete jen v klidu relaxovat s rubrikami Kulturní\ntipy, Sezonní menu, Etiketa či dalšími, budeme jen a jen rádi.\nZa celou redakci Lady In vám přeji krásné\nVánoce, hodně zdraví, štěstí a jako vždy\nsprávných (nejen investičních) rozhodnutí\nLady In, zima 2014\nVydavatel: Česká spořitelna, a.s., Olbrachtova 1929/62, 140 00 Praha 4, IČ: 45244782\nEvidenční číslo: MK ČR E 18177\nŠéfredaktorka: Romana Vlková\nEditorka: Petra Doležalová\nRedakce: Vera Maria Budway Strobach, Helena Matuszná, Jaroslav Kropáček\nSpolupracovníci: Anita Blahušová, Pavlína Zelníčková, David Navrátil, Mária Mlčoušková,\nDarina Sieglová, František Mašek, Vladan Krumpl, Žaneta Matuška Pavlů, Luboš Mokráš\nGrafická úprava: Radek Rytina Obrazová úprava: Libor Špaček\nFoto obálka: Subbotina\nProdukce a prodej inzerce: Petra Doležalová, Bluewind, [email protected]\nVychází: čtyřikrát ročně\n13 PRO NI\nV barvě sněhu a ledu\nChantal Poullain: o svobodě a lásce\nBabeta Ondrová obléká stěny\n12 S KABELKOU DO SVĚTA FINANCÍ\nRozhovor s Alešem Karem o novém standardu osobního bankovnictví\nČS, službě Blue\n15 PĚT OTÁZEK PRO ČLENKU KLUBU\nJitku Jetlebovou, koučku a milovnici umění\nVizitka – víc než jen kus papíru\nO centrálních bankách, zadlužených státech a ropě\n22 SVĚT NA DLANI\nMaledivy: zemský ráj to napohled\nNa dobroty k Arimu\nJak objektivně určit hodnotu cenných papírů\n30 KLUBOVÝ ZOOM\nInspirativní večer v prvorepublikovém duchu\nŠpindlerův Mlýn vás nenechá vydechnout\n35 SEZONNÍ MENU\nPro ty, kdo nechtějí sedět za pecí\n36 KULTURNÍ TIPY\nZima jako kulturní a společenská sezona\n38 ZEPTALI JSME SE\nViktora Kotlána, ředitele útvaru Řízení aktiv a pasiv\nText Petra Doležalová\nFotografie Monika Navrátilová a archiv\nPro naše setkání si Chantal vybrala příznačně\nfrancouzskou restauraci na Haštalském náměstí.\nJeden z malých kousků Francie v Praze, dvou světů,\nmezi nimiž se stále pohybuje jako v tranzitu. S láskou,\nkterá jí pomáhá šířit radost jako zázračné kapky\nna splín, a s vášní, v níž nepoleví ani ve chvílích, kdy\nmá právo propadnout hluboké bolesti. Je silná\na pevná jako královna, ale nebojí se ukázat slzy. Jejím\nnejčastějším tématem a slovem, které používá, je\nláska. Cit, který má u Chantal mnoho odstínů\na podob a je nejdůležitějším tématem jejího života.\n„Miluju lidi. A i když jsou problémy, říkám\njednu věc: Nikdy nenechat se spadnout do bláto,“\nvysvětluje svou roztomilou češtinou. „Když na mě jde\nsplín, pustím si francouzské šansony, začnu pracovat,\nprotože odmítám spadnout do deprese. Třeba\nnedávno mi zavolal bankéř: Paní Chantal, jen jsem vás\nchtěl informovat, že nemáte dost peněz na kontě pro\nzadané příkazy. A to jsou právě ty momenty, kdy si\nříkáte: Tak já makám jak blázen, jsem slavná, a sama\nbojuju o každou korunu! Protože jsme v Čechách.\nTady jsou úplně jiné podmínky. Tak si nejdřív řeknete,\nže jste v koncích, ale pak: A tak co! Nice se neděje,\nbude se to nějak řešit. Jste v háji, ale spadnout, mít\ndepky… Ne! To prostě ne! Zvednete se, postavíte\na nikdo nic nepozná. To je to důležitý, mít energii.\nA zároveň když dáváte, dostanete,“ vysvětluje\nkoloběh, který je pro ni životním motorem –\n„Říkávám lidem, kteří si stěžují: Když nejsi se svým\nživotem spokojen, běž ven a třeba pomoz staré paní\ns těžkou taškou nebo se jen na někoho usměj a\nKdyby česko-francouzský slovník obsahoval vedle\nvýrazů také obrázky, byl by u pojmu „le charme“\nportrét Chantal Poullain. Svůj půvab a téměř\nhmatatelný vnitřní náboj předává tak lehce, jako\nby jejím úkolem bylo zářit. A to přesto, že její\nkosmická dráha má i řadu vesmírných děr.\nuvidíš, že tvůj život bude mít najednou smysl,“\nsděluje své krédo nejznámější česká Francouzka\na dodává, že nejvíc ji motivuje dělat radost. „Nedávno\njsem v lékárně potkala droboučkou starou paní,\npotřebovala nějakou speciální mast na klouby.\nPtala se, jestli ji uhradí pojišťovna, a když slyšela, že\nne, chtěla jinou s podobným složením, ale neměli.\nOpatrně jsem se jí zeptala: Promiňte, ale můžu si\nudělat radost? Mohla bych vám ten mast koupit? Moc\nby mě to potěšilo… A paní byla překvapená, nevěřila,\nže se takové věci ještě stávají – takoví lidé ještě jsou?\nptala se. Říkám, že je spousta lidí, kteří rádi udělají\nradost, jenom si to v tom momentě neuvědomí.\nPak jsem si mohla říct: jo, teď je den krásnej! Hodně\nlidí se neuvědomuje, jak je krásné dát. Nejde jen\no peníze, můžete věnovat jen úsměv.“\nVelká láska s červeným nosem\nA že právě úsměv je v Čechách nedostatkovým\nzbožím, se na vlastní kůži Chantal přesvědčila už\nve svých dvaadvaceti letech. Když se jako nadějná\nmladá herečka z francouzské umělecké rodiny\nrozhodla odjet do New Yorku, potkala v televizní\nšatně vysokého hubeného klauna s velkým červeným\nnosem. Ten večer po jeho představení Am a Ea se\ndo něj beznadějně zamilovala a letenku do New\nYorku roztrhala. „Každá moje láska byla jiná, ale\nBolek obsáhl všechny její podoby,“ vzpomíná po\nletech a oči jí září. Síla jejího citu jí pak pomohla\nvydržet všechny zkoušky, které na mladou dívku, jež\ndosud vyrůstala obklopena barvami i vůněmi moře\nv Marseille i v sedle divokých koní v Camarque,\nv nesvobodném Československu čekaly.\nKdyž v roce 1979 přijela poprvé za mužem svého\nsrdce do Brna, platila vízová povinnost a každých\nčtrnáct dní musela pendlovat do Francie. Až když\ns Bolkem oficiálně začali společně vystupovat, zařídil\njí Pragokoncert šestiměsíční vízum. Ani v jednom\nz domovů nebyla úplně ukotvená, doma ve Francii její\nvolbu příliš nechápali, průměrné Čechoslováky zase\ndráždila svým přirozeným naturelem. „Pamatuji se,\njak jsem chodila do mlékárny. Bývala tam nekonečná\nfronta a já se vždy usmála: Dobrý den! Ale nikdy\nmi nikdo neodpověděl, kromě prodavačky, ale ta\nproto, že už mě znala. Ti lidi se na mě vždycky dívali\ns výrazem, co to jako je?“ Svou divokou energii prý\nmusela krotit i před svou láskou. „Bolek mi vždycky\nříkal: Chantalko, když takhle budeš chodit na ulici,\nbudu dělat, že tě neznám. I na něj jsem byla příliš\nbláznivá, tak jsem musela trošku umírnit ty barevné\ntóny, abych byla míň nápadná. Nikdy jsem nechtěla\nzáměrně rušit. Chtěla jsem zůstat tím, kým jsem,\nale zároveň jsem věděla, že tady chci žít. Nebyla jiná\nmožnost, než se adaptovat. Je to stejné i dnes: pokud\npojedete někam, kde se třeba nosí burka, tak já ji\nbudu nosit taky, nevyjdu v minisukni – nejen proto,\nže by mě na prvním náměstí zabili, ale jde o respekt\nk dané zemi a kultuře.“\nVstřebávání jiných kultur s příchodem do\nČeskoslovenska neskončilo. Bolkova tvorba se těšila\nvelkému úspěchu za hranicemi, a když napsal pro\nChantal fenomenální kus Šašek a královna, hráli jej\nv zahraničí více než patnáctsetkrát a ve čtyřech\njazycích. V Čechách se představení, kde Chantal\nsochařka, ale také\na dobrodějka Chantal\nPoullain. Jako by mládla\ns každým úsměvem,\nmožná i proto jich kolem\nsebe tolik rozdává.\n„Nejdůležitější v životě je láska. Nejen\nmezi mužem a ženou, myslím obecně.\nA obdivovat a respektovat, co máme.“\npředstavovala cizinku a despotickou moc a Bolek\nšaška, tedy lid, snažili marně výrazněji zcenzurovat.\n„Bolek to uměl podat dokonale. Povolovací komise\nbyla trochu vyvalená, nevěděla, jak se k tomu\npostavit,“ líčí Chantal se stále velkým obdivem.\nzem je půlka můj srdce, ale stále jsem Francouzka,\nstále poslouchám francouzské rádio i televizi,\nšansony, čtu ve francouzštině, počítač i mobil mám\nve francouzštině. Taky u každého textu potřebuju\nmateřský jazyk. Dělám si vždycky svůj vlastní překlad\na každé slovo, které si přeložím do francouzštiny,\ndostane význam. Češtinu se celý život učím v běhu.“\nProšla Divadlem Na zábradlí, i Národním, kde si\ndokonce zahrála roli v Jiráskově Lucerně, až zakotvila\nv divadle Ungelt. „Je to moje srdeční záležitost!\nMalé divadlo vás tlačí, aby nic nebylo ‚jako‘. Ani to\nnejde – tedy aspoň pro mě. Když to děj vyžaduje,\nšeptám, ale doopravdy šeptám, nedovolí mi to\ncokoli zazdít, nedohrát, nedomyslet.“ Do svých rolí\nse noří dokonale, více než slova je pro ni důležitá\nopravdovost emocí jejích postav.\nDo Francie, která jí nesmírně chyběla – a stále chybí –,\njezdila tenkrát kvůli vízu častěji než dnes. „Máme\ndaleko míň času, to je daň kapitalismu. Ale máme\nsvobodu, to je hrozně důležitý. Je tu svoboda hrát,\npsát, kritizovat, vyjadřovat se. Ale existuje opravdu\nsvoboda? V naší společnosti není člověk opravdu\nsvobodný, ale má možnost mít svou vnitřní svobodu.“\nKdyž se manželství Bolka a Chantal po dvaceti\nletech rozpadlo, byla to pro Chantal obrovská rána,\no svém bývalém muži ale dodnes hovoří s velkou\nněhou. „V životě mě nenapadlo, že s Bolkem\nnebudeme společně stárnout. Když však jedete\nživotem, cesty se nakonec můžou rozdělit – dojedete\nna křižovatku a každý se dá jiným směrem. Bolí to,\nale vždycky říkám, co se má stát, to se stane.\nS Bolkem se máme moc rádi, nikdy se jeden\ndruhému neztratíme, ale každý z nás má dnes svůj\nKvůli synovi Vladimírovi, který byl tehdy ještě malý,\na přání nepřipravit ho o tátu se rozhodla neopustit\nČesko ani po odchodu z Olšan, kde v tu dobu jako\nrodina žili. „Dostala jsem lano z Hradce, nabídku\nrole chůvy v Shakespearově činohře Romeo a Julie,\nkterou bych nikdy nečekala!“ Do té doby jí totiž byly\nnabízeny výhradně role cizinek. A přestože některé\nzlé hlasy kritizovaly její češtinu, režiséři a čím dál\nširší publikum ji milovali pro její autentičnost. Také\nkvůli obtížnosti práce v „nerodném“ jazyce věnovala\nChantal Poullain přípravě mnohem víc času – to\naby pronikla do hloubky slov a nitra svých postav.\n„V Čechách už jsem dlouho na návštěvě – tato\nKdyž hrála Šest tanečních hodin v šesti týdnech,\nnetušila, že onemocnění hrdinky zažije na vlastní\nkůži. Opět podle ní zasáhl osud: už jednou, hned\npo seznámení s Bolkem, rakovinu překonala, teď\npodobná diagnóza udeřila podruhé. „Bylo to v době,\nkdy jsem s Michaelou Zindelovou psala knížku\no svém životě ‚Chantal. Život na laně‘. Mordovaly\njsme se tím, hrozně jsem chtěla, aby ta knížka\npomáhala, někoho inspirovala, aby měla smysl.\nA do toho najednou přišla diagnóza rakoviny prsu.“\nNeváhala ani chvilku s léčbou a nechala se ihned\noperovat. Ač unavená po ozařování, v hraní, které jí\npsychicky pomáhalo, neustala. Energii, již na prknech\nvydávala, získávala od diváků zpět. Brzy se osobně\nzapojila do kampaně proti rakovině. „Najednou jsem\nvnímala i pozitivní stránku své nemoci. Abych zase\nměla co dát. Pro mě to byla příležitost, jak ženám\ns těmito problémy pomoci, aby na nemoc přišly včas.“\nChantalina mladší sestra na rakovinu prsu umřela,\nvydala se cestou alternativní léčby a nakonec se\nrozhodla pro eutanázii. „Už byla pryč, ale měla stále\núsměv. Asi viděla něco krásného,“ vzpomíná tiše\nChantal. „Myslím, že to byla ona, kdo mi přivolal\n‚do palice‘ neodbytné nutkání nechat se vyšetřit.\nLékaře mám ráda, ale vždycky jsem si je držela od\ntěla: Zůstaňte ode mě daleko, přijdu, až už to nebudu\nmoct vydržet, protože vždycky něco najdete.\nA doktoři se smějí, říkají, že taky sami moc\nnechodí… Ale prevence se prostě nemá zanedbávat.“\n„V životě nechávám velet svůj instinkt a cit,\nneanalyzuju situaci. Takhle funguju.“\nPřestože vystudovala církevní školu, její\nmaminka, malířka, předala svým dcerám kus svého\nbuddhistického pojetí víry, že jedním životem to tu\nnekončí. „Nebojím se bolesti, bojím se nechat tu ty,\nkteré miluju. Ale ze smrti strach nemám. Nedělám\nsi palici, jestli to znovu přijde, nemá smysl myslet\nnegativně,“ dodává rezolutně.\nPůda s poklady\nKdyž se Chantal před dvěma lety dozvěděla svou\ndiagnózu, rozhodla se „udělat půdu“. „Tam schovám\nvšechny ty krásný věci, trošku historie Vladimírovy\nrodiny – fotky, Bolkovy a moje scénáře, starý řidičák,\nsvé poháry z automobilových závodů, všechno\ntam naskládám pro jeho děti,“ plánuje tak trochu\nmelancholicky a začne se smát, když mi líčí svou\nnedávnou historku z dražby pěti obrazů kalendáře\nProměny, který každoročně vydává její Nadace Archa\nChantal. „Na jednom byl Bolek stylizován jako Žižka.\nA byl tam můj kamarád Milan Friedrich, který na ty\nobrazy přihazoval. Ale Bolek bojoval a přihazoval\nna sebe, tak moc chtěl svoji fotku jako Žižka. Pak to\npoložil, protože už tolik neměl. A ten můj kamarád,\nkterý tenkrát ten obraz s Žižkou vydražil hodně\nvysoko, mi jej později daroval se slovy: Vím, že\nmáš Bolka stále ráda, tak tady ho máš. A já ho pak\ndarovala Bolkovi, ale pod podmínkou písemného\nVztah stárnoucí kurtizány Ley k mladičkému Fredovi (I. Orozovič) dokázala Chantal Poullain vykreslit s přesvědčivou grácií a její čeština s charakteristickým akcentem\nadaptaci francouzského románu příhodně koření. Jediný mladík, ke kterému chová hluboké city mimo divadelní prkna, je však její talentovaný syn Vladimír.\nslibu, že ten obraz poputuje taky k Vladimírovi – ten\nho zase dá svým dětem – a ten obraz tak bude mít\nhistorii, takovou cestu. Takto jsem chtěla to všechno\nzachovat pro Vladimíra, aby se do všech těch věcí\nmohl ponořit, do těch dopisů, scénářů, fotek, do\n„Zatím jsem potkala čtyři nejdůležitější muže svého\nživota: tatínka, Dominiguea, Francoise a Bolka,\nodhaluje ve své otevřené knize ty nejcitlivější kapitoly\nsvého dosavadního života. Tím nejdůležitějším je dnes\nbezesporu syn Vladimír, který se stejně jako jeho\nrodiče vrhl na dráhu herce. Role maminky je podle\nChantal v jejím životě tou nejvýznamnější.\n„S Vladimírem jsme si velmi blízcí, je to hodně\nvnímavý člověk. Odmalička jsem ho vychovávala\nk tomu, aby měl respekt, mohl se na sebe podívat do\nzrcadla a nestyděl se. Ale on sám je strašně citlivý, má\nsvůj vnitřní zákon. Váží si života i práce. A i když chce\nžít samostatně, váží si rodičů – volá nám často\na je na nás pyšnej. A já mám obrovskou radost, když\nto řekne,“ říká dojatě máma Chantal.\n„Ale taky jsem se při výchově nabrečela,“ přiznává\no časech, kdy mu musela nahrazovat otce. „I jako\nmalej tomu rozuměl, že to není jednoduchý, a chtěl\nmi pomoct. Kolikrát mě viděl brečet, zoufalou, že\nmi chybí Francie… rozhodla jsem tu ale zůstat kvůli\nněmu. Odjela bych jen, kdybych neměla práci, to bych\nmusela. Dnes jsem ráda – vidím, jak se sourozenci\n(Kamila a Anna z předchozích vztahů Bolka Polívky\na jeho tři děti ze současného partnerství, pozn. red.)\nmilují, jak k sobě mají blízko. Kdybych odešla, tak by\nje tak neznal.“\nVánoční svátky, které tradičně tráví se svým synem,\nChantal miluje. Těší se, až ve svém krásném pražském\nbytě nazdobí stromek, který musí být velký až do\nstropu, a navaří francouzské dobroty – mořské ryby,\nmušle, kachnu na medu – ale i český bramborový\nsalát. Tradice, na kterých zatím její syn trvá, si ale\nsama dokáže představit i jinak. „Před dvěma lety nás\npozvala moje sestra na tropický ostrov, představte\nsi postel skoro na vodě… no sen! Vánoce ‚na písku‘,\nale Vladimír rezolutně odmítl. Nikdy jsme neporušili\ntradici a tradice pro mě znamená trávit Vánoce spolu\nSvé lásky a sny se Chantal snaží následovat, ale jeden\nz těch největších zatím zůstává kdesi za horizontem.\nVyrůstala u moře a to jí v Čechách chybí. Touží po\nživotě na lodi. „Voda mi dává energii, miluju ten\nnekonečný pohled, ráda cítím vítr. Když jsem\nu moře, je mi jedno, jestli je zima, nebo léto. Dokonce\ni v zimě je totiž moře nádherné, jde z něj taková\nsíla,“ zasní se a nadšeně rozhazuje rukama. „Je šedé,\ndivoké, krásné… má svou romantiku, kouzlo, nostalgii\na zároveň velkou energii, a to mám raději, protože\nv létě je u něj masa lidí, turisti, a já mám ráda, když je\nklid.“ Udělat si kapitánské zkoušky je pro Chantal\nprý jen otázkou času, ale místo, kam chce plout,\nnechává otevřené. Může to být „její“ Francie, ale\ni jiný směr někde na jihu, kde život tepe. „Když mi\nzítra řeknete, že pozítří musím odjet, tak to pro mě\nnení problém. Kromě syna samozřejmě. Jinak jsem\n… o své tvorbě\nDo žen různých povah i osudů se momentálně\npřevtěluje na prknech Divadla Ungelt. Vedle toho\nobjíždí za doprovodu jazzového tria Štěpána\nMarkoviče česká města s repertoárem francouzských\nšansonů. „Když po našem vystoupení přijdou lidé\na jsou šťastní, najednou má všechno smysl. Jsem\nunavená, v noci musím zpátky, ale když za vámi\nněkdo přijde a řekne vám, že mu naše šansony daly\nna dlouhou dobu novou sílu… Nebo přijdou s mojí\nknihou Život na laně a říkají, že ji nosí stále u sebe.\nPak je život krásnej…“\n… o ženách a o mužích\n„Žena je nádherný tvor, ale s kým můžu opravdu\nmluvit, to je muž. Muž je víc rovný, upřímný. Ženy\ndokážou víc ublížit, umějí být samy k sobě zákeřné,\nzávistivé. Mám pocit, že sama jsem někdy víc muž\nnež žena. Je to také spojeno s profesí – spousta žen\nv ní má se mnou obrovský problém, možná proto,\nže jsem jiná. Je samozřejmě pár žen, na které se\nmůžu obrátit, když mi je zle – moje sestra, moje\nmanažerka, jedna dvě kamarádky… Ale je to muž,\no koho se chci opřít. Člověk se nemá opírat\no ženu… A i když já to lidem nabízím, aby se o mě\nopřeli, já se o ženu nikdy neopřu, k tomu potřebuji\n… o investicích\n„Nikdy nemám peníze. Mám vždycky tolik, abych\nexistovala, ale opravdové peníze jsem nikdy neměla.\nVždycky jsem ale obdivovala ty, kdo umějí dělat\npeníze, pro mě je to až neskutečný. Ráda bych uměla\ninvestovat do ‚konkrétní hmota‘, ale neumím to. Na\nto mám Českou spořitelnu, miluju svého bankéře –\nbez něj jsem ztracená, tady v pobočce ve Dlouhé\njsou fakt úžasní. Jinak investuju hlavně do historie\nrodiny, do vztahů… A umím sehnat peníze pro\nostatní na různých akcích a dražbách, ve své nadaci,\nto mě motivuje a dává sílu. Investuju do života a do\nlásky. To je moje investice, dělat někoho šťastným,\nklidně jen jednoho člověka. I to stojí za to.“\nChantal Poullain (1956) se\nnarodila v Marseille, vystudovala\ndivadelní akademii v Ženevě, poté\nstudovala v Anglii, hrála v několika\nfrancouzských a švýcarských\ntelevizních filmech. S českým hercem,\nmimem, scenáristou a majitelem divadla\nBolkem Polívkou má syna Vladimíra\n(1989). Po letech strávených v Brně\na Olšanech dnes žije v Praze.\n Do širokého povědomí vešla\npředevším divadelní a filmovou rolí\nkrálovny ve hře Šašek a královna.\nVe filmu či televizi jsme ji mohli vidět\nve snímcích Kopytem sem, kopytem\ntam, Konec starých časů, Hrad\nz písku, Král Ubu, Vyhnání z ráje.\nHostovala v hradeckém Klicperově\ndivadle v představeních Romeo\na Julie, Antilopa, Mistr a Markétka.\nNyní ji můžeme vidět v pražském Divadle\nUngelt: Hra o manželství, Na vaše riziko,\nKurtizána nebo Šest tanečních hodin\nv šesti týdnech.\n Dvakrát překonala zákeřnou nemoc\na své myšlenky a střípky životních\nosudů zachytila v knize Chantal.\nŽivot na laně. Je zakladatelkou\na prezidentkou nadace Archa Chantal,\nangažuje se v dalších charitativních\n Od roku 2010 vystupuje po České\nrepublice se šansonovým programem\nza doprovodu jazzového tria\nŠtěpána Markoviče (CD Chansons, 2009).\nV současné době vedle koncertního\nturné připravuje další knížku a dva\nfilmy: počátkem roku 2015 se do kin\nchystá snímek „o utrpení, odpuštění\na svobodě“ Burácení, který napsal\na režíroval Adolf Zika a v němž Chantal\nhraje matku hlavní hrdinky. Hlavní roli\npak bude hrát v připravovaném filmu\npodle skutečné události Za oponou\nnoci, v produkci Milana Friedricha\na režii Dalibora Stacha.\nDesign nejen pro vaše zdi\nV kvalitním designu se dobře bydlí, zejména pokud jde o design nadčasový, který\nhned tak neomrzí. Prostorem jeho uplatnění se lehce můžou stát třeba zdi: stačí je\nobléct do originálních a stylových tapet Babety Ondrové. Její čisté a jasně čitelné\nvzory se uplatňují také na polštářích, lampách či hodinách, interiér si díky tomu\nmůžete doladit do dokonale jednotného charakteru. Těšit vás bude každý den.\nText Anita Blahušová Fotografie archiv LAVMI\nSvěží a hravé vzory\nse kromě designových tapet\nuplatní také na doplňcích.\nsi tak můžete vyladit\ndo jednotného stylu.\nKolekce Babety Ondrové jsou inspirované\nelegancí padesátých let, atmosférou\npři letním kempování či informačními\ntechnologiemi. Nedílnou součástí její tvorby\njsou tapety určené pro dětské pokoje –\nkluci a holky jejich hravost jistě ocení.\nBabeta Ondrová je vystudovaná grafička. Po\nstudiích typografie a knižní grafiky na Vysoké škole\numěleckoprůmyslové v Praze zakotvila na několik\nlet v mezinárodních reklamních agenturách, kde se\nvěnovala reklamní komunikaci. Se svým životním\npartnerem, konceptualistou a mj. členem kultovního\ndivadla Sklep Janem Slovákem, založili v roce 2007\nKreativní prostor LAVMI. Pod jejich rukama vznikla\ntřeba známá modrá „fazole“ loga Czech POINT.\nPostupně se oba partneři začali od grafické práce\nstále víc odklánět a o dva roky později představili své\nprvní designové tapety. „Tenkrát jsme netušili, co se\nz našeho nápadu vyvine. Zrovna jsme dělali na\nzakázce pro developerský projekt, kde v showroomu\nchtěli nějak pojmout zdi. Vytvořili jsme obrazovou\ntapetu a byli nadšení, co dokážou tapety s interiérem\nudělat,“ popisuje začátek dnes již proslulé značky\nLAVMI Babeta Ondrová.\nGraficky silný minimalismus\nSama grafička a návrhářka prožila dětství ve\nvytapetovaném panelákovém bytě. „Moje maminka si\nna výběru dávala dost záležet, vždy měla vkus a dost\nmě ovlivňovala. Jako dítě mě bavilo dívat se na zdi\na objevovat. Znáte to, když vám něco pořád\npřipomíná něco jiného – jako například obličej,\ni když jsou na zdi květiny. Víte, co myslím?“ vysvětluje\nNa základě jejích návrhů brzy vznikly první\nkolekce tapet, všechny čisté a jednoduché, s citem\npro barevnost. Bonusem je fakt, že jsou ekologicky\nnezávadné. „Naši čeští zákazníci se zajímají o to, co\njedí a jak bydlí. Zvlášť důležité je to v pokojích pro\nděti, kam vinylové tapety opravdu nepatří, i když jsou\nomyvatelné tak, že zeď můžete vzít hadicí,“\nobjasňuje designérka, jejíž tapety dnes slaví úspěch\ni na mezinárodním trhu. „Lidé si často myslí, že jsme\nSkandinávci – je to dáno minimalismem a zároveň\nsilnou grafikou. Paradox je, že zrovna v severských\nzemích se moc netapetuje,“ říká Babeta Ondrová\na dodává: „Daří se nám v západní Evropě, hlavně\nv Belgii, Německu a Nizozemsku, ale dokonce\ni v Japonsku.“\nPo úspěchu designových tapet s výraznými vzory\nse značka LAVMI rozšířila o hodiny, svítidla, látky\na další bytové doplňky, a rovněž o inspirativní kolekci\npro děti. Prohlédnout si interiér zařízený podle\nvkusu a fantazie Babety Ondrové můžou zájemci\nv pražském showroomu na rohu Zlatnické ulice\na Petrského náměstí. „Začali jsme s kamennou\nprodejnou a zjistili, že ne každý chce zrovna\ntapetovat, i když se mu naše práce líbí. Vzory si\nsamy říkají o další produkty, kde se dají aplikovat,\na vznikají tak celé série,“ vysvětluje návrhářka. „Dnes\nSortiment značky LAVMI\nse postupně přirozeně rozrostl\no další produkty, které zpříjemňují\nkaždodenní bydlení a stolování.\nvidím, jak se v mé práci rýsuje koncept, jak dozrává.\nKdyž jsme začínali, vystřelila jsem různými směry.\nTeď už nestřílím do vzduchu, usadilo se to a začíná\nto tvořit celek, je to víc a víc ze mne samotné –\na tím víc rozpoznatelné i pro lidi,“ říká o procesu\nZákladem ovšem stále zůstávají tapety.\nK pravidlům tapetování dnes například patří, že\nse využívá pouze jedna stěna místnosti. „Nesmí se\nto ale brát jako zákon,“ říká Babeta Ondrová\na doporučuje: „Naše tapety jsou výrazné, a čím větší\ndekor, tím víc je s ním potřeba šetřit. Důležité je brát\nv úvahu velikost místnosti a odstup ode zdi. Našim\nzákazníkům jednoduše radíme, aby si tapetu vybírali\nsrdcem, protože oni s ní budou bydlet,“ připomíná.\nPráce Babety Ondrové byla mnohokrát oceněna\nodborníky. V roce 2013 například získala právě za\nkolekce svých tapet prestižní cenu Elle Decoration\n(EDIDA), v roce 2009 obdržela Národní cenu za\ndizajn od Slovenského centra dizajnu a Ministerstva\nkultúry SR, navíc je její jméno uvedeno v knize\n100 ikon českého designu. „Ocenění každého\nčlověka potěší a zároveň na něj upozorní. Lidé si vás\nvšimnou, vidí razítko a řeknou si: aha, tak to asi bude\ndobré. Dovolte mi ale znovu připomenout: vybírejte\nsrdcem a vlastníma očima, ne razítkem. Design má\npřece zkrášlovat a zpříjemňovat život,“ uzavírá\nTvorbu babety ondrové najdete\n„Klienti, kteří hledají\nvíc než jen běžný\núčet, mohou využít\nnovou službu Blue.\nJe určena všem, kdo\npřemýšlejí, jak nejlépe\nzabezpečit rodinu, jak\nse zajistit na penzi či\njak si splnit sen. Tato\nslužba je založena\nna osobním bankéři,\nkterý zná klientova\npřání, potřeby i jeho\nrodinné zázemí,“ říká\nAleš Karo, obchodní\nText František Mašek,\nČeská spořitelna začala nabízet službu Blue,\nkterou označuje za nový standard osobního\nbankovnictví. Oč jde a komu je určena?\nJe určena lidem, kteří chtějí systematicky řešit svůj\nfinanční, ale i běžný život. Chceme tedy oslovit\nklienty, kteří přemýšlejí, jak nejlépe zabezpečit\nrodinu, jak se zajistit na penzi nebo co se stane, když\nsi zlomí ruku. Ale také jak si splnit sen a koupit si\ntřeba motorku, chalupu nebo jachtu. Klienti bank\ntotiž často hledají někoho, s kým si o tom mohou\npohovořit a kdo jim poradí.\nZákladem je tedy kvalitní poradenství?\nAno, Blue je založeno na osobním bankéři. Stará se\no klienta, zná jeho přání, ví, jak bydlí, jaké má rodinné\nzázemí i jak se jmenuje jeho pes. Zpočátku vůbec\nnejde o finance. Sleduje klientův život a na jeho\nzákladě, ale i podle preferencí, které má, mu pomůže\nvybírat produkty, jež přispějí k dosažení jeho cílů.\nTy se liší – každý sní o něčem jiném a vyznává jiné\nhodnoty. Takový poradce je tak vlastně klientův\nprůvodce životem. Hlídá za něj i drobnosti jako třeba\nkonec platnosti platební karty nebo ho upozorní,\nže plně nevyužívá státní podporu. S klientem je\nv osobním kontaktu. Jde tedy o něco jiného, než když\nmu zavolá anonymní hlas z call centra banky.\nNaši osobní bankéři procházejí podrobným\nškolením a přísnou certifikací. Jde tak o zkušené\na schopné poradce. Velkou výhodou také je, že\nklienta, který nechce chodit na pobočku nebo\nnevyžaduje vyloženě fyzický kontakt, lze stejně dobře\nobsloužit elektronickou cestou. Příkladem je služba\nBusy banking, díky níž může zákazník podepsat\njakékoli dokumenty přes Servis 24, tedy naše\nA pokud jde třeba o investice?\nInvestice patří s bydlením ke dvěma oblastem,\nu nichž nabízíme specializované služby. V obou\npřípadech se snažíme poskytovat skutečně\nmaximální servis. Osobní bankéř proto při\nvyřizování klientových přání a potřeb spolupracuje\ns hypotečním a investičním specialistou.\nNení ale služba Blue příliš drahá?\nZákladní cena činí 400 korun měsíčně. Díky různým\nslevám ji lze ale mít levněji, nebo i zdarma. První\nslevu ve výši 70 procent klient získá, když si k nám\nposílá mzdu ve výši alespoň třicet tisíc korun nebo\nmá-li u nás uloženo v investicích, případně formou\núvěru, dohromady minimálně půl milionu korun. Pak\nho vše stojí 120 korun měsíčně. Vlastní-li u nás klient\núčet, na který si nechá posílat peníze, a k tomu má\ndva produkty s určitou částkou, vyjdou ho poplatky\nna 60 korun měsíčně. Pokud jsou tyto produkty tři,\nzíská stoprocentní slevu a vše má zdarma, což je\npřípad většiny zákazníků.\nNaším cílem je, aby měl klient dobře vyřešeny\nfinanční záležitosti. Měl by tedy u nás mít více než\ntři produkty. Každý by měl být zajištěn na penzi,\nk tomu by měl investovat atd. To je minimum,\nabychom ho mohli prohlásit za finančně zajištěného.\nKlienta vlastně odměňujeme za to, že má dobře\nTakže slevy jsou i za pojištění nebo stavební\nZa stavební spoření nikoli. Do služby Blue se\npočítá vše z oblasti přání, tedy třeba hypotéky,\nspotřebitelské úvěry, vše z oblasti zajištění (tedy\npojištění), budoucnosti, což jsou primárně penze\na dále investice; z oblasti rezerv je kreditní karta.\nPovažuji to za supernabídku – klient má k dispozici\nosobního bankéře či elektronické kanály, k nimž patří\ntakzvaná virtuální pobočka. Řada klientů chce mít\ntotiž osobního bankéře ve videocentru, otevřeném\nod sedmi ráno do deseti hodin do večera. Kdo\nvyužívá službu Blue, má navíc naše produkty\nzvýhodněny: může získat úvěr levněji, k dispozici má\ni širší nabídku investic, lepší kreditní kartu a další\nZ toho, co jste řekl, vyplývá, že Blue je vlastně\nbanka v bance?\nNaším cílem je vytvořit v České spořitelně tři\n„banky“, z nichž si může klient vybrat. Když chce\nněco jednoduchého, nepožaduje zvýhodněné služby\na neočekává, že pracovník jej bude detailně znát,\nmůže využít klasickou pobočku České spořitelny.\nBude mít sice méně rozsáhlou nabídku produktů, ale\nzíská rychlé a jednoduché služby.\nPak je zde Blue, tedy servis pro ty, kteří chtějí,\naby se o ně někdo staral, trochu o tom přemýšlejí,\nvyužívají nabízené produkty šířeji a chtějí i výhodnější\nnabídky. A vedle nich existují klienti, kteří hledají\nněco exkluzivního včetně luxusní pobočky. Požadují\ntřeba VIP salonek na letišti, slevy do vybraných\nrestaurací a pomoc s řešením mimořádných situací.\nPro ně je nejvhodnější Erste Premier, případně\nV České republice banka zaměřená na tento segment\nklientů neexistuje. Vycházeli jsme proto spíše ze\nzápadních zemí, kde je silná konkurence a tomu\nodpovídá i širší nabídka produktů. V prvé řadě nás\ninspirovali naši kolegové z Erste, kteří takové služby\núspěšně nabízejí již řadu let. Některé fragmenty\ntéto služby jsme ale poskytovali už dříve. Největší\ninspirací pro nás ale byli samotní klienti. Zajímalo nás,\nco chtějí či oceňují, a na základě jejich názorů a přání\nvznikla služba Blue.\nKomu tuto službu nabízíte?\nVycházíme ze dvou zdrojů – z databáze zákazníků\na klasických akvizic. Podle našich zjištění není řada\nklientů spokojena se službami poskytovanými\nna českém trhu. Zjednodušeně řečeno ze dvou\ndůvodů. Část zákazníků bank hledá nízké poplatky,\ndalší chtějí dobré služby a jsou za to ochotni něco\nzaplatit. Víme, že klientů, kteří hledají kvalitu, je dost\na nejsou spokojeni. Díky službě Blue, kterou jsme\ndříve nazývali osobní bankovnictví, jsme se vlastně\nBlue je založeno na osobním bankéři. Stará se o klienta, zná jeho\npřání, ví, jak bydlí, jaké má rodinné zázemí i jak se jmenuje jeho\npes. Takový poradce je tak vlastně klientův průvodce životem.\nNabídku Spořitelny považuji z hlediska konkurenceschopnosti\nza nejširší na trhu. Umožňuje investovat v eurozóně i v rámci\ncelého světa, nabízíme rovněž řadu dluhopisových, akciových\nči smíšených fondů, ale také oborově či sektorově orientované\nnebo zaměřené na alternativní investiční nástroje.\nstali na trhu ve srovnání s GE Money Bank, Komerční\nbankou či ČSOB jedničkou v segmentu středně\nmovitých klientů. Máme nejspokojenější klienty.\nMuseli jsme ale něco udělat pro to, abychom je\nk nám dostali. Nových zákazníků je hodně\na chceme přilákat další. Jednou z cest je název Blue.\nDalším zásadním zdrojem jsou reference. Pokud\nje klient spokojen, bankéř se ho zeptá, zda mu\nnedoporučí někoho dalšího. Zaměřujeme se tedy na\nnaše zákazníky a nabízíme jim službu, o které dosud\nnevěděli, že ji máme. Zároveň chceme přilákat klienty\nKolik klientů již má službu Blue?\nMáme už zhruba tři sta tisíc klientů.\nAleš Karo (35 let)\nVystudoval obor biomedicínské\ninženýrství na ČVUT v Praze\na management na Cambridge\nInternational College. Poté pracoval\nněkolik let ve Velké Británii pro\npředního výrobce řídicích systémů\npro průmyslové aplikace Invensys\nControls. Po návratu se osm let\nvěnoval v poradenské firmě Deloitte\nzejména v bankovnictví a pojišťovnictví.\nOd roku 2012 pracuje v České spořitelně,\nkde odpovídá za segment středně\nmovitých klientů (mass affluent), jimž\nbanka poskytuje od letošního října\nspecializované služby pod značkou\nBlue. Je ženatý a má syna. Volný čas\nvěnuje rodině a psovi. Jezdí také na\nkole a na motocyklu Harley-Davidson.\nK jeho koníčkům patří i sportovní lezení.\nProč přichází Česká spořitelna s touto\nslužbou právě nyní?\nPředně jsme chtěli být první, protože podobnou\nslužbu masově zaměřenou na tyto klienty nikdo\nnemá. Navíc není mnoho klientů příliš spokojeno\ns poskytovanými službami a jen málo bank jim je\numí poskytnout v požadované kvalitě. Věřím, že my\nano. Službu Blue jsme ostatně připravovali dva roky,\ntakže nejde o úplnou novinku. Chtěli jsme ale přijít\ns něčím novým, až si bude tuto značku možné spojit\ns něčím konkrétním. A nyní nastal okamžik, kdy na ni\nmůžeme být pyšní a lze o ní veřejně hovořit.\nVraťme se k tomu, co klientům nabízíte.\nV době nízkých úrokových sazeb roste\nvýznam správného zhodnocení peněz. Z čeho\nvychází služba Blue?\nMáme velmi chytré lidi v Investiční společnosti České\nspořitelny a v investiční divizi banky. Ti rozumějí\ninvesticím a dokážou klientovi doporučit správnou\ninvestiční strategii. Jsou schopni na základě toho, jaké\nriziko je klient ochoten přijmout, vytvořit takzvané\nmodelové portfolio, a to ve čtyřech verzích. Jde\no naši vlajkovou loď – tvoří ji kombinace různých\ninstrumentů od dluhopisů přes podílové fondy po\nspeciální investiční nástroje. Nabídku Spořitelny\npovažuji z hlediska konkurenceschopnosti za nejširší\nna trhu. Umožňuje investovat v eurozóně i v rámci\ncelého světa, nabízíme rovněž řadu dluhopisových,\nakciových či smíšených fondů, ale také oborově\nči sektorově orientované nebo zaměřené na\nalternativní investiční nástroje. Naši odborníci\nklientům poradí, jaké modelové portfolio si mají\nvzhledem ke svým potřebám a představám o délce\ntrvání investice či rizikovému apetitu vybrat.\nNavíc máme k dispozici speciální nástroje,\nnapříklad investiční konfigurátor.Vždy záleží na tom,\njak je klient sofistikovaný. Se základním investováním\nmu pomůže osobní bankéř, se speciálními produkty\ninvestiční specialista. Důležité také je, aby si klient\nzvykl investovat pravidelně. Při investování mu\npomáhá i finanční plán. Vychází z jeho představ\no výši zhodnocení prostředků a míře kolísání jejich\nhodnoty za stanovené období podle tržního rizika,\nkteré je ochoten podstoupit. Podle toho mu osobní\nbankéř, případně specialista doporučí vhodnou\nJaké investice klienti preferují?\nSpíše konzervativnější. Dynamičtější investování\nvyužívá hlavně mladší generace. Ve srovnání se\nzápadní Evropou u nás stále není investování příliš\nrozvinuto. A když někdo začíná, bývá opatrnější.\nCož není na škodu. Každý má přitom nějaký vztah\nk životu, podle toho se chová a tomu má odpovídat\ni jeho investiční portfolio.\nBlíží se konec roku. Jaké cíle máte pro ten\nChceme samozřejmě, aby počet našich klientů dál\nrostl a abychom byli více vidět. Když vznikne nějaká\nznačka, je vlastně prázdná. Chceme jí tedy dát obsah.\nTřetím cílem je mít stále více klientů, kteří mají\nsprávně nastaveny své finanční potřeby.\nNeobáváte se ale, že v případě úspěchu této\nslužby ji budou požadovat i méně movití\nNe, toho se nebojíme. Převis poptávky je vždy\npříjemný. To určitě zvládneme.\nJako šéfová významné mezinárodní společnosti Jitka\nJetlebová pochopila, že pouhá znalost čísel a systému\nk úspěchu nestačí; je potřeba se rovněž umět k lidem přiblížit\na motivovat je. To ji přivedlo ke koučinku, kde klientům\npomáhá k pozitivním změnám v osobním i profesním životě.\nText Petra Doležalová Fotografie archiv\nCo si představit pod pojmem koučink a čím si\npodle vás v posledních letech získal takovou\npopularitu? Která jeho fáze je nejdůležitější?\nKoučink pro mě znamená vysoce efektivní\na sofistikovaný rozhovor, který by měl vytvořit\noptimální podmínky pro naši mysl, abychom se cítili\nuvolněně a mohli tak lépe přemýšlet a vytvářet\nsvé vlastní nápady. „Jde o způsob, jak nechat lidi\nBohužel reputace koučinku v poslední době spíše\nutrpěla, dnes se za kouče vydávají jedinci, kteří rychle\nzískali certifikát, jenž často není podložen kvalitním\nstudiem ani stabilní osobností. Na druhou stranu\ndnes stále více firem právě tuto metodu podporuje\na využívá profesionální kouče pro rozvoj svých týmů\na vybrané manažery.\nVšechny fáze koučinku mají svá opodstatnění, ale\nje třeba dbát zejména na tu část, kdy své nápady\nrealizujeme a zároveň si osvojujeme nové vzorce\nchování tak, aby se staly přirozenou součástí našeho\nNabízíte jak individuální osobní koučink,\ntak koučink pro firemní kolektivy, jehož\ncílem je vyrovnaná firemní kultura, podpora\naktivních žen a začleňování. Vnímáte v této\noblasti u českých firem nedostatky? Kde se\nnejčastěji dělají chyby a jak se vám je daří\nAno, vnímám stále velké nedostatky, je to ještě\nběh na dlouhou trať. Většina mezinárodních\nspolečností o svých restech ví a snaží se je řešit,\nale často jen formálně, bez opravdového zapojení\npříkladného chování na manažerských postech.\nNechci generalizovat, ale v mnoha firmách pořád\nchybějí skuteční lídři, osobnosti, které by přispívaly\nk motivovanosti zaměstnanců a k propojení\nfiremních hodnot s těmi osobními.V některých ryze\nčeských společnostech jsou pojem firemní kultura,\nproces náboru, adaptace a rozvoje zaměstnanců\núplné tabu. Celkově pozoruji na prvním místě stále\nzájem o spokojenost zákazníka a u zaměstnanců se\nfirmy primárně zaměřují více na výkonnost\na výsledky. Nám se daří spíše napomáhat\nk pozitivním změnám, než řešit nedostatky, a to vždy\ntam, kde je tomu primárně nakloněn sám ředitel\nspolečnosti a osobně se snaží jít příkladem.\nJste čestnou členkou o. p. s. Etická výchova,\njež se snaží rozšířit ve svém názvu uvedenou\nproblematiku především formou školního\nvzdělávání. Můžete zde nějak uplatnit své\nprofesní zkušenosti? Odrazí se vzdělávání\na výchova v oblasti morálky a etiky v raném\ndětském věku na pozdějších profesních\nvztazích a fungování ve firmě?\nPodporuji tuto organizaci, protože má také velmi\nblízko k meritu mé profese. Snaží se o rekvalifikaci\nučitelských sborů už na základních školách – nejen\nv oblasti morálky a etiky, ale i tzv. soft skills.V rámci\nprogramu ASET (Adopt a School for Ethics) rozvíjí\nemoční inteligenci žáků, učí je řešit problémy\nkonstruktivně a lidsky, lépe komunikovat své pocity\na vede je k týmové spolupráci. Stejnými oblastmi se\nzabýváme v koučovacím procesu – věříme proto, že\nprávě tyto faktory mají pozitivní dopad na budoucí\nfiremní kulturu. Etická výchova, o. p. s., nabízí ve svých\nfirmami dotovaných programech jako benefit mé\nslužby coby kouče pro eventuální osobní koučink\npro ředitele škol.\nJste členkou Dámského investičního klubu\nČeské spořitelny. Investujete sama aktivně?\nJaké investice vás nejvíc lákají?\nJsem spíše konzervativní investor, raději vkládám\npeníze jen do takových investičních nástrojů, které\njsou garantované, do zajištěných fondů a hlavně\ndo těch, kterým já sama rozumím a umím si je\nvyhodnotit. A samozřejmě investuji hlavně do svého\nvzdělání a vlastního byznysu.\nVedle koučinku je vaším dalším počinem\numělecká kavárna. Jak k tomu došlo?\nUměleckou kavárnu jsem neotevřela já osobně,\npouze jsem se stala jejím partnerem a vedu ji\nspolu s její majitelkou. Kavárna mě nadchla svým\njedinečným konceptem interaktivního prostoru pro\nty, kteří již jsou nebo touží stát se umělci. Ti si zde\nmohou uspořádat vlastní koncert, výstavu obrazů\nči jen tak přijít zahrát si šachy nebo na klavír. A pak\ntaké příběhem korálového stromu (Dadap), který\nje symbolem energie a osobního rozvoje. Vždy jsem\ntoužila mít ještě něco navíc, jiný typ seberealizace.\nTo se mi teď splnilo.\nAby se žena ve své profesi\nlépe prosadila, je pro ni\nfiremního i osobního\nkoučinku, který se více\nzaměřuje na individuální\npotřeby, podpoří její\nsebevědomí, a společně se\ntak rychleji dostaneme\nke kýžené změně.\nTa nejlepší vizitka\nVizitka neboli navštívenka – možná si říkáte,\nnač je dnes tenhle kousek papíru dobrý. Kartička\no velikosti pár centimetrů s osobními údaji se\nmůže zdát jako archaický přežitek. K čemu\nho používat v době, která přeje úplně jiným\nkomunikačním prostředkům? S nástupem\ninformačních technologií to také chvíli vypadalo,\nže se její používání postupně vytratí. Ale nestalo\nse, právě naopak: vizitky prožívají svou renesanci.\nJe jen málo profesí, ve kterých nejsou vizitky potřeba.\nPro nás ostatní je ale správně navržená a s elegancí\nnabídnutá navštívenka příhodnou výzvou k navázání\nosobního kontaktu. Příznivci technologických\nnovinek jistě namítnou – není jednodušší, pokud si\npotřebujeme vyměnit s protistranou kontakty, poslat\nsi elektronickou vizitku na mobilní telefon? Zdá se\nto logičtější, než si předávat kousek papíru, který se\nstejně za pár dní někam založí… Jenomže ono to má\npřece jen cosi do sebe, nabídnout tomu druhému\nsvou navštívenku. Vzhled a styl vizitky reprezentují\nvkus a charakter jejího majitele, vypovídají o jeho\nosobnosti či o firemní kultuře. Tuto malou kartičku\nproto není radno podceňovat.\nVzhled a styl vizitky\na charakter jejího\no jeho osobnosti či\no firemní kultuře.\nJak má vizitka vypadat\nVizitka bývá vyrobena z kvalitního tvrdého, nejčastěji\nmatného papíru. Nejrozšířenější rozměr u nás bývá\n90 × 50 milimetrů. S tímto formátem také pracují\nvýrobci nejrůznějších pouzder a vizitkářů – pokud\ntedy zvolíte formát netradiční, počítejte s tím, že\npříjemce bude mít problém vaši vizitku někam uložit.\nPravidlo „méně znamená více“ je v případě výroby\nvizitek více než na místě. Vizitka má v první řadě\npředat informace, není to prostor pro reklamní\nleták. Důležitý je obsah i forma, vše musí působit\nprofesionálně. Navštívenky mohou být černobílé,\nbarevné, plastické, vyrobené z nejrůznějších materiálů.\nTo vše pravidla etikety připouštějí. O co se však\nv jejím rámci vedou spory, je používání druhé strany\nnavštívenky. Mnoho firem i jednotlivců využívá\ndruhou stranu vizitky například k anglické verzi údajů\nuvedených na straně první. V současnosti převažuje\nmezi odborníky názor, že druhá strana vizitky by měla\nzůstat spíše nepotištěna, aby se na ni případně mohly\nrukou napsat důležité či osobní poznámky. Pro odlišné\njazykové mutace navštívenek pak pravidla doporučují\nzvolit jejich samostatné verze.\nText Anita Blahušová\nJakou vizitku zvolit a co na ni\nVizitky se v zásadě dělí do tří základních skupin;\nnabídnout či obdržet tak můžeme vizitku osobní,\npracovní nebo diplomatickou. Toto rozlišení pak\nrozhoduje o tom, jaké údaje se na kartičce objeví.\nNa bílých diplomatických vizitkách se nachází jen\nminimum informací: jméno diplomata, jeho funkce\na označení úřadu.\nNa osobní navštívenku si může každý nechat\nnatisknout, co se mu zlíbí. Často se pro zjednodušení\ndoporučuje „pravidlo tří“: kromě jména a příjmení\npoužít tři kontakty, jejichž prostřednictvím se lze\ns uvedenou osobou nejlépe spojit (tedy telefon,\ne-mailová adresa a webové stránky). Dříve často\nuváděná adresa bydliště dnes již není nezbytnou\nsoučástí textu na vizitce, naopak se přidávají kontakty\nna nejrůznější sociální sítě.\nPracovní vizitky obsahují navíc pracovní pozici\na adresu zaměstnavatele. Může se stát, že vám název\npozice, obzvlášť je-li uveden například v angličtině,\nnení úplně jasný: v tom případě je možné se zeptat,\njaká profesní náplň se pod uvedeným pojmem\npřesně skrývá. Kontakty na pracovní vizitce by se\nměly striktně týkat zaměstnání, soukromý telefon\nči e-mailovou adresu můžete případě připsat\nna vizitku pro konkrétní osobu rukou.\nProč právě navštívenka\nV češtině se sice vžilo pojmenování vizitka, termín\nnavštívenka však mnohem víc odpovídá účelu, za\njakým kartička s osobními údaji původně vznikla.\nV minulosti se používala při návštěvách jako jakási\nforma žádosti o přijetí. Příchozí ji předal služebné\nči komorníkovi, kteří navštívenku následně odnesli\nhostiteli. Na jejím základě pak host byl, či nebyl\nMy dnes používáme vizitky při vzájemném\npředávání kontaktů, nejčastěji už při představování.\nTo ale není jejich jediné využití: navštívenky se\nsamozřejmě také vkládají do speciálně k tomuto účelu\nurčených nádob při vstupu na společenskou akci.\nOrganizátor má díky tomu dobrý přehled\no zúčastněných. Vizitku je zdvořilé přiložit k darům,\nkteré se nepředávají přímo osobně, například\nk poslaným květinám. V tomto případě, zejména\npokud je na navštívence napsán vzkaz pro příjemce,\nje vhodné umístit ji do obálky stejné velikosti.\nSamotné předání vizitky není žádná věda, i tady\nvšak hrají prim pravidla společenského styku. Jen\nperfektní vizitka správně zafunguje, je tedy důležité\nmít navštívenky nepomačkané a čisté. Nenosí se volně\npo kapsách ani pohozené v kabelce, nýbrž v pevném\npouzdře či v peněžence, pokud v ní máte dostatek\nRituál předávání navštívenky\nPředání vizitky je malý rituál – měla by být předána při\npředstavování hned po pozdravu a podání ruky. Etiketa\nříká, že pokud nám někdo nabídne vizitku, nabídneme\nmu na oplátku tu svoji. Je prohřeškem proti slušnému\nchování komukoli svou navštívenku vnucovat, či se\njí naopak neomaleně dožadovat. Nabízenou vizitku\nnepokládáme na stůl ani se nesnažíme ji zastrčit\nněkomu do kapsy, pouze ji druhé osobě nabídneme.\nNejprve nabízí navštívenku starší či společensky\nvýznamnější osoba, žena nabízí vizitku muži.\nNabízenou vizitku přijmeme a podíváme se, co je\nna ní vytištěno, případně ji stručně okomentujeme.\nNevěnovat jí žádnou pozornost a ihned ji zastrčit\ntřeba do kapsy je považováno přinejmenším za\nnezdvořilé, přečtením jejího obsahu totiž projevujeme\ndruhé straně úctu a zájem. Následně si vizitku buď\nuložíme, nebo – pokud bude následovat jednání – ji\nmůžeme položit před sebe, abychom měli jméno na\nočích. Pokud si na obdrženou navštívenku chceme\nnapsat poznámku, není zdvořilé činit tak přímo před\nočima osoby, od které jsme ji obdrželi.\nPřed plánovaným setkáním či společenskou akcí je\nvhodné vždy zkontrolovat, zda u sebe máme vizitek\ndostatečné množství – obzvlášť víme-li, že bude\npřítomen větší počet jednajících. Je účelné mít vizitky\npro jistotu uloženy na více místech – například ve\nvoze, v peněžence a zároveň v pouzdře v kabelce.\nZákon schválnosti totiž funguje spolehlivě a můžete\nsi být jisti, že nejvíc budete navštívenku potřebovat\nprávě v okamžiku, kdy u sebe žádnou mít nebudete.\nV takovém případě je nejvhodnější omluvou věta:\n„Omlouvám se, ale dnes už jsem bohužel všechny své\nVizitku je možné předat téže osobě i opakovaně,\nto v případě, že došlo ke změně ve vytištěných\núdajích. Nedoporučuje se totiž škrtat či přepisovat\núdaje, a tak je po jakékoli změně potřeba dát si co\nnejdříve vytisknout navštívenky nové. Pokud jsme se\npři výměně vizitek zavázali danou osobu co nejdříve\nzkontaktovat, je nezbytné – a také zdvořilé – tak bez\nZkratky na vizitkách\nV dřívějších dobách oblíbené mezinárodně používané\nzkratky začínají znovu získávat na popularitě.\nZatímco osobní vzkazy patří na nepotištěnou stranu\nvizitky, zkratky se píší malými písmenky do levého\ndolního rohu na potištěné straně. Není od věci si\npřipomenout, co znamenají:\np.f. pour féliciter blahopřání\np.r. pour remercier poděkování (například za zaslanou\nkytici poděkujeme posláním vizitky s touto zkratkou)\np.p. pour présenter za účelem představení se\np.p.a. pour annoncer l’arrivée na vizitkách zasílaných\npro ohlášení příjezdu či nástupu do funkce\np.p.c. pour prendre congé pro rozloučení (při odchodu\nz funkce či stěhování, vizitka s touto zkratkou\nse posílala osobám, se kterými se nebylo možno\nrozloučit osobně či dopisem)\np.c. pour condoléance vyjádření soustrasti\np.p.p. our prendre part vyjádření účasti ve smyslu\nsoustrast (podobný význam jako předchozí zkratka)\np.f.v. pour faire visite za účelem návštěvy (pokud\nposíláme vizitku někomu, koho bychom chtěli\nTitul – ano, či ne?\nOžehavou otázkou zůstává, zda na vizitkách používat získané akademické tituly. My\nv Čechách si na ně dost potrpíme, ale v mnoha (nejen) evropských zemích jejich užívání\nna navštívenkách rozhodně není zvykem. Navíc při použití tohoto typu titulu na\nmezinárodní scéně bývá složité se v jejich významech zorientovat: například náš titul\ninženýr označuje v Německu absolventa střední technické školy. Vysokoškolák tam\ntotiž získává titul Dipl. Ing. Tituly se tedy mohou snadno plést a vést k nedorozuměním,\nproto bývá mnohdy doporučováno je zcela vynechat. V české verzi vizitky tento\nproblém nenastává. Titulů se u nás udílejí více než čtyři desítky: jsou to hodnosti\nakademické (Bc., Mgr. nebo třeba JUDr.), vědecké (například Ph.D., který nahradil původní\nCSc.), ve hře jsou ale také vědeckopedagogické tituly (docent, profesor). A aby se to\nnepletlo, uděluje se navíc neakademický titul diplomovaný specialista (DiS). V poslední\ndobě se používají také akademické hodnosti anglosaské (MBA, LLM či BBA), které však pro\nmnoho lidí zůstávají nečitelné a člověk často netuší, jak jejich nositele oslovit.\nZjistil jsem, že si začátek seriózního\nčlánku zasluhuje nějakou citaci slavného\nautora, který textu dodá potenciálně\nchybějící kvalitu. Takže: „Většina lidí\nstráví více času a energie chozením\nkolem problému, místo aby jej řešili.“\nText David Navrátil, Česká spořitelna\nOproti dřívějším dekádám\nvzrostla ochota centrálních\nbank vzít na svá bedra\nbilancí. Naproti tomu\nodepsání dluhu tradičním\nzpůsobem (tedy default)\nnení vyloučené. Proč? To\nse dozvíte v následujícím\nKdo je autorem těchto slov, se dozvíte na konci\nčlánku. Uvedený citát patří mezi mé oblíbené,\nprotože výstižně popisuje moje zápolení nejen\nv soukromém životě (v roli manžela, otce, kamaráda,\nsyna), ale i v tom profesním (investor, analytik, autor).\nCentrální banky a finanční analytici se točí\nv jednom takovém kruhu. Neustále předpovídají\noživení ekonomiky, návrat inflace do inflačního\ncíle (tedy ke dvěma procentům), pokles\nnezaměstnanosti, růst důvěry a mezd… Nicméně\nstačí jedno dvě čtvrtletí a ukazuje se, že ekonomika\na inflace nerostou tak, „jak se čekalo“. A jediné, co\nse potom s prognózou udělá, je posun očekávaného\noživení o další jedno dvě čtvrtletí do budoucnosti.\nUž i centrální bankéři jsou z toho nervózní.\nNapříklad nedávná analýza americké centrální banky\n(Fed) ukazuje, že inflace dosáhne dvouprocentního\ncíle až na přelomu roku 2016 a 2017. Stanley Fischer,\nkterý byl přijat do Fed jako známý jestřáb, tedy\nčlověk preferující spíše vyšší sazby, tak poukazuje na\nneschopnost centrálních bank nakopnout ekonomiky.\nFed vs. BoJ: dvě centrální banky,\nNa podzim ukončil Fed nákupy dluhopisů na svou\nbilanci. Naprosto podle očekávání. Nyní se čeká,\nkdy začne zvyšovat sazby. Trh je velmi nervózní\na jedno překvapivé makroekonomické číslo je\nschopné posunout odhad prvního zvýšení v řádu\nměsíců. První krok se předpokládá v polovině roku\n2015. Podle mého názoru však není ani tak zajímavé,\nkdy se sazby poprvé zvednou, ale kam a jak rychle\nporostou. Například sama centrální banka čeká, že\nsazby zvýší na 3,5 procenta. Že by sazby rostly tak\nrychle, to si nemyslí ani trh, ani já.\nMimochodem, Fed v listopadu (16. 11. 2014)\noslavil stoleté výročí otevření regionálních poboček.\nJaké dostal na začátku instrukce? Tehdejší americký\nministr financí McAdoo napsal: „Nakupte pár židlí\na borovicové stoly. Najměte nějaké úředníky\na stenografky, namalujte ‚Federal Reserve Bank‘ na\ndveře budovy a otevřete. Způsob, jak začít, je prostě\nzačít. Když začnete, vše postupně vyřeší praxe.“\nJe zajímavé, že zatímco v případě USA mluvíme\no blížícím se zvýšení sazeb, na druhé straně Pacifiku\njaponská centrální banka (BoJ) dělá přesný opak: čím\ndál více svou měnovou politiku uvolňuje.V listopadu\nrozhodla o navýšení cíle měnové expanze a ročně\nnakoupí na svou bilanci státní dluhopisy a další aktiva\nv hodnotě 80 bilionů JPY, tedy asi 720 miliard USD\n(jde o navýšení cíle o 270 miliard USD). Japonská\ncentrální banka prostě vidí více deflační tlaky nežli\nta americká. A hodlá takto dále nakupovat, dokud\nse inflace nestabilizuje na dvou procentech. Jen\npro představu: Fed nakupoval 6 procent HDP před\nzačátkem taperingu (tj. před začátkem snižování\nobjemu nakupovaných dluhopisů), Japonsko\n14 procent HDP. Jde tedy o výrazně vyšší expanzi.\nJaponsko je takovou živou laboratoří pro země\nv Evropě a USA. Trápí ho podobný problém:\nvysoké zadlužení. A už nyní pociťuje druhý faktor,\nkterý se postupně projevuje i v dalších vyspělých\nekonomikách, a tím je stárnutí populace.\nNejdříve dluh: hrubý dluh vlády je přibližně\n250 procent HDP. Takto extrémně vysoký dluh\ns sebou samozřejmě nese náklady. Japonsko má štěstí\nv tom, že například průměrný výnos desetiletého\nstátního dluhopisu se pohybuje kolem půl procenta.\nAno, japonská vláda zaplatí jen půl procenta za\núvěr na deset let. Teď si ale představte, co by se\nstalo, kdyby tyto výnosy vzrostly o dvě procenta.\nV historickém kontextu jde o stále velmi nízký\nvýnos. Nicméně už dvě procenta by znamenala, že\nby úrokové náklady ukously 80 procent z daňových\npříjmů. Což uznáte, že není zcela udržitelné. Takže\nrozkaz zní jasně: výnosy nesmějí vzrůst. Proto\ncentrální banka nakupuje dluhopisy na svou bilanci,\ntím snižuje nabídku dluhu, což tlačí výnosy dolů.\nProč by ale výnosy měly mít tendenci růst? Tím\nse dostáváme ke druhému faktoru. Když populace\nzačne stárnout, v zemi začne ubývat těch, co pracují\na spoří, a přibývá těch, co jsou v důchodu a své\núspory začínají utrácet. Ti první spoří a zvyšují\npoptávku po investičních instrumentech. V případě\ndluhopisů tak tlačí na pokles výnosů. Druhá skupina\nnaopak tím, že prodává své cenné papíry, tlačí na růst\nvýnosů. A právě v těchto letech zrychlil – proto musí\ni centrální banka zrychlovat svou aktivitu.\nJak rozhýbat banky\nKdyž se podíváme do eurozóny, tam v letošním roce\nproběhl takzvaný test aktiv bank a stres test. Měl\npřinést vyčištění bilancí bank v Evropské měnové\nunii (EMU) a nastartovat jejich úvěrovou aktivitu.\nVýsledkem ročního testování byl požadavek na\nzvýšení kapitálu o zhruba devět miliard EUR. Pozor,\nto není celkové navýšení kapitálu, které evropské\nbanky udělaly. Od loňského roku navýšily kapitál\no zhruba 200 miliard. Nicméně z reakce trhu je\njasné, že ani toto kapitálové navýšení ještě není zcela\ndostatečné pro roztočení úvěrů. Přitom jsou podniky\nv EMU šestkrát závislejší na úvěrech než v USA,\ntakže ta potřebuje fungující banky.\nEvropská centrální banka (ECB) proto přichystala\ndalší opatření, která by měla rozhýbat aktivitu\nbank. Za prvé začala nakupovat kryté dluhopisy.\nV prosinci začne nakupovat ABS. Cílem je zvýšit\nbilanci o jeden bilion eur. Prezident ECB Mario\nDraghi se nechal slyšet, že „... další nestandardní\nopatření mohou zahrnovat nákupy celé řady aktiv\na jedním z nich jsou vládní dluhopisy“. Draghi\nzároveň už vidí, že jejich opatření začínají\npodporovat úvěrovou aktivitu. Skutečně? S růstem\nHDP kolem jednoho procenta je konzistentní růst\núvěrů podnikům o procenta čtyři. A ty nadále klesají\nmeziročně blízko dvou procent. Je pravda, že banky\nhlásí uvolnění kreditních standardů, v následujících\nměsících uvidíme, zda jsou na úvěrovou expanzi\npřipravené. Průzkumy jasně ukazují, že ECB bude\nmuset přijít ještě s dalšími opatřeními, jako například\nnákupy korporátních dluhopisů, případě státních\nPodívejme se na vyspělé ekonomiky z odstupu.\nNa podzim ukončil\ndluhopisů na svou\nNyní se čeká, kdy\nsazby. Trh je\na jedno překvapivé\nčíslo je schopné\nExpertka na dluhové krize Carmen Reinhartová\ns kolegou Christophem Trebeschem říkají, že většina\ntřicátých let byla pro evropské země „ztracenou\ndekádou“, podobně jako osmdesátky pro Latinskou\nAmeriku a Afriku. „V obou případech proběhlo\nmnoho konferencí a mezinárodních summitů, které\nměly vyřešit problém nadměrného dluhu, jejž země\nnakumulovaly. Došlo však pouze k odložení odpisů\ndluhu a defaultů zemí, nikoli k jejich zabránění.“\nAutoři dále poukazují, že správně provedený\nodpis dluhu vedl k akceleraci růstu, ke zlepšení\nnákladu na dluh a udržitelnosti dluhu a postupně\ni k opětovnému přístupu na trhy. Průměrný odpis\ndluhu činil 21 % HDP pro vyspělé a 16 % pro\nrozvíjející se ekonomiky. Připomínám, že Carmen je\nspoluautorkou známé knížky „Tentokrát je to jinak:\nOsm století finanční pošetilosti“.\nTo, co se změnilo, je ochota centrálních bank na\nsvá bedra nabrat tento nadměrný dluh. Na svá bedra\nznamená na svou bilanci. Přikláním se k tomu, že\ntoto řešení je pravděpodobnější. Tedy dlouhodobé\nzvýšení bilancí centrálních bank. A větší, než co\ndoteď převedly. V Japonsku jsou stále ještě na\nzačátku. EMU je na startu. Ale pozor, to neznamená,\nže odepsání dluhu tradičním způsobem (tedy default)\nje vyloučené. Naopak. Pravděpodobnost není nulová\na navíc roste. Proč? Protože dlouhé období vysoké\nnezaměstnanosti, nerovnost v rozdělení příjmů,\nfrustrace a deprese představují ideální podhoubí\npro růst obliby populistických stran, které ve svém\ninstrumentáriu samozřejmě mají hesla typu „zbavme\nse dluhů, nesplácejme, nebudeme přece platit\nbohatým zahraničním finančníkům“. Nejde o žádnou\nmarginálii. Stačí mrknout na volební průzkumy: v Itálii\nmá Pět hvězd 20 %, řecká Syriza třetinu a španělské\nPodemos (Můžeme) necelých 28 %. To je dost. Když\nse člověk podívá na výnosy dluhopisů na periferii\nEMU, očividně finanční trh s touto možností moc\nneoperuje – výnosy by měly být vyšší. Ale vždyť\nDraghi přece prohlásil, že zachrání EMU, ať to stojí,\nco to stojí? To ano, ale tyto strany zároveň říkají, že\nvedle odpisu dluhu chtějí vrácení vlastní měny. Takže\nby byly mimo EMU, tedy mimo oblast, kde Drahgi\nbude „dělat zázraky“.\nOPEC se dohodl na tom, že se\nGenerální sekretář Abdalla El-Badri řekl, že země\nOPEC budou produkovat 30 milionů barelů denně\nběhem příštích šesti měsíců a sledovat, jak se bude\nJe jasné, že takový pokles cen ropy má své vítěze\na své poražené. Na straně vítězů jsou země\ndovážející ropu. Ta tak může dodat výrazně pozitivní\nimpulz státům v EMU a zpracovatelskému průmyslu.\nVítat pokles cen ropy mohou spotřebitelé. Podle\nnašich odhadů lze zvýšit reálnou spotřebu díky jejich\núsporám na benzínu a naftě asi o půl procentního\nbodu. Kolega Jan Šedina spočítal, že v průměru\nkaždému z nás může pokles cen ropy ušetřit kolem\nšesti stovek ročně. To nezní nijak závratně, ale\nvýpočet zahrnuje i batolata. O půl procenta vyšší\nrůst je ve světle nízkých růstů v posledních letech\ndocela dobrým impulzem.\nPoraženými jsou především země, které mají\nnáročné populistické rozpočty financované právě\nz příjmů z ropy. Tedy Rusko, Írán a Venezuela.\nPředevším pro Rusko to je geopolitickou lekcí za\njeho akce v Evropě.\nJaká by vlastně měla být cena ropy? To je dobrá\notázka. Ropa je používána jako surovina, takže\npokud se nemění struktura globální ekonomiky\na technologie, měl by být podíl ceny ropy na\nsvětovém HDP přibližně stabilní. Po ropném šoku\nv osmdesátých letech došlo k výraznému snížení\nnáročnosti ekonomik na ropu, kde se držela někdy\nod 1985 do 2005. Pokud bychom vzali toto období\nza bernou minci, pak by se cena ropy měla pohybovat\nmezi 50 až 90 dolary, tedy s průměrem na 70.\nMimochodem autorem citátu ze začátku článku\nje Henry Ford. Je původcem i dalšího výroku,\nkterý dobře popisuje tendenci lidstva uvažovat\nv zaběhaných kolejích: „Kdybych se zeptal lidí, co\nchtějí, tak by řekli, že rychlejší koně.“\nVelkým pozitivem pro ekonomiky je pokles ceny ropy.\nTa od léta poklesla o více než třetinu. Nedávno proběhlo\nzasedání OPEC sdružující dvanáct zemí exportujících ropu.\nNa programu jednání byla otázka, zda omezit těžbu ve světle\npropadu cen. K žádnému omezení těžby ale nedojde.\nSouostroví v rovníkové\noblasti západně od Indie\nje jedním ze skutečných\npozemských rájů. Západ\nslunce na obzoru můžete\nstřídat s objevováním\ntakových divů pod hladinou,\njako jsou perutýni (na\nobrázku vpravo), manty\nči pestrobarevní koráli.\nObloha zrudla zapadajícím sluncem\na mraky kreslí nad nekonečným\nhorizontem zvláštní obrazy, co se\nkaždou vteřinou mění. Vnímám, jak mi\nohromná energie už temného šedivého\noceánu proudí celým tělem. V tu\nchvíli zjišťuji, že nejsem sama, kdo se\nna palubě Ari Queen loučí s dalším\nvýjimečným dnem. „Nikdy tuhle chvíli\nnezmeškám,“ slyším za sebou známý\nhlas potápěčského instruktora.\nText a foto Petra Doležalová\nBodu beru na\nMoře pokrývá většinu plochy Malediv a je hlavní devizou ostrovního ráje, který byl\ndlouhá léta střežen přísným diktátorským režimem: mnohé ostrovy zůstávaly uzavřené.\nAslam křižuje na safari lodích ostrovním rájem\nMalediv už šestnáct let, nejčastěji ve vodách Ari\nAtolu. Nejen proto, že je jedním z nejvyhlášenějších\nmezi milovníky podmořského světa, ale jako správný\nMaledivec je patriot a jeho rodný ostrov je součástí\nprávě tohoto z celkem 26 atolů.\nPřestože rozloha ostrovního státu Maledivy\ntvoří 90 tisíc čtverečních kilometrů a celkový\npočet ostrovů a ostrůvků dosahuje 1 192, jen 129\nz nich je obydlených. Ty největší ostrovy za chvíli\nobejdete, zatímco ty menší po přílivu klidně zmizí\npod hladinou. Moře pokrývá většinu plochy Malediv\na je hlavní devizou ostrovního ráje, který byl dlouhá\nléta střežen přísným diktátorským režimem. Když\nse v sedmdesátých letech minulého století začalo\ns rozvojem masové turistiky, nemělo to na střídmou\nkulturu konzervativního muslimského obyvatelstva\nvětšiny ostrovů žádný vliv. A tak zatímco na jednom\nostrově hýřili v bikinách a s nejdražším šampaňským\nv ruce turisté v resortu připomínajícím pohádku\nTisíce a jedné noci, na sousedním, vzdáleném jen pár\nminut cesty lodí, se spořádaní domorodci oddávali\nDíky změně v zákoně se před čtyřmi lety uvolnila\nmožnost cestovat i na donedávna uzavřené ostrovy,\nkteré vláda „držela na uzdě“. A tak se neskutečná\nmodř oceánu a bílé pláže otevřely i těm, kteří\nnechtějí utrácet stovky dolarů za jedinou noc\nv resortu a dávají přednost malým penzionům\na poznávání místního života. Tam, kde nechybí\npodnikatelský duch, je šance na k úspěch téměř jistá.\nFuvahmulah: ostrov příležitostí\nDocela velkoryse pojali lokální ubytování na největším\nostrově Malediv, ztraceném uprostřed Rovníkového\nprůlivu, jímž je Fuvahmulah. Ostrov, který je současně\njediným ostrovem atolu, měří na délku pět a na šířku\njeden kilometr. A jako jeden z mála se může pochlubit\ni kusem zpevněné silnice vedoucí na letiště.\nNeobvykle hustě zalesněný Fuvahmulah patří\nmezi neúrodnější místa oblasti. Kuchař v nedávno\notevřeném penzionu Viluxer Retreat nám každé\nráno servíruje na talíř papáje, pomeranče a ananasy\nvypěstované jen kousek odtud. Maledivskou\nkuchyni, kterou tvoří především kari, ryby a nudle,\ndokázal díky své praxi v italském hotelu povýšit na\nneskutečný kulinářský zážitek a po každém jídle se za\nnámi zastaví, aby si mohl vychutnat naše neskrývané\nPřátelství domorodců, s nímž se tu setkáváme už\nod samého příletu, nás mile překvapuje. Průvodci\nnám s nadšením ukazují místní poklady – dvě\nsladkovodní jezera, což je na Maledivách kuriozita. Jak\nse brzy dozvídáme, jsme tu v tuto dobu jediní cizinci,\nz druhého penzionu odjel anglický pár minulý týden.\nDostat se sem není úplně snadné, ale v budoucí\npřitažlivost ostrova věří nejen Saud, majitel Viluxer\nRetreat, ale také další místní úspěšný podnikatel\nAhmed, který se co nevidět chystá otevřít nový velký\nspecializovaný hotel s potápěčskou základnou. Díky\ntomu, že se v jižní oblasti Malediv lovilo šetrně, tu\ndnes proplouvá velké množství žraloků i želv, a místní\nlokality se tak stávají vyhledávaným cílem milovníků\nSaudův životní příběh připomíná pohádku. Pochází\nz chudé rodiny; jako malý kluk spával na lodi, a aby\nměl z čeho žít, naučil se od své sestry šít. Léta se jakž\ntakž protloukal jako krejčí na ulici hlavního města\nMale, když jej zde objevil a následně zaměstnal majitel\noděvní továrny. Tehdy se mu otevřel svět. Školní\nuniformy, které sám navrhl, se uchytily a přinesly\nohromné zakázky po celých Maledivách. Vystudoval,\nosamostatnil se a otevřel si vlastní firmu. Přízeň\nosudu vnímá také částečně jako závazek: vrátil se na\nrodný Fuvahmulah podnikat – zaměstnává domorodé\nobyvatele a upřednostňuje nejen šikovné, ale i ty,\nkterým se zrovna nevede.\nNa příliv turistů se připravují i místní drobní\nřemeslníci, i když zatím ještě pomalu. Tři lakované\nvázy jsou momentálně to jediné, čím se zdejší umělec\nmůže před naší zvídavou kamerou pochlubit. Je konec\nsrpna, sezona začne v říjnu a pracovní tempo tu\naž na výjimky příliš nenarušuje zaběhlý, tak trochu\nlíný rytmus ostrovního života. Ráno se domorodci\nshromažďují v přístavu a sledují, jak se v noci vedlo\nrybářům. Rybolov je tu jedním z hlavních zdrojů\npříjmu a vedle turismu zaměstnává většinu obyvatel.\nPo dešti se v ulicích\nnejlépe jezdí na\nkole či na skútru.\nSpecialitou zdejších resortů\njsou bungalovy s přímým\npřístupem do moře.\nNa některé z ostrovů se\ndostanete jen soukromou\nlodí nebo hydroplánem.\nTradiční keramika se začne\npo příchodu turistů vyrábět\nna Fuvahmulah ve velkém.\nLaamu má i vlastní\nsoukromou pláž pro\nFotbal, skútry a odpadky\nStarší ostrované vysedávají ve zvláštních sedátkách.\nSedačky ze síťoviny jsou zavěšené na obdélníkovém\nrámu a najdete je v příbytcích i venku, prostě\nvšude tam, kde se odpočívá. Říká se jim džoli\na v minulosti tento neobvyklý sedací nábytek vyráběli\nz kokosového vlákna a dřevěných latí, dnes však\nvítězí kombinace ocelových trubek a plastového\npletiva. Připadáte si tak trochu jako v nákupním\nkoši, malém i pro drobné Maledivce. Na nás ovšem\nneobvykle působí i větší dřevěné plošiny zavěšené\nna stromě nebo na trojúhelníkovém rámu, kterému\ntady říkají plovoucí postel. Slouží jako gauč a větrák\nv jednom, houpáním na něm se totiž můžete příjemně\nochlazovat, a jak zjišťuji, když projíždíme na skútru\ns jedním z průvodců palmovým hájem, jsou tu\nskutečně v kurzu…\nNa jejich důkladnější prozkoumání ale nemáme\nčas, spěcháme, abychom stihli velký fotbalový zápas,\nnejoblíbenější sport na Maledivách. Skútr tu má\ntéměř každý a v ulicích mezi betonovými domky,\nvětšinou ukrytými za vysokými barevnými zdmi –\nčasto vyvedenými v barvách politické strany, jíž jsou\nmajitelé domu nakloněni –, projíždějí houfy známých\na vesele konverzují. A když zaprší a ulice se záhy\nzmění v řeku, je skútr vedle bicyklu nejrychlejším\nDlouhé prázdné pláže lemované palmovým hájem\njsou často ještě krásnější, než jak je vyobrazují\nreklamní brožurky. Tedy na první pohled. Mimo\nresorty a hotely totiž můžete na plážích narazit i na\nhromady odpadků. S nimi si tu bohužel zdejší moc\nhlavu nelámou a je jim jedno, kam odhozená plastová\nláhev dopadne. Některé z ostrovů už tento problém\nzdárně řeší, jiné nejsou na příchod návštěvníků dosud\nzralé. A tak docela rozmrzele opouštíme třeba malý\nostrov Dhangethi, jehož přístav včetně laviček sice\nnatřeli podle politické strany zvítězivší v posledních\nvolbách na zářivě růžovou, s úklidem pláží si však\nzdejší starostka ani nikdo jiný hlavu neláme – vždyť\nje přece ulice se suvenýry, kam denně přijíždějí lodě\nz resortů, od moře daleko.\nKde muži tančí\nKromě resortů mají jen některé penziony a malé\nhotýlky svou vlastní „bikiny beach“, tedy pláž, kde\nse můžete slunit „po evropsku“. Veřejné pláže vedle\ntoho často zejí prázdnotou, protože místní strážci\npořádku mají oči takřka všude a striktně vyžadují, aby\nse cizinky koupaly v jediném povoleném plážovém\núboru – tedy tričku a šortkách. Ramena zahalená\nalespoň lehkým šátkem a delší šortky nebo sukně se\npak všeobecně vyžadují i při návštěvě dalších ostrovů.\nBum bum, bum bum… ozývá se vpodvečer z ulic\nmalebného Rasdhoo. Místní skupina chlapců pilně\nnacvičuje vystoupení na soutěž Bodu beru, však\nje taky považována za žhavého adepta na vítězství.\nBodu beru znamená v překladu velký buben a jde o\nnejznámější z tradičních maledivských hudebnětanečních žánrů. Dvojice mladíků se nejprve ležérně\npohupuje v bocích a ladně krouží pažemi, zatímco\nzpěv a rytmus bubnů přidává na intenzitě až do\nšíleného rytmu a kluci „vaří“ jako mistři tanečních\nškol… K alespoň nenápadnému podupávání strhnou\ni většinu přihlížejících. Náhle se však spouští prudký\ndéšť, a tak jsme vyzváni, abychom skupinu následovali\ndo „zkušebny“ v prostém domě jednoho z hudebníků.\nTam pak neúnavně bubnují další dvě hodiny, až už\nani centimetr jejich košil nezůstane suchý, a my zcela\npropadáme zběsilému rytmu i náladě…\nDivy pod hladinou\nKromě nákladnějších rychlých lodních taxi a místních\nleteckých linek, které ovšem létají jen na některé\nostrovy, tu můžete pojmout cestování i stylověji –\nvznést se nad ostrovy malým hydroplánem. Výhled na\nbělostné pláže rozeseté po tyrkysové hladině patří\nk těm nejkrásnějším na zemi. K většině z více než\nsta luxusních maledivských resortů tento způsob\ndopravy patří a je součástí zážitku, který si mnozí\ndopřejí jednou za život. Mezi lokálními ostrovy však\npravidelně a za pár korun pendlují místní i baťůžkáři\nplavidlem zvaným dhóni. Tradiční barevná dřevěná loď\ntu plní roli autobusu, kamionu, výletní i potápěčské\nlodě. Jejím vzorem byla kdysi původní arabská\nplachetnice, podoba však byla vybroušena natolik,\nže ji lze považovat za maledivský vynález. Jeden člen\nDlouhé prázdné pláže lemované palmovým hájem jsou často ještě krásnější, než jak\nje vyobrazují reklamní brožurky.\nBlízká setkání s mantou\nk největším lákadlům\nNikde jinde na světě není taková\ntlačenice druhů ryb jako na\nkorálovém útesu, a na Maledivách\njsou opravdu pohádkové.\nDhóni slouží jako\nZvlášť brzy ráno bylo na\nútesech trochu těsno...\nKdyž do ranní tmy zahrčí Aslam šíleným zvonem, je nejvyšší čas nacpat se do\nneoprenu a připravit se na jeden z nejkrásnějších budíčků, které známe.\nposádky signalizuje cestu z vysoké přídě rozrážející\nrozbouřené moře, zatímco lodivod na zádi nohou\nJedna z dhóni doprovází také naši loď Ari Queen\nkolem Ari Atolu. A když každé ráno, ještě za tmy,\nzahrčí Aslam šíleným zvonem, víme, že je půl šesté,\ntedy nejvyšší čas skočit na dhóni, nacpat se do\nneoprenu a připravit se na jeden z nejkrásnějších\nbudíčků, které známe. V šest hodin se už na útesu\nstřídá rybí „noční směna“ s tou denní, a tak je pod\nhladinou místy druhově narváno… Proplouváme\nmezi barevnými hejny, a když máme štěstí,\nzahlédneme žraloky, želvy, manty nebo rejnoky, jejichž\nkoncentrací jsou zdejší lokality vyhlášené. Tak pestré\npotápěčské menu je k vidění jen na několika místech\nsvěta a Aslam nám hned na brífinku vyjmenuje celou\nškálu živočichů, které možná potkáme. Většinou se\njeho předpověď naplní… Občas nás pod hladinou\nčeká i pořádná „jízda“, dobrá viditelnost totiž\nznamená silný proud a ten se může bleskurychle\nzměnit. A tak na jednom místě doslova vlajeme,\nukotveni kotvičkou na místě snad s nejkrásnějším\nměkkým korálem v barvách od žluté přes oranžovou\na růžovou, zatímco na jižním cípu Ari Atolu v lokalitě,\nkde je velká šance potkat překrásného žraloka\nobrovského, letíme v proudu jako ve vlaku.\nRaz, dva, tři! Skáčeme do vody jen s maskou,\nšnorchlem a ploutvemi a jako o překot plaveme\nsměrem, kde naši průvodci zahlédli žraloka obrovského, největšího žraloka, který se živí planktonem.\nNajednou se pode mnou vynoří typická tečkovaná\nkůže a obrovská tlama… Instinktivně uhýbám, aby\nnemusel měnit směr. Je to nepopsatelný pohled!\nAsi sedmimetrový krasavec si s námi hraje hodinu\na půl a my si ve zběsilém rytmu užíváme jeho krásy,\nlemované paprsky slunce pronikajícími pod hladinu.\nVečerní západ je po dnešním silném zážitku ještě\nkrásnější. Noční ponory patří k těm nejmalebnějším,\njsou vstupem do jiného, tajemného světa. Když se po\nsetmění na jeden takový vydáváme, záře reflektorů\nnaší lodi okamžitě přiláká dvě manty atlantské.\nTančí pod lodí a jedna po druhé se točí až u hladiny.\nUž když klesnu do patnácti metrů, vidím, jak její\npřekrásná „křídla“ s rozpětím asi sedmi metrů\nnajíždějí do silné záře světel kamery. A když se jedna\nz mant náhle objeví hned za mnou takřka na dosah\ndlaně, je pohled do její otevřené tlamy fascinující! Ke\nspánku nakonec uléháme až nad ránem – s vědomím,\nže usínání i probouzení s oceánem jsou nebezpečně\n Na Maledivách žije 330 tisíc\nobyvatel, z nichž asi 80 tisíc obývá\nhlavní město Male, které má\n1,7 kilometru na délku a je kilometr\nširoké. Jako nejlidnatější ostrov světa\nje divokou rušnou džunglí kontrastující\ns klidnými ostrovy, přesto stojí za\nnávštěvu jeho místní tržiště, rybí trh\ni netradiční architektura. V současné\ndobě probíhá velká výstavba na uměle\nvybudovaném vedlejším ostrově\nHulhumalé, kam se většina místních\nstěhuje. Na tomto ostrově je také\n Převládajícím náboženstvím na\nMaledivách je islám, proto zde i pro\nženy turistky platí jistá omezení jako\nv jiných muslimských zemích. A pokud\nnemíříte do resortu, počítejte s tím, že\ni pivo dostanete pouze nealkoholické.\nV zemi platí zákaz dovozu alkoholu,\njehož přísnost přebíjí jen vidina zisku\nod turistů v luxusních resortech.\nChcete-li na pivo, pak jedině do resortu.\nEscape to Nature. Útěk na Maledivy bude šestým ze série dokumentů „Útěk do přírody“ tvůrčí dvojice Libora Špačka a Petry Doležalové, kteří se zaměřují na produkci filmů\na fotografií z podmořského prostředí a suchozemské oblasti nejmalebnějších míst na Zemi s rituály domorodého obyvatelstva. Za snímky z této série již získali přes 45 cen\nna mezinárodních filmových festivalech. Dokumenty pravidelně zařazuje do vysílání Česká televize, která je i koproducentem právě připravovaných tří dílů, jejichž hlavním partnerem\nse stala Investiční společnost České spořitelny. Ukázky z filmů můžete vidět na stránkách www.escapetonature.eu.\nVe vkusně umírněném\nchuťové perly jižní\nAsie připravené podle\npřímo před vašima\nPokud jste propadli asijské kuchyni, musíte navštívit\nnedávno otevřenou restauraci vyhlášeného šéfkuchaře\nAriho Munandara. Všechny chutě největšího kontinentu\nsestavil do jednoduchého menu, největší důraz přitom\nkladl na tóny jihu – od rodné Indonésie po Maledivy.\nText Darina Sieglová Fotografie archiv\nAri Munandar je špičkový šéfkuchař, který v Praze\nvedl kuchyně luxusních pražských hotelů Hilton\na Mandarin Oriental. Velkým podnikům dal ale\nnakonec sbohem, aby si mohl konečně otevřít vlastní\nrestauraci. Najdete ji přímo v horní části náměstí\nMíru v Praze. Je umístěna v suterénu budovy\na zařízena čistě, skoro až trochu stroze: prosté stoly\nz tmavého dřeva, bílé stěny, nenápadná, decentní\nvýzdoba, jednoduché prostírání. A otevřená kuchyně.\nPokud se vám podaří zarezervovat si stůl na dohled\nvýdejního pultu, máte o zábavu postaráno. Pozorovat\nkuchaře v akci je zážitek, v pánvích to syčí, pod nimi\nšlehají plameny a hbité ruce kouzlí jednu dobrotu za\ndruhou. V menu najdete autentické asijské speciality\npřipravené z vybraných surovin, a pokud nepřijdete\nve velkém počtu, musíte se smířit s tím, že za jednu\nnávštěvu nemáte šanci ochutnat ani polovinu toho,\nco vás zaujme. Ceny přitom odpovídají použitým\nsurovinám, za pokrmy s levnějšími kusy masa\nzaplatíte méně než například za steak, rozhodně\nto ale neznamená, že jídlo s bůčkem je horší.\nNaopak, právě dušený bůček se možná stane místní\nnejoblíbenější lahůdkou. Na začátek si rozhodně musíte objednat opražené\nmušle svatého Jakuba s máslem miso a pikantním\ndresinkem z černých fazolí. A rovnou zapuďte\nmyšlenku, že tento pokrm budete mezi sebou sdílet.\nProtože až jej ochutnáte, budete vážně zvažovat, že\nsi to objednáte ještě jednou. A také se může stát,\nže už nic jiného ani nebudete chtít. Což by ale na\ndruhou stranu byla škoda – skvělé jsou totiž i právě\ntak akorát pikantní křupavé krevety v tamarindové\nglazuře anebo svěží tuňákový salát s avokádem,\nlimetkou a pikantní pastou sambal. Teď v zimě\nzvolte pro zahřátí kuřecí polévku se skleněnými\nnudlemi soto ayam banjar, kterou si můžete dochutit\nlimetkou, a ještě pálivější sambal oelek. Mimochodem,\nvybíráte-li si obvykle dlouho, zkuste jako úplně první\njídlo pikantní hranolky z příloh. Tahle chuť sladkého,\nkyselého, pálivého i jinak kořeněného totiž skvěle\nnavnadí vaše chuťové pohárky a i víno se vám při\nzobání těchto drobných různorodých kousků bude\nvybírat lépe. Ovšem zvolit si hlavní chod není v Ari’s\nrestaurantu vůbec snadné, na výběr máte hned\ntři variace jídel: z grilu, z woku a z hrnce. Také\nzbožňujete chuť burákového másla? Pak je jasnou\nvolbou satay, které si zde můžete dát buď kuřecí,\nnebo vepřové. Za hřích ale stojí i ayam bakar bumbu\nrujak (grilované kukuřičné kuřátko v indonéském\nkoření s pikantním dipem), indické jehněčí kotletky\nv kmínovo-koriandrové marinádě a sladké kukuřičné\nomáčce, dokřupava pečený bůček v sladkokyselém\ndipu či grilované plněné kalamáry v pikantní omáčce\npesmol. Také jídla z woku umějí u Ariho velmi dobře,\nfavority na nejoblíbenější jídla tohoto podniku jsou\nale pokrmy z hrnce. Ať už třeba vepřový bůček\nbalinese babi kecap, nebo kalio ayam (dušené kuřecí\nkari v kokosovém mléce).\nVrcholem večera pak budou dezerty – a než se\nvám z těch exotických názvů i příchutí začne točit\nhlava, odhoďte zábrany a objednejte si kokosový\npudink se vší parádou: dostanete dezert jako\nz michelinské restaurace. Pak pochopíte varování\nz webu restaurace: Pozor, na Ariho kuchyni vzniká\nHiltonu. Dnes ve\ns kuchyní své\nZnáte skutečnou cenu cen\nV době rodících se kapitálových trhů byl proto\npohotově po ruce nástroj vylepšovaný po tisíciletí:\núčetnictví. To už bylo natolik vyspělé, že nepracovalo\njen se statickou hodnotou majetku, ale také s rentou\n(tedy výnosem, který mohl majetek, primárně\npozemky, poskytnout) a úrokem (tedy časovou\nhodnotou peněz). Všechny tyto nástroje se staly\nzákladem pro vznik celé škály metod snažících se\nobjektivně určit hodnotu cenných papírů, dnes\nznámých jako fundamentální analýza.\nVznik trhu s cennými papíry byl do značné\nmíry motivován snahou rozdělit riziko u sice\npotenciálně velmi výnosných, ale také značně\nnákladných a riskantních operací. Hodnota majetku\nvloženého do operace se dala určit jednoduše,\nposoudit potenciální výnosy a rizika byl však zcela\njiný problém. Ze zdánlivě jednoduchého úkolu\ns jednoznačným výsledkem se kvůli nejistotám\nspojeným s oceňováním stala ruleta. K fundamentální\nanalýze, tedy snaze objektivně určit hodnotu majetku\nna základě jeho účetní hodnoty a očekávaného\nvýnosu aktiv a z toho pak stanovit správnou cenu,\nse na základě zkušeností s nevyzpytatelností\nchování finančních trhů přidaly postupně technická,\npsychologická a kvantitativní analýza, které se\nvíceméně nezabývají „objektivní“ hodnotou majetku,\njíž je podložen cenný papír, ale namísto toho se snaží\ninformace „vydestilovat“ z chování investorů.\nOd chvíle, kdy začaly vznikat trhy\ns cennými papíry, trápí jejich aktuální\ni potenciální držitele zásadní otázka: Jaká\nje jejich hodnota? Jaká je jejich správná\ntržní cena? Už od dob faraonů vlastníkům\nvelmi záleželo na tom, aby měli co\nnejpřesnější přehled o tom, co vlastní.\nText Luboš Mokráš, Česká spořitelna Fotografie 123RF\nVýchozím předpokladem je definice fundamentální\nhodnoty: „hodnota aktiva je rovna diskontovanému\nsoučtu budoucích peněžních toků, které toto\naktivum vygeneruje“. Z tohoto principu se odvozují\nfundamentální metody ohodnocování jak dluhových\ncenných papírů (směnky, dluhopisy, certifikáty apod.),\ntak podílnických cenných papírů (akcie) a derivátů\n(futures, opce, swapy atd.).*\nNejjednodušší je situace u dluhopisů s fixním\núročením, kde máme předem dány parametry\nk stanovení peněžních toků. Přesto ani zde není\nfundamentální analýza schopna poskytnout\nobjektivně jedinou správnou cenu. Empirickým\ndůkazem je intenzivní obchodování na dluhopisových\ntrzích provázané značným kolísáním cen. V čem\ntkví zdroje nejistoty? Prvním je riziko nesplacení\ndluhopisu. Pravděpodobnost nesplacení závisí\nna současném a budoucím stavu ekonomiky. Do\nhodnoty dluhopisu se tak dostává neodstranitelná\nnejistota daná neurčitostí budoucího vývoje\nekonomiky, a tím také prostor pro subjektivní názory\ngenerující výkyvy cen. Podobně působí také další\nfaktory ovlivňující cenu dluhopisů: inflace, reinvestiční\nriziko a vývoj výnosů alternativních investic.\nU akcií je situace ještě komplikovanější než\nu dluhopisů, protože peněžní toky generované\nakciovými společnostmi jsou nejisté. Zatímco\nu dluhopisů existuje standardní a široce používaný\nmodel pro výpočet jejich hodnoty, u akcií je to\ncelá řada metod různým způsobem realizujících\nPřímočará a nejpopulárnější je metoda\ndiskontování dividendového toku a její varianty.\nPodobně, jako je u dluhopisu výnosem investora\nkuponová platba, je u akcie výnosem investora\ndividenda. Můžeme tedy použít obdobný model,\njakým oceňujeme dluhopisy. První zásadní odlišností\nod dluhopisu s fixním výnosem je větší nebo menší\nproměnlivost dividend. Analytici se snaží dividendové\ntoky odhadovat buď na základě zjednodušených\nmodelů, nebo detailním modelováním budoucího\nhospodaření společnosti. Teoreticky by mělo\npodstatně lepší výsledky poskytnout detailní\nmodelování, prakticky tomu tak však není, protože\nakcie je v principu perpetuita (tedy cenný papír\npřinášející výnos „věčně“) a velká část její hodnoty je\ndána výnosy za období, které nedokáže namodelovat\nnikdo. Rozdíl mezi detailním modelem a hrubým\nodhadem může být zanedbatelný.\nEkonomická přidaná a pokračující\nDruhou fundamentální metodou je tzv. EVA\n(economic value added – ekonomická přidaná\nhodnota). Jde o rozdíl mezi čistým provozním ziskem\npo zdanění a náklady investovaného kapitálu. EVA\nbyla vytvořena a je využívána především jako\nnástroj pro hodnocení výkonnosti managamentu\na pro účely investičního bankovnictví. Je ale možné\npoužít ji i jako nástroj určení fundamentální hodnoty\npodniku pro investiční účely. Třetím příkladem je\nmetoda analýzy pokračující hodnoty (residual value\nanalysis). Jde o variantu diskontování peněžních toků,\nv níž se soustřeďujeme na určení hodnoty podniku\nv dlouhém období. Důvodem pro tento postup je,\nže tato hodnota představuje často podstatnou část\n(až 70 %) hodnoty podniku.\nFundamentální analýza včera a dnes\nSnaha fundamentálně oceňovat cenné papíry\nje stejně stará jako ony, ale systematický základ\ndostala až ve třicátých letech minulého století.\nZa zakladatele moderní fundamentální analýzy\nje pokládán Benjamin Graham, který vypracoval\nmetody ocenění podniku založené na systematické\nanalýze informací. Inspiroval řadu následovníků, jeho\nmetody došly širokého uplatnění především v období\npo druhé světové válce. Mezi známé investory, kteří\ntento postup využívali i stále využívají, patří například\nWarren Buffet, Peter Lynch či Irving Kahn.\nÚspěchy této metody byly zpočátku velké,\npředevším proto, že investoři, kteří ji byli schopni\nsystematicky využívat, byli v menšině. To zajistilo\nfundamentální analýze dobrou pověst a příliv\nnových investorů spoléhajících se na ni, což\nvedlo k rozmělnění počáteční výhody. Dnes je\nfundamentální analýza sice široce využívána\na je základem investičních strategií pro většinu\ninstitucionálních investorů, málokterý z nich však má\ndostatek schopností na to, aby dokázal dlouhodobě\ndosahovat lepších výkonů než trh. Nejčastěji\npoužívaným přístupem je snaha najít podniky, jejichž\ncena je nižší než fundamentální hodnota, nakoupit\njejich akcie a počkat, až trh podceněnou akcii\ndocení. Fundamentálně založení investoři ovšem\nčasto „jdou štěstí naproti“, nespoléhají jen na tržní\nsíly, ale aktivně se podílejí na řízení podniku a snaží\nse naplno využít jeho potenciál. Naplno se tento\npřístup od osmdesátých let projevil u odkupů akcií\nza půjčené peníze (LBO neboli Leveraged Buy-Out),\nkdy se pomocí metod fundamentální analýzy najde\npodhodnocený podnik s dobrým potenciálem, jeho\nakcie jsou potom skoupeny a podnik je následně\nstažen z trhu, načež je transformován tak, aby byla\nplně využita jeho kapacita.\nFundamentální analýza je a zůstane základní\nmetodou pro oceňování podniků a investiční\nrozhodnutí. Ostatní analytické metody na ní jen\n„parazitují“, vždy předpokládají, že na trhu je\nněkdo, kdo zná hodnotu aktiva. Zároveň však je\nfundamentální analýza velmi náročná na realističnost\npředpokladů, ze kterých vychází hodnocení podniku,\na její slabinou je také tendence trhu na dlouhou\ndobu odchýlit cenu aktiva od jeho fundamentální\nhodnoty. Proto je fundamentální analýza vhodná\npředevším pro trpělivé a pečlivé investory.\noperace se dala určit\na rizika byl však\nzcela jiný problém. Ze\núkolu s jednoznačným\nvýsledkem se kvůli\ns oceňováním stala\n Derivát (finanční derivát)\nHodnota finančního derivátu se odvíjí\nod hodnoty určitého podkladového\naktiva. Tím může být například\nobligace nebo akcie. Mezi základní typy\nfinančních derivátů patří futures, opce,\nswapy a forwardy.\nInvestiční nástroj (derivátový) ve\nformě nestandardizované dohody\ndvou stran o vzájemném nákupu\na prodeji podkladového aktiva za\npředem stanovenou cenu s následným\nreverzním odkupem a prodejem\nk určitému okamžiku v budoucnosti.\nInvestiční nástroj (termínovaný/\nderivátový) ve formě standardizované\ndohody dvou stran o nákupu\nnebo prodeji standardizovaného\nmnožství podkladového aktiva za\ncenu stanovenou v daném okamžiku,\nvypořádaném k danému budoucímu\n Opce a opční listy\nDerivátový finanční nástroj, cenný\npapír nebo termínový kontrakt,\nkteré představují možnost, nikoli\nvšak povinnost nákupu nebo prodeje\nurčitého podkladového aktiva\nv budoucnosti v dohodnutém čase za\ndohodnutou cenu. Jsou to OTC nebo\nburzovní deriváty. Tento instrument\nmá dvojí použití – spekulativní\nFotografie Stanislav Černoch\nVolvo XC60, zaparkované před\nvchodem do Autoklubu ČR:\nhistorie automobilismu se potkává\ns jeho moderní podobou.\nLetos již patnácté odborně-společenské setkání Dámského\ninvestičního klubu České spořitelny se odehrávalo v originální\natmosféře připomínající pionýrské doby automobilismu. Přítomné\ndámy si mohly během akce, která se konala 13. listopadu,\nvychutnat výjimečné prvorepublikové prostředí Autoklubu\nČeské republiky. Pozvání bylo tentokrát určeno členkám, které\ns investováním teprve začínají nebo tuto možnost ještě zvažují.\nve stylu první\nInspirativním a informacemi nabitým\nvečerem provázela s grácií známá\nmoderátorka Jolana Voldánová.\nRomana Vlková, manažerka\nDámského investičního klubu České\nspořitelny, přítomné dámy přivítala\na připomněla už sedmiletou tradici\nklubu, který v současnosti čítá téměř\ntři tisícovky registrovaných členek.\nMůžete být zcela bez starosti o své finance, pokud\nse rozhodnete využívat nový standard osobního\nbankovnictví Blue. Tuto novou komplexní službu\nzaloženou na osobním bankéři představil členkám\nklubu obchodní ředitel osobního bankovnictví\nČeské spořitelny Aleš Karo.\nJak nejlépe sestavit optimální investiční portfolio,\nse potenciální investorky dozvěděly z prezentace\nTomáše Ondřeje, portfolio manažera Investiční\nspolečnosti České spořitelny.\nOdbornou část večera\nzahájil vtipným úvodem Pavel\nKráčmar, ředitel úseku retailové\ndistribuce investičních produktů\nSvými originálními šansony\nvečer Ester Kočičková za\ndoprovodu klavíru Luboše\na sexuoložka, přenesla\ndo úplně jiné roviny.\nInvestici jako takovou\ntotiž chápe především\njako vklad ženy do\nČlenky klubu se\nběhem večera nejen\npředevším se dobře\nNa závěr informačního bloku\nvystoupila Dagmar Sladká\nz Nadace České spořitelny,\nkterá uvedla dobročinný bazar\nMožnost využít služeb estetické\nkliniky BCD získala další\nvýherkyně z řad členek klubu.\nCenu jí předávala přední česká\ndermatoložka MUDr. Yvonne\nzajímavé ceny od\njedná o předplatné\nAtmosféra na koktejlu\nv závěru večera byla\npříjemná a uvolněná.\nV krásném salonku Elišky\nJunkové se mimo jiné nacházel\ntaké informační stánek České\nspořitelny, kde vyškolení osobní\nbankéři zodpovídali nejrůznější\ndotazy – nejen ty vztahující se\nk odborným prezentacím tohoto\nvychází z křesťanských principů\na nabízí pomoc lidem u nás\ni v zahraničí. Dárky zakoupené jejím\nprostřednictvím udělají radost hned\nK ženám neodmyslitelně patří šperky,\ntentokrát v provedení partnera\nsetkání, prodejce luxusních šperků\na hodinek JK Jitka Kudláčková Jewels.\nFloristické aranže ateliéru\nHruška design vnášely do setkání\natmosféru blížícího se adventu.\nPřednášející a hosté večera na\nspolečném snímku. Nahoře zleva\nLuboš Nohavica, Aleš Karo,\nTomáš Ondřej, Dagmar Sladká,\nPavel Kráčmar, Romana Vlková,\nEster Kočičková. V popředí Jolana\nVoldánová a Laura Janáčková.\nPo vyhlášení tradičního dobročinného bazaru pokračoval\nvečer v příjemné atmosféře koktejlem, během\nkterého mohly dámy zhlédnout prezentace partnerů\nvečera. Letos jimi byli: autorizovaný Volvo dealer Auto\nPrůhonice, Léčebné lázně Jáchymov, estetická klinika\nBCD clinic, fitness centrum Factory Pro, prodejce\nluxusních šperků a hodinek JK Jitka Kudláčková Jewels,\nkosmetika Rice Force, specialista na diáře Boss Timer,\nkvětinový ateliér Hruška design, ruční továrna\nna čokoládu BONBON a časopis Harper’s Bazaar.\na sjezdovky na\nVšichni znají horské letovisko Špindlerův Mlýn v Krkonoších především\nv zimě. Oblíbená destinace se s prvním sněhem začne plnit lidmi. V době,\nkdy se ještě nelyžovalo a nejezdilo auty, to však bylo naopak: město ožívalo\npředevším v létě, než je sněhový příkrov učinil nedostupným. Dnes žije po\ncelý rok a nabízí nepřeberné množství aktivit a atrakcí.\nText Klára Smolová Fotografie xy\nVíce než stoletý Bílý most\npřes řeku Labe je jedním\nze symbolů města.\nstředisko nabízí sportovní\nvyžití v každém ročním období.\nPřehrada, přes niž se\ndopravíte také po laně\nmůžete z kopce svištět\nZ vířívky v hotelu Horal je\nokolní příroda téměř na dosah\nOáza klidu: Relax zóna\nv hotelu Horal.\nPřed sto padesáti lety, kdy se turistický ruch ve\nŠpindlerově Mlýně teprve začínal rozvíjet, bylo\nhlavní sezonou léto. Ještě počátkem 19. století zdejší\nkraj navštěvovali především romantičtí milovníci\nhorské přírody právě během tohoto období, v zimě\nbývala oblast těžko přístupná. Navíc tu byla jen\nskupinka roztroušených chalup. K rozvoji města jako\nturistického letoviska došlo až kolem roku 1850,\npředevším vybudováním solidnější vozovky podél\nLabe, která usnadnila přístup do střediska. Napomohl\ntomu Krkonošský spolek, který v roce 1880 poprvé\nvybudoval síť značených cest po horách, a také\nstoupající obliba nového sportu: jízdy na rohačkách,\ntehdejších saních. Ten ale záhy zcela překonala úplně\njiná sportovní novinka – lyžování. Od konce\n19. století tak Krkonoše ovládají hlavně „lyžníci“.\nDnes Špindlerův Mlýn permanentně obývá zhruba\n1 300 obyvatel, přes hlavní zimní sezonu tento počet\nvýrazně roste díky turistům a sezonním pracovníkům.\nUž tu nestojí jen pár chalup, ale přes 40 hotelů,\nvíce než 130 penzionů a dvě desítky horských bud.\nStředisko se pyšní třemi lyžařskými areály:\nSv. Petr, Medvědín a Hromovka, které se snaží přilákat\nnávštěvníky jak v zimě, tak i v létě.\nVe znamení outdoorových aktivit\nI služby ve Špindlerově Mlýně prošly velkým vývojem,\na tak se v současnosti zdejší skiareál jako jediný\nv republice může pyšnit pěti hvězdičkami\na označením premium. Sjezdové lyže tu můžete\nprohnat celkem na 25 a běžky dokonce na\n85 kilometrech tratí. Moderní technické zasněžovací\nzařízení na sjezdovkách je už samozřejmostí.\nV nedávné době byla například rozšířena sjezdová\ntrať na Hromovce a v Labské vybudována nová\nlanová dráha, která dosahuje až k Horním\nMísečkám, kde je součástí snowparku i vlek určený\npro snowboardisty. Na Hromovce si nově dávají\ndostaveníčko milovníci večerního lyžování, a to\ni o vánočních svátcích, dovolí-li počasí a sněhové\npodmínky. Sv. Petr, jehož sjezdovky jsou nejkvalitnější\nv celé České republice, nabízí navíc i snowpark\ns populární U-rampou.\nPřed čtyřmi lety byl také Krkonošským\nnárodním parkem povolen na několika trasách\ntaké skialpinismus. Ten sice původně provozovali\nhlavně vojáci při hlídání hranic, dnes je ale\npopulárním adrenalinovým sportem. Kdo chce\nspojit dobrodružství s romantikou, může vyzkoušet\nmushing, tedy jízdu na saních tažených psím\nspřežením. A nemusíte být jen pasivními účastníky,\nco se na nich pouze vezou – můžete je i řídit,\npodniknout několikadenní túru se zimním tábořením\npod stanem nebo aspoň absolvovat noční vyjížďku.\nPokud vás sáňky baví tak jako vaše děti, je tu\nk dispozici sáňkařská dráha nebo trochu funkovější\nsnowtubing – což je jízda na nafukovací duši ve\nZe zimy do léta a naopak\nUž jste někdy stříleli z luku na terč? Připravte se,\nže to rozhodně není tak snadné, jak to vypadá ve\nfilmových westernech. Abyste byli schopni zasáhnout\ncíl tam, kde chcete, musíte být nejen zruční, ale také\nhodně trénovat. Když jsem to zkoušela já, bylo mi\nuž po pár pokusech jasné, že kdybych byla na luk\nodkázána při lovení zvěře v divoké přírodě, umřela\nbych hlady. To už by mi mnohem lépe šlo lezení po\nskalách či ledové stěně, slaňování přehrady nebo tzv.\npřemostění, kdy zavěšeni na kladce přejedete po\nvisutém laně 120 metrů z jedné strany přehrady na\ndruhou. A jestli si myslíte, že tyhle aktivity jsou jen na\nléto, nenechte se mýlit: dají se provozovat po celý rok.\nŠplhání všeho druhu je v Krkonoších vůbec\noblíbené. Aby taky ne, patří k horám. Kromě\nBílý most nahradil v roce\n1911 původní dřevěný.\nSkiareál nabízí desítky\ntratí a večerním\nadventure parku téměř v centru Špindlerova Mlýna,\nkterý nabízí například obří houpačku navozující\nstav beztíže či unikátní bungee-trampolínu, můžete\nvyrazit také do lanového parku v Janských Lázních\notestovat svoji odvahu na velkém okruhu při jízdě\nze stromu na strom na saních či na kole nebo při\nseskoku z dvanáctimetrové výšky. To lanové centrum\nKatika Miti ve Dvoře Králové se nachází přímo\nv areálu zoologické zahrady, a tak se vám naskytne\njedinečný pohled na exotická zvířata z výšky, ze\nstezky v korunách stromů.\nI bez sněhu si na horách můžete užít jízdu\nz kopce dolů. Co třeba desetikilometrový sjezd\nod Špindlerovy boudy dolů k lyžařskému stadionu\nMedvědín? Na první pohled se to nezdá, ale sjezd na\nsilniční koloběžce je vážně adrenalin. Jedete\nModrá zklidňuje – bazén\nv hotelu Harmony Club.\nv průměru 20 až 30 kilometrů za hodinu, ale můžete\nsvištět až dvojnásobně rychleji! A to už máte co\ndělat, abyste udrželi rovnováhu! Kdo zvolí jízdu\nz Medvědína dolů po lesních stezkách, ten si adrenalinu užije určitě ještě mnohem více. A ty výhledy!\nSjezdy na terénních koloběžkách jsou jenom malou\nukázkou toho, co se dá od jara do podzimu ve\nŠpindlerově Mlýně dělat. Výjezdy na horských kolech\njsou už dnes samozřejmostí, tak co posunout hranice\nzase trochu dál a zkusit si třeba sjezd na bobové\ndráze, zorbing nebo pohled na svět z výšky letadla\nči paraglidingového křídla? Večer si můžete nechat\nznavené údy namasírovat a uvolnit se v sauně\na v bazénu. Wellness centrum má dnes už každý druhý\nse nachází přímo\nhotel, případně lze navštívit moderní aquacentrum.\nŠpindlerův Mlýn je ideální i pro trávení víkendů.\nSamo město návštěvníkům nabízí řadu akcí pro děti\ni dospělé, za nimiž se stojí za to do hor vypravit.\nV červenci například populární pohádkový den se\nstrašidly zvaný Mlynářovy toulky, v září přehlídku\na soutěž o nejlepší draky Drakiádu. V prosinci zde\nprobíhá Banff festival outdoorových filmů, na únor se\nchystá 23. ročník Krkonošské 70, závodu v běhu na\nlyžích… Špindlerův Mlýn žije po celý rok a vybere si\nkaždý – sportovci, dobrodruzi i romantičtí povaleči.\nZimní sezona sice sotva začala, ale prozíraví již\npřemýšlejí, kam se vypraví na tu letní. A vzhledem\nk tomu, že mnoho lidí volí i trávení letní dovolené\nv tuzemsku, možná vaše volba padne tentokrát právě\nna Špindlerův Mlýn a Krkonoše.\nV zimě vás a vaše děti naučí lyžovat\nči jezdit na snowboardu a půjčí vám\nvybavení, v létě můžete pod jejich\ndozorem slaňovat, pronajmout si kola,\nkoloběžky, terénní tříkolky a čtyřkolky\na další potřeby pro aktivní odpočinek.\nA nejen to. S jejich pomocí se během\nsvého pobytu opravdu nebudete\nnudit, zajistí vám program podle\nvašich představ a peněženky. Kdo?\nOutdoorové agentury Yellow Point\na SkolMax, které ve Špindlerově Mlýně\nnabízejí své služby po celý rok.\nKousek nad centrem Špindlerova\nMlýna se nachází bobová dráha Happy\nWorld, která je v provozu 365 dní\nv roce (jen při vlhku a náledí může být\nněkdy uzavřena). Dráha dlouhá 1,4 km\nnabízí zážitek z jízdy uprostřed krásné\nkrajiny s panoramatem Krkonoš,\no adrenalin se postará dvaadvacet\nzatáček, pět jumpů a tři tunely. Boby\nmohou na nerezové dráze vyvinout\nrychlost až 65 km/h, ale jelikož ji\nregulujete sami brzdnou pákou, je\nna vás, jak rychle pojedete. Jízda na\nbobové dráze je vhodná pro všechny\nvěkové kategorie, ale děti do osmi let\nmohou jet jen v doprovodu rodičů.\nZ kopce se kocháte pohledem dolů do\núdolí, ale chcete-li si stejně tak dobře\nprohlédnout i samotný kopec, musíte\nse vznést do oblak.V okolí „Špindlu“\nse vám nabízejí dvě možnosti:\nparagliding a letadlo. Opět záleží na\ntom, zda jste spíš sportovně založení,\nnebo je vám milejší pohodlí. Paragliding\nvčetně kurzů či tandemu vám zajistí\nagentura Yellow Point přímo ve městě.\nV ceně osmiminutového (okolo\nhodiny s celou přípravou) skoku je\npochopitelně vybavení, doprava\na instruktor, na vyhlídkový let letadlem\nsi musíte zajet do Vrchlabí na letiště.\nNovinkou v nabídce jsou také lety\ndvou- až čtyřmístným vrtulníkem\ns programem na míru. Létá se jak\nv zimě, tak v létě.\nKdo má rád luxus, měl by se ubytovat\nv hotelu Harmony Club. Nachází\nse pouhých deset minut chůze od\ncentra, kousek od bobové dráhy\na lanového parku, a má svoji vlastní\nkrátkou sjezdovku. Jeho součástí je\nvelkolepé wellness centrum, vstup do\nněj je v ceně ubytování. Od dubna do\nříjna jsou navíc v ceně i dvě hodiny\nv saunovém světě s pěti druhy saun.\nAreál hotelu je veliký a nabízí mj. dvě\nmoderní kryté tenisové haly, squash,\ngolfový simulátor, dvě bowlingové\ndráhy s barem, stolní tenis, fitness\na dokonce i unikátní sportovní střelnici.\nCena Floccus za rok 2014\nNadace České spořitelny se rozhodla ocenit\njednotlivce i organizace pomáhající lidem na okraji\nspolečnosti. Do listopadu proto sbírala nominace\na na konci ledna 2015 udělí na slavnostním večeru\nhistoricky první Cenu Floccus. „V České republice\npracuje bezpočet organizací i jednotlivců, kteří se,\nstejně jako Nadace České spořitelny, věnují pomoci\nlidem vyloučeným ze společnosti. Jsme přesvědčeni,\nže je užitečné a pro Česko potřebné takové lidi\nocenit. Proto přicházíme s Cenou Floccus,“ vysvětluje\nKlára Gajdušková, předsedkyně správní rady Nadace\nČS a ředitelka komunikace a CSR České spořitelny.\nAmbasadory ceny se stali velvyslanec Rakouské\nrepubliky Ferdinand Trauttmansdorff a ministryně\npráce a sociálních věcí Michaela Marksová. Symbolem\nceny jsou chomáče chmýří pampelišek (floccus\nznamená v latině chomáč), které jsou křehké, ale\nzároveň odolné a životaschopné. Přesně to jsou\nvlastnosti, které se pojí s aktivitami, jež podnikají\norganizace a osoby na podporu potřebných.\nK ocenění se váže i finanční odměna – sto tisíc korun\npro organizaci a padesát tisíc pro jednotlivce.\nVybrané peníze podpoří konkrétní projekt Tísňové\npéče, jehož hlavním cílem je ochránit zdraví seniorů\na zdravotně postižených osob. Smyslem podpory\nNadace ČS je zajistit dostupnost a provoz této\nslužby ve všech regionech ČR (nyní se tísňová péče\nstará o 1 200 seniorů ve 13 krajích ČR). Tísňová\npéče Života 90 je nejdéle fungující a nejkomplexnější\nslužbou svého druhu v České republice a už od roku\n1992 pomáhá svým uživatelům žít i ve vysokém věku\nplnohodnotně, beze strachu a ve vlastním prostředí.\nPříručka pro začínající\nv médiích, jak\nvůči euru, jak\nmaxim a následně\nse opět propadlo\nči jak akcie\nrostou či klesají.\nsledujeme nějaký pohyb cen v čase – někdo při\ntom vydělá pěknou řádku peněz, jiný naopak\no velké jmění přijde. Každý by však chtěl patřit do\nté první, tj. ziskové skupiny. Jak na to jít, se pokoušejí\nvysvětlit autoři této publikace, kteří v jednotlivých\nkapitolách pootevírají dveře do světa obchodování\nna burzovních trzích.\nPetr Tmej, Romana Křížová: Příručka úspěšného\nobchodování na komoditních trzích. Argo, 2014.\nSvátek kvalitního jídla\nČeská spořitelna – penzijní společnost (ČSPS),\nkterá spravuje majetek více než jednoho milionu\nklientů, slaví na konci roku 2014 své 20. narozeniny.\nOslava jubilea však tentokrát nezůstane „jen\nv rodině“. Penzijní společnost se zavázala za každé\ndo konce roku nově založené doplňkové penzijní\nspoření darovat 20 Kč spolku Život 90, který je\ndlouhodobým partnerem Nadace České spořitelny.\nPorevoluční trend fastfoodů bohudík postupně zahání\nna útěk sílící důraz na kvalitu a vytříbenost – potravin,\npřípravy i samotného prožitku konzumace a stolování,\nkteré se ve výsledku mohou stát součástí životního\nstylu. Nejlepší gastropodniky z celé republiky se\nkaždoročně zapojují do prestižního Grand Restaurant\nFestivalu. Gurmáni a gurmeti tak mají i letos možnost\nza zvýhodněné „festivalové“ ceny potěšit své chuťové\npohárky vybranými specialitami nejzajímavějších\nrestaurací z publikace Maurerův výběr Grand\nRestaurant 2015. Šestý ročník festivalu proběhne od\n15. ledna do 28. února v 85 vybraných podnicích po\ncelé republice. Základní ochutnávku, dvouchodovou\nnebo tříchodovou degustaci, můžete vybírat ze tří\ndruhů menu: Gastronaut, Inspirace či Terroir.\nGO / REGIONTOUR 2015\nMůže se zdát, že je na to ještě brzy,\nale zima je příhodným časem pro\núvahy nad (nejen) letní dovolenou.\nZorientovat se v nabídce cestovních\nkanceláří, zjistit, zda je lepší moře,\nnebo lázně, porovnat zkušenosti velkých\nturistických center s hotelovými\nkomplexy s výhodami malebných\nměsteček a soukromých penzionů –\nto vše můžete v lednu na brněnském\nvýstavišti. Mezinárodní veletrh\nprůmyslu cestovního ruchu, již tradičně\nspojený s veletrhem turistických\nmožností v regionech Regiontour,\npředstaví jak firmy činné v oblasti\nturistického ruchu (od cestovních\nagentur až po pojišťovací společnosti),\ntak samy destinace a zajímavé kulturní\npamátky. Proč si dovolenou nevybrat\nv klidu a s předstihem?\n15.–18. ledna 2015, Brno, BVV\nKalendář Proměny 2015, který vzniká na podporu\nprojektů Nadace Archa Chantal, vychází již pošesté.\nJeho autoři, fotograf Petr Kurečka a režisér Marek\nŠkarpa, se tentokrát vracejí zpět ke kořenům\na dvanáct českých osobností ze světa šoubyznysu\nproměnili v nejzajímavější osobnosti napříč světovými\ndějinami. Kromě Chantal Poullain jsou to Simona\nBabčáková, Karel Dobrý, Lenka Filipová, Boris Hybner,\nMichael Kocáb, Tereza Kostková, Bolek Polívka, Regina\nRázlová, Luba Skořepová, Simona Stašová a Milan\nŠteindler. Koupí kalendáře podpoříte nadaci Archa\nChantal, která se snaží zlepšovat prostředí dětských\nNovoroční koncert \nŠtefana Kocána a Simona\npatronací Erste Corporate\nBanking je ideální\npříležitostí pro příjemně\nSlavnostní atmosféra svátečních dní vytáhne na koncert i ty, kteří jinak celý rok\nsedí doma. Ať už je to váš případ, nebo produkci vážné hudby navštěvujete\npravidelně, novoroční koncert Simona Keenlysidea a Štefana Kocána pod\npatronací Erste Corporate Banking je ideální příležitostí pro příjemně strávený\nvečer. Světově proslulý britský barytonista spojí své síly s talentovaným\nslovenským basistou v zajímavém projektu nazvaném Mozart vs. Verdi. Utkají\nse v něm například jako neodolatelný prostopášník Don Giovanni a hrozivý\nmstitel Komtur, aby se znovu sešli jako nešťastný šašek Rigoletto a nájemný\nvrah Sparafucile… Keenlyside je jedním z nejžádanějších britských pěvců,\nke stejné světové špičce patří i charizmatický Štefan Kocán; oba pokořili\nvětšinu světových koncertních pódií a operních scén, od Metropolitní po La\nScalu. Na jejich společném lednovém představení je doprovodí PFK – Prague\nPhilharmonia pod vedením Rastislava Štúra.\n27. ledna, Praha, Obecní dům Miró\n20. prosince Vrútky; 21. prosince Košice; 19.–20. ledna 2015 Bratislava; 15. února 2015 Banská\nJoan Miró patří svými nápaditými motivy\nk nejpopulárnějším umělcům 20. století.\nVídeňské muzeum umění Albertina,\nkteré ve svých útrobách ukrývá jednu\nz nejvýznamnějších a nejobsáhlejších\ngrafických sbírek světa, věnuje tomuto\nkatalánskému malíři vlastní výstavu.\nProstřednictvím asi stovky obrazů, kreseb\na objektů usilují její kurátoři o vyzvednutí\npoetické kvality slavného surrealisty.\nObrazy Joana Miróa jsou charakterizovány\nlehkostí a spontánností. Na svět nahlíží\ns bezstarostnou, téměř dětskou fascinací.\nJeho bezchybný obrazový jazyk je stejně\ntak kouzelný jako univerzální. Měsíce,\nhvězdy a komety, oři a hmyz, ptáci\na ženy obývají jeho obrazy a patří\nk nejrozeznatelnějším prvkům jeho umění.\ndo 11. ledna 2015, Vídeň, Albertina\nFragile – křehká\nZa léta působení na domovské i mezinárodní scéně se z pěveckého uskupení populárních\nslovenských osobností, vystupujících tzv. a cappella, pomalu stal fenomén. Jejich interpretace\nznámých rockových, popových a jazzových hitů, jimiž se proslavily hvězdy jako Sting, Stevie\nWonder, Billy Joel, Tina Turner a desítky dalších, zpestřují tematickými výběry, například\nvánočních songů a koled. Na svá vystoupení je jako hosty zvou různé celebrity – Richard\nMüller s nimi dokonce nahrál celé album Hlasy. Na přelomu letošního a následujícího\nroku se za nimi můžete vypravit na nedaleké Slovensko: je jen na vás, jestli zvolíte vánoční\natmosféru, nebo si počkáte na první měsíce nového roku, zážitek je zaručen.\na cappella, se pomalu\nJe asi málo žen fotografek, které by si veřejnost oblíbila v takové míře jako Dagmar Hochovou.\nPřestože je dnes vnímána převážně jako fotografka dětí, je tento pohled na její tvorbu zkreslený.\nFotografický archiv Dagmar Hochové, který Moravská galerie získala v roce 2013 do svého vlastnictví\na od prosince představí veřejnosti, ukazuje osobnost autorky a její dílo mnohem komplexněji.\nVýznamná část snímků je zaměřena na události kulturně-politického rázu, na intelektuální a umělecké\nelity, tematiku spjatou s národní identitou nebo na zlomové okamžiky naší historie.\n19. prosince 2014 – 29. března 2015, Brno, Uměleckoprůmyslové muzeum 36\nvstoupila do Prahy\nZajímáte se o užité umění a design? Chcete vědět,\nco nového vymysleli slavní i méně známí designéři,\nrenomované firmy či začínající mladí umělci v roce\n2014? Jak moc se váš osobní vkus shoduje, či naopak\nmíjí s názory odborníků? Všechny tyto otázky\nbudou zodpovězeny 14. března na slavnostním\nvečeru ve Stavovském divadle, na němž budou již\npodeváté (i letos je generálním partnerem Erste\nPremier) slavnostně rozdány ceny Czech Grand\nDesign. Vyhlášení vítězů a předání cen bude přímým\npřenosem od 20.20 hodin vysílat Česká televize\nna stanici ČT Art. Od 28. ledna do 29. března si\nmůžete v Národním technickém muzeu prohlédnout\njednotlivé nominované kousky a v prostorách\nWindow Galerie České spořitelny v Rytířské ulici\npak vítězné dílo kategorie Objev roku.\nV listopadu byla v Křižíkově pavilonu otevřena impozantní\nvýstava nabízející dosud nejrozsáhlejší rekonstrukci proslulého\nmauzolea prvního čínského císaře, které je považováno za\nosmý div světa a jeden z největších archeologických objevů\n20. století. Expozice je putovní a svou cestu zahajuje právě\nv naší metropoli. Císař Čchin (původně Čeng), první vládce\ndynastie Čchin (3. tisíciletí př. Kr.) jako první sjednotil Čínu,\nzavedl jednotnou měnu i znaky písma. Stavba jeho hrobky\ntrvala celých 36 let a na jejím vzniku se podílelo přes\n720 tisíc dělníků. Mauzoleum bylo objeveno náhodně při\nvýkopu studny v roce 1974 třemi farmáři a celková plocha\nareálu zabírá přes 56 km2. Jeho nejznámější částí jsou tři\npodzemní jámy, v nichž se nalézá vojsko vyrobené\nz terakotové hlíny čítající 8 tisíc vojáků, 150 válečných vozů\na 670 koní. Skutečná císařova hrobka nebyla z důvodu obav\narcheologů o její poškození dosud odkryta a v roce 1987 byla\ndo 8. února 2015, Praha, Výstaviště\nHarrison Chantal Poullain\nsklízí chválu nejen od\ndiváků, ale i od kritiků.\nImpozantní výstava nabízí dosud\nproslulého mauzolea prvního\nSvětová premiéra monumentálního uměleckého projektu This Place představuje práce dvanácti světových fotografů\na jejich pohled na Izrael – jeho historii, geografii, obyvatele,\nkaždodenní život a význam, který tato země má pro zbytek\nsvěta. Projekt inicioval fotograf Frédéric Brenner v roce 2006,\njenž pozval jedenáct světově uznávaných kolegů, aby společně\ns ním dlouhodobě zkoumali Izrael a Západní břeh Jordánu\na ztvárnili jej nejen jako místo, ale i jako metaforu.Výsledný\nvýběr z tisíců fotografií tvoří mnohovrstevnatý a mozaikovitý\nportrét tohoto významného místa se všemi jeho trhlinami\na paradoxy. Výstava bude v Centru DOX k vidění do března\n2015, potom poputuje do Tel Avivu a Spojených států.\nV rámci projektu This Place vycházejí také knihy: dvanáct\nmonografií zúčastněných umělců a katalog k výstavě.\ndo 2. března 2015, Praha, DOX\nŠest tanečních lekcí v šesti týdnech\nDojemná komedie Richarda Alfieriho, která na prknech Ungeltu patří k nejúspěšnějším hrám, staví především na\ninteligentních a vtipných dialozích, ale také na pohybových dovednostech hlavních představitelů. Vítěz známé televizní\ntaneční soutěže celebrit Star Dance Pavel Kříž je v roli učitele tance Michaela Minettiho, sentimentálního cynika ve\nstředním věku, velmi přesvědčivý. V kontrastu k obhroublému, ale citlivému Michaelovi stojí jeho „zaměstnavatelka“,\nmadame Lily Harrison, která si jej najala, aby ji naučil swing, tango, valčík, foxtrot, ča-ču a moderní tanec. Její\npředstavitelka Chantal Poullain sklízí chválu nejen od diváků, ale i od kritiků: „Svoji stárnoucí dámu, poněkud moralistní\nvdovu po baptistickém knězi, vyzbrojila mnohými neduhy stáří. Ačkoli se posléze musí přiznat, že dovede tančit\nvýborně, její postava je po celou dobu v jisté strnulosti, v mírném předklonu a úžasná je i hereččina práce s gestikulací\na s podivnou napjatostí rukou. Stáří jako takové ovšem ani v náznaku nekarikuje, její Lily působí nadmíru věrohodně\na divák si této výtečné herecké práce všimne de facto až po skončení představení.“ Roli navíc Poullain zvýrazňuje svojí\ncharakteristickou intonací cizinky, která však nedrásá uši, ale naopak komediálnost situace ještě podtrhuje.\nPraha, Divadlo Ungelt\nText Jaroslav Kropáček, Česká spořitelna Fotografie Libor Špaček\nVýše úrokových sazeb na depozitních produktech\nnašich bankovních domů je stále i mediálně\nfrekventovaným tématem. O vyjasnění situace,\nsrovnání přístupu takzvaných malých i tradičních bank\na názor, kam se sazby mohou v budoucnu ubírat,\njsme požádali Viktora Kotlána, ředitele útvaru\nŘízení aktiv a pasiv finanční skupiny České spořitelny.\nNespořit, utrácet, půjčovat?\nZ čeho pramení stávající nízké úrokové sazby\nu všech bankovních produktů? Nejde jen\no spoření, historicky nízké sazby jsou\ni například u hypoték.\nJe to tak – nyní je možné půjčit si za rekordně nízké\nsazby. Hypotéky s fixací sazby na deset let jsou\nnyní k mání okolo dvou procent, což je historicky\nnejvýhodnější situace. Výše sazeb nastavují centrální\nbanky. Ty drží téměř nulové úroky, aby podpořily\nrůst ekonomik a inflace. Kromě toho využívají\ni nestandardní nástroje, jako jsou nákupy cenných\npapírů na trhu nebo u nás devizové intervence.\nZmiňuješ intervence na oslabení koruny\nnad úroveň 27 korun za euro. Jaká je tam\nsouvislost s výší úrokových sazeb?\nČNB „tiskne“ a prodává koruny a za ně nakupuje\neura, čímž dosáhla cíleného oslabení kurzu naší\nměny. Takto se do oběhu dostalo nově přes\n200 miliard korun. Tyto peníze zůstávají v naší\nekonomice. Banky za ně nakupují dluhopisy, což\nvede k růstu jejich cen a poklesu výnosů. Poté, co\nČNB snížila krátkodobé sazby prakticky na nulu,\njsou devizové intervence dalším kanálem ke snížení\ndlouhodobých sazeb. Většinou se zmiňuje jen vliv\nintervencí na kurz koruny, ve skutečnosti je zde ale\nvelmi významný dopad na výši výnosů dluhopisů.\nA jak souvisejí výnosy dluhopisů se sazbami\nkomerčních bank na depozitních nebo\nČeský bankovní sektor funguje dlouhodobě\ns přebytkem likvidity, v systému je více vkladů než\núvěrů. Banky proto za volné peníze nakupují státní\na jiné dluhopisy. Výnos z těchto cenných papírů je\npro ně vodítkem pro nastavení úročení u ostatních\nproduktů – jak na straně depozit, tak u úvěrů.\nJe zde prostě jasná vazba mezi finančním\na bankovním trhem.\nA jak se výnosy státních dluhopisů vyvíjejí?\nBez nadsázky lze říci, že trh překvapuje i nejotrlejší\nfinanční specialisty. Výnos pětiletého dluhopisu české\nvlády dělal před rokem přibližně dvě procenta. Nyní\nje desetkrát nižší – na úrovni kolem 0,2 procenta.\nStejně nízké sazby jsou v Evropě pouze v Německu.\nNa jedné straně tedy můžeme být hrdí na to, že\nfinanční trh hodnotí bonitu české vlády stejně jako\nněmecké. Na druhé straně nezastírám, že rekordně\nnízké sazby jsou pro banky velkou výzvou.\nTo tedy znamená, že banky umísťují\npřebytečnou likviditu na pět let\nza 0,2 procenta?\nAno, je to tak. Zde ale příběh nekončí. Banky totiž\nplatí povinně příspěvek do fondu pojištění vkladů\na ten je ve výši 0,16 procenta z téměř všech depozit.\nTo znamená, že když klientovi banka zaplatí na\npětiletém termínovém účtu 0,2 procenta a za ty\npeníze nakoupí státní dluhopisy, tak ve skutečnosti\nnení „na nule“. Reálně prodělává 0,16 procenta.\nJak je tedy možné, že některé banky platí na\nspořicích účtech i více než jedno procento?\nJe fér říci, že banky samozřejmě likviditu umísťují\nprimárně do úvěrů. A tam jsou sazby vyšší, u hypoték\nkolem rekordních 2 procent. K tomu je potřeba\ndodat důležitou věc. Úvěry jsou samozřejmě\nrizikovější než státní dluhopisy. Čím vyšší úročení, tím\nvyšší riziko. Ne všechny banky mají v průměru stejně\nbonitní dlužníky, některé poskytují relativně „divoké“\nDíky nesmyslné regulaci EU se ale střadatelé do\nvýše 100 tisíc eur nemusejí o rizikovost bankovních\núvěrů vůbec zajímat. Regulace ve jménu nákupu\nvoličských hlasů potlačuje základní ekonomickou\nlogiku. Stabilní banka s více než stoletou historií je\nv očích klienta díky stoprocentnímu pojištění vkladů\n(do zmíněných přibližně 2,7 milionu korun) na první\npohled stejně bezpečná jako malinká kampelička\ns „garážovým“ managementem a několikaměsíční\nJaký je rozdíl mezi úročením na běžných\na spořicích účtech?\nSouvisí to s rozdílnou rolí těchto produktů. Od\nběžných účtů klienti očekávají možnost realizace\nbezpečných převodů, transakcí. Od spořicích účtů\nčekají naopak zhodnocení vkladu a jsou za to\nochotni podstoupit možnost relativně omezeného\npočtu transakcí. Stabilní peníze mohou banky lépe\nzhodnocovat a o tyto výnosy se potom podělit\ns klienty. Jak jsem ale říkal, výnosy klesají a s tím klesá\nrychle i úročení na spořicích účtech.\nJak bys tedy doporučoval spořit?\nRadil bych finance co nejvíce rozložit – část úspor\ndržet v penězích, část v méně likvidních investicích.\nUrčitě se mi osobně osvědčilo pravidelné investování\nprostřednictvím podílových fondů. Snažím se využívat\ni státem podporované produkty a dlouhodobě sázím\ni na akcie. V hledáčku mám rovněž realitní fondy.\nPravdou ale je, že stávající doba přeje spíše tomu,\nkdo si chce peníze půjčit, než spoření. Toto je přesně\nzáměr centrálních bank popisovaný v úvodu: aby lidé\nnespořili – aby utráceli, půjčovali si, a tím pomohli\nrozjet ekonomický růst a vrátit inflaci k normálním\nZáměrem centrálních bank je, aby lidé nespořili – aby utráceli, půjčovali si, a tím\npomohli rozjet ekonomický růst a vrátit inflaci k normálním hodnotám.\n…užijte si špičkovou kvalitu\nléčebných a wellness programů\nhotelu Imperial v Karlových Varech\nHotel Imperial****superior • Libušina 1212/18, 360 01 Karlovy Vary •\ne-mail: [email protected] • tel.: +420 353 203 113 •\nJak přišla naše duše na svět a proč jsme se narodili právě „našim“ rodičům? Jak stará je naše duše a jaký mám tady na Zemi úkol? Co je to karma? Můžu ji pročistit nebo ovlivnit její průběh? Jaký by...\nse malířsky vyblbnout. Obkresluju to maximálně věrně, a vy nakonec třeba ani nezjistíte, že jsem maloval Jitku.“ V duchu si říkám, všechno, co mi tady povídá, přece nemůže být ironie, pochyby… – to...\nMěstská knihovna v Praze | Municipal Library of Prague Mariánské nám. 1, Praha 1 www.mlp.cz | T.: 222 113 555 otevřeno: 19.00–1.00 | open: 7.00 p. m.–1.00 a. m. zastávka a trasa | bus stop and line...\nObčasník KDU - ČSL - Okresní organizace KDU\nModel spotřeby soukromého sektoru (domácností)