Adasin - Adéla Sýkorová | Komentáře | ČSFD.cz\nZačátek mě moc nebavil, pocta starým sitcomům sice hezká, ale já nic z toho neviděla a hádám že asi hodně lidí mimo USA, takže při vší té promyšlenosti zrovna na tohle tvůrci zapomněli. Ještě že jsou ty epizody tak krátké. Z hlediska děje tak první dvě epizody lze přeskočit, aniž by člověk o něco přišel. Samozřejmě bylo od začátku jasný, že je to nějaká pokřivená realita a jenom se čekalo, kdy se odhalí okolnosti. I tak je to ale vymyšlený pěkně a bavilo mě sledovat všechny odkazy na MCU a Marvel, jenom to není taková bomba jako seriálový Watchmeni, tady z toho brada údivem nespadne. Během sledování jsem četla spoustu teorií a článků o tom, jak to změní MCU. V tomhle ohledu je to celkem zklamání – nečekala jsem, že se všechny splní, ale ve výsledku mi přijde, že se nezměnilo nic a SWORD nepočítám. Zase jsou tu hlavně náznaky do budoucna, což je super, pokud se to někdy vyplní, tak snad se dočkáme. Celkově jako jednohubka fajn, ale znova se někdy podívám asi jenom na jednu z epizod – u většiny to nadšení celkem rychle vyprchalo, a tak se zapamatování hodnou pro mě nakonec stala paradoxně ta, co jenom doplňuje Wandinu minulost. 7/10\nObčas jsem nevěřila svým očím. Normálně se bojím, co přijde příště. Už ani ten let do vesmíru nebo auto s tryskama by mě nepřekvapily. Jak někteří píší, tady už ani vypnout mozek nepomůže, zároveň se od toho ale nejde odtrhnout, protože je svým zvráceným způsobem fascinující, jak moc mimo to je. Možná by to bylo lepší, kdyby příběh za něco stál, ale ten se už asi v pětce zacyklil bez šance se někdy někam posunout. Pořád někdo zrazuje a vrací se, záporák z minulýho dílu je v dalším klaďas a nejlépe rovnou člen rodiny (o který se mele prostě furt dokola), i když jí předtím půlku vyvraždil. Pak se to na jednu stranu bere hrozně vážně a v další chvíli se všichni smějou, jak v autě na ledu utekli střele z ponorky. Buď ať už konečně přiznají, že točí sci-fi komedii nebo parodii nebo se aspoň na oko vrátí do reality (zlatá jednička). 4/10\nFilm, co pohladil na duši. Zvlášť teď, když se nikam nemůže. V kině by to byl ještě jinej level, ale co se dá dělat. Stojí to za to i tak. Tradičně krásná animace, zde ještě v tom světě duší občas připomíná úplně první černobílé animace, fakt nádhera. Ještě to ladění do modra je tak uklidňující, k té spirituální notě se to opravdu hodí. K tomu, aby se člověk naladil na nějakou tu spirituální notu, dost napomáhá i hudba, ta zvláštní kombinace jazzu, relaxační hudby a syntezátorů (občas mi to připomínalo třeba tuhle skladbu) se opravdu povedla, jeden z nejzajímavějších soundtracků posledních let. Jinak pro děti to fakt není, chvílema mi to připomínalo až existenciální drama a bylo to dost depresivní. Jediný slabší okamžik přišel, když se Joe a 22 dostali na Zemi a 22 se musel/a sžít s Joeovým tělem, tam jsem se chvíli bála, že to sklouzne k trapným vtipům a kouzlo se vytratí, naštěstí to byla jen chvilka. 9/10\nStrašně natahované, tak půlka scén je delší, než by musela být a ta druhá tam nemusela být už vůbec. Takovýhle (ne)příběh se pro film nehodí (kámen přání WTF), přišel mi spíš jak z epizody seriálu Supergirl (toho z roku 2015). Vlastně celý ten film je jak roztažená epizoda Supergirl: ne moc povedená, občas dost ujetá akce (létání v mracích atd.), pitomé dialogy (občas se to nedalo poslouchat), rádobyvtipní přehrávající záporáci, recyklované hudební motivy, nedodělaně působící CGI… Určitě to není takový utrpení jako třeba Liga spravedlnosti, ale o moc lepší to taky není. Spíš je smutný, že tohle je původně určený pro velký plátno, ale hodí se spíš do televize nebo někam na stream. P.S.: Disney dělá chybu, když chce, aby jim Jenkins režírovala film a Warneři taky, když jí svěřili trojku. 4/10\nPřišlo mi to, jak kdybych sledovala nějakou parodii na historické drama - snad žádná scéna se nedala brát vážně. Všechny použité prvky jako by měly za úkol hlavní téma zesměšnit. Hercům se nedalo věřit nic a špatný dabing ten pocit, že sleduji parodii, ještě umocnil, zvlášť Goebbels zněl opravdu trapně. Nejhorší na tom, je, že mimo ten dabing je zvuk jako takový celkem kvalitní, tady však naprosto selhalo jeho využití, zejména pak soundtrack je vyloženě mimo, jako by použité skladby byly z jiného místa (než se odehrává děj) a času. Obraz, i když taky pěkný a technicky zvládnutý, vlastně nebyl potřeba - vše důležité divákovi jako blbci sdělil voiceover, jakékoliv vizuální narážky vyzněly do ztracena nebo se staly nechtěnou trapnou výplní (tváře v ohni v milostné scéně). 2/10\nZe začátku trochu zmatené, moc jsem nechápala, o co jde, přišlo mi, jako by se začalo někde od prostředka, a ne od začátku. Naštěstí na konci do sebe všechno pěkně zapadlo a bylo srozumitelně vysvětleno. Takže bych skoro řekla, že vyloženě začátek vlastně není kvůli všem těm změnám v čase. Cestování v čase (a manipulace s ním) jako takové je originální a mělo by zabavit i ty, kteří na tohle téma viděli tucty příběhů a hledají něco nového. ----- Příběh mě začal bavit tak od třetí epizody a nadšení pro věc vrcholilo někdy kolem šestnácté epizody. Pak jak došlo na napravování změn se příběh rozmělnil, rozbředl a brutálně zpomalil, taky se nahromadilo moc komediálních prvků. V jednu chvíli pro mě bylo i dost těžké přimět se k pokračování, ale zase ty dvě poslední epizody za to přecejenom stály. ------ Až na Makise Kurisu a Suzuhu Amane mě nebraly postavy – ne že by mě štvali celou dobu, ale v některých momentech zejména Okarin a Mayuri byli celkem otravní. Ještě mě fascinovalo to, jak se o pokusech v laboratoři postupně dozvídalo čím dál víc lidí, a přitom trvalo tak dlouho, než tam někdo vpadl anebo se to začalo šířit veřejně. A když byl Okarin tak paranoidní, jak to, že nikdy nezkusil tu laboratoř nějak zabezpečit? Mrzelo mě i, že se furt mluví o SERNu, ale reálně z něj nevidíme nic kromě těch hacknutých dokumentů. Všechno se odehrávalo jen v úzkém okolí laboratoře, ani do té budoucnosti jsme se nepodívali. ----- Celkově tedy za čtyři hvězdičky, seriálu by určitě prospělo méně epizod a rozšíření děje na víc míst. 7/10\nChápu, proč půlka lidí tenhle seriál nenávidí a ti druzí jej milují. Člověk se totiž musí prokousat tunou balastu a pokusů o hlubší sdělení či o lepší práci s postavami, než se dostane k tomu opravdu dobrému a zajímavému – k válce s Dominionem. Naprostá většina dějových linek mimo Dominion byla o ničem nebo rovnou otravná. Nejhorší ovšem bylo, když byla potenciálně zajímavá linka zpracována naprosto tragickým způsobem. To se stávalo hlavně u příběhů jednotlivých postav, kdy byla načtrtnuta např. něčí minulost, ale všechno to později ztratilo význam, nebo se pak už vůbec neřešilo. U mých oblíbenců (Kira, Jadzia) to zamrzelo obzvlášť. Aspoň ten Odo je dobře napsaný. RIP Rene Auberjonois. A taky Nog, jehož představitel nás také bohužel již opustil. Dost jsem si oblíbila i Garaka a Quarka – vtipní i vážní, skvěle zahraní. Naopak mi vadil Sisko, přišlo mi, že furt jenom řval a vůbec je to magor. Zklamáním pak byli Bashir a Dukat. Z Bashira se po jistém odhalení stal takovej arogantní kretén… U Dukata šel všechen dosavadní vývoj do hajzlu potom, co se zcvoknul. Takhle zkazit postavu, to se jen tak nevidí. ---- Od třetí série do páté jsou skvělé zpravidla začátky a konce sérií, protože se věnují Dominionu, po pár epizodách na začátku série to ale obvykle jde do hajzlu a objeví se tuna vyloženě fillerů. Tohle je krásný příklad toho, jak to vypadá, když za každou cenu musíte dodržet daný počet epizod. U posledních dvou sérií se počet fillerů zmenšil, v sedmé sérii jsem pak ke konci měla pocit, že to paradoxně zase příliš uspěchali. Menší poměr fillerů ale znamenal o to větší debilitu jejich děje – během sledování DS9 jsem docenila některé epizody z TNG, které mi tehdy přišly „slabší“, protože oproti tomu, co je občas v DS9 za debility, jsou to klenoty tv historie. ----- Jsem ráda, že po absenci v TNG jsme navštívili Zrcadlový vesmír, ale jeho potenciál zůstal trestuhodně nevyužit. SPOILERy: ------------ PRVNÍ série: Pilot není špatný, z části hlavně proto, že se objeví Picard a Enterprise, jinak je to s mocnými bytostmi tak trochu kopírka TNG, která začínala zase s Q. Q se tu objeví taky, a pořád se chová jako osina v zadku a Vash, která s ním odešla cestovat v TNG, už toho má plný zuby – no, nedivim se. Z TNG se tu objeví ještě pár dalších postav, třeba Lursa a B’Etor, kdy se dozvíme, odkud Quark získal informace pro Willa Rikera. Potěšila i Lwaxana Troi, která to tam oživila a byla s ní zase sranda. Celkově je ale dění na stanci v první sérii jedna velká nuda. Většina epizod se točí kolem toho, že na stanici přijde někdo divnej a něco se začne dít posádce (přiotrávení, ovládnutí mysli aj.) nebo hrozí zničení rovnou celý stanice. Nejlepší jsou epizody s Cardassiany a ani Ferengové nejsou špatní. Hodně ráda jsem byla i za epizodu, kde se dozvíme víc o Trillech, jejichž koncepce se od TNG trochu změnila a my tak můžeme jenom spekulovat, jak moc Rikerova osobnost ovlivňovala Odana. Nebavily mě epizody o bajoranské kultuře – samozřejmě to dává smysl, když jsou na stanici a stanice je u Bajoru, ale je toho moc a neustálé omýlání dokola se rychle omrzí. ----------------------- DRUHÁ série: Jsou tu již náznaky souvislejšího děje přesahujícícho dvě epizody, ale celkově pořád slabé, děj půlky epizod mi byl naprosto ukradený. Navíc se tu kopírují některé náměty z TNG v ještě nudnější formě, zase se tu až moc často řeší Bajorané. Lepší je, když se řeší Ferengové (trocha vtipu) nebo Cardassiané (jejich politika, nově Obsidiánský řád). Řešil se i Odo, ale to nakonec šlo vyloženě do hajzlu a nedozvěděli jsme se nic novýho. Téma Makistů je sice pěkný, ale hlavně v první polovině dvojdílu extra nezáživně zpracováno. To nejlepší přijde až ke konci – po absenci v TNG konečně zase Zrcadlový vesmír. A pak samozřejmě konečně setkání se silami Dominionu… to zničení lodi třídy Galaxy fakt bolelo. -------------------- TŘETÍ série: Oproti prvním dvěma sériím určitě zlepšení a jako celek si série konečně zasloužila lepší hodnocení. Je tu hodně skvělých či hodně dobrých věcí: další výlety do Gama kvadrantu, bitva s Jem’Hadary, Odův původ a situace, do které se dostal, souboje s měňavci, Garak nebo Thomas Riker… nebudu zapírat, že mě Frakes neskutečně potěšil, velká škoda, že v kánonu se Thomasův příběh už dál neřešil, mělo to neskutečný potenciál. Hodně mě bavily i díly s Ferengy nebo další návštěva Zrcadlového vesmíru. Objevila se tu i cesta časem a klasická chyba, co totálně změní minulost… na „časovky“ v TNG to ale zatím bohužel nemá, ty byly jinde. Dojem ze série trochu kazí fillery a epizodičnost, kdy zobrazené události nemají na další děj vliv absolutně žádný, přestože třeba zasahují do osobního života některé z hlavních postav, tak v pozdějších sériích jako by se to nikdy nestalo. Jinak třeba zmínit Noga a jeho rozhodnutí jít k Flotile – do té doby byl Nog spíš zapomenutelnou postavičkou, ale potom se z něj stala jedna z nejlepších postav s nejlepším vývojem. -------------------- ČTVRTÁ série: Nejlepší v provázání s Novou generací skrze příchod Worfa a také poskytnutí vodítka v orientaci mezi událostmi startrekovského universa – obzvlášť pro mě dost užitečné, když na DS9 koukám až po filmech s posádkou Nové generace. Novou generací se nejspíš inspirovala zejména epizoda The Visitor, jenž mi nápadně připomínala epizodu The Inner Light, která na mě vzhledem k tomu, že Picarda mám radši než Siska, zapůsobila o poznání víc. Btw. proč tady z hlavních postav všichni jako starci vypadají tak strašně – tím myslím že v realitě v tomhle věku vypadají x-krát líp, ne že jsou ty masky špatné. Opět super epizody, kde měli větší roli můj oblíbenec Garak, Dukat, Ferengové nebo Klingoni (s Worfem opět žhavé téma). A zase trochu Dominionu, ovšem žalostně málo. Skoro půlka série je ale dost špatná a filleroidní, několik epizod bych nejradši úplně zapomněla (to jsem ovšem netušila, že co do debilnosti zápletek může být ještě hůř). Dokonce je tady i simulátorová epizoda a bohužel ne první… člověk by řekl, že od TNG poučili. --------------------- PÁTÁ série: To je furt dokola – na začátek a konec dáme Dominion s opravdu zajímavým dějem, ale proložíme to tunou fillerů o prdu, půlka z nich pak s naprosto debilním dějem, občas jsem se nestačila divit (jisté epizoda s Ferengy). Čest několika vzácným výjimkám (třeba Empok Nor). Taky mě fascinuje, jak jednu epizodu málem válka a další tři to úplně ignorujou. Jinak literární reference na slavná díla... ach jo, už je to i tady… ale může to posloužit jako alternativní výuka, to uznávám. Každopádně tahle série asi obsahuje zatím nejlepší epizodu seriálu so far – tu s Tribbly – smutný, že je to crossover s jiným Star Trekem. Nutno zmínit, že prolnutí se záběry z TOSky je technicky perfektní, vůbec to nebylo poznat – proč takhle dobře nevypadá zbytek seriálu? Celkově mám ale pocit, že jsem se s touhle sérií s*ala měsíc… ----------------------- ŠESTÁ série: Druhá nejlepší série – v poměru epizod s Dominionem a fillerů je tady těch fillerů nejméně, ovšem nutno podotknout, že jejich debilnost byla někdy až neuvěřitelná. O to horší to je, že poselství, které některé epizody sdělit, bylo dost dobré, ovšem tvůrci se ho rozhodli předat takovým způsobem, že jsem někdy až nevěřila svým očím. Vynechat fillery, je to pět hvězd bez zaváhání – napínavý děj, vývoj postav, akce, vesmírné bitvy… ještě tam dát postavy z TNG a byla bych v sedmém nebi… To mi připomíná: proč nebyl nikdo z Enterprise na svatbě Worfa a Jadzie? Nepadlo o nich ani slovo, nemluvili s nimi ani třeba přes subprostor. Kde vlastně tou dobou lidi z Enterprise byli? Ani slovo (ani ve filmech), jsem zmatená. Jadzie na konci mi bylo líto, dost jsem si jí oblíbila… a taky chudák Worf, přišel už o druhou ženu. Smrt Jadzie mi připomněla smrt Natashy Yarové. TNG, konkrétně epizodu Pegasus, mi připomnělo i Bashirovo setkání se Sekcí/Oddílem 31, kdy Bashir říká, že se o svém vylepšení měl přiznat už dávno. Mimochodem Sekci/Oddíl 31 mohli v seriálu klidně představit už dřív. ----------------------- SEDMÁ série: Nejlepší série – válka s Dominionem vrcholí, nakonec mi přišlo po tom všem natahování z minulých sérií, že až moc rychle. Kvalita jednotlivých epizod je zde nejvyrovnanější bez výraznějších výkyvů, moje hodnocení se většinu času se drželo na pěkných čtyřech hvězdách (a mohlo jít výš nebýt pitomé linky se zcvoklým Dukatem a mimořádně otravnou Kai Winn – poté, co jsem zjistila, že její představitelka hrála sestru Ratchedovou už se nedivím ničemu). Fillerů je za celou dobu nejméně a už nejsou ani tak debilní, většinou celkem umírněný a ve zdraví sledovatelné. Na vesmírné bitvy a souboje je radost pohledět. Osudy většiny postav pěkně završené, až teda na Siska, ale všechny ty jeho pletky s Proroky bych vyškrtla úplně, seriál by se bez toho obešel. Musím říct, že mě překvapil Damar, tenhle vývoj jsem u něj nejdřív nečekala. Oblíbila jsem si i Ezri Dax, je taková správně trhlá. ----------------- Celkově dám s odřenýma ušima čtyři hvězdy, hlavně za to, jak se seriál ke konci zmohl a taky za Dominion, což je jedna z nej dějových linek ve Star Treku (věčná škoda, že ji nevyužili ke crossoveru s TNG). Je tu ale spoustu nevyužitého potenciálu a zbytečného balastu. 7/10\nOznačení "roztažená epizoda seriálu" na tenhle film pěkně sedí, minimálně co do (ne)nahuštěnosti děje, který je je hodně jednoduchý a do těch standartních 45 minut jedné epizody by se dozajista vešel, zejména pokud by se vystřihla většina pasáží z Nexu, protože tam film neuvěřitelně zpomalí. I ten námět sedí spíš na epizodu, kde by to bylo jasných pět, ale na film je to málo. Filmovou stopáž by si tak zasloužily spíš některé epizody (třeba Yesterday's Enterprise nebo i Conspiracy, jejíž děj nakonec bohužel vyšel do ztracena...). I jako crossover to mohlo být lepší, ale i přesto všechno mám tenhle film ráda: scéna zničení Enterprise D, úvod na Enterprise B, Datův emoční čip.... je taky vidět, že filmový rozpočet Enterprise sluší. Možná ne na první pohled, ale rozhodně nápadná je změna atmosféry ve scénách na Enterprise D. Je to jiné než v seriálu, na lodi jakoby nefungovalo osvětlení, všechno světlo je od nějakého slunce, hodně stínů... oproti seriálu temnější, ponurejší. A to si lidi myslí, že se Star Trek přiklonil temnějšímu pojetí a většímu podílu akce až s příchodem JJ Abramse. Ne, začalo to už tady a pokračovalo skrze ostatní filmy s posádkou Nové generace, akorát to není hned tak nápadné, protože děj pořád hodně připomíná seriálovou epizodu. 8/10\nI po třech zhlédnutích v podstatě nemám slov - pecka ve všech směrech. Naprosto fantastická atmosféra po celý film, obzvlášť hororově laděné pasáže s Borgy, ta inspirace Vetřelcem je zde znát - vidět to v kině, tak mám normálně husinu. Borgové jsou fakt odporní, k tomu ještě naprosto dokonale ladící soundtrack a zběsilé nájezdy kamery reprezentující vidění Borgů. Skvěle tu funguje nejen mix zvuku, ale i mix vážných a hororových pasáží s těmi humornými, Frakes přesně věděl, kdy tam dát vtip, kdy dát scénu odehrávající se na Zemi a kdy na Enterprise. I všechny známé postavy našly své využití, nikdo nepřekážel. Musím ovšem přiznat, že bych si přála o něco větší roli pro Rikera a Troi, jelikož pro ně mám slabost. Zase ale nechci narušit tu skvělou rovnováhu filmu. Mimo jiné scéna s opilou Deannou je jedna z nejvtipnějších věcí, pokaždý se u toho řežu smíchy, fakt by mě zajímalo, na kolik pokusů to točili. Ještě bych dodala, že i co se týče CGI, tak je to krása, ten film vůbec nezestárl. Zejména na Enterprise E, mou nejoblíbenější loď ze Star Treku, je radost pohledět. P.S.: Asi nejlepší využití simulátoru za celou Novou generaci. P.P.S. Úvodní scéna je jednou z nejpůsobivějších snových sekvencí, co jsem kdy viděla. 10/10\nZajímala by mě ta úplně původní verze, co měla jít do kin, pokud si dobře pamatuju, dva roky zpátky. Ale i tahle "finální" verze, co z toho všeho nakonec vylezla, je v pohodě stravitelná. Určitě pomohla kratší stopáž, protože čas, co při sledování Nových mutantů pocitově uběhl mi přišel stejný jako u Tenetu, který má o hodinu víc. Být film delší, stal by se nesnesitelným. Už tak jsem se občas dost nudila. Děj je jednoduchý a průhledný, většina stopáže zaplněná nevýznamnými kecy, jakože sbližováním a objevováním schopností, kterých si stejně moc neužijeme. Hned od začátku bylo jasný, že se tam děje něco divnýho a že odtamtud utečou nebo se o to minimálně pokusí. Taky bylo jasný, že ty mutanty na něco potřebujou a že je to nejspíš důležitý. Co mi tak nešlo do hlavy bylo, proč tam celý zařízení hlídá jeden jedinej člověk (vlastně mutant)? Zas na druhou stranu atmosféra se celkem povedla a jako Rko by to mohlo být ještě někde úplně jinde. Líbilo se mi i obsazení, jediná, kdo mě na začátku trochu štvala, byla Magik, ale to bylo spíš postavou než herečkou. Pokračování bych kvůli hercům i uvítala, ale nepočítám s ním protože Disney 6/10.\nUrčitě to chce další zhlédnutí. Myslím, že jsem pochopila, o co tam šlo, ale i tak ve mě převládá pocit zmatení. Jako by se Nolan řídil heslem "proč to udělat jednoduše, když to jde složitě." A pokud se nemýlím, tak jednoduchou věc zabalil do tak složitého hávu, že občas už jsem se v těch informacích ztrácela a přála si, abych mohla zmáčknout tlačítko a danou scénu o kousek vrátit a přehrát si ji znovu. Mému zmatení občas lehce napomáhal i soundtrack, který je podobně jako u Dunkerku velmi intenzivní, rychlý, jakoby těkající. Člověk při jeho poslechu nemá chvíli klid. Není kde se zastavit. Bez soundtracku by asi Tenet byl dost jiný. Navzdory dvou a půl hodinové stopáži mi utekl hrozně rychle, zvlášť od půlky, kdy bylo konečně odhaleno, o co jde a rozjelo se to definitivně. Ani jsem se moc nestihla sžít s postavami. Nedozvíme se o nich skoro nic a upřímně si ani nepamatuju jméno hlavního hrdiny, pokud tam vůbec zaznělo (myšleno občanské, že je to Protagonista vím). P.S.: úvodní scénu jsem slyšela při projekci dvakrát - v Cinestaru se totiž povedlo pustit nejdřív jenom zvuk. Naštěstí to pak opravili a pustili znovu. P.P.S.: Tenet mi připomněl tuhle skvělou epizodu ze Star Treku. 7/10\nSPOILERy! ------------- PRVNÍ série: za mě je Picard nejlepší v momentech, kdy nějakým způsobem odkazuje či navazuje na Novou generaci (TNG). Kdo neviděl, ujde mu tuna pomrknutí a narážek. Jasně, může se to zdát jako prostý fanservise a myslím, že seriál funguje i bez toho (takže se na to může podívat každý, jelikož to podstatné je vysvětleno/zopakováno), ale pro mě ty odkazy mají přidanou hodnotu, a to jsem TNG viděla docela nedávno. Každej moment, ve kterým byli Will Riker, Dat nebo Deanna Troi... zas bych je ráda viděla na jedný lodi. Určitě víc než Picardovu novou posádku, přestože mi nakonec nepřišli tak hrozní, jak to zezačátku vypadalo - třeba Agnes nejdřív vypadala, že bude nový Wesley Crusher, ale nakonec měla celkem důležitou roli. Soji zas bude evidentně nový Dat. Vzhledem k tomu, že Data zřejmě mohli obnovit už dávno a zachránit nejeden život, tak mi to přijde trochu zbytečný. Ale to rozloučení s ním bylo dojemný, ne že ne. Osobně mě nejvíc potěšila epizoda Nepenthe. I když bych nejradši viděla jejich službu na USS Titan (seriál měl dostat Riker), jsem i tak ráda, že jsem Rikera s Troi viděla. Scénáristi se s nima zrovna nemazlili. Dočetla jsem se, že proto, aby je mohli zapojit do děje nebo tak nějak. Doufám teda, že je ještě uvidíme, když už to muselo být. Ono vůbec všem se tu nějak ubližuje, každej má trauma z minulosti nebo ho rovnou zabijou (většinou postavy z TNG). Jo, i v TNG měli kostlivce ve skříni, ale tady mi to přijde už docela extrém. Jak kdyby tim scénáristi byli posedlí nebo co. Je mi jasný, že to teď letí, ale všeho s mírou. Btw. ta Picardova nová posádka mi připomíná Strážce galaxie, vlastně i ta loď La Sirena mi je připomíná. Příběh jako takový ujde, i když je celkem předvídatelný a vychází z něčeho, co se díky Datovi řešilo v TNG několikrát. V té snaze co nejvíc postavám škodit tvůrcům taky bohužel párkrát ujela logika (proč najednou vytáhnout Picardovu nemoc – abychom zabili posledních dvacet minut, co tam nějak zbyly?). Každopádně jsem zvědavá, co bude dál, fakt mě zajímá, co se ve Federaci tak moc podělalo. 7/10\nJsem ráda, že ta návštěva kina po dlouhý době za to stála. V podstatě souhlasím s uživatelem Matty, jen bych dodala, že za mě se tvůrci občas až příliš snaží něčím šokovat, jako by si chtěli dokázat, že na to mají. To podle mě nebylo nutné, ceny dostanou tak jako tak, konkurence není a asi ani nebude velká. Jinak po zážitcích typu Milada musím ocenit český koprodukční film s kvalitní zvukovou stopou a bez debilních postsynchronů. Jen občas byl zvuk až příliš nahlas, to ale může být vlivem techniky kina, na domácí televizi to jistě nebude tak intenzivní. Překvapil mě Trojan (starší), myslela jsem, že už jsem ho viděla ve všech možných typech postav, ale díky němu je Mikolášek skvěle rozporuplná postava, kdy jednu chvíli by mu člověk skoro až fandil a v další by ho nejradši zabil. P.S.: Tady v titulkách se mi opravdu ulevilo, když jsem viděla, že žádným zvířatům nebylo během natáčení ublíženo. 7/10\nPRVNÍ série: určitě slabší než Narcos. Dění v Mexiku je podáno totálně nezajímavým způsobem. Nejdřív to vypadá podobně: rodící se drogový boss a nějaký nový agent, který mu půjde po krku. Samozřejmě i pár dalších postav. Nikdo z nich ale není ničím výjimečný. Snad až na Kikiho, Michael Peña tu předvádí poměrně dobrý výkon, určitě se mi tu líbil víc jak třeba v Ant-Manovi, nekomediální role mu svědčí. Škoda, že vypravěčem je v této sérii někdo jiný, někdo, jehož ani neuvidíme. Vzhledem ke konci série se to pochopit dá, ale tím spíš celá série vypadá víc jako dokument s klasickým voice-overem. Felix vypadal na začátku celkem slibně, ale postupem času mě jeho postava začala neuvěřitelně štvát. Vůbec z něho nešel strach a respekt, jaký na začátku původního Narcos budil Pablo Escobar. Felix už od začátku působí jako neuvěřitelnej kretén a pěknej debil, kterej si respekt nezískal ale vyobchodoval, vymluvil a vyprosil. Až jsem se divila, že ho nikdo nepodrazil. Jakej rozdíl to je, je krásně vidět ve chvíli, kdy se Felix s Pablem setká, jednoznačně vrchol série a bohužel i seriálu (Pablo Escobar také může za to, že hodnotím o něco lépe). ----------------------- DRUHÁ série: zejména první polovina se táhne jak smažák při krájení. Měla jsem pocit, že se tam nic neděje, že by bylo úplně jedno, kdybych to přeskočila. Měla jsem problém u toho udržet pozornost. K tomu mě Felix štval čím dál tím víc a já se hrozně těšila, kdy se mu to všechno sesype pod rukama. Vypravěč se tu konečně přesunul i před kameru a je to asi nejzajímavější postava ze série. I tak ale žádnej zázrak. Vrchol nastává v druhé půlce série pár epizod před koncem, kdy atmosféra nejvíc připomíná tu z původního Narcos – napětí, nečekané zvraty, zajímavé dialogy o něčem. Dokonce jsem začala víc vnímat i soundtrack, což je ve výsledku asi to nejlepší, co série nabídla. Uvidíme, co třetí série, jestli bude. S odřenýma ušima seriál jako celek ode mě má zatím 7/10.\nJsem ráda, že mi jako 5000. hodnocení vyšel poslední film s posádkou z TNG. Celkově jako film je za Prvním kontaktem, a jako rozloučení je za mě o něco lepší poslední dvojepizoda seriálu, ale i tohle finále je přinejmenším dost dobré - hlavně když si vezmu, že režisér před natáčením neviděl nic ze seriálu a pomáhali mu herci. Tempo je hodně rychlé a přibylo akčních sekvencí, se kterými si tvůrci vyhráli jak trikově i hudebně - asi nejlepší startrekovský soundrack od Goldsmithe (vůbec všechny Goldsmithovy soundtracky k filmům s posádkou z TNG jsou super). To vše tak trochu na úkor postav, které sice mají prostor, ale mohlo ho být víc, mnohem víc - těch 50 minut, co původně mělo být navíc, bych chtěla, aby tam bylo, postavy si to zaslouží (aspoň část je ve vystřižených scénách). Je vidět, že je ten prostor značně osekán, zejména svatba Willa a Deanny (proč tam nebylo, jak si řekli "ano"?). To je asi ta největší chyba filmu, zvlášť, když je to rozlučka s těmi postavami. I tak ty emoce ale na mě fungujou neskutečně. Já si ten film i přes všechny nedostatky fakt užívám. A nutno přiznat, že zejména posledních 45 minut si pouštím opakovaně. 9/10\nTrvalo mi skoro rok, než jsem se po TOSce dokopala k TNG, ale postupem času mi ten seriál přirost k srdci úplně neskutečně. Za těch sedm sérií jsem si posádku a její příběhy zamilovala - ještě mnohem víc než moji oblíbenou posádku z Enterprise, a to jsem si fakt nemyslela, že se to stane. Ta atmosféra je tak dokonalá, že bych na Enterprise D sloužit s nimi, i kdyby jenom za barem. I přes své nadšení musím seriálu pár věcí vytknout, ať to mám rychle za sebou: např. epizody, ve kterých hraje hlavní roli simulátor a užívání simulátoru obecně – kdyby simulátor využívali pouze k tréninkovým a vědeckým záležitostem tak ok, jenže tvůrci simulátor nejednou zneužili k tomu, aby postavy navštívily nějaké místo z minulosti nebo se v něm zasekly, případně něco z něho oživily. Ve výsledku je simulátor spíš zlo, i když výjimky se najdou… Nebo jsou tu věci typu: je tam atmosféra? Tak v prvních dvou sériích se to neřeší vůbec a potom se lítá na planety třídy M. Pak třeba na výsadky zásadně chodí půlka velících důstojníků – ano, logiku to nemá, podle mě jde prostě o to mít hlavní postavy co nejvíc spolu. Víc bych tyhle věci neřešila, pokud to někomu vadí, tak ať se na to nedívá. Tenhle seriál je o něčem jiným, nabízí mnohem víc a pokud to někdo není ochoten hledat, jeho škoda. ----- Co se týče efektů, tak oproti TOSce samozřejmě velký pokrok (i bez remasteru) – pryč je papundekl a přístroje zase vypadají víc futuristicky, navíc tvůrci TNG předpověděli vývoj některých moderních přístrojů. S přibývajícími sériemi pak ještě lepší, s remasterem nádhera. Výrazný pokrok zaznamenala i hudba – není vůbec otravná a v některých epizodách je opravdu výborná a skvěle doplňující atmosféru daných epizod, zejména těch „temnějších“ či těch s hororovým či mysteriózním nádechem. Líbily se mi i uniformy, co nosila posádka. Škoda, že třeba Wesley ji nenosil dřív, protože ten jeho svetr byl hroznej… Ale asi furt lepší jak ty uniformy Romulanů. ----- Na první pohled se může zdát, že až na dvojepizody je seriál epizodický, ale přestože ve všech sériích absentuje jednotící dějová linie, tak události z jedněch epizod pak mají vliv na epizody další, často se na jednotlivé události navazuje nebo odkazuje, takže by se ono „v minulých dílech jste viděli“ občas hodilo i jinde než jenom ve dvojepizodách. ----- Až na pár výjimek jsem si oblíbila všechny postavy (myšleny i postavy mimo hlavní sedmičku). Mojí nejoblíbenější postavou je rozhodně Will Riker. Není to jenom díky jeho představiteli (Frakes je ohromnej sympaťák a výborněj herec), Will Riker má pozoruhodnou osobnost – takový mix Kirka a Picarda. Občas už mě trochu štvalo, jak z jeho „ehm“ záliby v ženách dělali klišé, či na tom postavili zápletku celé epizody. A dneska je z toho tuna memes na internetu, přitom Riker určitě není jediný, kdo během seriálu zažije zvláštnější románek. Kéž by se tvůrci víc soustředili na jeho vztah s Deannou Troi, ti dva se k sobě neskutečně hodí, jeden z nejlepších filmových/seriálových párů. Deanna jako empat je určitě dobrá postava, akorát tvůrci nejspíš až za pochodu zjistili, že se jim Deannina schopnost ne vždy hodí, a tak se nejednou stane, že Deanna prostě nic necítí nebo neví. Na druhou stranu některé epizody tohle vyvažují. Když se v první sérii objevila její excentrická matka Lwaxana, řekla jsem si ok a přešla to. To jsem ale netušila, že z Lwaxany se stane running gag skoro v každé sérii… někdy to bylo za čáru, ale většinou s ní byla sranda a Majel Barret ji zahrála skvěle. Moc ráda mám i pana Data, jeden z nejlepších androidů, co jsem kdy viděla – souhlasím s tvrzením, že vyobrazením androida je realitě nejblíže. I když nemá emoce, je hrozně milý, líbila se mi ta jeho snaha o pochopení lidského chování. Díky tomu taky nejednou vznikne vtipná situace. Na Datovi je postaveno hodně epizod, často jde hlavně o to, jestli je Dat považován za živou vědomou bytost se všemi právy. Já bych byla pro ano. Navíc často je lidštější než většina lidí. Brent Spiner ho zahrál geniálně. Worf mi k srdci přirostl o něco méně, ale bez něj by TNG hodně ztratila: díky němu nejednou nahlédneme do klingonské kultury a jeho rodinné záležitosti jsou taktéž poměrně častým tématem. Díky Worfovi tak máme velkou část ze skvělých epizod. Kapitánu Picardovi musím kromě těch legendárním memes poděkovat za celkový výkon, teď už chápu, proč je Picard tak oblíbený, i když u mě bude asi už napořád soupeřit s kapitánem Archerem. Stewart je Pan herec. Geordi by si zasloužil prostoru více, ale i po sedmi sériích mám pocit, že tam vlastně moc nebyl, každopádně je s ním sranda. Beverly Crusherová mi přišla asi nejméně výrazná, ale pár světlých momentů taky měla. To mi spíš vadil její syn Wesley, který až na pár výjimek byl opravdu otravný, byla fakt úleva, když pak vypadnul. Před jednotlivými sériemi se vyjádřím ještě ke Q – asi jsem v menšině, ale nepovažuji ho za jednu z nejlepších postav Star Treku. Uznávám ale, že je zahrán výborně. *Dojmy u sérií jsou psány po prvním zhlédnutí, postupem času a přehodnocení různých epizod jsem nakonec dala všem sériím plný počet.. SPOILERy. ------------------- PRVNÍ série: velmi dobrý rozjezd. Seriál jako takový mě po první sérii zaujal, získal si mou pozornost a navnadil mě na další sledování. Bohužel první série trpí nejedním nedostatkem. Nejvíce asi kolísavou kvalitou jednotlivých epizod, kdy ty zejména ty horší obsahují buď simulátor, neznámou entitu, která ovládá členy posádky a ohrožuje celou loď, zkoumání minulosti - pouze dvacátého století (zejména u literatury a filmů je to ubíjející, jelikož to působí jako kdyby po dvacátém století kultura přestala existovat, žádný pokus o nastínění kultury budoucnosti) nebo mocnou bytost, která na sebe obvykle vezme lidskou podobu, aby mohla lépe komunikovat. První série ale výborně funguje při představování postav. Nejenže jsou skvěle představeni narychlo v první dvojepizodě skrze Williama Rikera, ale jsou nám dobře přiblíženi i během série – ti nejvýznamnější dostanou „vlastní“ epizodu – Picard, Riker, Dat, Worf, Troi, Geordi… Líbilo se mi i, jak postavy během všech těch dobrodružství využívaly své schopnosti. I epizody více zaměřených na osudy jednotlivých postav obsahovaly některé z nedostatků zmíněných výše, ale příběhy postav byly natolik zajímavé, že mě přiměly na tyto nedostatky zapomenout. Nejlepší byly epizody s náznaky zajímavějších zápletek (Romulani, spiknutí ve Federaci), ale těch je velmi málo. Jinak Tasha Yarová mi oproti původnímu očekávání bude i chybět, při tom rozloučení s ní, to se přiznám, že jsem brečela, to bylo fakt dojemný. Oblíbené epizody: Střetnutí na Farpointu, Nejzazší výspa, Bitva, Oáza, Bratři, Klingonské srdce, Slupka všeho zla, Spiknutí, Neutrální zóna. ------------------- DRUHÁ série: kromě změn vzhledu jednotlivých členů posádky mnoho změn co do kvality jako takové nepřinesla. Sice už mi tak nevadily drobnosti typu „atmosféra“, ale stále přetrvává problém s proměnlivou kvalitou epizod – strašně to skáče nahoru a dolů a zatím počet horších epizod bohužel převažuje nad těmi lepšími. Některé horší epizody opět zachraňuje práce s postavami, v některých jsem však spolu s postavami trpěla i já. A některé epizody jsou fillery bez ničeho, jen zabíjejí čas – jako třeba poslední epizoda série sestávající ze vzpomínek přivolaných skrze ohranou zápletku s infekcí. Aspoň, že tu došlo k prvnímu setkání s Borgy, i když se to stalo kvůli tomu idiotovi Q – tak mocná bytost a zároveň taková osina v zadku, aspoň pro mě. Nebo se to stalo kvůli kapitánovu rozhodnutí? V téhle sérii mi už tolik nevadil Wesley Crusher, podobně, jako odklidili jeho matku, odklidili i jeho, akorát, že on se jen stáhl na pozici vedlejší postavy. O něco zajímavější byla doktorka Pulaská, která v této sérii nahradila Crusherovou. Tak jako kapitán, neměla jsem jí na začátku moc ráda, ale s postupem času jsem si jí, musím přiznat, docela dost oblíbila, a nakonec jsem získala pocit, že do posádky zapadla a měla by v ní zůstat. Holt tvůrci mínili jinak. Další nová postava, Guinan, přetrvala i do dalších sérií. V této toho moc nepředvedla, ale zaujala, zvláště tím, že ji hraje Whoopi Goldberg, furt v ní vidím tu zpívající jeptišku ze Sestra v akci... S vývojem zbytku postav (zejména u Rikera, Troi, Worfa a Data) jsem spokojená a epizody zaměřené na jednotlivé členy posádky jsou až na výjimky ty skvělé – zejména epizoda Lidský rozměr zaměřená na Data. Jo a pořád mi chybí Vulkánci. Oblíbené epizody: Tichý jako šepot, Nepřirozený výběr, Věc cti, Lidský rozměr, Nákaza, Čtverec času, Kdo je „Q“, Posel, Špičkový výkon. -------------------- TŘETÍ série, ačkoliv při zprůměrování epizod to na maximální hodnocení nevypadá, udělit jej musím. Jako celek série poskočila ještě dál oproti předchozím dvěma. Epizody jsou kvalitativně vyrovnanější a převládají buď velmi dobré nebo rovnou vynikající, a ty sakra stojí za to. Velmi dobrým většinou scházel k maximálnímu hodnocení kousek, většinou kvůli podobnosti s předchozími zápletkami, některé z těchto epizod ovšem měly lepší hodnocení kvůli práci s postavami. Nejhorší epizody naštěstí nebyly otravné, jen nudné či trochu zbytečné. Postavy zase udělaly krok dopředu. Vrátila se Beverly Crusherová. Opět jsem si na ni zvykla, ono jí stejně není věnováno moc prostoru. Trochu mi přijde, že tam fakt je hlavně na všechny lékařské věci + rozhovory s Wesleym. Výjimkou je snad emoční podpora kapitána Picarda, který na sebe v jedné epizodě vzal tíhu Sarekových emocí. V této sérii jsem našla svoji nejoblíbenější postavu, Willa Rikera, který tu dostal dost prostoru. Hodně prožili i Dat a Worf, oba utrpěli ošklivé rány (Dat přišel o „dceru“ a Worf o rodinnou čest). V této sérii se kromě Borgů, Romulanů a Ferengů objevil opět i Q. Poprvé mi nevadil - když ztratil schopnosti, konečně se trochu zklidnil. Objevila se i Tasha Yarová v epizodě Enterprise včerejška, která nastínila alternativní realitu, ve které je Federace ve válce s Klingonskou říší. Epizoda je to opravdu temná, místy i dost brutální. Když se řekne A, musí se i B, takže pár záporů: až moc epizod s mimozemšťany podobnými lidem, kteří jsou ve válce a Enterprise to musí vyřešit, s Romulany je to furt jen oťukávání na hranicích Neutrální zóny a neustálé posílání na průzkum především vyšších důstojníků. Jo a málem bych zapomněla – tahle série nám dala nejednou legendární meme s Picardem :D. Oblíbené epizody: Vlastnosti velitele, Nepřítel, Přeběhlík, Štvanec, Déja Q, Enterprise včerejška, Potomek, Hříchy otce, Plecháč, Sarek, To nejlepší z obou světů 1/2. ----------------------- ČTVRTÁ série: Opět musím navzdory zprůměrovaného hodnocení udělit sérii plný počet, celková kvalita se zase posunula o něco víc (nejsou zde epizody založené na simulátoru, méně druhů co vypadají jako lidé), kvalitativně je série velmi vyrovnaná, výkyvy směrem dolů byly z mého pohledu pouze tři. Výkyvů nahoru je skoro polovina série, a to je dobře. Opět oceňuji skvělou práci s postavami, ta má na celkové kvalitě velkou zásluhu. Když nad tím tak přemýšlím, v téhle sérii se docela často vztahy řešily – Picard a Vash, Beverly a Odan, Worf a K’Ehleyr, Dat a Jenna D’Sora, Geordi, co se zabouchl do Leah Brahms a Troi a Riker. Řeší se tu i rodina – při zotavování se ze střetnutí s Borgy poznáme tu Picardovu i Worfovy adoptivní rodiče, ukáže se i Worfův syn Alexandr a Dat se setká se svým stvořitelem a opět s Lorem. Vítaný je odchod Wesleyho Crushera. I v této sérii se ukáží Deannina matka a Q, který si však v této sérii vybral slabší chvilku. Čtvrtá série načala několik zajímavých linek jako je občanská válka v Klingonské říši, spojenectví některých Klingonů s Romulany, špionáž, sabotáže a vymývání mozků či zamyšlení se nad vyšetřovacími a výslechovými metodami. Také se zde poprvé i v rámci Star Treku objevili Cardassiané a Trillové. Oblíbené epizody: To nejlepší z obou světů 2/2, Bratři, Vzpomeň si na mě, Opět spolu, Futurum Imperfektum, Zraněný, Noční můry (zajímavá zejména z psychologického hlediska), Polní soud, Hostitel, Vnitřní zrak, Usmíření 1/2. ---------------- PÁTÁ série: Zase – za celek musím dát plný počet, i když průměr kazí pár horších epizod, zpravidla zaměřených na děti nebo na Wesleyho Crushera. Jinak ale pátá série nabízí spoustu skvělých momentů, některé z nich řadím osobně k tomu nejlepšímu, co se objevilo nejen v TNG, ale i ve Star Treku vůbec. Tak třeba hned na začátku úžasné propojení s epizodou Enterprise včerejška ze 3. série – hezky vymyšlený návrat Denise Crosby. Cením si toho, že tvůrci nepřivedli zpět Tashu Yar jako takovou a že i přes všechny dimenze a cestování v čase smrt v seriálu znamená opravdu smrt. Její Sela se objevila ještě jednou, a to v dvojepizodě se Spockem. Btw. I to, že jsme se dostali na Romulus potěšilo. Zdůraznit musím i epizodu s Borgem Hughem, je tu vidět i trochu jiná stránka kapitánovi osobnosti a je znát, jak ho Borgové ovlivnili. Nejlepší epizodou pro mě ale je Příčina a důsledek, jedna z nejlepších záležitostí o cestování časem respektive časové smyčce. Tahle série se vztahy postav zabývá podstatně méně, než předchozí a když už, je to většinou „zneužito“ k řešení morálních témat jako je právo na sebevraždu (či eutanázii) nebo právo na volbu pohlaví. Objeví se i varování před závislostí na videohrách. Mimochodem zkombinovat Lwaxanu Troi s Alexandrem asi nebyl nejlepší nápad, ale přižít se to dá. Překvapilo mě, že tu nebyla žádná epizoda s Q, ne že by mi ale nějak chyběl. Místo něho zase přibyla Ro Laren. Oblíbené epizody: Umíření 2/2, Podporučík RO, Marná oběť, Sjednocení 1/2, Sjednocení 2/2, Násilník, Záhada, Příčina a důsledek, Já Borg, Další fáze, Vnitřní světlo, Šíp času 1/2. -------------------- ŠESTÁ série: je nejlepší, žádnou epizodu jsem neohodnotila známkou nižší než čtyři hvězdičky a průměrné hodnocení tak konečně vyšlo na pět a mě nezbylo nic jiného než ho „potvrdit“. Je tu tolik epizod se skvělými náměty: další cestování v čase, opět velmi dobře zpracované, v epizodě Past v čase rovnou excelentní. Tohle tvůrci TNG prostě umí. Pak tu máme třeba transportér – konečně vidíme, jak to vypadá z pohledu transportované osoby. S transportérem je spojen i příchod dvou postav – Scottyho z TOSky, což bylo moc hezký, a Thomase Rikera, Willova duplikátu. Will Riker se musel postavit sám sobě i své minulosti. Mimo to se z něj pokusili udělat blázna v geniální psycho epizodě Stav mysli. Dat v této sérii začne snít a poprvé pocítí vlastní emoce. Podobně prostoru dostane i Worf, ale začínám mít pocit, že řešení jeho klingonských a rodinných záležitostí už je moc, že se tento potenciál už vyčerpal. Asi aby nám tvůrci vynahradili absenci Q v minulé sérii, tak v téhle je rovnou dvakrát – jednou otravný, jednou celkem v pohodě. Zase tu ale není Deannina matka. V šesté sérii je několik myšlenek a nápadů, které mi utkvěly v paměti – konkrétně spekulace o tom, jestli nejsme jenom v simulaci, úvaha o působení idey jako z V jako Vendeta, a pak je tu i naznačeno, že všechny humanoidy ve známém vesmíru stvořila prastará rasa. Navštívíme i stanici Deep Space Nine a poznáme Juliana Bashira – myslím, že v DS9 to bude můj oblíbenec. Jo a zmínka o Antonínu Dvořákovi potěšila, bylo vtipné, jak to jméno Dat nemohl vyslovit :D. Oblíbené epizody: Šíp času 2/2, Host, Únosci, Změna velení 1/2, Změna velení 2/2, Tvář nepřítele, Tapisérie, Dědictví otců 1/2, Moje loď, Stav mysli, Druhá šance, Past v čase, Vpád 1/2. ------------------ SEDMÁ série je o kousek horší než 5. a 6., rozhodně to ale není žádný extrémní pokles kvality. Je tu hodně dobrých epizod, několik skvělých i několik horších, takže asi tak. Nejlepší epizody byly určitě ty zaměřené na jednotlivé postavy, zejména na jejich minulost. Pegasus odhaluje další část Rikerovy minulosti. Je tu hezky vidět, jak se Rikerův charakter za ty roky změnil. Kromě toho epizoda konečně odhaluje, proč Federace nepoužívá maskovací zařízení… za mě škoda, že ho nemají, bylo by to hned zajímavější. Toto vysvětlení, ne-li celou epizodu mohli dát klidně dřív. Také ji mohli klidně rozdělit na dvě, tahle epizoda by to snesla (jako ostatně dokazuje finálové epizoda z Enterprise, která ať je jakkoliv kontroverzní, děj Pegasu doplňuje skvěle). V Odkazu se zase zkompletuje Datova minulost a upřímně mě překvapilo, co všechno jsou schopni do jeho příběhu domyslet, aniž by se zhroutil. Ačkoliv to vypadá, že Dat ani po Lorově pokusu stále nemá emoce, tak rozhodně není stejný jako na začátku – zvlášť v úplně poslední epizodě je vidět ten rozdíl, je vidět, že se o lidech leccos naučil a přiblížil se jim. Naposledy je tu Worfův syn Alexandr a vypadá to, že se s Worfem už snad udobřili. Potěšilo mě, že Worf dostal prostor i jinak, než že se řešily jeho rodinné záležitosti – v epizodě Paralely byl skvělý. U Picarda a doktorky Crusherové ty změny nejsou na první pohled tolik znát.To samé Geordi. Nějak nám ale zmizela Guinan… docela škoda. Místo ní jsme dostali návrat Wesleyho a Ro Laren. Wesley tu byl snad nejotravnější za celý seriál. Ještě že hned vypadnul… Ro se taky vrátila na skok - mohla se zdržet déle než Wesley. Aspoň že díky ní nám byli představeni Makisté. Finále je pak fantastickým završením fantastického seriál. Svým způsobem návrat na začátek – Q všechno otevřel a teď s ním i seriál skončil. Bude mi to fakt chybět a už teď se těším na případný rewatch. Oblíbené epizody: Vpád 2/2, Gambit I, Gambit II., Vidiny, Odkaz, Paralely, Pegasus, V podpalubí, Geneze, Preventivní úder, Všechno dobré… 10/10\nSPOILERy: Žasla jsem co se dá udělat "jenom" se Sluncem, některý záběry, to byla pastva pro oči. Chvíli to působilo, jako by měl člověk oslepnout, ale stejně jsem se na to musela dívat. Dojmy z vizuálu bohužel kazí roztřesená kamera. Pokud chtěli tvůrci dosáhnout mého zmatení, podařilo se jim to až příliš dobře, v některých chvílích jsem neměla tušení, co se sakra děje. Velká část akčních sekvencí se kvůli tomu stala nepřehledných mazancem vjemů. Také mi vadí, jak pořád zakrývali Pinbakera - když můžeme hezky ostře vidět všechny ostatní brutality, co se během filmu stanou, proč ne jeho? Aspoň že je vizuál podpořen skvělou atmosferickou hudbou. Co mi ale vadilo ještě víc než roztřesená kamera a rozmazávání obrazu, byl scénář - čekala jsem, že se něco stane s lodí a že tam všichni budou postupně umírat, a taky že jo - bylo to jako si jenom odškrtávat seznam jmen (a nic na tom nezmění ani to, že občas to jejich rozhodování, kdo to bude teď, byla docela síla). Postavy samotné mi k srdci nepřirostly, nijak mě nezasáhla smrt ani jednoho z nich, přesto, že herecké obsazení bylo hodně fajn. 7/10\nVýnikající anime s opravdu nádhernou kresbou (a nádherným skvěle padnoucím soundtrackem), Abyss vypadá úžasně, každá rostlina, skála, zvíře… Je radost na to koukat prozkoumávat ho, hodně mě láká to tajemno okolo něj. A to jsme zatím neviděli všechno… Líbí se mi, že se příběh odehrává jakoby v našem světě, a přesto je to jako místo z jiného světa. Tou cestou na dno propasti mi to připomíná verneovskou cestu do středu země. Akorát tady jsou ve vytváření stvůr ještě kreativnější, žádný obří masožravky nebo dinosauři, ale úplně noví tvorové jako mrtvolák nebo nabodávač. I to rozložení a informace o Abyssu jsou tak promyšlené, do úplných detailů a v průběhu jednotlivých epizod se tak na diváka valí velké množství informací (jak o samotném Abyssu tak o hledačích pokladů, jejich úrovních a artefaktech), většinou v jakémsi vyprávění či úvaze některé z postav na začátku nebo na konci epizody. Tvůrci také vymysleli zajímavé omezení, aby ten sestup kromě příšer ještě ztížili, a to sice Kletbu Abyssu – na nižších úrovních už jsou ta poškození lidského těla fakt síla. A všechno je to podáno dost realisticky, bez obalu, žádné chození kolem horké kaše, žádné ústupky jenom proto, že hlavními postavami jsou děti. Jak už tu jistě padlo, tohle opravdu není seriál pro děti. Ze začátku je to sice pohodová cesta, ale už u setkání s Ozen v Kempu hledačů začíná přituhovat a my se dozvídáme dost kruté věci, třeba o původu Riko. Na začátku jsem z ní měla dojem typického uřvaného shounenovského hrdiny, a navíc to je dcera někoho slavného. Riko mě ovšem během prvních 13 epizod přesvědčila, že je fajn a že má cenu jí na cestě na dno Abyssu fandit. Stejně tak Regovi – u něj mě fakt zajímá, co je vlastně zač. Jinak osobně bych ho spíš, než za robota označila za androida, ale uvidíme. Ostatních postav tu moc není, respektive neobjevují se tak často, většinu času strávíme s Riko a Regem. Doufám ale, že zvlášť některé z nich uvidíme častěji, např. Ozen, velitele Jirua, Haba, Mirulk nebo kamarády Riko ze sirotčince. A mám pocit, že záporák příběhu nám nebyl úplně představen, tuším, že je to ten, co ublížil Nanachi. Chci pokračování, jak to, že tři roky po premiéře ještě není? P.S.: Doporučuji toto video od Meona, ve kterém seriál skvěle rozebírá ze všech stran a poukazuje na to, čeho si člověk na první pohled nemusí všimnout. 10/10\nMám radši spíš novou inkarnaci téhle posádky, ale ze dvou verzí střetnutí s Khanem se mi víc líbila tahle původní. Obě verze Khana (jako postavy) jsou podle mě stejně dobré, akorát tady mi ten střet s Khanem přišel daleko emotivnější, ostřejší, má to správný náboj, který mi v Do temnoty tak nějak chyběl. To bude tím, že tady je to pomsta, Khan a posádka Enterprise už měli předtím jeden střet za sebou, tady se nemusí nic moc vysvětlovat (stačí drobné připomenutí) a jde se bojovat. Zvláštní, přijde mi, že tenhle náboj Abrams krásně přenesl do svojí "jedničky" z roku 2009, ale ve svojí "dvojce" ho ztratil... Co do srovnání s prvním filmem z roku 1979 určitě mnohem lepší, pryč je pomalé tempo a ne moc zajímavý záporák, i efekty se o dost zlepšily. Akorát podivné uniformy zůstaly, hlavně teda pracovníků ve strojovně :D. 9/10\nAž na závěrečný zápas pěkná nuda. Předtím se tam tenis vlastně vůbec nehraje, jenom během přípravy na ten zápas sledujeme ledabyle poskládané flashbacky ukazující minulost obou tenistů. Co jsem si z ní odnesla: akorát to, že to byli vzteklí magoři. Pokud mi ty flashbacky měly tenisty přiblížit, abych si je oblíbila, tak naprosto selhaly. Na rozdíl od Rivalů mě tihle dva vůbec nezaujali, dál se o ně zajímat nehodlám a na tenis se kvůli tomuhle filmu taky dívat nezačnu. Mimochodem to lomítko v názvu sedí mnohem víc než to "vs" - to proto, že se oba setkají až před zápasem, tedy skoro až na konci filmu. Do té doby je to takhle: kus přípravy Borga + flashbacky/ kus přípravy McEnroea + flashbacky. Díky závěrečnému zápasu ovšem lehce nadhodnotím, jelikož i přesto, že jsem si během sledování zjistila výsledek, pocítila jsem trochu toho napětí. 6/10\nFakt se mi to líbilo - vizuálně i hudebně netradiční (skvělá práce s využitím "moderní" hudby), zábavné i dojemné, i přes lehkou předvídatelnost do konce napínavé. Parádní herecké výkony, hlavně Ewan McGregor. Normálně se muzikálům spíš vyhýbám, ale tohle je pecka. Baz Luhrmann je borec, koukám, že mu podobný příběhy jdou (viz jeho Gatsby). Prozatím nejlepší muzikál co znám. 9/10\nSledování Černé labutě nebylo úplně nejpříjemnější. I když je děj dost jednoduchý a snadno odhadnutelný, fakt to na mě tenhle film zapůsobil. Natalie Portman byla naprosto skvělá (zcela zasloužený Oscar), všechno jsem jí věřila a i když bych s Ninou nechtěla být zrovna kamarádka, prožívala jsem to s ní a ty její (i imaginární) zranění mě bolely taky (myslím zejména ty týkající se zranění nehtů, "to" na konci jsem naštěstí necítila). Ani mi nějak nevadilo, že většinu času sledujeme jenom ji a ostatní se kolem ní vlastně jenom občas mihnou (překvapilo mě, jak málo času na scéně strávili Vincent Cassel nebo Winona Ryder). Co se týče jejích halucinací, tak občas jsem to poznala, občas ne. Když jsem to nepoznala, o to větší šok pak z "reality" přišel. Z ostatních mě nejvíc potěšila MIla Kunis, která mě opravdu překvapila, většinou jsem jí před zhlédnutím Černé labutě viděla v méně zajímavých rolích a nepovažovala jsem ji za nějak dobrou herečku. Tímto se jí tedy omlouvám. Jinak Vincent Cassel mi přijde takový, jak to říct... slizký? No prostě si ho nedovedu představit v romantické scéně atd., sedí mi spíš na záporáky, ti mu jdou. P.S.: U těch nehtů jsem si vzpomněla na Mouchu. P.P.S.: Stejně budu mít nejradši Nataliin výkon ve V jako Vendeta. 8/10\nVýborný seriál nejen pro milovníky zamotaných příběhů. Zaujalo mě to hned od začátku a s každou epizodou, s každým novým dílem skládačky má zvědavost a natěšení, jak to všechno dopadne, rostly. Nejdřív jsem kvůli těm několika časovým liniím byla zmatená, naštěstí v každé epizodě jsou všechny linie označené rokem, ve kterém se odehrávají, takže když člověk dává opravdu pozor, brzo se začne v ději seriálu orientovat. Ještě víc, než časových linií je tu postav, těch je požehnaně a o žádné nejde vyloženě říct, že by byla hlavní (to je hezky rozebíráno zástupcem vydavatelství a Carol na začátku a v bonusové šestnácté epizodě). Postavy jde rozdělit maximálně tak na více a méně důležité, ale zase i ty méně důležité jsou skvěle propracované a sympatické (třeba Rachel). Orientaci v tak velkém počtu postav hodně pomáhá opening, kde jsou jména většiny důležitých postav. Osobně jej řadím k těm nejlepším, jelikož nejen, že není otravný, ale je i užitečný. Navíc je do něj zakomponována rekapitulace předchozích epizod, další věc dobrá pro orientaci – mně osobně se to hodilo dost, a to jsem mezi jednotlivými epizodami neměla moc dlouhé rozestupy. Z postav jsem si nejvíc oblíbila tyto: Issac a Miria (nejdřív mi občas přišli trochu otravní, za což asi může jejich způsob komunikace, zároveň mě ale fascinoval jejich optimismus a to, jak dokázali pomoct ostatním), Jacuzzi (nejdřív vypadal jako strašpytel, ale ve skutečnosti je hodně statečný), Ennis (trochu škoda, že o ní jako o homunculovi nebylo prozrazeno více) a Firo (sympaťák zdatný v boji). Za pozornost pak stojí i Czeslaw, Elmer, Maizo, Sylvia, Ladd, Vino, Chane, Luc a Eve. ------ Tohle je jeden z těch vzácných případů, kde bych se nezlobila za více epizod, uteče to strašně rychle a tempo příběhu je místy vražedné. Díky tomu v seriálu ani nejsou hluchá místa ani zbytečné odbočky, zkrátka na ně není čas. Není ani čas se moc zamýšlet nad tím, že příběh vlastně neobsahuje žádné extra hluboké myšlenky, že vlastně sází na komplikovaný styl vyprávění a postavy. Tohle zamyšlení přišlo až po dokoukání, ale taky jsem přišla na to, že mi to vůbec nevadí, že to není potřeba, protože seriál plní to, co chce splnit. ------ Líbí se mi dobové zasazení do 30. let 20. století, ta atmosféra je skvělá. Ještě víc se mi líbilo zakomponování fantasy prvků a způsob, jakým ztvárnili regeneraci a nesmrtelnost. Vtipné je, že toho démona ani jednou neuvidíme v pravé podobě a že kromě jednoho (transmutačního?) kruhu z alchymie taky nic neuvidíme. ------ Nedá mi to, a musím pochválit i animaci a hudbu, i v tomhle ohledu se na Baccano! hezky kouká a akce je výborná. Nejvíc mě bavila asi ta ve vlaku, mám pro vlaky zvláštní slabost, i když děj jako takový mě bavil víc v roce 1930. --------- Konec seriálu je super i ve verzi o 13 epizodách, avšak zůstává pár nedořešených záležitostí, např. Vino nebo Ladd. Ovšem epilog z roku 2001 je skvělý. Bonusové epizody tak nejsou jen příjemným bonusem, ale i pěkně uzavírají nedořešené záležitosti z předchozích třinácti. Rozhodně tedy doporučuju jejich zhlédnutí, pokud totiž po původních třinácti budete mít dojem neúplnosti, tak po těhle třech už ho mít nebudete – je to jako scény v rozšířené verzi třeba Avatara. I když jednu vadu mají: Graham Spencer je jenom otravný. Tohle u moc seriálů nepíšu, ale k Baccanu! se určitě aspoň jednou vrátím. 10/10\nI já jsem se nechala strhnout "hypem" a koukla se na to na Netflixu. A musím přiznat, že i když je to hrozná blbost, tak jsem se bavila. Upřímně mi to nepřijde nějak horší než průměrná česká reality show. Jednak je oficiálně přiznáno, že to všechno byl záměr, takže odpadá takovýto "jsou fakt tak blbí?" Někteří ano a proto je tam taky vybrali, kdyby tam byli "normální" lidi, byla by to nuda, nikdo by na to nekoukal. Takhle je tu nejeden vtipný či bizarní moment, samozřejmě pak i několik fakt hodně bizarních (a to tak, že i jedna soutěžící prohlásila: "Já jsem se k tomuhle neupsala"), na kterých je vidět, jak ulítlý ten koncept je. Za zmínku stojí i malý počet epizod, které mají každá jenom čtyřicet minut, tudíž to pěkně odsýpá, ne jako třeba česká Superstar nebo letošní český Masterchef (kde se již začíná o předem připraveném scénáři vypadávání soutěžících živě spekulovat), které jsou roztažené na x epizod o každém prdu.... Jo, je to totální guilty pleasure :-D. Výsledné hodnocení je tedy kombinací toho, že na jednu stranu je to strašná hovadina atd., na druhou je to občas fakt prdel. 6/10\nZe začátku celkem zajímavé i přes systém, který je podobně divný jak v Divergenci. Příběh o vyvoleném, který prozře, už tu byl hodněkrát, ale to nevadí, ani to, že se ten vyvolený snaží probudit ostatní. Spíš to podání je takové nemastné neslané. Zaujal mě sice koncept světa bez barev a postupné přidávání barev, akorát je velká škoda, že nakonec zůstal nevyužit – snad ještě před půlkou prostě všechny barvy vyvalí a dál nic, dál už to nemá žádný velký význam. Pak už se to jen zvrtne v hromadu rádoby hlubokých emotivních keců o emocích atd. a útěk před utlačovateli – utlačovateli, kteří mají oči a uši evidentně úplně všude, přesto nejsou schopni rebélii včas zabránit... Postavy nezajímavé, přestože obsazení je velmi slušné, dokonce mi začíná být sympatický Brenton Thwaites, asi jenom potřebuje, aby mu někdo dal pořádnou roli. Jeffa Bridgese i Meryl Streep je pro tohle škoda. Paradoxně ale oni, krátká stopáž, a to, že to není až tak moc debilní jako Divergence, můžou za to, že Dárce od mě dostává místo dvou slabší tři hvězdičky. 5/10\nSamurai Champloo je pro mě lehkým zklamáním. Hlavní příběhová linie, pokud ji lze takto nazvat, je zde zredukována na naprosté minimum, které čas od času vykoukne ze stínu jednotlivých epizod. Bohužel pro mě tato linie není ani nijak úžasná, je tak jednoduchá a nezajímavá, že v ní kromě onoho hledání není bez provázání s minulostí hlavních postav absolutně nic. Navíc informace o tom, kdo je ten slunečnicovej samuraj, se dozvídáme neuvěřitelně pomalu a hlavně pozdě, přitom to hledání toho samuraje je hlavní hybnou silou příběhu. Kdyby aspoň výsledky toho hledání byly zajímavější, takhle jsou jen stěží uspokojivé. ----- Jednotlivé epizody či dvojepizody jsou tak samy o sobě zajímavější, některé dokonce velmi dobré. Některé jsou hodně vtipné, některé překvapivě vážné a obsahují myšlenky, které bych zde nečekala. Kdyby takový byl celý seriál, dala bych možná pět hvězd. Je fakt škoda, že zde jsou epizody, které působí jako fillery, zejména pak jedna s baseballem je těžce mimo. Je to zarážející o to víc, že v Samurai Champloo není podle Anime Filler Listu žádný filler. Co jsem prošla pár komentářů, někomu vadí hudba. Ano, je netradiční, ale neřekla bych, že se vyloženě nehodí, spíš je to takový střed, kdy tam prostě je, ale není to otravné. Osobně mi nejvíc vadilo to přetáčení ve stylu videokazet a skákání do současnosti. Neohromily mě ani vtipné výklady historie Japonska nebo running gag v podobě soukromého detektiva Manzoua. Od průměrného hodnocení u mě seriál zachraňují skvělá animace, souboje a postavy, o kterých jsem na začátku nemyslela, že bych si je oblíbila, ale nakonec jsem jim i fandila a byla ráda za každou informaci o jejich minulosti i za napojení té minulosti na onu hlavní dějovou linii. 7/10\nSonic nezklamal. Čekala jsem milou vtipnou a nenáročnou "blbinu", co se nebere vážně a ví na koho cílí, a tu jsem i dostala. Někdy je to takhle jednoduché. Navíc Sonic je sympaťák, samozřejmě trochu vtipálek, ale dá se to přežít a k tomu si užít popkulturní narážky. Vizuálně se povedl, u Paramountu tentokrát udělali sakra dobře, že poslechli fanoušky a upravili ten původní příšerný vzhled. I když pravda, v pár okamžicích jsem měla pocit, že tam Sonic "nepatří", ale jinak pohoda. I lidští herci byli super, nebylo to tak, že by je modrý ježek zastínil, naopak. Hlavně Carrey si to evidentně užíval, jeho verze Eggmana mě hodně bavila, dokonce i víc než ta v tom animáku, co je zde v černých číslech (upřímně nechápu proč, zas taková sračka to fakt není). Líbilo se mi, jak vyřešili přechod z Robotnika na Eggmana a už jenom kvůli němu bych chtěla vidět dvojku. Jen škoda, že krasojízdu Sonica v kinech zbrzdil koronavirus... 7/10\nJe hezký, že je to točený na jeden záběr, jistě to muselo dát spoustu práce a oceňuji, že se s tím dělali, avšak po celou dobu sledování mi v hlavě hlodala jedna otázka: proč? Proč to použili? K čemu přesně že to točení na jeden záběr ve filmu slouží? Jakéhokoliv napětí, a vůbec sledovaní cesty těch dvou by se snadno dosáhlo i běžnými kamerovými a střihovými postupy, to točení na jeden záběr působí úplně zbytečně, jen jako pozlátko, aby to bylo „jiný“. Hudba je na tom líp jak kamera, jak je rozkouskovaná, lze identifikovat jednotlivé „scény“ (teda spíš části „jedné velké scény“) – použití hudby ale zároveň dělá z neobvyklého kamerového postupu jen nudnou táhnoucí se nudli, která v kontrastu k hudbě a zvuku obecně působí monotónně, i když se snaží o různé pohyby ovlivněné pohybem hlavního hrdiny. Ale ať si hlavní hrdina skáče, kam chce a bouchá kde co, je to pořád nuda. Točení na jeden záběr vlastně kameru strašně omezuje, pohyb kromě výbuchů (které tam ale stejně nemůžou být pořád, jinak by nám hlavní hrdina hned odpadl) nikdy nemůže být příliš rychlý nebo prudký, aby iluze jednoho záběru nezmizela. Kdyby i hudba byla na jeden zátah to by asi už bylo zajímavější a pro formu tohohle filmu i přínosnější. --------- Otázka, k čemu to točení na jeden záběr vlastně bylo se samozřejmě vztahuje i k příběhu. Příběh je nudný, bez nápadu, plný klišé, použití neobvyklé kamerové techniky na něj nemá žádný vliv. Kromě komentování hrůz války se neděje nic zajímavého, neznáme minulost a nemáme psychologii postav k smysluplnému rozebrání. První půlka stopáže jsou jen kecy o hovadinách a nostalgické vzpomínky vojáků prokládané občasnou pastí či menší akcí – po smrti jednoho z nich tohle mizí a co do nějaké příběhově nosné interakce mezi postavami máme útrum. Pak se neděje nic než náhodné potkávání přátelských a nepřátelských vojáků (+ jedna z místních), zázračné úniky před asi padesáti kulkami (z toho tak půlka by ho asi zabila, kdyby to nebyl hlavní hrdina) a běh. Na konci mělo nejspíš přijít nějaké emocionální vyvrcholení. Nepřišlo. Nejsem cynik, ale tady jsem nenašla nic. To bude asi tím, že za dvě hodiny se stalo asi tolik, co by se jinak vešlo do desetiminutového sestřihu. Ve výsledku ano, je to jako jedna dlouhá krásně natočená scéna (věřím, že v IMAXu to muselo být o dost působivější), ovšem scéna, kterou někdo nesoudný roztáhnul z deseti minut na necelý dvě hodiny. Na to, kolik to mělo nominací, je to velký zklamání. To by mě teda hodně mrzelo, kdyby tohle vyhrálo místo Parazita. P.S.: Camea známých herců (Firth, Mark Strong nebo Cumberbatch) jsou tam jenom na ozdobu. 5/10\nPRVNÍ série: Komiks jsem nečetla, povedenost adaptace tak nemůžu hodnotit, ale jako takový mi tenhle seriál přijde celkem fajn, sledování mě i přes nejeden neduh fakt bavilo, bylo příjemné. ----- Rozhodně mě zaujala mytologie kolem klíčů – zatím není jasné, kolik přesně jich je a jestli má jejich používání nějaké hranice, takže možné je opravdu všechno. Trochu se bojím, aby se do toho tvůrci v dalších sériích moc nezamotali, snadno se může stát, že při příliš velkém množství schopností se úplně zapomene na aspoň nějakou logiku a fyzikální zákony se začnou porušovat i v „realitě.“ Nezdá se to, ale stanovená pravidla a jejich dodržování jsou ve fantasy celkem důležitá. S tím, že je možné všechno, souvisí i to, že se většina děje odehrává pořád ve stejných lokacích, většina věcí okolo klíčů pak zásadně za tmy. Je mi jasné, že tohle byl asi jenom začátek, ale nemám moc ráda, když se děj pořád dokola točí jen na jednom místě - zvlášť, když tu máme klíč, díky kterému se dá jít kamkoliv. Chtělo by ho lépe využít, nejenom pro cesty na party, nákupy a pro jídlo. ----- Nejdřív mě štvaly dlouhé pasáže zabývající se osobními životy dvou nejstarších dětí, ale nakonec jsem si je celkem oblíbila, dokonce i jejich spolužáky a kamarády. Ukázalo se, že nejsou tak špatní, jak se na první pohled zdálo. Moje nejoblíbenější postava je však prozatím Bode. Ne ani tak proto, že je ve mně pořád i ta dětská zvídavá duše, ale hlavně proto, že se ze všech postav chová asi nejrozumněji. Matka Nina je taková zvláštní, občas mi připadala trochu mimo, ale je dobře, že to zas není klasicky „je dospělá, tak už to nemůže vidět“, i když na začátku to na to vypadalo. Záporačka mi v jedné své podobě hrozně připomínala Yennefer ze Zaklínače, akorát je na rozdíl od Yennefer o dost míň sympatická. Mrzí mě, že je to zase záporák, který posedne lidského hostitele, takovéhle záporáky moc nemusím. ----- Výlety do něčí hlavy jsou ve sci-fi a fantasy celkem častý jev, ale líbilo se mi, jak to zde dokázali spojit s flashbacky. Opět: škoda, že těch flashbacků takhle nebylo víc, k tomu ještě u těch „normálních“ se často stávalo, že přišly náhle, bez vysvětlení a bylo nutné narychlo domýšlet čí jsou a proč je vidíme zrovna v tu chvíli. ------ S čím nejsem vůbec spokojená, je konec – těžce předvídatelný a jedno klišé za druhým. Bez těch klišé by to asi skončilo rovnou, ale stejně mi to vadí. Navíc se tu pravdu dovídáme náhodným flashbackem dlouhým půl epizody, kvůli čemuž finále série přišlo předčasně úplně zbytečně. 7/10\nVelice zvláštní seriál. Nebála bych se ho označit vyloženě jako divný. Také jej lze označit za nadčasový, protože předvídá rozvoj počítačů a závislosti na nich – v tomto směru by mohl posloužit jako důrazné varování před tím, co s člověkem může takové závislost udělat. Jenže není moc, jak to říct… divácky přívětivý. Přijde mi, jako by byl schválně udělaný tak, aby si ho nešlo moc oblíbit. Jeho atmosféra je ponurá, depresivní, vyvolávající strach a úzkost. Dominantními barvami jsou černá, šedá, tmavě modrá a jako jediná výraznější bílá. Jenomže bílá není barvou spásy, ale znakem dokonalé čistoty – vše, co je bílé je dokonale sterilní, odosobnělé. Ani lokací nenavštívíme mnoho. Žádná z těch lokací přitom není kdovíjak hezká (není myšleno jako hejt kresby). Velký podíl na vytváření nepříjemné atmosféry má i zvuk – kdykoliv jsme poblíž drátů, je slyšet bzučení elektřiny, jako kdyby ty dráty měly každou chvíli bouchnout. Kdykoliv vidíme počítač nebo něco, na čem se dá jít na tu síť, slyšíme různé zvuky, co vydávaly staré počítače. Ani ne tak jako bzučení elektřiny a počítačů mě opravdu štval zvuk klepání křídy, když Lainina učitelka psala na tabuli – ke konci už to pro mě bylo nesnesitelné, jak kdyby mi někdo klepal na mozek. ----- Na seriál by se mi určitě líp koukalo, kdybych se mohla ztotožnit s hlavní hrdinkou a fandit jí. Bohužel, Lain je natolik podivná, že to prostě nešlo. Na začátku je to introvertka, co si s počítači moc nerozumí. Nejdřív se to vyvíjí celkem dobře – něco se stane, a tak se začne zajímat o počítače. To něco ji i postupně sbližuje se spolužačkami. Nakonec je ovšem ještě divnější než na začátku – je pořád mimo, reaguje ještě hůř než já po kalbě a její projevy sestávají jen z hypnotické pomalé mluvy nebo zoufalých výkřiků. Ostatní postavy jsou pak až na Alice absolutně nezajímavé a nevyužité – třeba ti chlápci s těma přístrojema na očích – nejdřív to vypadalo, jako že si Lain našla nějaká tajná organizace – k mému zklamání to byl jen divnej chlápek sedící u starýho počítače a ve výsledku h*vno z toho. Nebo ta skupina Knights? Co s nima nakonec bylo? Vlastně, co nakonec bylo s The Wired? Odpovědi seriál nenabízí. Nabízí jen konec, který silně připomíná poslední dva díly Neon Genesis Evangelion – ponoříme se někam do vědomí Lain a sledujeme nesourodý proud obrazů. Být definitivním koncem poražení dost hnusného monstra, co vylezlo z počítače, tak ok, beru, že to bylo o tom, jak Lain potupně pohlcovala síť zde nazvaná The Wired, až nakonec musela bojovat jako se svojí virtuální identitou tak s „bohem“ The Wired. Jenomže v poslední epizodě to vypadá, jak kdyby se nic nestalo, vůbec NIC. Představte si, že by se po všech sedmi (osmi) dílech Harry Potter probudil v pokoji pod schody a my jsme spolu s ním zjistili, že to byl jenom sen a všechen ten děj ve výsledku nikam nevedl, tudíž najednou působí úplně zbytečně? Přesně tak jsem se cítila po konci Seriál Experiments: Lain. Byla jsem dokonale zmatena a zklamána. Jediní, komu to můžu doporučit, jsou hardcore fandové kyberpunku, kteří vědí, že kyberpunk není jenom Matrix (souhlas s komentářem uživatele Idaho – tenhle seriál má rozhodně blíž k tvorbě spisovatele Williama Gibsona). 7/10


Baťův mrakodrap z ptačí perspektivy | fotografie z Dronu\nFotky co letí, Fotografie, letecké fotografie\nLetecké fotografie Baťova mrakodrapu ve Zlíně\nMrakodrap má 16 pater a výšku 77,5 m. Během výstavby se uplatnil standardní zlínský modul 6,15 × 6,15 m, který byl použit u většiny budov stavěných firmou Baťa.\nVzhledem k výšce stavby se jednalo o druhou nejvyšší budovu Evropy. Vyšší v té době byl již jen palác Všeobecné bankovní jednoty v Antverpách známý jako Boerentoren, mající výšku 87 m (dnes 97 m). Nejvyšší budovou světa tehdy byla Empire State Building v New Yorku o výšce 381 m.\nRaritou, kterou jinde v Česku nespatříte, je výtah a zároveň kancelář šéfa firmy Baťa o rozměrech 6 x 6 m s umývadlem a klimatizací.


Kniha Jackaby - William Ritter | Dobré Knihy.cz\nJackaby 235 CZK Nové 5.00 1\nKniha se mi moc líbila!\nUž jen proto, že mi to hodně připomínalo známého Sherlocka Holmese, kterého přímo miluji! Detektiv Jackaby mi připadat trošku jako podivín, ale byl mi hodně sympatický. Jeho asistentka Abigail na mě působila jako inteligentní žena, která se chce vyrovnat mužům.\nMoc se mi na knize líbilo to, že měla krátké kapitoly a každá kapitola končila otevřeně - tudíž jste zkrátka nemohli knihu zaklapnout a odložit, ale číst dál. Já jsem knihu četla tři dny a to je na mě co říct! Já čtu totiž velmi pomalu :) Určitě jí všem doporučuji.\nVíce v recenzi zde: http://knizninebe22.blogspot.cz/2016/01/jackaby.html\nPřípad Pelikán - 2. vydání Predátor\nSmrt má kola Vražedné svazky\nNick Carter: Král zlodějů a jiné příběhy Strom janičárů\nKrál Krysa Předvolání\nJames Bond - Velmi důvěrné Muž s tváří zabijáka\nZloděj víry Gaidžin\nUživatelské recenze knih: » Lunární kalendář Krásné paní 2014\n» Klub legend 1. české fotbalové ligy


SodaStream startuje letní rozhlasovou kampaň | Marketingové noviny.cz\nZnačka SodaStream spouští na konci prázdnin rozhlasovou kampaň. Sada spotů, které zazní na celostátních frekvencích rádií Evropa 2 a Frekvence 1, představí ovocné sirupy, potravinářský CO2 plyn a perlivou vodu v letní limitované edici Italian Spritz.\nPoslední spot představuje letní limitovanou edici příchutě Italian Spritz. Lehce nahořklá chuť a barva červánků v sobě skrývá letní náladu a atmosféru západu slunce v romantických Benátkách. Ikonický letní drink si tak lze s pomocí čerstvé vody, domácího výrobníku perlivé vody a příchutě Italian Spritz snadno připravit v pohodlí domova, na zahradě nebo v kanceláři. SodaStream Italian Spritz je italskou verzí tradičního střiku bez alkoholu, ale kdo má chuť, může ji využít i ke smíchání s Proseccem.\nGremlin se objeví v TV spotu pro značku Snickers Stream.cz startuje kampaň na druhou řadu seriálu Kancelář Blaník Nová on-line kampaň vrací limitovanou edici Fidorky Air Bank v nové reklamě boří mýty


Nastartovali jsme novou éru českého florbalu, hlásí Skružný před MS — Florbal — ČT sport — Česká televize\nNastartovali jsme novou éru českého florbalu, hlásí Skružný před MS\n19. 11. 2014 14:56, autor: erb\nPraha – Poslední mistrovství světa skončilo výbuchem a bylo jasné, že u florbalové reprezentace muselo dojít ke změnám. Novým trenérem se stala jedna z legend českého florbalu Radim Cepek, jenž měl dva roky na to, vybudovat nový tým podle svých představ. O úspěchu či neúspěchu Cepkovy mise rozhodne nadcházející mistrovství světa, které startuje už za dva týdny v Göteborgu.\nČeská reprezentace byla zvyklá na mistrovství světa pravidelně bojovat o medaile. Většinou z toho sice bylo "jen" čtvrté místo a na medailové umístění dosáhli Češi pouze dvakrát, přesto 7. místo z posledního šampionátu ve švýcarském Curychu bylo obrovským zklamáním a přineslo značné rozčarování do florbalové obce.\nNa lavičce národního týmu skončil Tomáš Trnavský, který o dva roky dříve dovedl český tým k historickému bronzu. Pikantní bylo, že na trenérském postu ho nahradil Radim Cepek, kterého Trnavský právě před bronzovým šampionátem v roce 2010 na poslední chvíli vyřadil z nominace. Což Cepek, podle odborných serverů tehdy jeden z nejlepších hráčů světa, nesl velmi těžce.\nCepek přišel k národnímu týmu s jasným úkolem: vrátit tým do závěrečných bojů o medaile. K ruce si jako asistenta přivedl Zdeňka Skružného, jenž sám dříve osm let reprezentaci vedl. "Strašně nás lákala vzájemná spolupráce. Zkusili jsme si to dva roky předtím, kdy jsme společně vedli akademickou reprezentaci, a podařilo se nám vyhrát akademické mistrovství světa. Řekli jsme si: Ano, takhle by to mohlo fungovat," popisuje Skružný.\nCepka se Skružným čekala přestavba kádru a na šampionát do Švédska tak putuje hned deset debutantů na velké světové akci. To ale nebyly zdaleka jediné změny, se kterými se nová trenérská dvojice vytasila. "Změnili jsme celý systém přípravy. Dřív to bylo tak, že se tým sešel čtyřikrát pětkrát do roka. My jsme si vyžádali změnu. Chtěli jsme se scházet v podstatě každých čtrnáct dní," popisuje asistent reprezentačního kouče.\nHost SZ: Zdeněk Skružný o florbalovém MS\n"Utvořili jsme tréninkové skupiny v Ostravě pro moravskou část a v Praze pro část českou, hráli jsme přípravná utkání s extraligovými týmy, přidali jsme jedno teambuildingové letní soustředění a věříme, že jsme nastartovali novou éru českého reprezentačního florbalu," dodává Skružný.\nPřestože na hodnocení "nové éry českého florbalu" je brzy, zdá se, že práce Cepka se Skružným zatím nese ovoce. Český tým letos v dubnu dosáhl na historicky první vítězství nad světovým hegemonem ze Švédska, jen o pár měsíců dříve si připsal svou historicky největší výhru 34:0 s Nizozemskem a obstojně si vedl i na nedávném Euro Floorball Tour.\nPodlehl sice favorizovaným celkům Finska a Švédska, porazil ale bronzový tým posledního šampionátu Švýcary, kteří Čechy čekají spolu s Estonskem a Norskem v základní skupině nadcházejícího mistrovství. Švýcary navíc přehráli "rozdílem třídy", když zvítězili jednoznačně 5:0, což vlilo českým florbalistům další kapku optimismu do žil.\nČeští florbalisté dali na EFT Švýcarsku "búra" a obsadili třetí příčku, 2. 11. 2014\nSkutečnou zkouškou ale bude až mistrovství světa, které začíná ve švédském Göteborgu 6. prosince. Šampionát se poprvé hraje novým systémem, v němž nejsilnější čtyři země včetně Česka byly nalosovány do skupin A a B. Z nich první dvě mužstva postoupí rovnou do čtvrtfinále, zbylé dva týmy se pak o postup do čtvrtfinálové fáze utkají s prvním a druhým ze skupin C a D.\n"První dva týmy nemusí hrát předkolo a postoupí přímo do čtvrtfinále, takže ušetří trochu sil, ale hlavně se v nasazení do čtvrtfinále vyhnou dalším dvěma silným soupeřům z druhé skupiny Švédsku a Finsku. To znamená, že zápas jak s Norskem, tak s Estonskem je pro nás nesmírně důležitý," hlásí Skružný. Už brzy se tak dozvíme, jak silnou reprezentaci Cepek se Skružným za dva roky vybudovali.


legislativa | Vozíčkář\n22.8.2014\tLeave a comment\nNatálka je krásná, temperamentní dvouletá holčička se zlatými kučerami. Živě pobíhá po kavárně, objímá vodicího psa jednoho z hostů, skáče po sedačce, zkoumá, jak funguje cukřenka. Má před sebou pestrý život, kterým ji budou doprovázet milující rodiče. „Prý je celý tatínek, říkají všichni. Já se vždycky hodně směju. Pak přitakám, že je, i když je adoptovaná,“ usmívá se Klára Pragerová ...\tCelý článek »\n20.5.2014\t2 komentáře\nČtyři dny v týdnu mohou nyní lidé se zdravotním postižením a senioři využívat služeb Poradny NRZP ČR pro Pardubický kraj. Bezplatná poradna tak vyšla vstříc svým klientům, kteří mohou své problémy konzultovat se dvěma poradci, se dvěma právníky a nově i s psychoterapeutem. Připravena je fundovaná pomoc při řešení obtížné životní situace, při hledání vhodných sociálních služeb, při sepisování žádostí, odvolání ...\tCelý článek »


Ale máte pravdu. Někdy mi připadá, že si autoři zakládají na tom, jak jsou dobří, jak to „pěkně vymysleli“, ta konstrukce, struktura, jak to všechno do sebe zapadá, všechny jednotlivosti mají nějaký význam, vztahy jsou až neuvěřitelné. Ale co z toho, když to jako posluchač nejsem schopen dešifrovat a tím pádem se ke mně to „geniální poselství“ nedostane…\nZ vaší současné praxe je vidět, že vás baví performance, site specific, snad i happening. Složil jste, nebo jste zkoušel složit, hudbu k nějakému krátkému experimentálnímu filmu, nebo počítačové hře? V Brně je skvělá vývojářská firma Amanita Design (viz př. hra Machinarium s hudbou Tomáše Dvořáka)?\nMožná vás trochu překvapím, já jsem totiž velmi konzervativní člověk. Moje absolventská skladba byla formou symfonie pro velký orchestr a barytonové sólo na liturgický text. Mnoho mých kolegů se divilo, jak mohu studovat u Piňose, protože o něm šla pověst, že žáky nutí do experimentů a konstrukcí. Podle mě to nebyla pravda. Piňos jen chtěl, abych, když něco napíšu, věděl, proč jsem to napsal a proč jsem to napsal takto. A když jsem to dovedl zdůvodnit a obhájit, potom se za mě dokázal postavit také on. Myslím, že mi ukázal určitý směr kritického myšlení. Že hudební nebo jakákoliv jiná tvorba není záležitostí pocitů, okamžité nálady, improvizace, ale že se jedná o vědomý proces, který má mít jasný cíl a představu, k čemu chci dojít.\nPavel Šnajdr s Konstancí von Gutzeit – MHF Moravský podzim 2015 (archiv MHF Moravský podzim)\nBohužel i spousta profesionálů, obávám se, dodnes žije v romantických představách o rozeklaných impulsivních skladatelích beethovenovského typu zobrazených s bujnou hřívou a plamenným nepřítomným pohledem, který je vzdálen našemu hmotnému světu. Myslím, že tvorba je seriózní a mnohdy velmi bolestný proces, který předpokládá především kázeň a každodenní píli, pochybnosti a vytrvalost. A především – je to kombinace racionality a emocionality. Jedno bez druhého, myslím si, nemůže obstát. Takže abych se vrátil k otázce – jako performer se opravdu necítím a ani mě to nikdy nelákalo, happeningy beru jako zpestření a musejí mít smysl. Nemám rád věci jen tak nahozené bez hlubšího významu. No a o počítačových hrách vůbec nic nevím a nezajímají mě. Jsou mi spíše trnem v oku – mám doma dva puberťáky, tak mě jistě pochopíte.\nProjekty site specific, to je něco jiného. Fascinuje mě hledání nových souvislostí, vztahů, do kterých se jednotlivé entity dostávají. Velmi si vážím spolupráce s naším dramaturgem Viktorem Pantůčkem, který dokáže najít ony souvislosti v tak neuvěřitelných spojeních, že stále žasnu. Ale děje se to způsobem v zásadě jednoduchým. Nikdy nevnucujeme, co si má divák myslet a čeho si má všimnout. Prostě program je sestaven tak, že kdo chce, tak přemýšlí a hledá, odměnou mu potom jsou někdy až neuvěřitelné zážitky pramenící právě z nových významů vzešlých ze spojení s prostředím, z pořadí jednotlivých skladeb na koncertě, z textů apod. Nikdy ale neuvažujeme o tom, že nám třeba některá skladba připadá slabší, něco k tomu „pustíme“, aby se to dalo přežít. Vždy chceme, aby jednotlivé složky byly schopny obstát samostatně, svébytně.\nStudoval jste doktorandské studium na JAMU v oboru interpretace, o čem ta práce byla?\nJá jsem na doktorandské studium ani jít nechtěl, protože si myslím, že struktura studia, jak byla tehdy postavena, neodpovídala mým představám. Myslím, že na uměleckých školách by se nemělo jednat o výzkum, ale o praktické dovednosti, či formování osobnosti umělce. Jsem proto rád, že mi bylo umožněno se věnovat poměrně praktickému tématu interpretace soudobé hudby, tématu, kterému jsem se dlouhodobě věnoval. Doufám, že mi to pomohlo se nad ledasčím zamyslet a tím, že jsem byl nucen své myšlenky formulovat, jsem si je snad také utřídil…\nMichel van der Aa a Pavel Šnajdr (archiv MHF Moravský podzim)\nŘíkáte, že věnovat se i jako dirigent současné hudbě považujete za přirozené, nejprve v seskupení Ars incognita, od roku 2011 Brno Contemporary Orchestra. Jak je to v současné době se spoluprací s Brněnskou filharmonií? V aktuální brožuře filharmonie BCO nevidím jako partnera, ani BCO nemá filharmonii jako partnera…\nZa tuto spolupráci jsem velmi rád. Myslím, že nám v dané době hodně pomohla. A že nejsme v brožuře ještě neznamená, že jsme na sebe zanevřeli. Spousta našich hráčů je z divadla, ale stejně tak i z filharmonie. Obě tyto instituce mají svou funkci, svoje místo v kulturním životě a svoji filozofii. Já jsem si zpočátku myslel, že by bylo ideální, kdybychom mohli filharmonii sloužit v oblasti, o které si myslím, že se jí má věnovat, totiž představovat soudobou hudbu. Většina hráčů našich orchestrů totiž soudobou hudbu nemá příliš ráda. Tak jsem si myslel, dobře, oni ať hrají ty „Novosvětské a Beethoveny“ a my můžeme předkládat tu soudobou produkci a budeme všichni spokojení. My bychom měli zázemí, filharmonie by se zviditelnila progresivní dramaturgií a mohla by tak oslovit daleko širší okruh publika, aniž by si kdokoliv dělal jakékoliv násilí.\nS paní ředitelkou jsme o tom několikrát mluvili a mám dojem, že jsme si i rozuměli, ale bohužel nic není tak jednoduché, jak by mohlo být. Pro takovouto spolupráci není u nás opora v žádném právním rámci, stát se dalším souborem filharmonie jako příspěvkové organizace, na to nejsou peníze a abychom koncertovali pouze v Besedním domě, aby byla zřejmá a odůvodnitelná naše přítomnost v katalogu filharmonie, to nám připadá drahé, hlavně bychom se museli vzdát hraní na zajímavých místech a tím vlastně i jednoho z našich hlavních pilířů dramaturgie. Takže se protloukáme, jak se dá, užíváme si „nezávislosti“, ale na druhou stranu je každý rok velká nejistota, co bude příště. Všechno má svoje.


TZ: Karel Štědrý |\n← Já, bezesporu – diskuze kurátorů\nRožmberský jezdec dorazil do Prahy →\nV Galerii ad astra se poprvé představuje se svými obrazy mladý malíř Karel Štědrý. Štědrý se narodil v roce 1985 v Praze. V letech 2003 – 2010 studoval na pražské VŠUP v atelieru malby Stanislava Diviše. V současné době žije a pracuje v Praze.\nTato výstava představuje průřez autorovou tvorbou, která je na to, že teprve vloni ukončil studium, neuvěřitelně pestrá a obsáhlá. Obrazy vůbec nevyvolávají dojmem školních prací, působí obsahem i formou jako obrazy vyzrálého malíře. To se týká i nejstarších uvedených děl z roku 2003, tedy z roku nástupu Štědrého na VŠUP. Hned na začátku studia si vypracoval svůj nezaměnitelný a dobře rozpoznatelný rukopis s výraznou barevností a plastičností, kdy obraz jakoby vystupuje ven z plátna. Nejprve to byly stylizované figury, například tanečníci jeho oblíbeného breakdance, později přešel do polohy abstrakce a geometrie. Tato výstava je završena několika ukázkami jeho diplomové práce s názvem Nikdo negeometrický nechť nevstupuje!, kde reinterpretoval pomocí „modelíňácké“ stylizace geometrická schémata jako například Pythagorovu větu či různé vztahy geometrických útvarů. O své tvůrčí metodě autor říká: „Proces vzniku obrazu probíhá následujícím způsobem – nejdříve si zvolím geometrický vzorec, který mi slouží jako vodítko pro následně vytvořenou skicu. Zvolený geometrický vzorec si nejprve vymodeluju z dětské modelovací hmoty, vytvořený obrazec přenesu na papír, nafotím, foto upravím a hotovou skicu přenesu na obraz.“\nKarel Štědrý byl výraznou malířskou osobností již od počátku jeho studia v ateliéru Stanislava Diviše. Není tedy divu, že byl velmi žádaným autorem do skupinových výstav, kterých se od roku 2002 zúčastnil už ke 40. Je členem malířských skupin Obr. a Clan.\nKarel Štědrý – Štědrá malba\n25. května – 26. června\nVernisáž ve středu 25. května v 18 hod.\nPříspěvek byl publikován v rubrice Tiskové zprávy se štítky Galerie ad astra, Karel Štědrý, Obr., Štědrá malba. Můžete si uložit jeho odkaz mezi své oblíbené záložky.


V provozu od:2013 Tachometr: 257 771 km Palivo:Diesel Objem:1 700 ccm Výkon:85 kW Dveří / sedadel:5 / 5 STK:6.2021 Karoserie:SUV Barva:černá metalíza VIN: Prověřit najeté km Dozvíte se, zda vozidlo nemá stočený tachometr, zda není evidováno jako odcizené, zda není zatížené leasingem či úvěrem, zda není omlazené, zda nebylo havarované či jáká je jeho aktuální tržní cena.\nmnoho další výbavy. Všechny vozy procházejí důkladnou kontrolou 107 technických parametrů a stavu najetých km. Prodloužená záruka Carlife až 24 měsíců na mechanický stav vozu. Doživotní záruka na původ vozu. Výhodnou půjčku bez navýšení domluvíme za vás, vybírejte z 8 000 kvalitních vozů za nejlepší ceny. Více info na www.aaaauto.cz. Cena při platbě na splátky s vybranými partnery: 150000 Kč. Oblíbené SUV s bohatou výbavou. Přímo po prvním majiteli. Poctivá servisní historie.\nZa informace k vozidlu zodpovídá prodejce. Číslo inzerátu: 15657184567648277


Low larynx - - Hudební fórum\nLow larynx -\nPříspěvek od hendy9 » 19.04.2013 0:58\nNeznate někdo náký dobrý cvičení, jak stáhnout larynx(ohryzek) dolu ? Většina instr videí řiká, ať sou dole, ale jak je tam dostat to uz se moc neřeší ? Ještě se zeptám, jestli někdo neví do jaký míry jsou v ČR "vzdělaný" učitelé, jestli učej podle terminologie chest head mix voice ?\nEventuelně pokud by sse tu našel někdo, kdo by mi pomohl snižit larynx a najít mix voice za nákých cca 200kč/h z prahy bylo by to super.\nRe: Low larynx -\nPříspěvek od petr.t.m. » 21.04.2013 12:19\nKdyž si poslechneš většinu současných klasických pěvců (zpěváků klasiky ) , tak je u nich slyšet to, co se většinou debatuje jako "low larynx". Je to to něco, o čem se diskutuje asi tak stopadesát, možná více, let. Jedním z prvních průkopníků byl asi Gilbert Duprez, a jedním z prvních zaznamenaných byl Enrico Caruso, alespoň co se vyjadřují odborné studie ohledně jeho zpěvu. A několikrát za život si musel nechat odoperovat uzlíky na hlasivkách. Což ovšem nemuselo být nutně způsobeno jen a výhradně nízko posazeným hrtanem. Ale co vím, tak zcela otevřeně se k tomuto způsobu hlásili Mario Del Monaco a Franco Corelli a oba varovali, že to vyžaduje velkou kontrolu a zkušenost.\nDnes se tento termín dost používá a občas je považován za něco samospasitelného a jedině správného. Přitom totiž většinou dochází ke zmatení pojmů: "volný hrtan" se často vydává za "nízko položený hrtan" a opačně! Přičemž termín "nízko položený hrtan" - "low larynx" je strašně zavádějící a tím nebezpečný!!! Protože jakékoliv izolované násilné snižování hrtanu bez spolupráce ostatních hlasotvorných svalů (sem se počítají i svaly dechové !! ) má jednak destruktivní účinky a jednak vede k poněkud "nepřirozenému" zvuku.\nCo tedy vlastně s hrtanem při zpěvu????? Musí být především volný, uvolněný!! Nesmí se při zpívání do výšky tlakem zužovat a zvedat. Nesmí se škrtit. I při zpívání do výšek musí být uvolněný. To lze jedině při dobré pružnosti dechové. (Záměrně se vyhýbám termínu "dechová opora" - protože by si někdo mohl představit něco pevného, bytelného , toporného, přičemž jde o především o pružnost!!) Současně ovšem by bylo chybou jej izolovaně násilně táhnout dolů!! Přičemž to "násilně" a "izolovaně" je důležité. Při jisté dobré souhře hlasotvorných svalů a oné uvolněnosti hrtanu totiž může docházet k tomu, že hrtan jakoby "plave" na dechu či na tónu (nebo jak to vyjádřit), přičemž jsa vlastně "zavěšen" na soustavě svalů (jako na pérách shora i zdola) se může při potřebě určité tónové kvality lehce snižovat, ovšem pouze jako DŮSLEDEK nějaké zvukové představy a NIKOLI jako VÝCHODISKO. Školy, které vycházely z nízko položeného hrtanu jako VÝCHODISKA v devatenáctém století (ano, je to už takto stará záležitost) vedly příliš často k ruinování hlasů. Takže chceš cvičení? Návod? ........ Jedině dobrého učitele !!! Instruktážní videa (pakliže jsou dobrá od dobrých zkušených pedagogů) nejsou k zahození jako námět k přemýšlení o hlase, ale pro samostudium ..... chce to toho dobrého učitele co o hlasu opravdu ví pokud možno co nejvíc. A to bohužel různí popoví učitelé většinou nejsou.\nPříspěvek od hendy9 » 22.04.2013 1:00\nDíky za vyčerpávající odpověd. Víceméně máš pravdu, že sem si vyložil nízko položený hrtan jako "správnou techniku" nicméně v mém případě i v klidu mam ve srovnaní s ostatními hrtan poměrně vysoko, tak je otázka, jestli sem si ho tam dostal nakym "špatným zvykem" nebo je to moje anatomie. No ale ten učebnicový problém lidí,co neuměj zpívat, s posouvanim hrtanu na horu mam, ať se snažim zpívat maximalně uvolněně, tak mi už i ve vyšších tónech chest voicu začne stoupat a do mix voicu(neznam českou terminologi) mě to pustí jenom s falzetem(přitom head voice mi de dobře, tam by problme neměl byt, i když nemam představu do jaký míry je tam podstatný).\nPři jisté dobré souhře hlasotvorných svalů a oné uvolněnosti hrtanu totiž může docházet k tomu, že hrtan jakoby "plave" na dechu či na tónu (nebo jak to vyjádřit), přičemž jsa vlastně "zavěšen" na soustavě svalů (jako na pérách shora i zdola)\ntohle je teda ideální stav kam se potřebujem dostat. V čem je teda hlavní chyba říkáš, že v dýchání ? Já sem se problematice dechu věnoval pouze chvilku a to, že sem se naučil dýchat bránicí. A potom sem začal podle programu Mastering Mix od Bratta Manninga(jestli to něco řekne) a tam už se dýchaní moc nemluví. Já to tu nechci nechat bez odpovědi a vzhledem k zápočtovýmu týdnu nebudu mít moc času, jinak bych se hned pokusil něco načíst, ale jestli to můžu teda hodně zobecnit, což už tušim odpověď, že nemůžu, tak v zásadě pokud se přeučím lépe dýchat, tak se mi přestane zvedat ten proklatej hrtan ?\nPS ty si obešel náký učitelé v ČR nebo si sám učitel, že toho tolik víš? Mě de o to, že jako student, co na sebe vydělává si můžu zaplatit pár hodin zpěvu, ale pravidelně to nepřichází v úvahu. Tak mi de o to, jakej maj (samo, že to je idividualní) přístup ty učitele tady v čechách a jestli sou mi třeba za 10hodin ochotni pomoct s čim je potřeba nebo se mě budou snažit dostat na nakej koncept dlouholetýho treninku...\nPříspěvek od petr.t.m. » 25.04.2013 10:47\nTak nevím, kde začít. Asi tady:\nO zpěvu, způsobech zpěvu, technikách zpěvu atd. byly napsány stohy knih. A přesto se JEN podle nich nikdo nikdy zpívat nenaučil!!!\nTakže jakýkoli další pokus něco napsat je jen nošením dříví do lesa a stejně nepomůže.\nAle přesto se pokusím něco odpovědět. Jedním ze základů je tzv. "volný hrtan". Tady ovšem nestačí jen pocit uvolnění. To ještě samo o sobě nikam nevede. Zpívat s tzv. "volným hrtanem" není každému dáno od přírody. Většina lidí se to musí pracně učit. To je to, kdy člověk o krku vůbec neví a přesto krásně zpívá včetně famózních výšek.\nPíšeš, že Tě to do výšek pustí jenom falzetem. - To je jeden ze základních problémů výcviku hlasu: scelení-propojení rejstříků. Jen tak je možno dosáhnout dobrých výšek. Není možné jednoduše popsat metodu jak na to, to bychom tu měli zástupy výborných zpěváků.\nDýchání je jeden z pilířů dobrého zpěvu, vlastně jen s dobře vedeným dechem se dá zpívat ve velkém rozsahu, ale není to vše.\nDále píšeš¨, že ses naučil dýchat bránicí. A víš bezpečně, že to děláš dobře?? Proč si jseš tam jistý??\nSamotné dýchání Ti proti zvedání hrtanu nemusí SAMO O SOBĚ pomoct, ale taky výrazně pomoci může. Je to jakýsi základ.\nCHest voice Ti jde dobře říkáš?? Kde bereš jistotu, že to vážně děláš dobře?? Přepínání a špatné provedení střední polohy může mít za následek úplné uzavření výšek a rozdělení hlasových rejstříků. Scelení musí vycházet z piana či mezzopiana s představou jednotného zvuku, jedním ze cviků je zpíváni odshora od nejvyšších tónů hlavového tónu dolů se snahou vyhnout se "rupnutí", zlomu, vše ve slabé dynamice, s dobrou dechovou oporou. No a teď mi řekni co si pod tím představíš a jak to asi budeš provádět???\nZpěv je do značné míry o představě tónu. Je-li chybná představa tónu, bude špatný zpěv. A tu tónovou představu si sám člověk neopraví. K tomu potřebuješ někoho, kdo Ti řekne kdy zpíváš dobře, kdy špatně, kdo Ti řekne CO děláš špatně a hlavně JAK TO NAPRAVIT, kdo Ti pomůže "najít Tvůj vlastní hlas", kdo Ti předvede co máš provést, kdo lidský hlas zná a bezchybně SLYŠÍ so děláš špatně a PŘEVDEDE Ti co máš udělat. Myslíš , že toto splní přečtení si byť sebelepší publikace, nebo shlédnutí spousty instruktážních videí?? Samozřejmě to DO JISTÉ MÍTY pomoci může - do JISTE míry a MŮŽE, ale nemusí !!! Naučit se zpívat je záležitost zvuku a zvukové představy a né kdy a jak zvedat či nezvedat hrtan a jak tlačit či netlačit do břicha - tyto věci musí vpodstatě vycházet jen z rovného vzpřímeného postoje a pružnosti tělesného svalstva a určitých tělesných pocitů a představ včetně představ o rezonanci či představ jistého "posazení" tonu.\nJeden dobrý učitel je víc než milion dobře míněných napsaných rad.\nCo se týká učitelů v čechách: Vyhnul bych se různým mladým rychlokvaškám co si myslí že spolkli všechnu moudrost světa. Vyšší věk může být plus, sbíral-li daný člověk celý život zkušenosti vědomosti a poznatky. Taky bych se vyhnul těm , kteří mají "zaručenou metodu". Rovněž těm co uvádí, že vyučují výhradně "popový zpěv". Taková kategorie je totiž v rozvoji hlasu naprostý nesmysl. Spíše bych se poohlédl po ZUŠ-kách, kde je jaký učitel(ka) zpěvu. A hlavně bych si poslechl jeho žáky!!!\nJsi-li studující samoživitel, tak Tvá finanční situace není asi zrovna ideální, ale zvážil bych (jestli to není mimo mísu - je-li, pak to beru zpět), kolik peněz vydám za kupříkladu další koníčky, kino, kulturu, hospodu, výlety, cestování,....... (nevím o Tobě nic, takže jsem-li mimo, tak se omlouvám a beru zpět!!!), někdy jsou některé věci otázkou priorit. Lekce zpěvu může vyjít na 150-200 kč. (Já platím 150)\nP.S. Já jsem jen amatér-diletant co je přes dvacet let velký fanda do zpěvu a hlasu a co si přečetl pár knížek, shlédnul pár instruktážních videí, prošel rukama dvou učitelů (a řadu jich viděl na youtube) ale hlavně kdo zpěv a hlasy poslouchá a snaží se slyšet a dávat si slyšené do souvislostí s přečteným a viděným.\nP.P.S. A teď mi řekni, jak Ti takovýhle žvást, co jsem tu napsal může pomoct při zvládnutí registrálního přechodu do výšek????\nTeď až jsem si přečetl pár Tvých příspěvků v tomto fóru (jsem tu teprve pár dní) a koukám že toho dost o zpěvu víš, takže jsem ten příspěvek výše je úplně zbytečný, takové nošení sov do Athén.\nNaposledy upravil(a) MilanT dne 25.04.2013 12:13, celkem upraveno 1 x.\nDůvod: Sloučil jsem ti 2 příspěvky. Příště prosím edituj. Díky.\nPříspěvek od Mr.Freeman » 25.04.2013 16:39\nzkus se poohlédnout po technice nazívnutí... ,jeden ze způsobů jak uvolnit hrtan.\n*stejně tak bys mohl zpívat v předklonu: protože když jsi v předklonu a hlavu máš svěšenou volně dolů a začneš zpívat, tak ti prakticky nepůjde zatlačit na hrtan (pokud budeš mít hlavu přirozeně svěšenou a uvolněnou dolů! ).\nCo se týká dechu... , tak pro příklad si lehni na zem a dej si ruku na břicho a zpívej uvolněně a přirozeně.\nCo se týká výšek plným tónem: já například neumím zpívat výšky potichu.. , mě to prostě přeleze do falzetu. Navíc všechno co chci zpívat musím prozpívávat, jinak to je falešně.\nUčitelé: je to paradox, protože učitel zpěvu, který neumí a nezajímá ho, jak zpívat výšky - ti nikdy dobře neporadí, maximálně v tom, jestli to zní dobře a líbí se mu to a jestli to uzpíváš na pohodu.\nJá jsem zastáncem teorie, že 40% ti dá hudebka a 60% si musíš najít u sebe individuálně.. , ono logicky všichni jsme originálové a každý tu střední cestu má trochu jinak.\nPříspěvek od petr.t.m. » 25.04.2013 20:01\nMr.Freeman píše: Co se týká výšek plným tónem: já například neumím zpívat výšky potichu.. , mě to prostě přeleze do falzetu.\nTo je vlastně normální, jde jen o to, zda je to izolovaná "fistule" nebo správný opřený falzet, který plynule zesílíš do plného tónu. Jestli je to fistule, tak tu do plného zvuku plynule bez zlomu nezesílíš. Plným zvukem zpívat výšky slabě je protimluv. Výšky potichu = vždy převaha falzetové funkce.\nPříspěvek od Mr.Freeman » 26.04.2013 9:57\naha díky za info.\nPříspěvek od hendy9 » 27.04.2013 0:31\nA tak já sem tu po 4 letech...většina mých předchozích příspěvků bylo napsaáno jako teenagerem, kterej si myslí, že ví všechno a při tom neví nic. Každá rada je dobrá a každý potřeh je cený, navíc si mě přesvědčil , že si někdo, jehož slova dávají smysl. Minimálně si ve mě potrvdil to, že du na to špatnym směrem a tohle uvědomění je často k nezaplacení. Bral jsem kouče jako jednu z posledních možností, ale po tvých dvou příspěvcích se z ní pomalu stává jako možnost jediná.\nChápu na co narážíš... vyteoritizování do posledních kapek soudné mysli nebude to pravé - v tomto případě znát teorii ze mě neudělá Pavaratiho, nicméně na uvědomění si nějakého základního přístupu a poznání chyb to na škodu nebude. Zkusim se zaměřit trochu na to dýchání (aspoň, v tuto chvílo tuším, že tady může být velká část kamene úrázu) a přes léto něco snad vydělám na opravdového couche. Děkuju za příspěvky, především tobě Petře.\nZanechám tu nejpíě poslední dotaz a to na téma falzet. Vzhledem k tomu, že jsem měl dycky za to, že falzeto= hlavový tón a po schlédnutí "americké školy", kde je falseto bráno jako tón při, kterém sou hlasivky daleko od sebe a vzniká "deachový(breathy)" zkuk, který je víceméně špatně a dá se použít výjimečně jako výrazový prvek. Tak je to v češtině teda to samé ? Nebo je to jenom nějaký můj omyl ?\nPříspěvek od petr.t.m. » 30.04.2013 15:22\nMáš pravdu v tom, že poznání teorie Ti pomůže k uvědomění si toho, co při zpěvu provádíš, k pochopení toho co po Tobě učitel chce a jak třeba fungují různé cviky a cvičení a k čemu jsou dobrá. K uvědomění si principů a souvislostí. Začneš o hlasu přemýšlet ve správných souvislostech fyziologické funkce. Ale nenaučí Tě zpívat.\nCo se té teorie týká, kdyby se Ti poštěstilo dostat se ke knížkám "Pravý tón a pravé pěvecké umění" Jiřího Bara, dva díly, vydal Supraphon 1976, nebo knihu dvojice autorů F. Husler - Y. Roddová-Marlingová: "Zpěv",Ostrava, F – PRINT, ISBN 80-901883-0-3, řekl bych že jsou pro pochopení O CO JDE velice dobré. Zvláště ta druhá, protože je tenčí.\nTen Tvůj poslední dotaz - je asi nejtěžší. Na téma Falzet, byly popsány stohy papíru. A stejně tím každý rozumí něco trochu jiného. Falzet je okrajové kmitání hlasivek, hlasivky nekmitají v celé šíři, ale jen jejich okraje. To jedna z požívaných charakteristik. Není to totéž co hlavový tón, byť se mu zvukovou kvalitou blíží. Falzet je vlastně popis funkce hlasivek či lépe hlasového orgánu, způsob vzniku zvuku, jakýsi popis mechanismu vzniku zvuku. Hlavový tón je jistá tónová, zvuková kvalita. Mají mnoho společného, ale není to totéž. Oba jsou většinou produkovány v pianu.\nDyšný zvuk používaný jako výrazový prostředek nemá s tím mnoho společného. Může mít - třeba napětí určitých hlasotvorných svalů, vnějších napínačů třeba. Ale obecně nikoliv. Že tady toto někdo nazve falzetem jen proto, že to není plný zvuk ... - to jen přispívá k většímu zmatku v "názvosloví". Někdo nazývá falzetem samo jádro hlasu, pianissimový základ, který je nutno rozvinout a zesílit do plného zvuku, ale jež nikdy nesmí chybět. Falzet vždy musí mít dobrou pružnou dechovou "oporu", musí být "na dechu". (Znovu zdůrazňuji "opora" není zaťatost, ale pružnost.) Varuji před samotnou fistulí, ta nikam nevede. Falzet by měl být požíván vždy jen pružně tak, aby z něj bylo možno přejít přes hlasový přechod bez rupance, buď do plného zvuku, nebo shora dolů.\nPři výběru učitele bych byl obezřetný, na jednoho dobrého připadá dvacet k ničemu, nebo k ruinování hlasu. Poslouchej jeho žáky!! To hodně napoví. Umí jít lehce bez tlaku do výšek?? Zpívají měkce a přitom zvučně?? Zpívají i pěkně naplno i pianissimo?? Má člověk při jejich poslechu pocit pohody, takové jakési lahody v uších?? Opravdu bych se poohlédl po klasickém pěvci či učiteli klasického zpěvu na konzervatoři, či ZUŠ. Nemusíš se bát že by Tě hned učili zpívat "óperu", s většinou se můžeš lehce dohodnout na tom co očekáváš, o co Ti vlastně jde, přičemž většinou dost vědí a hlasu rozumí. Byť pravidlem to (bohužel) není. Ale mezi všelijakými "Školami popového zpěvu" najdeš špatných učitelů řekl bych více.\nTak přeji hodně zdaru při objevování tajemství lidského hlasu!\nP.S. Mrkni sem: http://www.youtube.com/watch?v=-T4oi7vF3cM