Preface svátku sv. Vojtěcha | Já za to nemohu, to někdo jiný\nsignály.cz » Já za to nemohu, to někdo jiný » Preface svátku sv. Vojtěcha\nJsem velmi rád, že v novém vydání Českého Misálu do jeho dodatků byla zařazena i preface k sv. Vojtěchovi. Když prožíváme mši sv., tak orace jsou často stranou naší pozornosti. Těžko bychom vypověděli, co se kněz modlil při vstupní modlitbě či modlitbě nad dary nebo i k modlitbě po sv. přijímání. O modlitbě přímluv v tomto ohledu raději nemluvě, protože ono "Prosíme, Tě, vyslyš nás!" jsme často schopni odpovědět na kde co. Také preface, která uvádí eucharistickou modlitbu se nám může zdát na oko stejná. Většinou největší naše pozornost je věnována kráse kněžského kázání. Právě proto chci dnes upozornit na tuto novou a krásnou prefaci o mém patronovi, neboť také vyznívá jako krásná modlitba, ve které vkládáme svou pozornost na to, co Bůh učinil skrze sv. Vojtěcha:\n"Vpravdě je důstojné a spravedlivé,\nSvatý, Svatý, Svatý ..."\n@VVRH To nemá se zbožností nic společného. Je to o osobním nastavení.\nJedna patrně málo uvěřitelná, která by to ale mohla trochu vysvětlit: řadu let - teď už to naštěstí neplatí - jsem nebyl pořádně roztržitý ani při jednom kázání, které jsem slyšel. Byla to hrůza, protože mi bylo dáno po většinu života poslouchat opravdu hrozná kázání. Ptal jsem se s tou písničkou-nevím-od-koho: "Je to trest či velmi vzácný dar?"\nVe skutečnosti to nebylo ani jedno. Ze všeho nejspíš by se snad dalo mluvit o charakterové vadě. Když poslouchám kázání, jako zuřivý pes číhám na bludy a nesmysly. Pochopitelně se zpravidla dočkám.\nDíky za svědectví. Já právě proto věřícím mnohdy zdůrazňuji, že to, jak kněz káže, rozhodně není podstatou mše svaté. Mši svatou nedělá kázání, ale Kristova živá přítomnost mezi námi skrze eucharistii. Proto také mnohem podstatnější jsou často opomíjené orace, které všechny volají k Otci skrze Syna v Duchu svatém. Mnozí věřící spíše reagují stádovitě na liturgické postoje a nejsou pozorní k tomu, co se vlastně děje a jako vrchol "divadla mše svaté" vidí právě kázání, kterým jsou buď nadšeni či znechuceni, ale často neví ani, co bylo jeho obsahem a právě podle toho a hlavně podle délky onoho mnohdy posuzují dobrotu kněze, což je samozřejmě nespravedlivé, protože kněz nám při mši svaté dává mnohem větší dar. Samozřejmě jsou mezi věřícími i jistí, kteří se snaží mši svatou prožít jako dar.


Pracují, přesto vydělají méně: Kalkulačka spočítá, kdy se lidem s exekucemi (ne)vyplatí pracovat – FAEI.cz\nV Česku je podle posledních dostupných údajů z května 2018 přes 170 tisíc lidí, kteří pobírají dávky hmotné nouze. Ačkoli počet příjemců této dávky v posledních letech klesal, v budoucnu se očekává spíše mírný nárůst nebo stagnace. Podle odborníků jsou na vině exekuce, kvůli kterým se lidé, kteří nastupují do práce často vrací na sociální podporu. To představuje vážný problém především v souvislosti s prohlubující se předlužeností části české populace. Zatímco počet uchazečů o práci v letošním roce dosáhl svého historického minima (míra nezaměstnanosti dosahovala 3 %), mezi nezaměstnanými zůstává část Čechů, pro které přijetí legální práce představuje značné finanční riziko.\n„V tíživé životní situaci má člověk nárok na dávky v hmotné nouzi, pak se mu naskytne příležitost pracovat, a tak nastoupí do práce. Po nástupu se samozřejmě o své pohledávky přihlásí exekutoři, z platu nebo mzdy dotyčnému tak prakticky nic nezůstává. Často sotva zaplatí náklady za bydlení a někdy ani to ne. Práce se pro ně stává de facto existenčním rizikem. Časem je finanční situace tak neúnosná, že se opět vrací na dávky,” vysvětluje Karel Novák, sociální terénní pracovník organizace IQ Roma Servis podílející se na analýze výhodnosti práce pro Centrum pro společenské otázky – SPOT.\nPodle Lucie Trlifajové, šéfky výzkumného týmu SPOT, změny v dávkových systémech v posledních letech ignorovaly narůstající problém s exekucemi. “V současné situaci při hledání způsobu, jak nezaměstnané finančně motivovat k práci, nelze pracovat pouze se vztahem mezi výší mezd, zdaněním práce a sociálními dávkami. Částka, která zůstává domácnosti v exekuci, kde někdo z dospělých má práci, je v řadě situací nižší, než kolik jsou stanovené minimální standardy v systému dávek. Dávky se ale počítají podle příjmu před exekucí,” uvádí Trlifajová s tím, že fatální následky mají pro tyto domácnosti především nečakané poklesy příjmů projevující se např. v neschopnosti zaplatit nájem apod.\nSoučasné nastavení výpočtu nezabavitelné částky podle Radka Hábla, odborníka na dluhovou problematiku a autora Mapy exekucí, negativně dopadá také na zaměstnavatele. „Zaměstnavatelé mají minimální možnost zaměstnance v exekucích motivovat k vyšším výkonům nebo vůbec nějaké zaměstnance ochotné pracovat za oficiální mzdu sehnat. Základní nezabavitelná částka jedince by měla být do budoucna nastavena tak, aby nejen motivovala k legálnímu zaměstnání, ale také k navyšování oficiálního příjmu,” dodává Hábl s tím, že nepříznivé situaci zaměstnaných lidí s exekucemi nepomáhá ani plná exekuovatelnost daňového bonusu, která znevýhodňuje zejména lidi s nejnižšími příjmy.


Větší pugét jste neviděli! Taylor Swift dostala od Kanyeho Westa růže! | Disney magazín\n5. 9. 2015 18:58\nKanye West (36) před týdnem oznámil, že hodlá za pět let usednout v Bílém domě jako prezident USA, a hned získal významnou podporovatelku z řad celebrit! Světoznámý raper a manžel ministryně zadnicí Kim Kardashian (34) se sice s Taylor Swift (25) dřív moc nemusel, všechna zlá krev už ale je zřejmě ta tam!\nTaylor a Kanye se po delší době setkali při předávání hudebních cen MTV Video Music Awards před týdnem v Los Angeles. Byla to právě blonďatá kráska, která raperovi předala cenu za přínos hudební scéně. Krátce nato Kanye oznámil svou kandidaturu a za pár dní od něho přišel Taylor obrovský pugét bílých růží!\nŠťastně ženatý Kanye se do půvabné Taylor nezakoukal, nádherná květina měla spíš symbolizovat omluvu a usmíření. Před pár lety totiž Kanye překazil projev na shodou okolností stejných hudebních cenách. Zpěvačka mu odpustila a soudě dle hashtagů pod fotkou na Instagramu se zdá, že Kanyeho bude v roce 2020 volit!\nZbláznila se? Šťastně zadaná Taylor Swift si prý tajně volá s expřítelem!\nTaylor Swift chybí Calvin Harris: Takovéhle s ním má plány, až skončí turné!\nKolik Taylor Swift letos zatím vydělala? To ti vyrazí dech!\nNový song One Direction Perfect: Je o Taylor Swift?\nTaylor Swift je nejsledovanější star na Instagramu: Sesadila Kim Kardashian!\nSouboj zpěvaček! Takhle drsně se Selena Gomez pohádala s Lorde!\nNominacím na MTV European Music Awards zase vládne Taylor Swift!


Hledej práci, vyber si šéfa.\nApril 25, 2017 Jak si správně vybrat\nTéměř 20 let pomáhám lidem hledat novou práci a být v práci spokojenější. Stejně tak pomáhám firmám hledat nové lidi.\nŽádný pracovní server ani headhunter nedokáže zájemcům o práci říct to nejdůležitější: jaký bude jejich nový šéf. Je férový, chytrý, dokáže ocenit dobrou práci a může vás něco naučit. Nebo je to pouhý politik a prospěchář, který vás při první příležitosti podrazí, i když máte dobré výsledky?\nPrávě kvůli šéfovi, se kterým si lidé nesednou, mění práci 80 % lidí. A naopak s dobrým šéfem dokážou mnozí leccos překousnout i v práci, kde to není ideální. To, s kým pracujete, hraje zásadní roli a přímý šéf má ze všech lidí v práci největší vliv na to, jak jste spokojeni. Vyplatí se ho poznat co nejvíc, než se rozhodnete trávit s ním každý pracovní den.\nPři běžném kolečku pracovních pohovorů svého budoucího šéfa v lepším případě poznáte až na třetí schůzce. Někdy ani to ne. A právě proto jsem založila WinWinJob.cz, kde můžete toho klíčového člověka poznat hned a teprve pak se rozhodnout, jestli se o místo v jeho týmu budete vůbec ucházet. Spojit se s ním pak můžete napřímo, bez prostředníků. Můžete si zatím vybrat z desítek různých šéfů, firem a z několika oborů. Další šéfové budou postupně přibývat.\nVěřím, že WinWinJob.cz změní přístup lidí k hledání práce. Když začnete hledat z toho správného konce a budete se soustředit na věci, které skutečně zásadně ovlivňují vaši následnou spokojenost, budete vědět, do čeho jdete. Obě strany budou pak v důsledku šťastnější a spolupráce bude výrazně lépe fungovat.\nProhlédni si konkrétní šéfy na winwinjob.cz, s kterými můžeš pracovat.


Vodní a rybářské náměty v erbech našich obcí: Hájek – Naše voda\n27.8.2014 10.55, Rubrika: Co bychom měli vědět o vodě, Čistota vody a rekreace, Podnikání s vodou a zákony\nSeriál prezentace obcí a měst v ČR, které mají ve svém erbu s vodou související symboly, pokračuje obcí Hájek. Připravuje jej pro vás facebooková verze portálu Naše voda.\nPrvní písemná zmínka o existenci Hájku (dříve Grasengrün) ležící asi 4 km od Ostrova nad Ohří pochází z r. 1409. Od počátku 16. století byla trvalou součástí ostrovského panství (do r. 1848 postupně majetek hrabat Šliků, vévodů sasko-lauenburských, markrabat bádenských a toskánského velkovévody Ferdinanda III.) Dnes je Hájek malou vsí bez významných historických památek. Přesto se zde zachovaly pozůstatky bývalé tvrze (tvrziště se stopami valu a vodního příkopu, avšak s absencí jakýchkoliv písemných zpráv). Okolí obce se vyznačuje krásnou přírodou (kopec Jahodník, přírodní rezervace Ostrovské rybníky, obora). Obec Hájek zahrnuje také integrované osady Nová Víska a Nejda, v níž stojí kaple sv. Jana Nepomuckého a morový sloup z 1. poloviny 19. století.


Španělský hotelový řetězec expanduje, na Václavském náměstí otevře luxusní hotel - Pražský patriot\nLuxusní pětihvězdičkový hotel Wilson bude otevřen za týden. Foto: archiv\nŠpanělský hotelový řetězec expanduje, na Václavském náměstí otevře luxusní hotel\n14. března 2016 09:25\nLuxusní pětihvězdičkový hotel Wilson pro nejnáročnější klientelu otevře 21. března v horní části Václavského náměstí Barceló Hotels & Resorts, jeden z největších španělských hotelových řetězců na světě. Současně se představuje v novém i rekonstruovaný Barceló Praha, další z hotelů řetězce. Ten stojí v Praze 4 a vyhledávají jej hlavně konferenční a kongresoví hosté. Rodinná hotelová společnost Barceló původem z Mallorky tak bude provozovat v tuzemsku již pět hotelů.\nHotelová divize společnosti Barceló Corporación Empresarial je třetí největší ve Španělsku a 42. ve světě. Aktuálně má 105 městských a odpočinkových hotelů s celkem 33 000 pokoji v 18 zemích. Začátky příběhu hotelové skupiny Barceló sahají až do roku 1931. Rodina začínala se společností, která přepravovala cestující. Z ní se během 80 let stal díky práci tří generací rodiny Barceló jeden z největších světových hotelových řetězců. Svůj první mezinárodní hotel otevřela rodina Barceló v roce 1993 právě v Praze.\n„Výhodná poloha uprostřed Prahy na rohu Václavského náměstí a Wilsonovy ulice je pro takový druh hotelu nejatraktivnější,“ říká generální ředitel skupiny hotelů Barceló v Praze Alejandro Martin Alvarez, rodilý Španěl z Barcelony.\n„Ubytovací zařízení je zaměřeno na nejnáročnější individuální turistickou a obchodní klientelu, která vyhledává pětihvězdičkové hotely v centrech měst. V budově o šesti nadzemních podlažích je pro ně připraveno 53 luxusních pokojů,“ dodává.\n„Tento nový projekt je součástí plánované expanze řetězce. Snažíme se zvýšit růst ve velkých evropských městech a metropolích s cílem upevnit naše postavení v místech, kde se již naše hotely nachází a o kterých si myslíme, že jsou pro nás prioritní – jako v případě Prahy,” říká ředitel Barceló Hotels & Resorts pro střední Evropu José Ramón Álvarez-Cervela.\nNová image zdobí i hotel Barceló Praha v Praze 4. „Cílovou skupinou je zde především korporátní, konferenční a kongresová klientela. Hotel se přizpůsobuje jejím náročným požadavkům. Důvodem jeho přeměny je i probíhající změna struktury Prahy 4, která se stává business centrem hlavního města, a také plánovaná rekonstrukce Kongresového centra. To se nachází pět minut od hotelu,“ uvádí Alejandro Martin Alvarez.\n„K co největšímu komfortu hostů bude sloužit 230 nových, moderních a prakticky vybavených pokojů – mimo jiné s pohodlnými, velkými postelemi, s širokou nabídkou různých typů polštářů, sprchami s tropickým deštěm a také s interiérem dovezeným ze Španělska,“ doplňuje. Úpravy hotelu dosud stály zhruba 10 milionů eur. V nejbližší době se tu počítá také s rozšířením konferenčních prostor.


City View - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Bělehrad\nLJutice Bogdana 2 soliters 1, Savski Venac, Bělehrad, Srbsko, 11000 - Zobrazit na mapě\nCity View – podrobnější informace\nNabízející kvalitní ubytování v čtvrti památky, noční život, kultura města Bělehrad, je hotel City View populární volba pro cestující za obchodem i turisty. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV City View výborné služby a vynikající zařízení vytvářejí nezapomenutelný zážitek z pobytu. V hotelu si můžete vychutnat výběr špičkového vybavení, jako jsou přeprava do hotelu / na letiště, výtah .\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. City View je ideálním místem k pobytu pro cestovatele hledající kouzlo, komfort a pohodlí ve městě Bělehrad.


Doména 公司, předregistrace a informace o doméně | Novékoncovky.cz\nDoména .公司 (.xn--55qx5d)\nNová doména .公司 rozšiřuje internetový prostor o nový, nezaměnitelný název. Doména .公司 je nyní ve schvalovacím procesu, který byl zahájen v roce 2012 na základě rozhodnutí neziskové organizace Internet Corporation for Assigned Names and Numbers (ICANN). Tato společnost se stará o přidělování a správu doménových jmen. Kromě domény .公司 probíhá schvalovací proces více než tisíce dalších nových doménových koncovek.\nV případě, že bude nová doménová koncovka .公司 schválena a umožněna registrace široké veřejnosti, můžete si díky předregistraci u společnosti GRANSY s.r.o. zajistit zcela novou, vlastní a originální doménu!\nInformace o doméně .公司 (.xn--55qx5d)


Šimon Mitro - Generace 20\nArchiv autora: Šimon Mitro\nStuduji druhý ročník na Vyšší odborné škole publicistiky v Praze. Jsem nadšenec do filmů, seriálů, chytré elektroniky a turistiky. Zajímám se o českou politickou scénu. Chtěl bych se stát filmovým recenzentem nebo politickým komentátorem. kontaktujte autora »\n29. 4. 2022, Šimon Mitro\nKomentář: Technologický magnát Elon Musk (50) vyjadřuje podporu Ukrajině nejen slovně, ale i zásadními činy. Díky aktuálně nejbohatšímu muži světa mají Ukrajinci i na územích ovládaných Rusy internetové připojení. To, že Musk bezplatně zajistil lidem přístup na internet přes svou satelitní síti Starlink, má pro napadenou zemi obdobnou váhu jako kdejaké dodávky zbraní a munice. Přístup excentrického miliardáře ke svobodě slova však může Ukrajinu naopak poškodit.\n7. 4. 2022, Šimon Mitro\n3. 4. 2022, Šimon Mitro\nKOMENTÁŘ: Will Smith zneuctil Oscary. Namísto diskutování nad nejnudnějším udílením cen Akademie posledních let, se rozebírá emoční výbuch slavného herce. Dát facku moderátorovi a dvakrát ho sprostě seřvat je zkrátka přes čáru. Nezapomenutelný Smithův políček v přímém přenosu je tím jediným, kvůli čemu stojí jinak nezáživné udílení za zmínku. Stagnující sledovanosti nepomohla ani novinka v podobě směšného hlasování diváků.\nBatman omládl. Místo akce vsadili tvůrci na detektivní pojetí\n28. 3. 2022, Šimon Mitro\nTemný rytíř opět začíná od píky. Matt Reeves zrežíroval komiksový velkofilm, v němž mladý Bruce Wayne v podání Roberta Pattinsona pátrá po sériovém vrahovi. Namísto odlehčené akční podívané je The Batman vážnou detektivkou a gangsterkou, která sází na realistické pojetí a depresivní atmosféru. Trikové scény a tříhodinová stopáž jsou jedinými negativy jinak výborného a od svých předchůdců odlišného Batmana.\nPolitická angažovanost stála filozofa Patočku život\n14. 3. 2022, Šimon Mitro\nJedním z prvních mluvčích Charty 77 byl charismatický myslitel, jemuž naslouchaly celé generace studentů. Po vyhazovu z Karlovy univerzity šířil Jan Patočka (†69) své názory dál na neformálních seminářích po bytech disidentů. Profesní dráha uznávaného filozofa je lemována konflikty s vládní propagandou, se kterou se jeho myšlenky neslučovaly. Po jednom z několikahodinových policejních výslechů podlehl mrtvici.\nJen třídit nestačí. Dvě třetiny plastového odpadu končí ve spalovně\n20. 1. 2022, Šimon Mitro\nPřestože jsou Češi šampioni ve třídění odpadu, ze žlutých kontejnerů se reálně recykluje jen třetina plastů. Zbytek umělých hmot končí ve spalovnách nebo v cementárnách. V důsledku to přispívá k nadměrné produkci skleníkového plynu CO2, který se podílí na globálním oteplování.\n22. 12. 2021, Šimon Mitro\n30. 11. 2021, Šimon Mitro\nPřed dvaceti lety zemřel nejmladší člen Beatles, který se v legendární kapele příliš autorsky neprosadil. Až v 70. letech odstartoval George Harrison (†58) sólovou dráhu a dokázal, že je nejenom kytarový virtuóz, ale i výborný skladatel a zpěvák. I tak ale nikdy nevyhledával publicitu. Snažil se žít mimo záře reflektorů a dělat hudbu, kterou bezmezně miloval.


CO TÝDEN DAL A NEBO VZAL?! 28.6. | Mgr. Martin Červíček\nCO TÝDEN DAL A NEBO VZAL?! 28.6.\n… 👨💼👩💼Zastupitelstvo KHK s 85 body programu, a přestože většinou zmiňuji především body, které byly schváleny, tentokrát začnu naopak stažením bodu ke zdravotnictví, jenž popisoval další postup směřující k fúzi krajských nemocnic.🏨 Připomínám, že gesce zdravotnictví dostala zhruba před dvěma lety za úkol vypracovat – novou koncepci krajského zdravotnictví a plán strategického řízení krajských nemocnic. 💁♂Proto bych rád, aby se o koncepčních změnách rozhodovalo na základě odborně vydiskutovaných materiálů, eliminujících jakékoliv pochybnosti, a ne jednotlivě, bez tohoto kontextu.\n▶Schválena byla změna rozpočtu, kterou chceme řešit následky povodní 💦z minulého týdne v obcích našeho kraje. Finanční prostředky 3 mil budou poskytnuty obcím a jejich SDH na úhradu nákladů vzniklých při záchranných akcích. Současně byla v tomto týdnu s ohledem na povodně odsouhlasena také pomoc po 100 tisících korun💰 12 obcím (Velichovky, Dobrá Voda u Hořic, Bačalky, Valdice, Markvartice, Zelenecká Lhota, Libošovice, Tutleky, Šárecká Lhota, Holohlavy, Rybná a Lupenice).\n▶Schválena byla i ucelená politika samosprávy Královéhradeckého kraje o vodě. Jsme prakticky jediným krajem, který se o to pokusil, a vytvořil akční plán.\n… u ranní kávy jsem si přečetl👀: https://www.idnes.cz/…/bezpecnostni-agentury-legislativa-za…\n👏Konečně! Dlouhodobě volám po legislativě, jež by jasně definovala fungování bezpečnostních agentur – profesionalita, odbornost, kompetence, odpovědnost a nastavila podmínky alespoň částečně srovnatelné s podmínkami bezpečnostních sborů. Rovněž je třeba diskutovat o začlenění bezpečnostních agentur do zajišťování dílčích záležitostí veřejného pořádku – např. ochrany měkkých cílů a spolupráce s IZS.\n…🎊slavnostní otevření přestupního parkoviště u autobusového nádraží v Polici nad Metují - odstavné plochy pro cca 50 vozidel🚗, případně kol či elektrokol 🚴, dobíjecím systémem pro obojí a včetně sociálního zařízení a kamerového systému. Zúčastnil jsem se hlavně proto, abych poděkoval všem, kteří za nápadem i jeho realizací stáli, a popřál hodně spokojených uživatelů.\n…👨💼👩💼výjezdní porada vedení kraje v Hostiném. Díky, Karle Klímo, za možnost posedět do pozdních večerních hodin v příjemném prostředí a povídat si i méně formálně o pracovních věcech.\n…Regionální stálá konference KHK, na níž byli mimo jiné oceněny nejlepší projekty🏅 v rámci soutěže "Buďte inspirací" pro rok 2020. Gratuluji místní akční skupině Hradecký venkov za projekt „O krok napřed“ v programu zaměstnanost, městu Dvůr Králové nad Labem za vybudování sdílené učebny informatiky a robotiky, městu Hradec Králové za revitalizaci Muzea východních Čech a městu Vrchlabí za ocenění „Atraktivní město“ našeho kraje. Dalším bodem bylo vyhodnocení podnětů a usnesení k dalšímu programovému období národních/evropských dotací💰, přičemž přítomní zástupci MMR informovali o tom, jakých oblastí se bude toto období týkat (např. výzkum a inovace, zdravotnictví, doprava, bydlení, životní prostředí, sociální oblast...).\n…💁♂s vedoucím odboru dopravy jsem diskutovali o problémech kolem případné přeložky/obchvatu Nového Města nad Metují, abych se mohl připravit na čtvrteční jednání právě tam.\n…odpoledne mne čekalo v Praze zahájení celostátní kampaň Občanské demokratické strany do letošních krajských voleb 🗳a do 27 senátorských obvodů. Velmi si vážím, důvěry, kterou ve mne vložili nejenom kolegové z ODS, ale i partneři hnutí STAN a Východočeši, s nimiž do krajských voleb Královéhradeckém kraji jdeme SPOLEČNĚ🤝, a zvolili mne lídrem kandidátky.👨💼 (Více – viz můj středeční příspěvek.)\n…den „na silnici“🛣 - zahájení přípravných prací (skrývka ornice a provedení záchranného archeologického výzkumu) výstavby obchvatu Domašína na Rychnovsku. Stavební práce na téměř dvoukilometrovém úseku potrvají více jak rok, přičemž celkové náklady na výstavbu obchvatu činí téměř 135 milionů korun💰. Stavba spočívá ve vybudování přeložky komunikace II/321 na území Černíkovic na Rychnovsku.\n...👷A pokračoval jsem avizovaným jednáním v Novém Městě na d Metují s vedením města, ředitelem ÚDRŽBY SILNIC Královéhradeckého kraje a ŘSD k současným technickým problémům násilníci I. třídy, která prochází historickým centrem města (podrobněji - viz můj čtvrteční příspěvek).\n…a také jsem si zaznamenal👀: https://denikn.cz/…/hamacek-obvinil-senatory-ze-kvuli-tcha…/ Příklady, zdá se, táhnou – už i místopředseda vlády neváhá veřejně svými nepodloženými domněnkami, jež vydává za fakta, osočovat ty, kteří se odváží kritizovat. 🤷♂Snadná cesta – místo vysvětlení útok, místo pravdy populismus. 🤔Ale opravdu chceme, aby se toto stalo společenskou normou názorových autorit naší země?\n… s kolegy jsme probírali závěry z dopravní komise Asociace krajů, na níž jsme byli např. informováni, že se bohužel nepřipravuje se žádná kompenzace za výpadek příjmu z jízdného, a tudíž jej budou muset kraje nahradit ze svého rozpočtu. 🤔Nechci se s tím smířit, a proto se chystám na podvýboru pro dopravu interpelovat ministra dopravy na toto téma. Naopak vítám začátek debaty na téma integrace dálkové a regionální železniční dopravy. Je patrné, že je zde ještě mnoho otazníků, především s ohledem na požadavky dopravní obslužnosti v jednotlivých krajích, a také je třeba stále usilovat o pokud možno co nejefektivnějším využití všech finančních zdrojů, které lze nyní ze státního či případně krajského rozpočtu využít. Nicméně alespoň pro střednědobé plánování, je tato debata přínosem.\n…🚌jednání o hradeckém autobusovém terminálu, a to nejen o platbách, ale i o službách od roku 2021, jejichž zajištění na jednotlivých nádražích požadujeme.\n…setkání v Jaroměři k havarijnímu stavu silnice 🛣přes Josefov směr Nový Ples a dále na Třebechovice. Společně s kolegy jsme si prohlédli situaci na místě, byli jsme i v chodbách Josefova pod silnicí a je zřejmé, že havarijní místa je třeba dát dohromady. Prozatím jsme začali s přípravou na několika úsecích směrem na Třebechovice, ale musíme urychleně začít i s přípravou na průjezdu Josefovem.🚧 Bohužel reálný odhad projektování a případné stavby vidím na 3 až 4 roky. Se starostou Jaroměře Josefem Horáčkem jsme se proto dohodli na bezodkladném průzkumu a posudku vybraných problémových míst, abychom měli alespoň možnost např. požádat o omezení nákladní dopravy z důvodů technického stavu vozovky.\n…odpočinkový čas s rodinou👨👩👦👦. Věřím, že letní počasí vylákalo na výlety i řadu z Vás, a pokud se chcete nechat inspirovat na další, po zajímavých místech v našem kraji, využijte brožuru, kterou jsme s kolegy z odboru dopravy připravili v loňském roce, ale která svou platnost neztrácí ani v tom letošním. Nabízí místa, kam Vás zavezeme naší veřejnou dopravou🚌🚆 a nebudete se tak muset zabývat tím, kam zaparkovat své auto. Pokud ji ještě nemáte z naší loňské distribuce na vybraných nádražích a kontaktních místech, a máte o ni zájem, stačí, když požádáte a pošlete svou adresu prostřednictvím zpráv na FB stránce: Veřejná doprava Královéhradeckého kraje, a my Vám ji zašleme zdarma.📦 Přeji Vám do příštího – prvního prázdninového – týdne hodně šťastných cest za odpočinkem i poznáním😉.


Nové audioknihy aneb 30 novinek pro vaše uši | naposlech.cz #audioknihy\nzpráva, Jakub Horák, 14.12.2020\nAudioknižní vydavatelé se snaží zásobit své posluchače před Vánoci kvalitním poslechem. Tady je jejich 30 novinek.\nRomán Jiřího Boudníka A zalévej kytky je příběhem statečné matky dvou dětí, kterou komunistický režim donutil k riskantní cestě za svobodou. Čtou Pavel Batěk a Simona Postlerová, vydává Tebenas.\nPátý díl série čínských thrillerů Petera Maye s detektivem Li Jenem a soudní lékařkou Margaret Campbellovou nese název Běžkyně. Účinkují v něm Jana Plodková a Martin Myšička, vydává OneHotBook.\nStejný vydavatel stojí i za nekrácenou četbou nejúspěšnějšího románu Mika Waltariho. Egypťan Sinuhet věrně zachycuje poměry v Egyptě ve 14. století př. n. l. Čte Lukáš Hlavica.\nAudiokniha Indigová realita je volným pokračováním knihy Indigový svět Simona Loyda. Posluchačům nabídne techniky a praktiky vedoucí k osobnímu a duchovnímu růstu. Čte Martin Sláma, vydává ANAG.\nRabín Harold S. Kushner se v knize Když se zlé věci stávají dobrým lidem zabývá otázkou přítomnosti zla ve světě. Audioknihu čte Saša Rašilov, vydává ji Tympanum ve spolupráci s nakladatelstvím Portál.\nRyan Holiday ve své knize Klíčem je klid ukazuje na nadčasových základech stoické ﬁlosoﬁe, jak se vnitřní klid může stát naší tajnou zbraní. Čte Ondřej Novák, vydává Audiolibrix.\nJan Melvil Publishing připravil v interpretaci Borka Kapitančika zvukovou podobu knihy Davida Sinclaira Konec stárnutí. Autor v ní dokazuje, že stárnutí je nemoc, kterou lze léčit.\nZtrácíme vnější krajinu. Znamená to, že se něco děje i s krajinou vnitřní. Audioknihu Václava Cílka Krajiny vnitřní a vnější čte Miroslav Táborský a právě teď vydává OneHotBook.\nZuzana Kajnarová přečetla pro stejného vydavatele už 70 let nestárnoucí klasiku Ericha Kästnera Luisa a Lotka o sesterském poutu, rozhádaných dospělých a nezměrném úsilí být zase spolu.\nTaké Mluvící balík Geralda Durrella lze označit za klasiku dětské literatury. Pohádkový prázdninový příběh z Řecka vypráví Petr Vaněk a s ilustrací Adolfa Borna na obálce audioknihy vydává Témbr.\nLukáš Hlavica se ujal četby knihy známého českého chirurga Tomáše Šebka Nebe nad Jemenem s podtitulem V jihozápadní Asii s Lékaři bez hranic. Vydává Tympanum.\nAlexandra nikdy nestála v centru dění. Až doposud. Na svém kontě má 168 vražd. Audioknihu Martina Štefka Nikdy se nepřestala usmívat čtou Jitka Kahounová, Petr Sojka a Vít Dvorský, vydává Čti mi!\nObrázky z domova Karla Čapka jsou krátkými texty z jeho putování po vlastech českých, moravských a slovenských. Audioknižní podobu jim vdechl Jaromír Meduna, vydává AudioStory.\nAudiokniha Opožděné romány je sbírkou krátkých povídek Martina Učíka. Čtou je David Matásek, Petr Čtvrtníček a Libor Hruška, vydává Bohnická Divadelní Společnost.\nSupraphon vydává židovské příběhy a pohádky o počátcích světa, o králích, prorocích a rabínech. V audioknize Osm světel je čtou Arnošt Goldflam, Jaroslav Kepka a Jan Potměšil.\nV audioknize Po dobrém, nebo po zlém?, se profesor Zdeněk Matějček zamýšlí nad tím, jak prohřešky dítěte nikoli trestat, ale jak je předvídat a jak jim zabránit. Čte Miroslav Černý, Vydávají Tympanum a Portál.\nEliška Krásnohorská je známá hlavně svými romány, básněmi a librety k operám, ale v pozdější době psala i pro děti. Její Pohádky čtou Jitka Moučková a Petra Špindlerová, vydává AudioStory.\nAudiokniha Poslední na seznamu je debutem Peterů Nyströma a Mohlina, v němž přivedli na scénu postavu agenta FBI Johna Adderleyho. Detektivku čte Pavel Soukup, vydává Metafora.\nVydavatelství OneHotBook přichází s pátým dílem úspěšné série Ransoma Riggse Sirotčinec slečny Peregrinové pro podivné děti. Ptačí sněm čte, stejně jaké předešlé, Viktor Dvořák.\nPsycholožka a terapeutka Ada Becker nabízí v audioknize Rozhovory v tichu jednoduché a praxí ověřené návody, jak se znovu zamilovat do svého života. V autorské interpretaci vydává Wahaw.\nKrátce po Zlatém kříži přichází vydavatelství Čti mi! se zvukovou podobou dalšího dílu z fantasy série Městské války Pavla Renčína. Také novinku Runový meč čte Otakar Sovina.\nMezinárodní bestseller Sicilští lvi sleduje vzestup proslulé italské dynastie Floriů od jejích začátků až na vrchol hierarchie uzavřené sicilské společnosti. Audioknihu čte Zuzana Slavíková, vydává Metafora.\nSlovensko-anglicky čtená audiokniha Sigany – Príbehy afrického kmeňa Luo obsahuje tradiční africké pohádky, které sepsala a nezaměnitelně načetla Sheba Juliet. Součástí jsou i písně nazpívané v jazyce Luo.\nAudiokniha Srdce včely má pět komor je fascinující cestou ve stopách včel a jejich úlu i zamyšlení nad zodpovědností, péčí, zranitelností a důvěrou. Pro vydavatelství Kazda přečetla Martina Frejová Krátká.\nDětské posluchače jistě potěší audiokniha Stela a 16 huskyů Terezy Pařízkové doplněná o novinku Stela v zemi tučňáků. Obě čte Klára Sedláčková Oltová, vydává Témbr.\nNa jednom zámečku v Čechách žije upíří rodinka. Ale nejmladší ze tří bratrů se jako upír moc nevyvedl. Audioknihu Tyrano – Dobrodružství českého upíra čte Jan Eisler, vydává Autreo.\nNovinka Stephena Kinga Ústav je dramatickým příběhem o dobru a zlu ve světě, kde hodní kluci vždy nevyhrají. V interpretaci Martina Preisse ho ve zvukové podobě vydává OneHotBook.\nA další novinka, tentokrát z pera Dominika Dána. Audiokniha V tieni je už 31. případem v sérii Deník dobrého detektiva. V původním jazyce ho čte Martin Mňahončák, vydává Publixing.\nAudiokniha Martina Kučery Vnučka čaroděje Modromíra – Poprvé v říši pohádek vznikla na motivy herní sady pro malé děti. Čte ji Eva Králová, vychází pod značkou Řád bílé kočky.\nVydavatelství OneHotBook připravilo pro posluchače audioknihu Vražda potřebuje reklamu od současnice Agathy Christie Dorothy Leigh Sayersové. Detektivku z prostředí reklamní agentury čte Otakar Brousek.\nNové audioknihy první poloviny srpna


Catalunya 2011: GAUDÍ: Mimobarcelonské stavby\nNavždy spojen s hlavním katalánským městem, i přesto Antoni Gaudí své stavby zanechal i v jiných koutech Pyrenejského poloostrova. Z těch méně známých a méně důležitých šlo například o výstavbu fabriky společnosti Cooperativa Obrera Mataronense ve městě Mataró, na níž Gaudí pracoval v letech 1878 - 1882 (jednalo se tak o prakticky první větší zakázku pro tehdy začínajícího architekta). Dále po sobě Gaudí zanechal stopu v katedrále na Mallorce, kde dostal za úkol upravit interiéry. Nesmíme zapomenout ani na zahrady Jardins Artigas ve vesnici La Pobla de Lillet - tento areál slavný architekt navrhl v letech 1905 - 1906 a lze v něm spatřit mnoho podobností se souběžně vytvářeným Parkem Güell. Vytvořil také pár soch pro okolí kláštera na Montserratu.\nKromě těchto spíše drobných projektů však existuje na Pyrenejském poloostrově i pár skutečně významných budov. Na ty největší, nejzajímavější a nejdůležitější se nyní podíváme blíž...\nI když Güellovy vinné sklepy nepůsobí příliš jako Gaudího dílo, architektův podpis je tu patrný, postačí si všimnout například výrazných parabolických oblouků, tolik charakteristických pro jeho tvorbu. Zakázka na vinné sklepy a pár drobných doplňujících staveb (mezi nimiž měly být i lovecké pavilonky) je již z roku 1882. Ke stavbě však došlo až v letech 1895 - 1897, pravděpodobně pod vedením Francesca Berenguera, jemuž také část odborníků návrh kompletně přisuzuje. Celler Güell se nachází v pobřežní lokalitě Garraf nedaleko města Sitges. Hrabě Güell se zde snažil o produkci vína, které však na domácím trhu příliš nebodovalo, a tak roku 1936 došlo ke konci jeho výroby. Dnes v prostorách bývalých vinných sklepů sídlí restaurace Gaudí Garraf.\nEl Capricho (Foto: R. Zerbst - Gaudí)\nDům, jenž se nachází v Comillas poblíž města Santander (Kantábrie), byl postaven v letech 1883 - 1885. A je na první pohled jasné, jak mnoho má společného s paralelně projektovaným domem Casa Vicens v Barceloně. V tomto ohledu je potřeba připomenout, že Gaudí se vždy věnoval především svým barcelonským stavbám - na ty, které se nacházely mimo katalánskou metropoli, se občas dojížděl podívat, nicméně hlavní kus práce přímo na místě často odvedl jím pověřený spolupracovník. V případě El Capricho to byl Gaudího pomocník Cristòfor Cascante i Colom.\nPůvodní jéno tohoto domu jest Villa Quijano podle pana Máxima Díaze de Quijana, který Gaudího pověřil projektem svého letního sídla, jež mělo působit orientálním dojmem. To se bezesporu podařilo. K tomuto dojmu nejvíce přispívá štíhlá a vysoká věž, která je jedním z nejcharakterističtějších symbolů domu. Dalším takovým symbolem jsou kachlíky s designem slunečnice. Ty sice již tak zcela orientálně nepůsobí, nicméně domu i přesto dodávají exotický a přitom velice milý vzhled a určitou osobitost. V 80. letech se El Capricho přeměnil na restauraci, od let 90. pak patřil jedné japonské developerské společnosti. Zhruba od roku 2010 už je veškerá gastronomická minulost zapomenuta a z domu se stalo kulturní centrum věnované Gaudímu. Jedna z nejzajímavějších budov kantaberského pobřeží se tak konečně otevřela i pro veřejnost - ročně sem proudí desítky tisíc lidí.\nPalác v Astorze (Foto: R. Zerbst - Gaudí)\nJednou ze dvou Gaudího staveb, jimiž se může chlubit španělská provincie León, je Biskupský palác v Astorze. Tento skutečně pohádkově vypadající palác je dokonalým příkladem neogotiky, k níž se občas Gaudí také uchyloval. Stavba probíhala v letech 1889 - 1915, avšak dala by se rozdělit do několika zcela rozdílných fází. Ale pojďme hezky popořadě. Starý biskupský palác, jenž stál na stejném místě, zcela vyhořel, a tak bylo potřeba rozhodnout o stavbě nového. Astorga v té době nedisponovala žádným architektem-specialistou na církevní stavby. To ale nevadilo. Místní biskup, Joan Baptista Grau i Vallespinós, původem z Reusu, totiž jednoho vynikajícího znal...\nPrávě díky svému příteli biskupovi se Gaudí do této církevní zakázky pustil s velkou chutí a mohl se na ní i slušně umělecky realizovat. Biskup Grau bohužel umírá v roce 1893 ještě před dokončením stavby a zbytek církevních hodnostářů v oblasti Gaudího stylu příliš nakloněno není. Po několika vážných sporech ohledně průběhu stavby Gaudí projekt opouští docela těsně před dokončením. Palác v Astorze pak několik let odpočívá rozestavěný, než je v roce 1915 dostavěn více či méně podle základních plánů Antoniho Gaudího (ten je chtěl původně rozhořčením spálit, ale nakonec se udržel). Gaudí na Astorgu jednoznačně nevzpomínal v dobrém a dokonce se zavázal do města již nikdy nevkročit. Pravdou je, že ani po roce 1915 palác úplně nesloužil svému zamýšlenému účelu, totiž coby rezidence biskupa. To bylo možné až o pár desítek let později, i tak ale nikdy skutečně biskupskou rezidencí nebyl. Již dlouho palác slouží coby muzeum svatojakubské cesty.\nCasa Botines (Foto: R. Zerbst - Gaudí)\nCasa de los Botines je druhou Gaudího stavbou v provincii León a třetím a zároveň posledním skutečně významným architektovým projektem mimo Katalánsko. Tato stavba vznikla v letech 1891 - 1894 přímo ve městě León a stejně jako v předchozích případech Gaudí hlavním dozorem nad průběhem stavby pověřil jednoho ze svých spolupracovníků (Claudi Alsina i Bonafont). Casa de los Botines zaujme především svou monumentálností. Faktem je, že to až zas tak velká stavba není, ale Gaudí opět geniálně dosáhl u pozorovatelů pocitu určité velkoleposti. Na ní mají velký podíl i ony charakteristické věžičky, které zaoblují všechny čtyři rohy domu. Tato zakázka byla Gaudímu svěřena dvěma leónskými podnikateli v textilním průmyslu. Ti byli navázáni na Eusebiho Güella, jenž jim svého přítele architekta vřele doporučil.\nPodobně jako u Casa Calvet i zde bylo hlavním cílem projektu vytvořit jakýsi multifunkční dům se spoustou skladů v suterénu, kancelářemi ve spodních a byty v horních patrech. Původním majitelům však opět příliš dlouho nesloužila, jelikož od 30. let 20. století se Casa de los Botines proměnila v sídlo různých bankovních institucí. Za tu dobu prošel dům řadou rekonstrukcí, z nichž ta poslední mu vrátila původní tvář. V současnosti je sídlem spořitelny Caja España-Duero.\nKrypta v Güellově kolonii je poslední z významných Gaudího mimobarcelonských staveb. I když vlastně jen docela těsně. Güellova kolonie, dělnické sídliště vznikající od roku 1890, se totiž nachází jen asi 15 km od centra katalánské metropole (poblíž města Santa Coloma de Cervelló). Jednalo se o další z projektů hraběte Güella, jenž zde chtěl vytvořit celé dělnické městečko - ovšem pozor, žádné nevzhledné paneláky, nic takového. Tak, jak se Colònia Güell zachovala do dnešních dní, spíš připomíná zvláštní rezidenční čtvrť. Čtvrť, v níž se dokonce dodnes bydlí a zdá se, že i docela spokojeně. O tom ale někdy jindy, nás v tuto chvíli zajímá pouze Gaudího role v projektu.\nKatalánský architekt dostal za úkol vytvořit pro toto dělnické sídliště kostel. Plány sice dodal již roku 1898, nicméně stavět se začalo až o deset let později. O dalších deset let později ovšem zemřel Eusebi Güell a jeho potomci se rozhodli ve stavbě nepokračovat. Jinými slovy, Gaudí na tomto projektu pracoval v letech 1908 - 1918. I když tedy měl k dispozici celých deset let, dodnes z plánovaného kostela stojí jen jeho krypta. I tu však mnozí odborníci na Gaudího architekturu považují za geniální. Jen škoda, že se nepodařilo dostavět i celý kostel. Tak či onak, od roku 2005 je Krypta v Güellově kolonii památkou UNESCO.\nFaktem je, že právě tato stavba sloužila architektovi za jakousi experimentální platformu pro jeho životní dílo - chrám Sagrada Familia. Když se dobře podíváte na původní nákres, jak měl kostel v Güellově kolonii vypadat, podoba s barcelonských chrámem je nasnadě. Gaudí si zde zkoušel různá technická řešení (například parabolické oblouky či šikmé pilíře), která pak se vší velkolepostí vypracoval k dokonalosti právě u chrámu Sagrada Familia. Krušné chvíle zažila krypta během španělské občanské války - v roce 1936 vyhořela, a došlo tak ke ztrátě důležitých plánů a modelů pro případné pokračování stavby. Naštěstí se ji povedlo úspěšně restaurovat. Další (tentokrát docela kritizovanou) rekonstrukcí prošla krypta v roce 2002. V současnosti je možno se do ní podívat za nějakých 5 - 7 euro. Nejlépe se ke Güellově kolonii dostanete vlakem FGC, stanice Colònia Güell (linky S4, S8 a S33). Více infomací na webu Colònia Güell.\nPlán Cripta - Colònia Güell


Pracny bez potřeby uležení recept\nPracny bez potřeby uležení recepty, které budete milovat. Vyberte si ze stovek receptů na Pracny bez potřeby uležení, které se vám budou snadno a rychle vařit. Připravte si ingredience a můžete se pustit do vaření Pracny bez potřeby uležení. Užijte si objevování nových porkrmů a jídel z nejlepších Pracny bez potřeby uležení receptů z čech i ze světa. Dobrou chuť!\nTak první várka bez medu upečená a musím říct že teda nic moc... Na chuť nejsou moc sladké a na pohled jsou takový hrozbě světlý... Takže si je určitě hrozně rád dá můj muž, protože ten sní úplně všechno a jinak večer znovu a snad už správně . Odpovědět. casino.\nLinecké pečivo bez uležení . Mandlová kolečka - bez cukru . Vanilkové rohlíčky (bez vajec) Makový RAW závin bez ořechů . Rohlíčky plněné bez kynutí . ... Pracny bez lepku, mléka a vajec . Kokosky - rychlé a bez šlehání . Úly, svíčky, stromečky - bez ořechů .\nVánoční pracny bez cukru. ... podle potřeby . tuk na vymazání ... Oblíbenou tmavou variantou jsou kakaové pracny, to potom do těsta přidáme 50 g kakaa. Formičky dobře vymažeme tukem. Z těsta odkrajujeme kousky a vtlačujeme je v tenké vrstvě do formiček. Vložíme na plech a pečeme v předehřáté troubě\nVánoční pracny bez cukru. ... podle potřeby . máslo na vymazání ... Pracny pečeme v předehřáté troubě asi 5 minut. Ještě horké vánoční pracny vyklopíme na vál a pocukrujeme ze všech stran směsí moučkového a vanilkového cukru.\nDo prosáté mouky přidáme nastrouhané ořechy, cukr, tuk, vejce, kakao, koření a citronovou šťávu. Vypracujeme těsto, které necháme podle potřeby odpočinout. Z těsta vyválíme váleček, který nakrájíme na stejné kousky. Kousky těsta vtlačíme do formiček na tlapky.\nPracny tety Milady recept\npodle potřeby . tuk na vymazání ... Upečené pracny tety Milady ihned vyklápíme a obalujeme v moučkovém cukru. reklama. Poznámka k receptu. ... Ochrana osobních údajů Jakékoliv užití obsahu, včetně převzetí článků je bez souhlasu Economia, ...\nPodobné recepty jako Pracny tety Milady\nOcet, cukr, koření a vodu svaříme, podle potřeby osolíme. Pokud máme, můžeme použít i zbývající nálev z okurek. Převaříme přibližně 1 minutu. Necháme chvilku zchladnout a ještě teplým nálevem zaléváme připravené utopence. Tradiční plněné utopence necháme vychladnout a uložíme do lednice.\nVšechny ingredience na těsto jednoduše smícháme. Mléko dáme podle potřeby. Vyšší plech vymažeme a vysypeme. Na plech rovnoměrně rozlijeme perníkové těsto. Plech s perníkem vložíme do předehřáté trouby asi na 170 °C a upečeme. Upečený bezpracný perník necháme vychladnout a zdobíme podle fantazie.\nPerník bez vajíček měkký a vláčný . Měkké čokoládové cookies . Muffiny měkké a nelepivé . Marokánky - měkké a vláčné . Měkká vánočka na sváteční snídani . Perníčky . Vánoční perníčky . Perníčky zdobené čokoládou . Perníčky . Perníčky .\ncitronová šťáva dle potřeby. ... Pracny bez lepku, mléka a vajec . Střapaté hvězdičky bez lepku, mléka a vajec . Nutelové kytičky bez lepku, mléka a vajec . Florentýnky bez lepku, mléka a vajec . Kávové hvězdičky s čokoládovo-kávovou nádivkou bez lepku, mléka a vajec .\nPostup přípravy. Tatranky nastrouháme, tuk rozdrobíme a smícháme s cukrem, kokosem, moukou a vejcem. Vypracujeme těsto, které necháme chvíli odpočinout.\nPodle potřeby a chuti přidáme špetku stévie na oslazení. Směs dáme do nanukových formiček, vložíme do mrazničky a necháme 2 - 3 hodiny tuhnout. Arašídovo-čokoládové nanuky bez cukru po vyjmutí poléváme rozpuštěnou čokoládou.\nBěhem vaření (spíš ke konci) přidáme i medvědí česnek. Kdyby voda chyběla, jednoduše dolijeme a provaříme. Nakonec čočku ochutíme petrželkou a majoránkou. Podle potřeby dosolíme. Klasickou čočku bez mouky podáváme jen tak samotnou, přílohou může být sterilovaná okurka, vejce, párek či chléb.\nNa nádivku smícháme všechny suroviny, podle potřeby doředíme rumem nebo kapkou vody, aby byla nádivka vláčná a nerozsýpavá. Připravenou nádivkou slepujeme vždy dvě vykrojená srdíčka. ... Kokosové pracny bez lepku, mléka a vajec . Pracny bez lepku, mléka a vajec . Střapaté hvězdičky bez lepku, mléka\nPostup přípravy. Smícháme hladkou mouku, cukr moučka, vejce, máslo, med, rum, perníkové koření, holandské kakao a jedlou sodu.Vypracujeme tuhé těsto, které dáme do sáčku a do lednice až do rána odpočinout.\nPostup přípravy. Vejce vymícháme s cukrem do pěny. Přidáme mouku smíchanou s práškem do pečiva, pomalu přiléváme olej s mlékem a dosypáváme podle potřeby kokosem nebo ořechy.\nPodle potřeby dodáme trochu tuku, záleží na kvalitě použitého kokosu. Z těsta vytváříme rohlíčky, které pokládáme na plech vyložený pečicím papírem. ... Pracny bez lepku, mléka a vajec . Střapaté hvězdičky bez lepku, mléka a vajec . Punčové cukroví bez lepku, mléka a vajec .\nKdyž je zelí měkké, přidáme zvlášť uvařené brambory, podle potřeby zelňačku dosolíme a 2 - 3 minuty společně povaříme. Vegetariánskou zelňačku bez smetany podáváme s krajícem čerstvého chleba.\nLinecké pečivo bez uležení . Rohlíčky plněné bez kynutí ... Švýcarské vánoční cukroví bez mouky - Brunsli . Nutelové kytičky bez lepku, mléka a vajec . Florentýnky bez lepku, mléka a vajec . Pracny bez lepku, mléka a vajec . Střapaté hvězdičky bez lepku, mléka a vajec . Kokosové pracny bez lepku, ml\nNejprve si připravíme těstíčko na obalování. V misce smícháme hladkou mouku, pepř, sůl, grilovací koření Mexico, sójovou omáčku, hořčici, vejce a pivo. Důkladně promícháme na hustší konzistenci jako lívancové těsto. Podle potřeby můžeme přidat hladkou mouku.\nPostup přípravy. Pudinkové prášky smícháme s práškem do pečiva a cukrem. Přidáme vejce, rum, olej a vše důkladně promícháme. Těsto vylijeme na vymazaný a moukou vysypaný plech, pečeme na 200 °C asi 15 minut.\nPodlijeme vodou, osolíme a okmínujeme a přiklopíme poklicí. Dusíme 10 minut. Pak přidáme kysané zelí i s lákem (podle potřeby můžeme zelí překrájet). Zelňačku přivedeme k varu, zahustíme hladkou moukou rozmíchanou ve studené vodě a podle potřeby dolijeme vodu. Vaříme 5 minut. Na závěr přidáme petrže\nPlněné pracny recept\nPostup přípravy. Z mouky, Hery, ořechů, cukru a žloutků vypracujeme těsto, které dáme do spodní části lednice. Druhý den těsto vmačkáme do vymazaných formiček na pracny, upečeme a necháme 14 dní odležet.\nLinecké pečivo bez uležení . Linecké cukroví . Linecké pečivo . Linecké banánky . Tématické fráze: linecké těsto linecké těsto recepty linecké těsto recept recept na linecké těsto recepty z lineckeho testa recept linecke testo linecký těsto výborné linecké těsto těsto na lineck ...\nV našem magazínu by mohly být Pracny bez potřeby uležení články


Kniha: Manuel Neuer (Dietrich Schulze-Marmeling) | Martinus\nJak se stal Manuel Neuer brankářským idolem? Kdo ho trénoval a kdo je mu vzorem? Jakou osobnost skrývá přátelská i přísná tvář? Dietrich Schulze-Marmeling, jeden z nejlepších německých autorů knih o fotbale, zkoumá fenomén Neuer. Kniha popisuje...\nZ vesnického kluka brankářskou legendou!\nJak se stal Manuel Neuer brankářským idolem? Kdo ho trénoval a kdo je mu vzorem? Jakou osobnost skrývá přátelská i přísná tvář? Dietrich Schulze-Marmeling, jeden z nejlepších německých autorů knih o fotbale, zkoumá fenomén Neuer. Kniha popisuje například postup v Bayern Mnichov nebo velkolepé vystoupení na mistrovství světa v roce 2014. A především tato kniha dokazuje světu, jak kluk z Gelsenkirchen-Buer nově definuje pojem brankářství.


Poslat článek\tDiskuse (5)\tTisk\tPřečteno: 1244x\nZaloženo: 08.10.2007, 14:27\nDěkuji až si budu chtít přečíst jak je Epson skvělý, nahlédnu na jeho stránky. Ale jinak chápu že i reklama přispívá k fungování tohoto super serveru.\nZaloženo: 08.10.2007, 15:09\nmuzete mi prosim sdelit, co konkretne je na danem clanku PR? Fakta + novinky + nazory vyrobce/konfrontovane nazorem redakce? Buďte prosim konkretnejsi, rad se poucim, jak se to ma spravne delat.\nRE: RE: Hezký PR článek\nZaloženo: 08.10.2007, 19:15\nSamozřejmě chápu že PR je nutností, ale proč je nedělat zajímavě, jedná se o fotografický server, rozeberu fototiskárnu a k tomu jaksi na okraj rozepíšu další portfolio výrobků. Ale začít větama o logistice a o nové obchodní strategii o trendech a končit o tom na co klade Epson důraz a support v oblastech servisu, to opravdu vyznívá jako oficiální tisková zpráva od Epsonu. Řekněte mi sám co mi tento článek vlastně sděluje. Že ostatní značky nevyvíjí nic, nebo že mám raději vzhlížet pouze k Epsonu??? Mnohé PR články jsou v novinách napsány tak, že pokud si člověk nepřečte nad článkem že se jedná o inzerci, zůstane mnohdy i velmi dobře pobaven. Vy jste tady se vší úctou k Vaší práci vychrlil hromadu faktů proložených omáčkou o servisu a obchodní strategii firmy, ale to už se zase opakuji. A pakliže tento článek není PR tak jste firmě Epson udělal velkou službu. Toto je pouze můj subjektivní názor, ale vzhledem k tomů že je možnost článek komentovat, cítil jsem potřebu se takto vyjádřit. S pozdravem Tom\nZaloženo: 08.10.2007, 19:27\nAby tato diskuze nevyzněla, jako že nepíšete kvalitní články, proklikl jsem si Vaši tvorbu a myslím si že nám máte opravdu co říct, jen tento článek jsem otevíral s chutí se něco nového dozvědět a dozvěděl jsem se že zmiňovaná firma na sobě pracuje ve všech oblastech. To mě zklamalo, proto ta reakce. Jinak samozřejmě držím palce, aby jste měl sílu a chuť psát články dál, byť budou občas konfrontovány. Je spousta čtenářů a já jsem jedním z nich kteří sledují nové technologie a tyto články rádi pročítají.\nRE: RE: RE: Hezký PR článek\nZaloženo: 09.10.2007, 13:30\npokud to napisete takhle, pak s tim nemam zadny problem a beru to. Mate evidentne jiny nazor na to, co je a neni \_"PR clanek\_", coz je take naprosto v poradku - kazdy to vnima jinak. Clanek je, myslim zameren na to podstatne (Uvod - trendy, Stat - Novinky, spotrebak, Zaver - zaruka, servis) a nejedna se ani tak o preview jako spise o \_"mapovani momentalni situace a nejblizsi budoucnost u jednoho vyrobce\_". Osobne nechovam k zadnemu vyrobci ani prehnane sympatie ani antipatie, tudiz nemam zadny duvod nikoho zbytecne \_"nadhodnotit\_" ci naopak...


kanci zebra - recept, návod na uvaření - Narecepty.cz\nkanci zebra - recept, návod na uvaření\nNa této stránce pro vás vyhledáme všechny recepty na: kanci zebra. Zároveň pro vás hledáme mezi podobnými recepty.\nRecepty které by se mohli hodit k: kanci zebra\nNejdřív nasucho opražíme strouhanku do lehkého zezlátnutí a necháme vychladnout. Z uvedených surovin zpracujeme na vále těsto. Jablka zbavíme slupek a jádřinců a pokrájíme na drobné kousky. Těsto rozd...\nHovězí žebra v pivu\nRohlíky pokrájené na kousky zalijeme trochou mléka a necháme vsáknout. Přidáme je k masu, přidáme i celá vejce, osolíme, okořeníme a dobře promícháme. Podle potřeby zahustíme moukou. Z masové směsi tv...\nDoma vyrobené dýňové máslo je skvělá pomazánka na čerstvé pečivo. Můžeme ho také přidat do bílého smetanového jogurtu nebo použít třeba jako náplň do buchet či koláčů. Dýni rozpůlíme na polovinu a vyd...\n1. Porce kuřete osušte, opepřete a osolte. Na větší pánvi rozpalte olej a porce kuřete v něm opečte z obou stran. Arašídy rozmixujte s vínem a asi 1 ml vody. Směsí zalijte maso a pod pokličkou ho poma...\n1. Maso očistěte a odblaňte. V misce smíchejte ½ lžičky soli s cukrem, směs vetřete do masa a nechte odležet alespoň hodinu. 2. Odležené maso osušte, v hmoždíři rozdrťte 1 lžíci pepře a část naneste n...\n1. Nejdřív si upečte korpusy. Troubu předehřejte na 16 °C, horkovzdušnou na 14 °C. Formy vyložte pečicím papírem. Čokoládu...\nDo mísy k mletému masu dáme jedno celé vejce, na drobno nakrájenou cibuli a koření dle chuti. Vše dobře smícháme, tvoříme "řízky" velké dle vlastního uvážení, které obalíme klasicky v trojobalu (Já d...\nVykostěné kuře nakrájíme na nudličky, osolíme, opepříme a vložíme do rozpáleného oleje. Dusíme do měkka. Měkké maso vyjmeme, přidáme nakrájenou cibuli, papriku, hrst mandlí nebo buráků a odkrojené ků...\nZázvor oloupejte a nakrájejte na plátky. Jarní cibulky překrojte na 4 kusy. Ve velkém hrnci zalijte 2 litry vody cukr, sůl, zázvor, oloupaný česnek a jarní cibulky. Přiveďte k varu, vložte kuřátka a ...\nKrocana nakrájíme na malé kousky, papriky na proužky, citron pečlivě omyjeme a nakrájíme na tenké plátky. Do ohřátého bujonu vlijeme želatinu (rozpuštěnou v malém množství vody), zamícháme, osolíme a...\nMaso nakrájíme na kostky, osolíme, opepříme a na oleji dozlatova opečeme. Přendáme do jiné nádoby. Na tuku osmahneme jemně nasekanou cibuli, přidáme mouku, zasmahneme, zalijeme vodou na řídkou omáčku...\nDalší recept italské tetičky, aby byl pokrm krásně vonavý a opravdu chutný, kladla mi na srdce nutnost použití opravdu všech přísad čerstvých. Může být problém s česnekem, v tom případě stačí i zelená...\nMäso z chrbta narežeme až po kosť.Zmiešame med, šťavu a olej a mäso dobre potrieme aj do zárezov. Necháme v chlade marinovať aspoň 12 hodín. Potom mäso osolíme, okoreníme, podlejeme vodou a upečieme d...\nNa rozpálenou wok pánev dáme olej a na něm prudce opečeme osolená, opepřená kuřecí prsa. Opečená prsa dáme do alobalu, přendáme do pekáčku a dáme do vyhřáté trouby na 18°C cca 7 min.Do výpeku dáme nas...\nŽloutky s cukrem vyšleháme do pěny, přidáme mouku a sníh z bílků. Všechno zamícháme a vlijeme do dortové formy. Pečeme dozlatova na 18°C cca 15 minut.Pribináček: tvaroh vyklopíme do větší nádoby (poku...\nDo rendlíku dáme ovesné vločky, zalijeme vodou a přidáme lžíci arašídového másla. Přivedeme k varu a asi 3 minutky vaříme.Teď už jen nakrájet banán, ozdobit semínky a je hotovo....


Existuje pouze jedna al-Káida, ať už organizovaná více či méně pevně, nebo se z tohoto loga stala nálepka na všechny teroristy? Takto se lze ptát nad zprávou ve středečních novinách, že teroristé v Iráku uřízli hlavu dalšímu rukojmímu, Korejci Kim Sung-ilovi. K zločinu se přihlásila skupina Monoteismus a džihád, napojená na al-Káidu, byť mnozí jsou přesvědčeni, že skutečným iniciátorem je přímo abú Músa Zarkáví, jeden z nejhledanějších členů al-Káidy. Předtím byli stejně brutálně zavražděni dva Američané (Nick Berg v Iráku a Paul Johnson v Saúdské Arábii).\nVe skutečnosti není hlavní, zda pachatelé mají pomyslnou legitimaci al-Káidy. Jde o to, jak jim a jejich vražedné ideologii čelit. Co vlastně ti teroristé chtějí? Ke komu se obracejí se svým vražedným poselstvím?\nVšichni jste nevěřící\nNabízí se odpověď: Pachatelé zkrátka vzkazují Západu, aby se nepletl do věcí na Blízkém východě, a teror pomine po stažení z Iráku. Podívejme se však na to podrobněji.\nZa prvé: Rozhodně nelze říci, že vraždy jsou výsledkem Američany vedeného zásahu v Iráku. Jednak proto, že aktivity al-Káidy mu dávno předcházely a vyvrcholily (prozatím) 11. září 2001. Ale též proto, že terorismus v poslední době zesílil právě v Saúdské Arábii. Je nyní veden ve dvou hlavních liniích. První z nich tvoří únosy rukojmích doprovázené konkrétními, zpravidla nesplněnými požadavky a poté vraždou zajatce. Druhou pak přepady s plošným vražděním typu �padni, komu padni� � tedy co se nemuslimů, respektive �nevěřících psů� týče.\nDvě ukázky z posledních týdnů � již 1. května bylo zabito šest lidí (pět Zápaďanů a jeden saúdský policista) ve městě Janbú u Rudého moře; jeden mrtvý Američan byl pak vláčen ulicemi za autem. A 29. května byl přepaden cizinci obývaný komplex ve městě Chubár u Perského zálivu; na místě zůstalo 22 mrtvých, mrtvola jednoho Brita byla vláčena za autem. Takže výstraha �agresivnímu� Západu, nebo spíš inspirativní apel na souvěrce?\nZa druhé: V Iráku lze leccos svést na okupační správu, poválečný chaos, spojenecké kiksy či nedokonalé porozumění tamní situaci. Ale proč vlna teroru zasahuje i Saúdskou Arábii?\nJe důležité připomenout, že tato pohádkově bohatá země žije do značné míry ve středověku � dosud nezažila volby, ba ani sčítání lidu. Je známo, co si myslí proamerická vládnoucí rodina Saúdů v úhrnném počtu stovek lidí. Je známo, co očekávat od protiamerické al-Káidy, která sice odtamtud vzešla, založil ji tamní rodák Usáma bin Ládin, ale světoví analytici odhadují počet členů její saúdskoarabské buňky zhruba na 25 osob. Ale není známo, co si myslí �ostatních� 20(?) milionů občanů saúdské monarchie. Podporují více zaopatřovatelskou dynastii, nebo al-Káidu? Nikdo soudný neví.\nŘada saúdských potíží s terorismem jde na účet sporů v rámci panovnického domu Saúdů, jak upozorňuje například analytická skupina Debka (www.debka.com), známá svým sloganem �začínáme tam, kde média končí�. Podle jejích informací plynou saúdskoarabské spory o přístup k terorismu z ne zcela jasných kompetencí. Král Fahd je už devět let ochromen nemocí a zemi de facto vládne korunní princ Abdulláh, který má sice velkou odpovědnost, ale nikoli definitivní pravomoci. Jeho oponentem je například ministr vnitra princ Najif. Po vraždění ve městě Janbú řekl Abdulláh, že jde o dílo �sionistického nepřítele�. Ve světě to sice nikdo nebral vážně, ale v Saúdské Arábii samotné to byl jasný atak na konkurenta v nástupnictví. Nedokáže-li ministr vnitra zabránit �izraelským rejdům�, může snad být panovníkem? Před týdnem saúdská policie zastřelila teroristu Mukrína, ale pár týdnů předtím se al-Káida bez problémů dostala v Chubáru do druhého nejstřeženějšího � po královském paláci � objektu v zemi. Že by si Najif nechtěl rozčilit islamisty? I takové spekulace se vyrojily. Pak jde ovšem boj proti terorismu na druhou kolej.\nHaló, máme Itala\nZa třetí a nejzásadnější: Při zkoumání otázek, oč teroristům jde a jak jim čelit, nelze přehlédnout roli katarské TV stanice al-Džazíra, svého času velebené coby �arabská BBC�. Jak například vypadalo její zpravodajství ohledně přepadení v Chubáru? Na internetovém serveru Sawt al-Džihád (Hlas džihádu) se objevil přepis rozhovoru, který televizi poskytl operační velitel akce Fawwáz al-Našamí. Na více než šesti stranách formátu A4 nalezneme například dialog teroristů s al-Džazírou po zajetí italského rukojmího. �Arabská BBC� se tu ocitá v roli jakéhosi servisu teroristů. Ve zkratce asi takto. Teroristé do mobilního telefonu po vytočení čísla al-Džazíry: Máme tu Itala, můžete natáčet? � Jistě, umí anglicky? � Umí, ale lepší by bylo, kdyby mluvil rodnou řečí. Máte tlumočníka z italštiny? � Jistě.\nVěru bezchybně zorganizováno. Jako přenos ze sportovního zápasu. Jenže na konci tohoto přenosu teroristé Italovi prořízli hrdlo a al-Džazíra to vysílala. Takže znovu, tentokrát na bázi onoho rozhovoru: Co vlastně chtějí a koho oslovují? Jistě míří na Zápaďany (proto ona vyžádaná italština), aby byli autenticky vystrašeni. Obracejí se ovšem i na �vlastní lidi� s jasným poselstvím: Byli jsme jen čtyři, ale uspěli jsme � odložili jsme strach a podařilo se nám zabít 22 nevěřících, aniž by se kdo zmohl na nějakou účinnou obranu. Proč se k nám nepřidáte, je-li to tak snadné? Ano, bylo to snadné. Vycouvá-li Západ kvapně z Iráku a bude-li nadále beze slova kritiky hýčkat Saúdskou Arábii, bude to ještě snadnější.


Uhlířova kniha o bělohorské bitvě zaujme více výpravností než obsahem - iDNES.cz\nUhlířova kniha o bělohorské bitvě zaujme více výpravností než obsahem\nDušan Uhlíř nabízí v knize Černý den na Bílé hoře s podtitulem 8. listopad 1620 vylíčení jednoho z nejpozoruhodnějších úseků českých dějin i bitvy, která ho fatálním způsobem završila. Onoho dne se střetly armády císaře Ferdinanda II. a Katolické ligy s vojskem českých stavů na bělohorské pláni nedaleko Prahy. Po řadě luxusních publikací vydaných u příležitosti loňské "rudolfínské" výstavy a po obdobně pojatých připomínkách mnoha letošních "osmičkových" jubileí už výpravné dílo s historickou tematikou nevyvolává přílišný úžas. Záplava originálních ilustrací na křídovém papíře charakterizuje Uhlířovu knihu stejně jako úsporný text, v němž autor v hrubých rysech charakterizuje politickou situaci v Evropě před propuknutím třicetileté války, aby se poté důkladněji věnoval letům 1618-1620 a nejobšírněji průběhu bitvy samé. Tu vylíčil do takřka všech myslitelných detailů. Publikace je nejpřínosnější právě v pasážích, jež téma analyzují z vojensko-strategického hlediska. Dušana Uhlíře ostatně znají ctitelé vojenské historie jako autora knihy Slunce nad Slavkovem, pojednávající o jednom z klíčových střetnutí napoleonské éry. V díle o bělohorské bitvě dokázal zasvěceně zmapovat problematiku o dvě století starší. Text doprovázejí vyobrazení zbroje, chladných a palných zbraní i přehledné mapky jednotlivých tažení. Srdce milovníka vojenské historie nad Uhlířovou monografií plesá, avšak čtenář s méně úzkými zájmy již tak nejásá. Kniha zjevně nebyla zamýšlena jako příběh jediné - byť dosahem zcela výjimečné - bitvy, ale měla blíže představit i osudy hlavních aktérů soudobého dění a zasadit bělohorskou šarvátku do celosvětového kontextu. Bohužel v pasážích, překračujících vojensko-historickou rovinu, Uhlíř navršil zbytečné množství faktografických chyb. Jen některé z nich: původní rodové sídlo Habsburků se jmenuje Habichtsburg, nikoli Habsburg; dědici někdejších husitů se označují jako staroutrakvisté, nikoli novoutrakvisté; historka o smetišti pod defenestračním oknem byla zpochybněna již před drahnou dobou; Jaroslav Bořita z Martinic zastával úřad nejvyššího purkrabího od roku 1638, nikoli od 1622; Kryštof Harant roku 1603 hrad Pecku vyženil, nikoli zakoupil; notoricky známý mědiryt zobrazující Rudolfa II. na márách opravdu není zpodobněním mrtvého císaře Matyáše. Stejně zavádějící jsou i některé interpretace podstatných aspektů tématu: Čechy v roce 1611 rozhodně nebyly "svého druhu republikou", byť republikou stavovskou; v liberálním dějepisectví 19. století nepřevažuje "slabost pro stavovské zřízení" nad sympatiemi k roajalistickým principům; "označení celého pobělohorského období jako doby temna" nepochází od nebohého Aloise Jiráska, nýbrž od ideologů prznících jeho dílo v duchu komunistické propagandy. Uhlířovi jistě nelze vytýkat, že z jeho pera vzešla kniha kompilační. Podobné publikace bývají kompilacemi takřka vždy. Pokud se však jejich autoři nedovedou vyhnout množství nepřesností, měli by se alespoň vyvarovat generalizujících soudů o problémech, které zjevně nejsou jejich parketou (např. "marasmus, do kterého upadla česká stavovská společnost, nemohl dát vzniknout ničemu produktivnímu"). Celkový dojem z Uhlířovy monografie poněkud vylepšuje její zmíněná skvostná grafická podoba; rozpaky však vyvolává nulový cit pro alespoň elementární rozlišení mezi vyobrazeními ze 17. věku a historizující malbou 19. století. S tím koresponduje i nepatrný prostor věnovaný "druhému životu" bělohorské bitvy v pozdější tradici, stejně jako absence relevantních studií v seznamu literatury. Pro "milovníka historie", který knihy nečte, ale sbírá, je nicméně daná publikace ideálním dárkem pod stromeček.\nDušan Uhlíř: Černý den na Bílé hoře. 8. listopad 1620. Původní ilustrace vojsk a zbraní Karel Toman, fotografie a reprodukce Jaromír Hanák, Miroslav Slaměník a Karel Šabata, překlady Zdena Dobřická a Veronika Uhlířová. Ave, Brno 1998, 172 stran, náklad neuveden, cena 399 Kč.


Nassfeld plný překvapení - TRAVELNEWS.CZ\nEvropa Evropa Nassfeld plný překvapení\nNassfeld plný překvapení\nNassfeld, největší lyžařská oblast Korutan, přesvědčí hosty jistotou dostatečného množství sněhu, působivým panoramatem hor, různorodostí sjezdovek a moderní infrastrukturou. Ještě k tomu Nassfeld překvapí své hosty řadou služeb, které se postarají o ještě větší zábavu i pohodlí při zimních sportech. Jedním z překvapení „Nice Surprise“ jsou např. dvě nová odpočinková místa s lehátky, která lákají ke kochání se panoramatem hor.\nAbyste se o tento pohled mohli podělit s přáteli doma, je možné díky W-LAN připojení uprostřed hor ihned odeslat fotografie pořízené na Smartphonu. Ty nejlepší fotografie vytvoříte díky speciálnímu fotorámu.\nKromě toho Nassfeld překvapuje své hosty nejrychlejším jazykovým kurzem Alp: V kabinách lanovky Millennium-Express obdrží hosté rychlé seznámení s korutanštinou, aby se lépe vyznali v lyžařské oblasti i na horských chatách. V programu výuky v němčině nebo angličtině jsou uvedeny výrazy jako „Pfiateich“, „Jagatee“ nebo „Kasnudeln“. Při opuštění kabinky v horní stanici lanovky se dostává diplom, na jehož zadní straně žáči jazykového kurzu najdou pro připomenutí překlad deseti nejdůležitějších pojmů korutanské lyžařské němčiny.\nKromě expresního servisu lyží přímo na sjezdovce (dílem zdarma, dílem za pouhých 7 Euro) a úschovně lyží zdarma nabízí Nassfeld zapůjčení dětského lyžařského vybavení pro děti do 14 let prakticky zadarmo (1 € denně) a pro dospělé za pouhých deset Euro. Další „Nice Surprise“: Skimovie na měřené závodní sjezdové trati, na které je simulována atmosféra opravdových závodů.\nTaké letos se hosté Nassfeldu mohou zúčastnit závodu BMW XDrive-Cup: Sledovat převýšení pomocí Skiline, absolvovat závodní sjezd Ski Movie, projet měřenou závodní dráhu nebo podniknout skialpinistickou túru a přitom nasbírat odznáčky „Budges“. A na konci zimní sezóny vyhrát BMW X1 nebo školu smyku BMW Ice Fascination Training. Každý měsíc je také možné vyhrát prvotřídní lyže.\nNassfeld: Děti jsou jednoduše zvány\nDěti do 10 let Nassfeld jednoduše zve na lyžování. Od zahájení sezóny 1. prosince až do vánoc a od 16. března do 7. dubna 2013, takže také v období velikonoc, jsou malí lyžaři ubytováni zdarma na pokoji rodičů nebo prarodičů (včetně stravy) a obdrží skipas, lyžařskou školu a vybavení včetně helmy. Mimo to: malé děti (do 3 let věku) jezdí zdarma stále, děti do 14,9 let platí za všechny nabízené balíčky Ski-Hit jen polovinu a mládež do 17,9 let obdrží slevu 20 %, a to po celou zimní sezónu.\nNassfeld: nejdelší lyžařský závod světa\nPod heslem „Trumfni ASSe“ se 12. ledna 2013 koná v Nassfeldu nejdelší lyžařský závod světa. Rekreační sportovci při tomto prvotřídním závodu, který je již zapsán v Guinessově knize rekordů, zdolávají senzačních 25,6 km sjezdů a 6.000 m převýšení. Patronát nad závodem, který se v této sezóně bude konat už počtvrté, převzala bývala lyžařská hvězda a televizní moderátor Armin Assinger.\nNoc v Nassfeldu je barevná\nSněhoví nadšenci sjíždějí nejdelší osvětlenou sjezdovku Evropy (2,2 km) ponořeni do barevného světla každou sobotu (05.01. až 02.03.2013) – na lyžích, prknech a letos nově také na trandovém sportovním náčiní jako jsou „Skifox“, „Tubes“ nebo „Snowblades“. Dětem je pro noční zábavu na sněhu k dispozici vlastní prostor. Aby ani po sjezdu nebyla dlouhá chvíle, je přímo na sjezdovce připraveno typické rakouské občersvení s hudbou. Ten, kdo chce mít dokonalý přehled o barevném hemžení ve sněhu, si zarezervuje večeři v kabině lanovky Milllenium Express.\nNassfeld: nový Snowpark pro Vaše sněhové hrátky\nPro správný "úlet ve sněhu", doporučujeme nově uspořádaný a neobvyklý Fun-Park Gartnerkofel: Profi snowboardisté startují na čtyřech Kickerech na „Kickerline“ až 6 metrů do výšky. Pro začátečníky je připravena Beginner Line s Flat Boxem, Rainbow Boxem a Up & Down Boxem. Zkušení snowboardisté si mohou zvýšit hladinu adrenalinu na Public Line s překážkami jako je tři metry vysoká Wallride XL nebo šestimetrový Curved Box. kromě toho: Pro milovníky freeride sjezdů jsou vyznačeny prostory mimo sjezdovku, ve kterých se dá bezpečně jezdit hlubokým sněhem.\nNassfeld: Schneeerlebnis Freeride\nPro přátele nedotčeného sněhu sestavil Nassfeld atraktivní balíček služeb. Pro vyznavače freeride jsou na programu tři dny plné zážitků za doprovodu horského průvodce a lyžařského insturktora, techický výcvik a management rizika (včetně bezpečnostního vybavení jako je lavinový přístroj, lopatka a sonda). Dny plné zážitků při freeride lyžování si můžete rezervovat v termínech od 1. do 22. 12. 2012 a od 6. 1. do 26. 1. 2013 za cenu již od 598,-- € za osobu v gasthofu s polopenzí.\nNassfeld: největší slunečná terasa Alp\nPři slunečném lyžování 2013 se Nassfeld promění v největší slunící terasu Alp: horské chaty a restaurace v lyžařské oblasti vytvoří ve volném prostoru prostředí, které zve k relaxaci. Cool hudba, originální nápoje a pochoutky se vedle domácích specialit na horských chatách postarají o náladu při lyžování. Lyžování pod jižním sluncem začíná 16.03.2013 módní přehlídkou na nassfeldské sněhové pláži „Snowbeach“, která je také dějištěm akce „Waterslide-Contest“. V rámci paušálních balíčků Sonnenskilauf dostanou hosté denně v poledne malé občerstvení na některé ze slunečných teras, kde hraje hudba. 3 noci včetně polopenze a skipasu od 269 EUR.\nPerfektně upravené sjezdovky, plošné zasněžování, všech 110 km sjezdovek a nejmodernější infrastruktura (Heslo: výkonný “Millenium-Express”, nejdelší lanovka v Alpách) se rozumí samo sebou. Díky nadm. výšce přes 2.000 m, která zaručuje dostatek sněhu, začíná zima v Nassfeldu už 1. prosince 2012.\nHosté, kteří se ubytují v Nassfeldu, mohou zdarma nastoupit do některého ze skibusů, které propojují Gailtal, Gitschtal a Weissensee. Autobusy jezdí i po vedlejších komunikacích, takže se některá ze zastávek nachází vždy v blízkosti ubytování.\nTip: Na Madritsche, horní stanici lanovky Millennium-Express, se dá relaxovat a před svými zraky nechat běžet „kino Nassfeld“ s jeho největší hvězdou Großglocknerem. U horní stanice lanovky Gartnerkofel – Sesselbahn uvidíte jak "Karnischen Alpen" tak Gailtalské Alpy a také "Julischen Alpen" a Friaul stejně jako Vysoké Taury.\nNASSFELD VE ZKRATCE:\n110 km sjezdů všech stupňů obtížnosti, 100 % sjezdů lze uměle zasněžovat\n30 moderních lanovek a vleků – z toho pět kabinek, čtyři šestisedačky, jedna z nich vyhřívaná, a čtyři čtyřsedačky\nŠpičková lanovka Millennium-Express: nejdelší kabinová lanovka Alp přepraví hosty za 17 minut z Tröpolachu v Gaitalu přes 6.000 m délky s převýšením 1.309 m na Kofelplatz Madritsche (skoro 2.000 m n. m.). Dolů vede např. sjezd „Carnia“, 7,6 km dlouhá sjezdová trať, jejíž dolní třetina o 2,2 km, je každou sobotu nejdelší osvětlenou sjezdovkou v celých Alpách.\nv lyžařské oblasti je celkem 25 lyžařských chat a restaurací\nWeissensee: hřiště na hladkém ledě\nV zimě se jezero Weissensee, které je nejvýše položeným jezerem Rakouska (930 m n.m.) a nejčistším jezerem s možností koupání v Evropě, mění od poloviny prosince do začátku března ve stále zamrzlou přírodní ledovou plochu. Na tomto přírodním hřišti se prohánějí nejrůznější milovníci zimních sportů: Na zrcadlové hladkých dráhách uhánějí rychlobruslaři, hraje se golf na ledě a rychlobruslaři se utkávají o rekord v závodu 11 holandských měst.\nToto celosvětově největší utkání na ledě a zároveň nejdůležitější zimní sportovní akce v Korutanech, které se účastní celých 5.000 aktivních sportovců, oslaví na konci ledna 2013 na jezeře Weissensee už 25. výročí. Na začátku, resp. konci rychlobruslařské dráhy vznikne z tohoto důvodu první vesnička z iglů na ledě: Po různých závodech se budou Après-Partys pořádat v těchto domečcích ze sněhu, jejichž ledovým dnem bude vidět až na dno jezera.\nKdo se chce naučit bruslit, může se zúčastnit kurzu bruslení na jezeře nebo se zapsat do kurzu z Wolfganga Wernitzniga, správce přírodního parku Weissensee a nadšeného bruslaře. Společně se svými žáky podniká výlety na různá místa v přírodním parku Weissensee. Hosté se tak mohou dozvědět více o zvláštnostech světa zvířat přírodního parku v zimě.\nPřátelé severského lyžování se letos mohou těšit na závody v biatlonu. V souvislosti s vybudováním centra severského lyžování v přírodním parku Weissensee se běžecké tratě rozšíří o biatlonový okruh s možností střelby laserovými zbraněmi. Celkem je běžkařům k dispozici tucet dvoustopých tratí a tratí určených k bruslení, které se nacházejí jak v zasněžené zimní krajině, tak na samotném jezeře. Díky zasněžovacím zařízením jsou zaručeny perfektní běžecké tratě. Kromě toho jsou tu také turistické trasy pro běžkaře, na které mohou paníčkové vzít i jejich psy.\nTip: Na Naggler Alm (dostanete se tam lanovkou a potom jdete kousek pěšky, je tam také sáňkařská dráha), servíruje paní hostinská korutanské speciality z domácích produktů nejvyšší kvality. Milovníci pokrmů z ryb by měli navštívit některou z restaurací, ve kterých připravují pstruhy vylovené v nejčistších vodách Rakouska.\nLyžařská oblast pro celou rodinu s osobitým kouzlem\nKromě hlavní lyžařské oblasti Nassfeld najdete v okolí ještě 3 příjemné lyžařské oblasti rodinného typu, které jsou vhodné pro velké i malé začínající lyžaře. V dětském lyžařském světě ve Weissensee se na malé hosty těší maskoti tučňák BOBO® a medvídek Meterix, kteří pro děti připravili mnohá cenová zvýhodnění. Děti do 14 let sjezdují v lyžařské oblasti Weissensee v doprovodu rodičů zdarma. Příjemně se lyžuje i v oblastech Weißbriach/Gitschtal a v Kötschach-Mauthen, kde děti s permanentkou „Schneeflocke“ jezdí do 15 let zdarma.\nNa zimní sezónu 2012/2013 připravil přírodní park Weissensee hostům opravdový bonbónek: Od 24.02. do 10.03.2013 jsou skipasy zdarma: při ubytování v některém ze 30 partnerských hotelů dostanete kartičku hosta a můžete se hned vydat na svah.\nTip: Z terasy některé příjemné lyžařské chaty můžete pozorovat, jaké pokroky Vaši malí lyžaři dělají.\nLesachtal: Lyžařské zážitky na tichých zasněžených pláních\n„Zimní kouzlo v Lesachtalu“: V Lesachtalu čekají nedotčené svahy s hlubokým sněhem na skialpinisty a chodce na sněžnicích. Pruh země mezi horským hřbetem Lienzských Dolomit a Karnischen Alpen stranou upravených sjezdovek má zvláštní kouzlo pro příznivce čisté a tiché zimní krajiny. Trasy výstupu, které trvají 2 - 4 hodiny, začínají v n. m. 1.000 m, kde je vždy dostatek sněhu, a vedou nedotčeným sněhem až do 1.600 m n. m. K naplánování trasy a podání potřebných informací je v Lesachtalu k dispozici speciální služba, která se stará o udržování cest, zapůjčení potřebného vybavení a zprostředkování horských průvodců. Výlet plný dobrodružství mohou pod odborným dohledem zažít i začátečníci. Snowboardisté mohou výstup zdolat se sněžnicemi, které nahoře vymění za prkno, aby se dolů spustili po čerstvém prašanu.\nPo svižném sjezdu může k uvolnění těla přispět pravá lesachtálská senná lázeň nebo masáž s použitím svištího oleje, k tomu doušek domácí minerální vody v "Tuffbad St. Lorenzen", prvním přírodním horském hotelu. Metody mnichů z blízkého kláštera Maria Luggau vytvořily základ pro nabídku ozdravných služeb v hotelu „Almwellnesshotel“. Mezi osmi různými saunami byste určitě našli některou, která je vyhřívaná praskajícími kamny s říčními kameny nebo dřevěnou bylinkovou saunu, kde hostům stoupá do nosu vůně jedlových větviček. Tradice je zde na prvním místě. A tak se místní tradice logicky nepromítá jen do nabízených služeb, již při stavbě hotelu byly použity především přírodní stavební materiály z okolí a také kuchařský team zpracovává především místní suroviny jako maso, vejce, mléko, bylinky a zeleninu.\nTip: Při výletech a procházkách pohořími Karnischen Alpen a Lienzer Dolomiten se zastavte a vychutnávejte nedotčenou zimní krajinu se svahy, které se třpytí ve slunečním světle, sněhem pocukrované lesy a impozantní vrcholky hor.\nGailtal/Gitschtal/Lesachtal: Vyhlídkové běžecké tratě\nTato tři sousedící údolí nabízejí nejdelší síť běžeckých stop v délce téměř 300 km. Ze 42 dokonale upravených běžeckých tratí se skoro polovina nachází v n. m. od 1.000 m do 1.500 m, takže je zde zaručeně dost sněhu.\nZa jednu z nejkrásnějších bežeckých tratí je považována Obergailtaler Panoramaloipe, na které se konaly již mnohé závody v běhu na lyžích. Zdatným sportovcům doporučujeme 60 km dlouhou „Grenzlandloipe“ v Leschtalu. Na běžkách se v Nassfeldu dostanete i za hranice. O atraktivní trasu okolo jezera „Lago Pramollo" pečují jak Korutanci, tak Italové. Ve všech třech regionech, kterými jsou Nassfeld-Hermagor, Weissensee a Lesachtal čekají na milovníky severského lyžování také zasněžené okruhy.\nHermagor a Weißbriach spojuje 14 km dlouhá běžecká trasa "Gitschtaler Wanderloipe" s prudkým stoupáním a svižnými sjezdy. To, že jsou všechny stopy výborně protažené a upravené, potvrzuje pravidelné oceceňování jejich kvality („Kärntner Loipengütesiegel“).\nHosté přičichnou ke světu běžeckého lyžování také při mezinárodních mistrovstvích světa mládeže a juniorů v biatlonu (22.01-2.02.2013) v běžeckém a biatlonovém centru v Obertilliachu v Lesachtalu. Mimo termíny závodů je toto centrum a také běžecké tratě k dispozici i rekreačním sportovcům.\nTip: Užijte si krásné výhledy na blízké vrcholky Gailtaler a Karnischen Alpen z běžecké trati „Obergailtaler Panoramaloipe“ a potom ochutnejte místní specialitu „Morende“ – vydatné pochoutce z Lesachtalu, která se skládá ze studených a teplých dobrot .


Dobrý večer shnilý pane! | V noci jsem snil, že jsem motýlem\nDobrý večer shnilý pane!\nNevypadám zrovna moc k světu a skrz svý milostný úspěchy bych z fleku moh hrát Cyrana z Bergeracu. Vypadám tak nějak divně a lidi mě tak ňák divně berou a maj ke mně spousty předsudků a přiřazujou mi takový vlastnosti o nichž ani nevím, co skutečně znamenaj. A u ženskýho pokolení je to ještě horší. Nejsem rozhodně milostnej svůdce, což nemusím určitě nijak zvýrazňovat, protože jste na to už každej kápl jistě sám a tak pouze podotýkám, že jsem v tomto zcela nemožnej. Ale když už jsem se takhle rozpovídal, tak vám to řeknu na celou hubu: nikdy se mi žádnou ženštinu sbalit nepodařilo a už dávno jsem na to taky rezignoval. A radši ani nevnímám ty mokrý pohledy, který tak jako tak skončí kostatováním, že jsem teda ňákej divnej či teplej či něco obdobnýho. - Lidi nejsou, co se týče lidskýho charakteru, nijak vynalézaví a hodně velká část si jistě říká, že jsem si toho ženskýho těla příliš neužil a já se s nima nepřu. Popravdě z něj mám strach jak divoký zvíře. Jsem před lidma strašně ostýchavej a většinou jenom tak mlčím a koukám, co v nich asi vězí. A už vůbec nemám rád, když se na mne lidi dívaj nechápavě, a proto když mluvím a oni mi nerozuměj, co jim chci sdělit za životně důležitou informaci, pomáhám si přitom rukama a občas i na místě poskakuju nebo se aspoň krčím v kolenou. Tak jako tak u nich skončím jako blázen a mně už to ani nevadí. Člověk si nakonec zvykne na všechno. A jistě sami uznáte, že s tímhle arzenálem nemůžu žádnou normální dívčinu zaujmout. A postupem času se taky stalo, že jsem začal hledat svý protějšky mezi svýma a valná většina z nich by si mohla z místa objednat lůžko na psychiatrickým oddělení.\nToliko asi úvod, abyste věděli do čeho vstupujete a mohli zavčasu tyhle stránky za sebou rychle na věčnost uzavřít. A pokud vám zvědavost přec jenom nedá spát, klidně si to čtěte dál, ale pouze na vlastní košili!\nPrvní ženskou, kterou jsem tak nějak miloval, jsem poznal, když mi bylo tak nějak kolem dvaceti. Přisedla si ke mně v autobusu a mně bylo zrovna hodně špatně, protože jsem asi šest dní nic nepozřel do svejch hladovejch útrob a ona do mě cosi pořád hustila a já jsem jenom kejval hlavou a díval se jí do očí, kterejma pořád uhejbala na stranu a tiše vyčkával, že už brzo vystoupí a já budu zase sám. Ale vystoupila se mnou až na konečný a řekla mi, že mám zajímavej profil obličeje a že prej trochu fušuje do malířství a chtěla by si mě namalovat. No a já ji opáčil, že ať se mě třeba namaluje nahýho, jenom když mi koupí něco k jídlu.Dala mi do ruky modrou tisícovku a prej ať jí řeknu, kde bydlím, že si musí skočit domů pro ňáký ty barvy a štětce. A když přišla seděl jsem nahej na posteli a dojídal poslední kousek z půlky chleba. Vypadly jí ty malířský nástroje z ruky a řekla, abych si vzal kolem pasu aspoň bílej ručník, protože není na mne vůbec zvědavá. Ale stejně ze mne vůbec nespustila oči a mně to bylo jedno.\nNakonec nic nenamalovala, protože po tom chlebu se mi zavíraly oči a já padal někam, kam jsem vůbec nechtěl a když jsem se po chvíli probral, seděla mi u nohou a jezdila mi po lýtkách až ke kolenům a zase nazpátek a když jsem se na ni tázavě podíval, tak mi ten pohled vrátila a tvářila se tak nějak zamyšleně a oči měla přivřený. Nepadlo mezi náma nepadlo ani slovo a byli jsme úplně potichu. Jenom ta hra očí na otázky a odpovědi beze smyslů. Pak ale jezdila rukama stále vejš a vejš mezi stehnama a jak se pokaždý blížila až nahoru, bylo to jako byste padali volným pádem odněkud z oblohy nebo vás někdo za bouřky posadil na věž vysokýho kostela, abyste se osvěžili jemnými jazýčky miliónvoltovýho blesku. A pak už skoro nic. Jenom mě najednou povalila až jsem se praštil o cihlovou zeď do hlavy a na chvíli ztratil vědomí. Ale to už byla na mně nebo já v ní a strašně sprostě mi nadávala, slovama, který jsem do tý doby ani neznal a kousala mě do ucha a jezdila nehty po tváři a po prsou.\nNakonec mi říkala, že jsem na ni moc divokej, protože ty svý prsní bradavky ani necítí, protože jsem jí je strašně pokousal. Já jenom mlčel a díval se na zkrvavený prostěradlo, jak mi tekla krev z toho nakousnutýho ucha a z hlubokých škrábanců na zádech. Pak že už musí jít a přijde zase zítra a přinese mi něco k jídlu.\nA já jsem vůbec nechápal, když jsem se ráno podíval do toho svýho podrápanýho obličeje a bál se vyjít na ulici. A večer když přišla, tak mi strašně vynadala, že prej vůbec nemohla dojít domů, protože mám toho svýho čuráka nějakýho zahnutýho na stranu a jí to mezi nohama celej den strašně bolelo. A pořád mi říkala, že jsem ňákej divnej, protože mi skoro nerostou vousy a prsa nemám vůbec chlupatý, jenom ty nohy to prej celkem zachraňujou a když potom viděla ty svoje škrábence, kterejch si včera vůbec nevšimla, říkala, že mám jemnou kůžičku jako malý miminko a od tý doby mě oslovovala jenom ženskejma jménama a vlastně se mnou vůbec mluvila jako se ženskou.\nA pořád mě zaplejtala do takovejch divnejch hovorů, jestli jsem to už zkusil s ňákým chlapem, že ona by to strašně ráda dělala se ženskou. A já jí pořád opakoval, že mě chlapi naprosto odpuzujou a ona je má první, ale vůbec mi to nevěřila a dál se mnou zapřádala takový hovory, že prej jeden její přítel, hledá ňákýho přítele, protože to ještě s žádným nezkusil a já jí dal facku, až jí z nosu jak věčnost stýkal úzký proužek temně rudý krve a jako zemská osa dál mezi údolím dvou nádherných ňader až k jejímu vystouplýmu pohlaví a já jak ohař sledoval jazykem tu krvavou stopu až k tý milostný čárce a ona mi zajela rukama do vlasů a křičela, že chce ještě.\nA vůbec jsem tam v tom bytě nebydlel sám, protože ve vedlejším pokoji, bydlel ňákej dělňas, kterej chodil pořád na noční, ale toho večera, měl prej narozeniny a přinesl nám flašku kyselýho červenýho vína a my ho vypili na ex půl napůl. A ona potom dělala strašný věci a mě se to strašně líbilo, když mi ve společný kuchyni zajela do kalhot a strčila si ho do pusy a přišla přítelkyně mýho souseda a dívala se na nás, co tam spolu děláme a už nikdy mě nepozdravila.\nA pořád jsme se spolu bavili o umění, protože jsme oba trochu diletovali v malířství a já ještě fotil a občas psal nějaký satirický texty pro svý přátele. Ona studovala filozofii a já se hodně zabýval východní moudrostí a tak několikrát zapomněla jít domů a přišla až brzo ráno a doneslo se to jejímu příteli a dal jí nůž na krk, ať si prej vybere.\nAsi dva měsíce jsme se neviděli, až jednou přišla celá promáčená listopadovým deštěm a řekla mi, že všude vidí jen mou tvář a jestli chci, už nikdy odsud neodejde. Celý ty týdny jsem myslel jenom na ni a modlil se, abych mohl ještě jednou políbit její tvář, ještě jednou nahlédnout do těch jejích modročernejch očí, ale v tu chvíli se mi nedostávalo slov a já věděl, že je to konec. Že už nikdy víc. Že jí nikdy nedokážu říct tu svou trpkou pravdu do očí a budu do konce života litovat tohohle večera a toho co jí teď řeknu: "Já tě ale vůbec nemiluju a bude lepší když se navždy rozejdeme."\nMožná se budete ptát "proboha proč?!", ale já vám nikdy neodpovím… Já to totiž taky nevím. A nikdy jsem neznal odpověď.\nV následujících dvou letech se mi nechtělo žít a pokusil se o sebevraždu. Tři měsíce jsem strávil v psychiatrický léčebně, kde se ze mně ty mý chmurný myšlenky snažili vytlouci. Myslím, že zbytečně, protože podobný sklony mám prostě ve svý krvi po svejch předcích. Dobrovolně už odsud odešla moje babička, matka i můj starší brácha.\nCelej ten svět mi začal připadat malichernej a já se začal transformovat do zcela jinýho světa. Ještě během mýho pobytu v blázinci jsem se ponořil hluboko do světa Buddhova učení a našel tak konečně, to co jsem považoval za nenalezitelné - svůj klid a smírný postoj k životu.\nDostalo se mi odpovědí na ty nejmučivější otázky a mnoho dalších přede mnou stále vyvstávalo a já se ponořil do hlubokýho studia a nevnímal reálnej svět. Nijak jsem se během těch dvou let, krom základní hygieny, nestaral o svůj zevnějšek a mimo jiný mi narostly dlouhý prstýnkovitý vlasy. Nijak jsem si jich nevšímal, i když na mě občas pokřikovaly holky na ulici a občas mě i některá odvážnější oslovila, ale já byl zcela mimo tenhle svět. Jenom jednou týdně jsem musel chodit na kontrolu ke svýmu psychiatrovi, s kterým se posléze spřátelil a vedl s ním dlouhý metafyzický hovory. Byl v tý době mou jedinou spojkou s reálným světem a později se mu i podařilo mě do něj navrátit. Ale už nikdy jsem nebýval jak dřív. Už nikdy jsem nebyl veselej, už jsem nepsal satirický povídky a když jsem se o to pokusil, tak už to prostě nešlo. Taky jsem nemaloval. Nic. Jenom jsem čet a o víkendech byl pořád někde v horách, kde jsem mohl bejt jenom sám.\nAž jednou. Bylo to o prázdninách, prvních, co jsem se zase vrátil do školy. Dělal jsem správce sběrny komunálního odpadu a co bylo hlavní byl jsem tam sám a nikdo mě nerušil. Vlastně jsem už nemoh bejt pořád sám. Potřeboval jsem slyšet i jiný hlasy, než to svý zatracený myšlení. A začal jsem hrát na kytaru a foukací harmoniku. Jako malýho kluka mě to má máma naučila, než odešla. Nikdy jsem neuměl zpívat a taky mě nikdy nebavilo se učit nějaký zasraný melodie a tak jsem si jenom tak brnkal na kytaru či foukal ty svý osamělý rapsódie do harmoniky. Tóny, který mě v danou chvíli napadly a který jsem v zápětí zapomněl. Až jednou, už byl večer a měl jsem mít dvě hodiny zavříno (v tu dobu jsem nevnímal čas a často jsem zapomněl jít vůbec domů a přespal tam), jsem zaslechnul ňákej vzlyk pod mým oknem. Seděla tam ňáká blonďatá pihovatá holka a tekly jí slzy po tvářích. Potom, když jsme spolu pili čaj, se mi svěřila, že už dva týdny chodí poslouchat ty mý hudební improvizace pod okno buňky, kde jsem měl svou kancelář. Po celý ty dva dlouhý roky jsem vůbec nepomyslel na žádnou ženskou a teď najednou jsem byl nucen ji políbit. Vůbec nic neříkala, jenom mluvily ty její oči a já nechtěl naslouchat těm naivním vyznáním a začal ji svlíkat. Měla malinkatý ňadýrka, letní šatečky a byla bez podprsenky. Věděl jsem, že ještě nikoho neměla a že jsem i její první láska a nechtěl jsem, aby to bylo takový ošklivý, ale nemohl jsem se zastavit. Nebyl jsem sám sobě pánem. Muselo jí to hodně bolet, ale nevydala ani hlásku. Ani já jsem k ní nepromluvil, jenom jí potom hladil po těch jejích světlejch vlasech a nemohl najít jediný slovo omluvy, vysvětlení, vyznání…\nPak už nikdy pod mý okno nepřišla. Dívala se na mně pokaždý z dálky, zpod stínu stromů, když jsem seděl venku na slunku a četl si. Někdy přišla až k plotu, ale nikdy mi neodpověděla, když jsem na ni zavolal. Když jsem se pokusil přiblížit, utekla. V tu dobu jsem začal psát básně. Milostný básně, který jsem už nikdy potom nemoh psát. Psal jsem je jenom pro ni. Každej den jednu. Vždycky jsem je připíchl k plotu a když jsem byl nějak zaměstnanej a nedíval se, rychle ji strhla a utekla s ní. Tak to šlo až do konce prázdnin. Posledního večera jsem pod tu úplně poslední mou báseň napsal ještě dvě slůvka, "miluji tě". Nechala mě přiblížit až na deset kroků a pak začala utíkat. Běžel jsem za ní, protože jsem věděl, že je to naše poslední šance. Dřív jsem dělal závodní atletiku, ale přísahám, že by ji nedohonil ani Emil Zátopek. Štval jsem se za ní skoro hodinu, ale nenechala mě přiblížit ani o krok. Běželi jsme mlčky a ulice už byly prázdný a pustý šero občas vytěsňoval žlutavej či mléčnej svit pouliční lucerny. U řeky jsem se zastavil. Taky se zastavila. Pořád ve stejný vzdálenosti jako na začátku. Běželi jsme skoro hodinu, ale nikdo z nás nebyl udejchanej. Jenom jsme se na sebe celou věčnost dívali, jako by jsme se ponořili do řeky zapomnění. Celá obloha byla už rozsvícena, když jsem ty svý oči od ní odtrhl, obrátil se a šel zpátky. Ani jednou jsem se neotočil, neslyšel její krok, ale věděl, že jde za mnou. Ve stejný vzdálenosti jako na začátku. Nepodíval jsem se na ni ani tehdy, když jsem vzal svou kytaru a praštil s ní o zem až se rozpadla na několik kusů, ani když jsem jak hroudu bláta palicí rozmáčkl svou harmoniku. Zavřel jsem bránu, klíče hodil do schránky. Stála teď asi dva metry ode mne a já viděl v měsíčním světle, že jí po tváři stékají dva proudy teplých hořce-slaných slz. Bylo to podruhý, co jsem u ní viděl týct slzy. A taky naposled.\nPřestěhoval jsem se do jinýho města, ale ještě několikrát jsem se vrátil na to naše osudový místo. Nikdy jsem již už nespatřil. Taky jsem už nikdy nenapsal žádnou báseň. Už nikdy jsem taky nevzal kytaru do ruky. Ani harmoniku do úst. A taky jsem už nikdy nebrečel. Jenom toho posledního prázdninovýho večera.\nBydlel jsem sám v cizím městě. Neměl jsem žádný přátele a studoval poslední ročník střední školy. Byl jsem jednoznačně nejstarší žák v celý historii tý proklatý školy. Ale vůbec jsem tak nevypadal. Bylo mi třiadvacet, ale lidi mi hádali tak mezi šestnácti a osmnácti. Byla půlka dubna, když jsem se podruhý sesypal. Maturitu mi odložili na podzim. Až se prej uzdravím.\nNěkdy začátkem prázdnin jsem si začal psát s ňákým člověkem. Zpočátku jsem sice nevěděl zdali to je žena či muž, ale ty dopisy, byly jako rány palicí do zvonu. Myslím, že mě zase probraly k životu a já zase začal vnímat okolní svět. Jak říkám, vůbec jsem si nebyl jist pohlavím svýho dopisního přítele, ale skrz ty nadbožský dopisy jsem se do něj zamiloval. Vlasy mi pokaždý vstávaly hrůzou na hlavě a každej z nich jsem četl nejmíň 100x a pokaždý jsem v nich našel něco novýho. Byly jako droga, lék či elixír. Nedá se to popsat. Bylo to jako bych si dopisoval s bohem. Byl to pocit Prométhea přikovanýho ke skále, když mu orel každej den trhal játra, který mu přes noc zase vyrostly.\nPak jsem už s určitostí věděl, že ten člověk je opravdu ženská, ale tím více jsem se bál s ní setkat. Několikrát mi navrhovala, abychom si někde dali schůzku, ale já nemohl, ač jsem to chtěl ze všeho nejvíc. Po dvou měsících jsem neodolal. Pokušení bylo příliš silný. Dobře jsem věděl, že to bude konec všemu. To až se spolu setkáme. Ať už vypadá jakkoliv. Ať už je jakákoliv. A proto jsem se tak strašně bál. Bál jsem se konce toho našeho nikdy nevyřčenýho papírovýho milování.\nKdyž jsem ji poprvý uviděl, strašlivě jsem se lek. Nebylo to možný. Bylo to přece několik set kilometrů od toho místa. V úplně jiným městě. V úplně cizí zemi. Měla úplně stejný po ramena zastřižený špinavě blond vlasy, stejný pihy na tváři, stejnou barvu šatů jako měla ona tenkrát poprvý. Stejný malý ňadra. Jenom ty oči, když si sundala sluneční brejle, měla hnědý. Naštěstí. Jinak bych se z toho asi zbláznil.\nStejně jsem ale nemohl mluvit, a celou tu dobu jsem trpěl svíravou bolestí v břiše. Najednou jsem jí neměl co říct, ačkoli ještě před hodinou, jsem ji chtěl prozradit tisíc věcí. Celý mý tajemství. Myslím, že i ona čekala někoho trochu jinýho a byla trochu v rozpacích. Celej ten první den jsme se oba trápili a bylo to celý uhozený a já chtěl zmizet. Dřív než bude zase pozdě.\nAle byl jsem v zemi, z jejíhož jazyka jsem neznal ani slovo a první den jsem to vydržel. Stačí až ráno. Vstal jsem hodně brzo a ještě se šel vyčůrat, než se sbalím a vypadnu. Když jsem se vrátil, měla pod hlavou kus mýho spacáku a já věděl, že když s ním trochu pohnu, tak ji probudím. Chtěl jsem ho teda nechat, jen ať už jsem konečně pryč, daleko od ní, dřív než bude opravdu pozdě. Ale ten proklatej spacák jsem měl jenom půjčenej a já musel dlouhý dvě hodiny čekat než se probudí. Bylo to čekání na studenou náruč bolesti či smrti? Nářku a utrpení? Konečně se probudila a já jí to nedokázal říct. Že musím ihned odjet. Ještě teď dokud to jde. Šli jsme spolu rozpáleným a opuštěným městem, kde nikdo z nás nikoho neznal. Lidi nás ale zdravili a já nikomu neodpovídal. Mluvila jenom ona. A měla neskutečně krásnej hlas. Bylo to jako poslouchat rajskej koncert, když promluvila. Sice jsem vůbec nerozuměl, protože mluvila pořád tou cizí studenou a zasranou němčinou, ale já si přál, aby byla stále u mne, abych mohl pořád poslouchat ten božskej hlas. Lidi mě považovali za ženskou, skrz ty mý dlouhý prstýnkovitý vlasy a ona se tomu smála. Vlastně vůbec poprvý se na mne usmála.\nPak se to zase obrátilo a měla nějaký bolesti, že při chůzi křivila v grimase tvář a já ji nedokázal pomoct. Nevím proč, ale nikdy jsem nedokázal pomoci nemocnýmu, odlehčit trpícímu. Prostě jsem tak nějak na lidi asi působil a raděj jsem se vyhejbal všemu takovýmu. Nakonec se svalila na trávu u cesty, protože už nemohla udělat ani krok dál.\nNemohl jsem se k ní jenom přiblížit a jenom na dálku jsem k ní vysílal dávky energie. V hluboký meditaci. Stále jsem byl ještě ponořen někde v dalekým neznámu, když ji bolesti přešly. Leželi jsme spolu a jenom se tak smažili na horkým letním slunku. Měla nádherný nohy, nádherný štíhlý pevný tělo, ale já nesměl na to ani pomyslet. Pak jsem se vytratil, když se mi zdálo, že usnula. Nedokázal jsem běžet daleko, byla jako magnet, jako by mě navijákem přitahovala k sobě a já se musel zase vrátit. Zpátky. K ní.\nMoc jsem ty její dopisy nepochopil, nebo to celý pochopil úplně jinak. Možná k svý smůle, možná pro svou záchranu. Měla svůj dávný dívčí sen, tam někde vysoko na horský louce, s po pás neposečenou trávou. Sen o tom, jak se jednou dostane na tu horskou louku. Na který jsme právě stáli. A já dobře věděl, co chce abych udělal, ale já to nedokázal. Nikdy jsem nemohl plnit cizí přání. Bralo mi to kus svobody. Nakonec šel z tý louky každej sám. Napřed ona. Já se za ní díval a věděl jsem, že to je prohra. Že to už nepůjde vrátit zpátky.\nPořád mi říkala, že není na rozdíl ode mě žádnej básník. Ale mýlila se. Byla básník. Velkej básník. Jenom nikdy nedokázala tu svou pochodeň ve svým nitru předat někomu jinýmu. Až mně. Ale já jsem z ní vzplál jak smolná louče a prudký žár mě v dalším okamžiku sežehl jak list popsanýho papíru. Teprve teď jsem počal chápat ten tajemný druhý smysl z jejích dopisů. Doposavaď jsem se ho jenom uhadoval.\nByla fixována na svýho otce, kterej však neuměl dávat svejm dětem lásku. Neuměl ji dávat nikomu. Žil jenom v tom svým narcistiským světě bez lásky. A proto ji hledala u jinejch. První byl její profesor německýho jazyka a literatury. Byl o hodně starší a už nemyslel na ženský, ale dobře věděl o jejím obdivu. O její tajný lásce, o tom jak se na něj chodí dívat do divadla, kde sedí až vzadu, na těch nejlevnějších sedadlech a vůbec nevnímá, co se kolem děje. Jenom on. Potom praxe v Bavorsku. Dělala pokojskou v ňákým horským hotelu. Když jednou v parku malovala zátiší s několika jak sníh bělostnýma sedmikráskama, přistoupil on, její první skutečná láska. Bylo mu asi třiadvacet. Jí za dva měsíce šestnáct. Ještě té noci se s ním vyspala. Byl to její první. A chodila za ním každej večer, když mu skončila práce. Když zjistila, že spí s dalšíma dvěma, chtěla se mu pomstít. A tak se vyspala s každým, kdo se s ní vyspat chtěl. Tehdy to ještě nevěděla, že tak neubližuje nikdy mužskýmu, ale jenom sama sobě. A tak to šlo několik roků, až potkala někoho, kdo ji vášnivě miloval. Ona ne. Stále myslela na svýho profesora a na toho prvního. Jednou se mu chtěla pomstít a vyspala se s jeho nejlepším přítelem. Pak se rozešli.\nNa tohle všechno jsem myslel, když přede mnou ležela s roztaženýma nohama a její oči říkaly neváhej a vejdi. I když jsem to ještě nevěděl. Řekla mi to až později a zbytek jsem si domyslel. Ale vejít jsem nemohl. Nesměl jsem ji ani políbit. A nikomu z nás to nakonec nijak nevadilo. Jenom jsme tak leželi, dotýkali se konečky prstů a mluvili o lásce. Řekla, že teď je na vrcholu svýho života a chce teď a tady zemřít, protože dál už to půjde jenom dolů. Tehdy jsem ji ještě nechápal. Tehdy ještě ne. V tu chvíli mi to celý připadalo banální, pro ni to mělo význam věčnosti.\nŘek jsem jí, že ji miluju. Bylo to poprvý, co jsem to kdy komu řek i když vůbec jsem to tak vůbec necítil. Vůbec se mi nelíbilo, jak se hloupě chovala a vlastně jsem ji nesnášel. Jenom ta podoba a ty zkurvený dopisy mě nakonec poslaly k zemi.\nDruhej den jsme se prostě rozešli. Bez rozloučení. Bez jedinýho slova.\nCelý jsem to pochopil asi o týden později. Najednou, v jediným okamžiku mi vyschlo v ústech a já poznal, že je to celý zase zpátky. Bojoval jsem s tím asi dva týdny, kdy jsem chodil bosej nočním městem. Chtěl jsem si svý nohy pořezat střepama pohozenejch a rozbitejch lahví, chtěl jsem cítit špínu a prach ve svejch ránách. Jenom abych nemusel myslet na ni. Vyspal jsem se v tý době postupně se čtyřma ženskejma a druhej den ráno jsem si za boha nemoh vzpomenout, jak se jmenujou. A bylo mi to jedno. Blížil se termín mý maturity, ale to mi bylo jedno.\nPak si toho už moc nepamatuju. Prostě jsem se jednou probudil na bílým lůžku v místnosti s mřížema a velkejma stromama v zahradě. Ty stromy jsem poznával. Prej jsem si lehl na koleje, ale vlak naštěstí neměl velkou rychlost a strojvedoucí to stačil ještě ubrzdit.\nDrželi mě tam víc jak šest měsíců. Prej ještě jednou a už mě odtamaď nikdy nepustěj. Ještě v ústavu jsem začal zase malovat. Teď maluju jenom krásný lidský tváře. Jenom nikdy ne ženský. Nanejvýš děti, tak do deseti roků, aby se ve mně zase neprobudil ten zlověstnej hlad. A čtu samý krásný knížky. Žádný tragický milostný příběhy. Žádnej Romeo a Julije. Jenom samý veselý. Dostala se mi do rukou taková malá modrá knížečka. Jmenovalo se to Malý princ. A já objevil zcela novej a doposavaď úplně neznámej svět. Jenom, že jsem to slíbil svý matce, tu ještě zůstávám, dokud neudělám tu maturitu. Pak ale odejdu. Mám přítele v Indii. Už je to prej všecko zařízený. Prodám svůj byt, kterej jsem zdědil po svejch rodičích a navždycky odletím z týhletý prokletý země a budu hledat útěk ze samsáry, tam někde v buddhistickým klášteře. Prej tam člověk nespatří ženskou, co je lidskej život dlouhej. A to je dobře.\nPróza o úroveň výš Na cestě\nČlánek “Dobrý večer shnilý pane!” One response\nEmočné, silné, zanechalo to\nEmočné, silné, zanechalo to vo mne naozaj silnú odozvu... Ďakujem za to, že na svete sú slová, ktorými sa dá všetko vyjadriť. A za ludí, ktorí s nimi vedia narábať tak ako tu, v tomto diele.\nSubmitted by Kač (bez ověření)\non So, 27/08/2011 - 17:39


Překližka vodovzdorná, protiskluzová, 3000 x 1500 mm, tl. 15 mm | VYPOS Olomouc - Křelov\njedna strana protiskluzová, druhá strana hladká\npo dohodě lze nařezat na požadovaný rozměr, popř. lze zakoupit i jakýkoli menší rozměr z tohoto formátu – info o ceně na e-mail nebo v dotazu níže.\nPřekližka vodovzdorná, protiskluzová, 3000 x 1500 mm, tl. 15 mm množství\nKatalogové číslo: 110087 Kategorie: Ostatní zboží, doplňky, spreje na údržbu, překližka