Kávová sedlina či mletá káva a jejich využití pro krásu - na celulitidu i obličejovou masku | Rehabilitace.info\nKávová sedlina či mletá káva a jejich využití pro krásu – na celulitidu i obličejovou masku\t4.84/5\t(44)\nVydáno v kategorii: Krása, Zajímavosti, Zdraví | Dne: 12 října, 2017 | Autor: Tým rehabilitace.info\nPoužití kávové sedliny na pokožku\n1. Čistící maska na obličej s kokosovým olejem a kávovou sedlinou\n2. Maska z mleté kávy a jogurtu\n3. Mletá káva + kokosové mléko\nRecepty s kávovou sedlinou pro vaši pokožku\n1. Kávová sedlina na celulitidu\n2. Kávová sedlina + Olivový olej\n3. Kávová sedlina + mořská sůl + přírodní oleje\n4. Kávová sedlina + Sůl + Jogurt\nJak použít kávu na vaši pleť? Podívejte se na naše recepty.\nKáva je velmi populární po celém světě. Takřka celý dnešní metropolitní život je poháněn kávou. Dobrý šálek kávy je právě to, co mnozí z nás potřebují, abychom vůbec mohli začít den.\nA nejen to, káva je dokonce docela dobrá pro vaše zdraví. Může pomoci bojovat se stresem, zlepšuje funkce mozku, pomáhá udržet zdravé srdce a je toho ještě mnohem více.\nAle o vlivu kávy a kofeinu na naše zdraví v tomto článku řeč nebude. Víte také to, že káva je také dobrá i pro vaši pokožku? Ano, skutečně. Studie z roku 2007 publikovaná v Evropském časopise o prevenci rakoviny hlásí, že denní spotřeba kávy s kofeinem (v rozumném množství) je spojena s poklesem prevalence nemelanomového karcinomu kůže u bělošských žen? A je toho ještě víc.\nStudie z roku 2015 uvádí, že káva pomáhá chránit pokožku před photoagingem, což jsou kumulativní nežádoucí účinky (jako jsou vrásky nebo tmavé skvrny na pokožce), které se vyskytují v důsledku vystavení slunečnímu záření a zejména ultrafialovému (UV) záření. To jsou věci, že?\nA jedem dále. Polyfenoly v kávě, včetně chlorogenních kyselin, mohou přispívat ke snížení hyperpigmentace na pokožce.\nKromě pití kávy můžete použít kávová zrna nebo i sedlinu z kávy, abyste vyrobili vysoce účinné obličejové masky a nebo i zábaly pro zdravou a zářící pleť. Při takovémto použití káva pomáhá zbavit se mrtvých kožních buněk a podporuje regeneraci nové a zdravé pokožky. Káva prostě dělá vaši pokožku mladší (nebo tak pokožka alespoň vypadá). Také kofein v kávě pomáhá odebírat přebytečnou vlhkost z pokožky, takže vypadá hladší a pevnější. Pomáhá také snížit otoky obličeje.\nNavíc k výrobě různých masek na kávovém základu nepotřebujete žádný dlouhý seznam složek. Jen jedna nebo dvě snadno dostupné složky a vaše maska je připravena! Stačí přísady jako je kokosový olej, jogurt a kokosové mléko – ty při kombinaci s kávou pomáhají vyživovat kůži a dělají vaši pleť zářivou.\nZde je několik typů, jak využít kávovou sedlinu pro vaši krásu. Mrkněte na ně.\nTato jednoduchá a snadno vyrobitelná maska na obličej je skvělá pro všechny typy pleti. Kokosový olej v masce pomáhá hydratovat suchou pokožku. Jak ji vyrobit?\nDejte 2 polévkové lžíce mleté kávy do malé mísy.\nPřidejte 2 lžíce vodového (trošku ohřátého) kokosového oleje. Nejlepší je použít extra panenský kokosový olej.\nTyto dvě složky důkladně promíchejte. Míchejte, dokud nezískáte hladkou pastu.\nVaše čistící domácí maska s kávou a kokosovým olejem je k připravena pro použití.\nNÁŠ TIP: Můžete přidat i mletou skořici.\nJak ji použít? Neneste na obličej a trošku masírujte. Nechte působit a smyjte.\nMůžete také použít kombinaci mleté kávy a jogurtu. I to vaši pokožku moc pěkně rozzáří. Tato maska je zvláště vhodná pro ty, kdo bojují s mastnou pokožkou. Co budete potřebovat a jak masku udělat?\nDejte 1 lžíce mleté kávy do misky.\nDále přidejte 1 polévkovou lžíci obyčejného bílého jogurtu. Odeberte přebytečnou vodu z jogurtu před tím, než ho dáte na kávu (konzistence masky by pak mohla být moc řídká).\nSměs důkladně promíchejte, abyste odstranili všechny hrudky a získali pěknou, hladkou pastu.\nVaše kávová čistící maska je připravena k použití.\nOpět naneste na tvář a nechte působit.\nA ukážeme si ještě jednu masku s kávou. S kokosovým mlékem. To je hodně bohaté na živiny. Proto se tato kombinace pro vaši pokožku perfektně hodí.\nDo misky dejte 2 až 3 čajové lžičky mleté kávy.\nPřidejte 2 až 3 čajové lžičky kokosového mléka, abyste získali hustou pastu.\nMletá káva a kokosové mléko jsou nyní připraveny k použití.\nJak obecně domácí masky s mletou kávou používat?\nUmyjte si důkladně obličej, abyste se zbavili jakéhokoli make-upu, špíny a mastnoty.\nPomocí čistého kartáče nebo dokonce i s pomocí prstů aplikujte masku na obličej.\nNechte ji uschnout po dobu 20 až 30 minut.\nPomocí mokrých prstů odstraňte masku v kruhových pohybech.\nNakonec opláchněte masku vodou.\nPokožku jemně osušte čistým ručníkem.\nZkuste si masku dělat jednou nebo dvakrát týdně.\nA ještě přidáme několik tipů a rad:\nPleť můžete také moc pěkně vyčistit pomocí 1/2 šálku mleté kávy a cukru spolu s 1/4 šálku kokosového oleje.\nMůžete také přidat 1 čajovou lžičku skořicového prášku nebo medu do těchto obličejových masek.\nPokud se u vás v průběhu nanášení masky objeví nějaké nepohodlí nebo pocit pálení, okamžitě masku odstraňte. Každá kůže je odlišná a může reagovat různě na různé přírodní složky.\nKávová zrna jsou obecně bezpečná pro všechny typy pleti.\nMůžete si koupit kávu z trhu a rozemlet ji doma. Vždy se ujistěte, že rozemleté části kávových bobů nejsou příliš ostré, jinak byste mohli poškodit pokožku.\nTak, už více jak použít mletou kávu. Ale co kávovou sedlinu. Na to se teď podíváme.\nKávová sedlina je na pleť super. Může být použita na obličej a i na celé tělo. A dokonce i na ošetření vlasů. Vyberte si svůj oblíbený recept, inspirujte se:\nKávová sedlina funguje na celulitidu velmi dobře. Byly na to provedeny různé testy a výzkumy. Mrkněte na následující recept. Vlastnosti kávy pomáhají snižovat vzhled celulitidy a kokosový olej v receptu udržuje pokožku hydratovanou a moc pěkně hladkou. Co si připravit?\nKávová sedlina z 1 šálku kávy\n1/2 šálku bílého nebo hnědého cukru\nVšechny výše uvedené ingredience důkladně promíchejte. Po umytí vašeho těla vmasírujte směs na vlhkou pokožku (masírujte po dobu asi 60 sekund až dvou minut). Samozřejmě se zaměřte na místa s celulitidou. Poté opláchněte teplou vodou.\nToto je vlastně nejjednodušší, ale velmi efektivní kombinace. Stačí smíchat kávovou sedlinu s 2-3 lžícemi olivového oleje. Aplikujte na pokožku, zejména na oblasti postižené celulitidou. Masírujte pokožku jemně po dobu několika minut, pak opláchněte teplou vodou.\nSmíchejte kávovou sedlinu z 1 kávy s trochou mořské soli. Do této směsi přidáme 2-3 lžíce přírodního oleje – může to být třeba sladký mandlový olej, jojobový olej, olivový olej atd. Můžete také přidat pár kapek vanilkového nebo mandlového extraktu. Masírujte směs do kůže a poté ji omyjte teplou vodou a jemným mýdlem.\nSmíchejte kávovou sedlinu s trochou hrubé soli (nebo i cukru) a 2 čajové lžičky jogurtu. Smíchejte všechny přísady a vytvořte hustou hmotu. Dejte si horkou sprchu, abyste otevřeli póry pokožky a poté aplikujte směs na kůži, vyhýbejte se tváři a krku. Po několika minutách opláchněte teplou vodou a jemným mýdlem.\nA co vy? Jak používáte kávu a kávovou sedlinu na vaši pleť? Podělte se v komentářích. Budeme moc rádi.\nŠtítky: Celulitida, Káva, Krásný obličej\nFáze celulitidy – dokážete je dobře identifikovat?


Lůžkoviny XPOSE – kvalita a styl za dobré ceny - Proženy\nLůžkoviny XPOSE – kvalita a styl za dobré ceny\nPovlečení je mnohdy považováno za pouhý doplněk ložnice. Je tomu ale naopak. Vhodně zvolený materiál významně ovlivňuje kvalitu spánku a motiv zase vzhled celé ložnice.\nDůvodem k nákupu by také měl být vyvážený poměr cena–kvalita. To vše nabízí ložní prádlo XPOSE®. Pojďme se blíže seznámit s produkty této značky.\nBavlněné povlečení na dvě lůžka Zina\nBavlna na různé způsoby\nNe náhodou je bavlna nejoblíbenějším materiálem na trhu s lůžkovinami. Její vlastnosti ocení většina z nás. Tento materiál má vynikající termoregulační vlastnosti, a tak lze bavlněné povlečení používat v průběhu celého roku. Vhodné je hlavně pro děti, protože je prodyšné a dobře absorbuje tekutiny. Díky speciálním úpravám vznikají další materiály ložního prádla, jejichž základem je právě bavlna. Nejznámějším z nich je bezesporu krepové povlečení, jež se vyznačuje zvrásněným povrchem a snadnou údržbou, neboť nevyžaduje žehlení. Další oblíbenou variantou je flanelové povlečení, které je hřejivé, a proto se hodí pro zimní období.\nNeodolatelné 3D vzory\nMódní trendy v oblasti lůžkovin přejí 3D povlečení. Již podle názvu je zřejmé, že se jedná o trojrozměrné motivy, které opticky vystupují z látky. Výběr designů je opravdu široký a každý si v něm najde to svoje. Zvolit můžete motivy světových metropolí, květin, divokých zvířat i domácích mazlíčků či hvězdnou oblohu. 3D povlečení se vyrábí jak v bavlněné, tak i hřejivé syntetické verzi.\nExtrémně hřejivý mikroplyš\nPatříte k věčným zmrzlíkům, kteří se během zimního období jen těžko zahřívají? Pak vám mikroplyšové povlečení udělá dobrou službu. Poměrně známý materiál tvoří jemné mikrovlákno s krátkými chloupky, díky kterým vytváří na lůžku teplo. Další jeho kladnou vlastností je poměrně snadná údržba. Rychle schne a nemusí se žehlit.\nLožní prádlo značky XPOSE® se vyznačuje nádhernými designy a dobrým zpracováním. Veškerá povlečení mají certifikát Oeko-Tex Standard, který zaručuje použití ekologických barev a moderních technologií. V bohatém sortimentu značky také najdete prostěradla, chrániče matrací, deky a další zajímavé produkty.


Hotely Neidling – Recenze Hotelů Neidling – Hledat ubytování v destinaci Neidling, Rakousko\nJesteś tutaj: Hlavní stránka Svět Hotely Rakousko Hotely Neidling\nNabídky - Neidling\nBlízká města – Neidling\nHotely Wimpassing an der Pielach 5.2 km\nHotely Oberwölbling 7.1 km\nHotely Gansbach 7.8 km\nHotely Sankt Pölten 8.4 km\nHotely Aggsbach Dorf 10.5 km\nDunkelsteinerstr. 13, 3110 Neidling - Zobrazit na mapě\nProhlédněte si i ubytování v okolí - Neidling\nTento moderní 4hvězdičkový hotel se nachází v St. Pöltenu, přímo na okraji historického barokního centra a 2 minuty chůze od vlakového nádraží. Nabízí restauraci, wellness.a v celém objektu bezplatně Wi-Fi.\nVlastnosti hotelu Cityhotel D&C St.Pölten\nV restauraci se podávají typické rakouské speciality. Ve stylovém lounge baru s otevřeným krbem můžete relaxovat a dát si váš oblíbený nápoj.\nVlastnosti hotelu Hotel-Gasthof Graf\nHauser Eck Stadthotel je vzdálený pouhých 10 minut chůze od katedrály, Dolnorakouského zemského muzea a mnoha dalších zajímavostí.\nVlastnosti hotelu Stadthotel Hauser Eck\nZobrazit všechny pokoje Stadthotel Hauser Eck\nVšechny památky města, vlakové nádraží i nákupní centrum najdete v bezprostřední blízkosti hotelu Metropol.\nVlastnosti hotelu Hotel Metropol\nVlastnosti hotelu Bildungshaus St. Hippolyt\nHotel Restaurant Böck Hotel „Roter Hahn“ se nachází na okraji Sankt Pöltenu a nabízí saunu, pokoje s kabelovým kanály a restauraci, kde se podávají jídla regionální kuchyně a kvalitní vína. Ve všech prostorách je dostupné bezplatné Wi-Fi.\nNabídky - Neidling (přibližná cena)\nSchattwald 20, 6677 Schattwald\nHinterbichl 10, 9974 Prägraten\nod 64.6 - 84.8 EUR\nLevné ubytování Prägraten\nV obci Laussa, 3 km odtud, najdou hosté obchody a restaurace. Asi 2 km od domu jsou vápencové stěny (Kalksteinmauern) vzdálené k lezení.\nLevné spaní Laussa\nNeidling – hotely. Recenze Hotelů Neidling\nVítejte v destinaci Neidling. Zadejte termín a vyberte si z více než možností ubytování!. Najděte si ubytování v destinaci Neidling. Najděte hotel s nejvýhodnější cenou! Neidling → Hotely Neidling. Hotely v Neidling • Levné hotely, slevy, nabídky hotelů a speciální nabídky — Na webu ihr24 najdete hotel v Neidling přesně podle vašich představ.


Barevné, kouzelné, veselé, vtipné, poučující, krásné. Opravdu krásná pohádka o nevychovaných dětech, které změní až "kouzelná" chůva. Celý příběh je vtipný, barevný, plný vtipu, elegance a najde se i trochu romantiky. Potěšil mě výběr herců, ať už dětských rolí, tak i rolí dospělých. Emma Watson byla opravdu šeredně hezká, Colin Firth neskutečně otcovský a Thomas Sangster, který udával akce svých sourozenců bez bubnů (Láska nebeská). A další spousta jiných herců, kteří dodávali ději svižnost, veselost a lehkost. V jedné roli se objevila i Jessica Fletcher. Pohádka pro celou rodinu, ničím neublíží a ještě se vám bude krásně usínat.(3.6.2009)


Pes vyčenichal mrtvolu zavražděného brigádníka - iDNES.cz\n17. srpna 2006 17:29, aktualizováno 17:29\nK mrtvému pes dotáhl nejprve své majitele, ti volali policii. Ilustrační foto | foto: Profimedia.cz\nStředočeští policisté dostali po poledni hlášení o podezřelém chování psa, který zřejmě něco našel.\n"Dozvěděli jsme se, že pes nějakých místních lidí čichá v sadu něco podezřelého. Ti to pak správně nahlásili polici," řekla iDNES mluvčí středočeské policie Soňa Budská.\nPolicie podle ní na místo vyjížděla s tím, že se mohlo jednat i o uhynulé zvíře nebo něco podobného. V sadu ale nalezli zahrabané tělo, podle mluvčí brigádníka. Přivolaný soudní lékař poté určil, že muž zemřel násilnou smrtí.\n"Případ přebrala krajská kriminálka a pracujeme na něm," uvedla mluvčí policie. Totožnost mrtvého ani jeho věk nesdělila.


Lisa-Marie A. Müller: Co mě přivedlo k double degree | Unicorn College\nÚVOD / Blog / Lisa-Marie A. Müller: Co mě přivedlo k double degree\nráda bych vám odvyprávěla krátký příběh o svém pobytu na Unicorn College. Abych vysvětlila, proč jsem se rozhodla vyrazit do Prahy a studovat vysokou školu s tak poutavým jménem, musím se poněkud vrátit v čase. Během střední školy ve Vídni jsem jeden semestr studovala v USA a jakmile jsem odmaturovala, rozhodla jsem se strávit rok dobrovolnickou prací v Bolívii.\nVždycky jsem chtěla poznávat daleké země, prozkoumávat jejich kulturu odlišnou od té své a cestovat po světě. Tohle zřejmě může tvrdit prakticky každá mladá žena v mém věku. Tak proč jsem se pak přestěhovala do Prahy, která mimochodem leží ve skutečnosti blíž, než některá města v mé vlastní zemi? Jednoduché rozhodnutí.\nBěhem roku, kdy jsem si od studia dávala pauzu, jsem v Jižní Americe pracovala jako učitelka. Tam jsem také začala oceňovat vzdělávací systém, kterým jsem po tolik let v Evropě procházela, aniž by mi došlo, jakou výsadu mám. Nechci tvrdit, že v jiných zemích není vzdělávací systém dost dobrý, ale uvědomila jsem si, že bych měla být vděčná za studijní možnosti, které se mi otevírají blízko domova, a že si mohu vybrat prakticky jakoukoli cestu, kterou si zamanu. Přístup ke vzdělání je privilegium a mít přístup k vynikajícímu vzdělání je něco, co si ani nezasloužím. Když už tu však taková možnost je, pevně se jí chopím, budu si jí vážit a vytěžím z ní maximum!\nKdyž jsem byla zapsaná do prvního ročníku bakalářského studia v programu Mezinárodního managementu ve Würzburgu v Německu, měla jsem se rozhodnout, kde chci strávit svůj rok na zahraničním pobytu. Rozhodování nebylo složité, protože jsem chtěla dosáhnout na double degree, které poskytují tři partnerské vysoké školy v Evropě. Dvě z nich jsou ve Finsku a jedna s bezvadným názvem v Praze. Ta v Česku mě zaujala víc, a tak jsem si řekla, že bych se měla dozvědět něco víc o sousední zemi. Zanedlouho už jsem obývala krásný byt se dvěma Čechy, vyznávajícími ironii a černý humor. Dokonalé!\nStudium na Unicorn College jsem si opravdu užila. Ani to nevypadalo jako studium vysoké školy, spíš jako práce ve firmě. Otevřelo se mi velmi přátelské prostředí, kde se každý zná jménem a každého zajímá ten nejlepší možný výsledek vycházející ze spolupráce mezi týmem učitelů a studentů. Výuka se odehrávala v malých pracovních skupinách od dvou do sedmi lidí. K dispozici byl zdarma kávovar, za jaký by se nestyděla žádná firma.\nDva semestry jsem studovala ekonomii a management, ale přitom jsem mohla docházet na tolik IT předmětů, na kolik jsem chtěla. To byla další skvělá příležitost, protože technologické dovednosti budou v budoucnu velmi žádané a určitě se vyplatí projít si kurzy programování a dozvědět se něco o bezpečnosti a ochraně dat. Navíc přednášející jsou vysoce kompetentní a zřídkakdy se stalo, že bych chtěla vynechat přednášku.\nPředměty nebyly jednoduché a především čeština byla opravdová výzva. Ale vyučující mne i mé kolegy celou dobu podporovali a předali nám spoustu dovedností, za které jsem teď opravdu vděčná. Mimo to Praha je krásné město, které si každý student zamiluje. Spoustu odpolední a víkendů jsem strávila v galeriích, muzeích, kavárnách, parcích, sportem a také tím, že jsem si po večerech občas pochutnala na českém pivu. V Praze se opravdu nudit nebudete!\nNejpřínosnější na mém pobytu v České republice ale nebyly ani ty báječné zážitky na Unicorn College, ani krásy města Prahy. Může to znít jako klišé, ale nejlepší na tom všem byli přátelé, které jsem si tu našla: lidé se skvělým smyslem pro humor, jaké člověk jinde nenajde.\nLisa-Marie A. Müller,


Vyberte si z široké nabídky ověřeného ubytování v oblíbených městech na portálu hotel.cz. Ubytování Česká Skalice a mnoho dalších hotelů a penzionů za nejnižší ceny v okolí. Například ubytování Hradec Králové, ubytování Náchod. Žádné rezervační poplatky, platba na místě.\nHotely a levné ubytování v Česká Skalice\nČR -> Královéhradecký kraj -> okres Náchod -> ubytování Česká Skalice\nHotel nabízí ubytování v jedno až čtyřlůžkových pokojích, suitech či apartmánech se sprchou, WC, TV se SAT a s internetovou přípojkou. Hotel nabízí kulečník, petangue, stolní hry, projekce, úschova kol, hotelové...\n8.7 (59 hodnocení)\nObjekt nabízí příjemné ubytování v rodinném penzionu, zrekonstruovaném areálu bývalého Statku. Areál tvoří tři samostatně stojící budovy s okrasnou zahradou a venkovním bazénem. V jedné budově je k dispozici pět kompletně...\nPenzion Habr leží jen pár desítek metrů od přehradní nádrže Rozkoš a několik málo kilometrů od Ratibořic a přírodní památky Babiččino údolí. Celková kapacita penzionu je 23 lůžek. Nabízí nejen levné ubytování ale díky...\nStylový Zámecký Zahradní dům Ratibořice je situován ve známém Babiččině údolí v České Skalici. Zdejší ubytování v domě obklopeném zámeckými zahradami nadchne milovníky historie, příběhů Boženy Němcové a krásné okolní...


Ředitel krumlovské nemocnice se rozloučil, je třeba najít nového - Českokrumlovský deník\nŘeditel krumlovské nemocnice se rozloučil, je třeba najít nového\nSe zaměstnanci a pozicí ředitele nemocnice se v minulém týdnu rozloučil bývalý primář interny Jindřich Florián. Odstoupil z funkce ředitele poté, co byl k rezignaci vyzván hejtmanem za to, že se při očkování proti covidu stoprocentně nedržel toho, kdo má na očkování nárok, aby nemusel zbylé vakcíny zlikvidovat.\nJindřich Florián. | Foto: Deník / VLP Externista\n„Rezignoval jsem na pozici předsedy představenstva Nemocnice Český Krumlov, a.s.,“ řekl Jindřich Florián. „Je třeba říci, že výzva k mé rezignaci byla oprávněná. Nedokázal jsem beze zbytku plnit hejtmanova nařízení a několikrát jsem se řídil svým úsudkem, aniž bych hejtmana informoval.“\nJindřich Florián ocenil dosavadní práci zdravotníků a kolegů. „Jsem si jist, že většina z vás pracovala s maximálním úsilím ve prospěch našich nemocných. A v minulém roce jste dokázali jít v řadě případů za hranice svých povinností a možností. Na úkor svého pohodlí, volného času, rodiny. Všude, kde byly uši ochotné tomu naslouchat, jsem toto zdůrazňoval.“\nČeskokrumlovskou nemocnici dočasně povede člen představenstva Mgr. Vojtěch Remeň. Jindřich Florián se tak po dohodě s primářem Pavlem Hausdorfem zařadil zpátky mezi lékaře interního oddělení. „Pravděpodobně na zkrácený úvazek,“ dodal Jindřich Florián. „O mém nástupci jsem hovořil s hejtmanem jen obecně.“\nA shrnul: „Předávám nemocnici ekonomicky silnou. Připomínám druhé místo v hodnocení finančního zdraví mezi 154 nemocnicemi v loňském roce. Předávám nemocnici, která má po Č. Budějovicích druhé nejvyšší platy v Jihočeském kraji. Nemocnici, která je velmi slušně a moderně přístrojově vybavená, přibližně z poloviny nová nebo rekonstruovaná. Předávám ovšem také nemocnici, kde chybí několik kvalifikovaných lékařů a mnoho středních zdravotnických pracovníků. Cíl vylepšit personální situaci se mi splnit nepodařilo. Předávám nemocnici, která s těmi zaměstnanci, kteří jí zůstali věrni, udělala ohromný kus těžké práce.“\nCo bude nyní následovat? “Jak to teď bude dál, bych také ráda věděla. To musí říci pan hejtman,“ konstatovala předsedkyně představenstva Jihočeských nemocnic, a. s., Zuzana Roithová. „Myslím, že novým ředitelem by měl být někdo z nemocnice, někdo, kdo ji zná. Pan hejtman to s námi zatím nekonzultoval. V této situaci, kdy zůstali jenom tři členové představenstva krumlovské nemocnice, určitě není možné, aby to takto zůstalo natrvalo. Byla bych ráda, aby se to dořešilo co nejdříve.“\nRada Jihočeského kraje ve čtvrtek vzala na vědomí rezignaci ředitele českokrumlovské nemocnice Jindřicha Floriána. Ten tak z vedení nemocnice odchází k čtvrtku 28. ledna. Chod nemocnice však ohrožen nebude, protože představenstvo Nemocnice Český Krumlov je i při třech členech schopno činit všechna důležitá rozhodnutí. Potvrdil to hejtman Martin Kuba.\nMontážní dělníci mechanických zařízení, 16 800 Kč Řidič sk. C+E, řidič sk. C, 40 000 Kč Obchodní zástupce/kyně pro jižní Čechy, 22 000 Kč Vrátný/ná, 15 200 Kč Obsluha strojů na balení, plnění, etiketování, 15 200 Kč Mechanici a opraváři zemědělských a lesnických strojů, 28 000 Kč Obchodní zástupce/kyně, 30 000 Kč Operátor výroby - výroba kosmetické tužky - Výběrové řízení 6.10.2020 v 9:00 hodin, 19 000 Kč\nRenault Megane servisní knížka, koupeno v CZ Renault Megane koupeno v CZ Renault Megane první majitel, servisní knížka, koupeno v CZ Renault Megane první majitel Renault Laguna servisní knížka, koupeno v CZ Renault Scenic první majitel Renault Laguna první majitel, servisní knížka, koupeno v CZ Renault Megane servisní knížka, koupeno v CZ\nMalonty Prodej domu Loučovice Pronájem bytu 1+1 Hořice na Šumavě Prodej domu Kaplice, Na Vyhlídce Prodej bytu 3+1 Český Krumlov, Pod Sv. Duchem Prodej domu Věžovatá Pláně Prodej domu atypický Mirkovice Prodej domu Malonty Prodej domu


World of crazy Dreamer - ~cyklus Fate est un salaud *FEUS*..*POZASTAVENO* - Embodied memories\nÚvod › ~cyklus Fate est un salaud *FEUS*..*POZASTAVENO* › Embodied memories\nNěco příjemně chladilo jeho rozpálenou pokožku a volalo ho ze světa snů do přítomnosti. Pomalu, skoro jako ze strachu, otevřel své pomněnkové oči, upírajíc je na holý strop. Cítil se podivně… uspokojený, ale zároveň tak odporně využitý. Hlavu ztěžklou, duši rozbolavělou a srdce…srdce zlomené. Rozervané na maličké kousíčky, které se už zřejmě nedaly slepit. Věřil…on věřil že se k němu už bude chovat hezky…slíbil to...\n„On to slíbil!“ křičel nahlas.\n*Běžel tak rychle, jak mu nohy stačily. Potřeboval se dostat co nejdál, aby mohl utéct té bolesti, která zaplňovala jeho srdce, duši i mozek. Musel se dostat pryč. Z očí se valila jedna slza za druhou. Znemožňovaly mu jakýkoli výhled, ale přesto běžel dál. Nemohl zastavit. Kdyby to udělal, zhroutil by se na místě. Prosil by, škemral o slitování, ale to nechtěl. Měl svou hrdost. Ano, měl ji a potřeboval si ji uchovat, aby přežil, leč věděl, že dřív nebo později se své hrdosti bude muset vzdát. Batoh na zádech poskakoval při každém jeho kroku a těch několik málo věcí, na kterých mu záleželo, chrastilo do rytmu jeho běhu. Nohy ho bolely, ale přinutil se pokračovat. Už tak nechal kus svého srdce tam, kde to miloval, kde se narodil a vyrůstal. Tam, kde byl doma. Nový příval slz mu zaplavil obě oči a volně se spustil po tvářích dolů. Běžel…pořád běžel, aniž by měl cíl. Cítil potřebu utéct, a tak utíkal. Rychle si stíral nové a nové slzy, aby vůbec viděl na cestu a sem tam mu z úst unikl vzlyk či sten. On...jeho bratr…on... prudce se zastavil a klesl na kolena. Objal svá ramena tak pevně jak jen to šlo a dal se do žalostného nářku, který naplnil celý břeh řeky, ke které doběhl. Plakal, sténal a křičel bolestí, jež se mu usadila v srdci jako neodstranitelný příživník a živila se na jeho utrpení. Křik nabíral na intenzitě, ale on nemohl přestat. Potřeboval to dostat ze sebe ven a bylo mu úplně jedno, jestli byl někdo poblíž. Chtěl…ani nevěděl, co chtěl, ale potřeboval to ze sebe dostat… a tak plakal. Vzlyky se div nezadávil. Předklonil se ještě víc, až se hlavou téměř dotkl země a jeho nářek se ztišil. Nyní seděl na zemi jen s otevřenou pusou a pevně semknutýma očima. Nehty se zarývaly do kůže a vytvářely na ní krvavé šrámy. Nemohl tu bolest překousnout, nemohl se přes ni přenést a nemohl ji eliminovat...nemohl udělat nic.\n„SLÍBIL JSI TO!“ zařval z plných plic. „SLÍBIL JSI TO A PORUŠIL! PROČ?!“ křičel dál, aniž by tam někdo stál. On tam však někdo stál. Stál přímo za ním, tiše sledujíc jeho zoufalství, které ho mučilo. Chtěl si k němu kleknout, obejmout ho a pevně ho k sobě přitisknout. Chtěl jeho tělo cítit na svém a omluvit se mu, ale nemohl. Nemohl udělat nic. Stejně tak, jako mladík choulící se na břehu řeky.\nZ nebe se spustil studený déšť, který se během dvou vteřiny proměnil v liják. Snad jakoby jenom on měl nad mladíkem slitování a chtěl z něj všechno smýt. Urputně se snažil smýt pochybnosti, pocit zrady a naprostou beznaděj, ale marně. Jen ho trochu zchladil, ale dál cítil neuvěřitelnou bolest. „PROČ?!!“ zaječel znovu, doufajíc v odpověď. Muž stojící za ním se poprvé od svého příchodu pohnul. Jen jeden krok a okamžitě se znovu zastavil. Nastavil tvář dešti. Nechal ho, aby jím prostoupil, aby mu vyčistil hlavu, než mu odpoví. Ani pro něj to nebylo lehké. Ba co víc, bylo to pro něj snad ještě daleko horší. On mohl za to, co se mu stalo, byť to dělal pro jeho dobro… aby ho uchránil…\n„Odpusť...já…musel jsem…“ zašeptal, ale věděl, že ho slyšel. Cuknutí mu bylo jasnou odpovědí. Chlapec, choulící se na zemi, se pomalu zvedl a ještě pomaleji se otočil. Hlavu skloněnou, oči pevně semknuté mokré od slz a od deště. Ruce stále objímaly křehké promočené tělo, působíc jako jediná záchrana před zhroucením.\n„Tys musel?...musel...?“ šeptal nevěřícně mladík s hnědými vlasy. Nemohl uvěřit slovům osoby, jež nadevše miloval celým svým srdcem. Do níž vkládal veškerou svoji důvěru…svoje srdce. Prudce zvedl hlavu. „Tys musel?! Nemusel si nic! Nemusel si vůbec nic, Leone, jen držet jazyk za zuby! Slíbil jsi to! Slíbil jsi to a zradil si mě!! NENÁVIDÍM TĚ! Slyšíš?! Nenávidím!“ křičel na něj hystericky, na což měl právo. Zradila ho osoba, od které by to v životě nečekal. On…on to slíbil…\n„Valene, poslouchej mě!“ prosil ho Leon, když přišel o další krok blíž a Valen o krok vzad. Rychle kroutil hlavou ze strany na stranu, čímž se mu mokré vlasy přilepovaly na uplakaný, zarudlý obličej.\n„Ne, ne! Běž pryč, Leone! Nechci tě už nikdy vidět!“ máchal zuřivě rukama a jeho slané slzy se míchaly se sladkými slzami nebe. Leon k němu přiskočil, pevně ho chytil za ruce kolem zápěstí a zatřásl s ním.\n„Valene, prosím! Já jsem nechtěl, věř mi, prosím!“ naléhal na něj. Nechtěl o něj přijít, nemohl o něj přijít. Byl jediný, na kom mu záleželo, koho měl doopravdy rád a pro koho by položil život. Odmítal si připustit představu, že by ho už nikdy neměl vidět, nikdy se ho nedotknout a nikdy se s ním už nezasmát. Tohle nechtěl. Jenže Valen se cítil tak neskutečně zrazený, že jeho srdce naplnila nenávist. Nenávist, místo které tam kdysi byla láska. Zatnul pěsti, snažíc se z jeho sevření nějak vyškubnout. Delší vlasy měl přilepené přes oči, jak sebou zuřivě škubal, oči zavřené. Leonovi ten pohled rval srdce.\n„Tak proč jsi to udělal?! Proč jsi to udělal, když jsi nechtěl?! Řekni mi proč!“ přestal se vzpouzet, nohy ho neunesly a on spadl na kolena, strhujíc Leona s sebou. Ten ho vyděšeně pozoroval. Jeho hlavu sklopenou k zemi, odevzdaný bolestný výraz ve tváři…jeho tělo, třesoucí se zimou a vzlyky. Co sem to udělal, naříkal v duchu. Přiblížil svojí hlavu k Valenově, aby mu naposledy byl blízko. Pro tuhle chvíli věděl, že je to naposledy co ho vidí. Aspoň zatím. Opřel si čelo o jeho hlavu, stále držíc jeho ruce v pevném stisku. Déšť přidal na intenzitě a vytvářel kolem nich jakousi prapodivnou melodii smutku. Když se kapky dotýkaly hladiny řeky, znělo to jako nářek statisíců dětí.\n„Poslouchej mě, Valene, aspoň naposledy. Věř mi, že jsem to nechtěl udělat...nechtěl, ale udělal jsem to, pro to není omluvy. Chci ale, aby sis zapamatoval jednu věc.“ Naklonil se blíž k jeho uchu. „Miluju tě,Valene.“ Políbil ho na mokré čelo, naposled si vychutnal dotek jeho kůže a vůni jeho vlasů, než se zvedl a pomalu zmizel z jeho obzoru. Valen tak zůstal sám sedět na rozmočené zemi, rozechvělý, zdrcený a zrazený.\nZ očí se mu valily potoky slz, stejně jako tenkrát. Slíbil jsi, že se k němu už nikdy nepřiblíží, že ho bude nenávidět do konce svého života…ale nedokázal to. Po tom všem co mu dělal v dětství, co mu dělal teď, po těch všech utrpeních, kterými si prošel, ho nedokázal nenávidět tolik, jak by si přál. Osten nenávisti tam byl, ale větší část jeho srdce pohlcovala znovu nabitá láska k němu. Nechtěl to, odmítal to, ale srdci se poručit nedalo. Ne po tom, co si spolu toho tolik prožili. Prostě ne. Bezmocně zavřel oči a nechal slzy volně stékat po tváři a vpíjet se do měkkého polštáře v černém povlečení s obrovskou červenou růží uprostřed. Růže…měl je rád...moc rád…\n„Ach, Leone…ty grázle, co mi to děláš…?“ zašeptal do ticha pokoje.\n„Dělám ti spoustu věcí, které bych nechtěl,“ překvapila ho stejně tichá odpověď, až sebou na posteli škubnul. Vylekaně se otočil ke dveřím, ve kterých stál jeho bratr v celé své kráse a upíral na něj své čokoládové oči. Snažil se uhnout pohledem, ale ty oči mu to nedovolovaly. Ne po té vzpomínce, kterou si skoro znovu prožil. Svrběly ho prsty, jak ho chtěl obejmout, utopit se v jeho náruči, ale zakázal si to. Měl ho nenávidět! Ne milovat!\nLeon si všimnul mokrých cestiček hořkosti na bledé tváři. Odstoupil od dveří, aby je mohl za sebou neslyšně zavřít. Valenovi se při tom gestu stáhlo hrdlo. Nemohl tušit, co s ním chce Leon provádět. Pravdou bylo, že on s ním nechtěl dělat nic. Uslyšel ho křičet tak moc známá slova a musel se jít přesvědčit, jestli je v pořádku. Až na stopy slz a zdrceného výrazu v pořádku byl. Sedl si na okraj jeho postele a jen se na něj díval. Nepromluvil, nepohnul se, snad ani nedýchal…jen se na něj díval, z čehož byl Valen trochu vedle. Neměl rád, když se na něj dlouho někdo díval. Díval se do těch jeho čokoládových očí, kterými ho doslova hypnotizoval a nezmohl se na pohyb. Otevřel pusu, že něco řekne, ale vzápětí ji zase zavřel, protože mu slova uvízla v krku.\n„Ne..." konečně se odhodlal něco říct, ale Leon mu položil prs na ústa.\n„Pššš," umlčel ho a zadíval se mu hluboko do jeho pomněnkových očí. „Už je to dlouho. Nehorázně dlouho na to, abych se z toho zbláznil," šeptal a nespouštěl ho z očí. Pravou rukou ho pohladil po tváři a pak palcem jemně po rudých plných rtech. „Nejspíš ani netušíš, jak hrozně jsem se cítil, jak hrozně mi bylo, když jsi odešel," mluvil dál. Rukou se přitom přesunul do jeho jemných havraních vlasů. Valenovi při tom gestu přeběhl mráz po zádech a naskočila mu husí kůže.\n„Proč mi tohle děláš?" zakňoural téměř neslyšně a sklopil zrak. Leon ho však donutil, aby se na něj znovu podíval. Chytil ho jemně za bradu a zvedl mu hlavu tak, aby se mu díval do očí.\n„Jedenáct let...už jedenáct let, Valene, tě nevidím jako svého mladšího brášku." Řekl to s tak vážným a zároveň zoufalým pohledem, že Valen jakoby zamrzl. „Nedokážeš si ani představit, jaké to je, dennodenně bojovat s touhou tě mít, dotýkat se tě jinak, než jako svého mladšího bratra. O to víc, když každým dnem ta touha narůstá, sžírá celé tvé tělo a ty s tím nemůžeš absolutně nic udělat. Jen se dívat, jak ti tvůj mladší bráška roste před očima a je každým dnem krásnější a svůdnější než dřív," promlouval dál k čím dál tím víc zkoprnělému Valenovi. Jeho drobným tělem teď otřásaly tiché vzlyky a zrak upíral na černé povlečení. Leon chvíli nehnutě seděl a díval se na tu hromádku neštěstí před ním. Nejhorší pro něj bylo, že všechno, co právě řekl, byla pravda. Ano, to on mohl za všechny jeho útrapy. To on mohl za to, že celé čtyři roky přežíval jako bezdomovec, který prodává vlastní tělo, aby přežil. Po chvíli se přeci jen odhodlal a vzal Valenův obličej do dlaní. Zvedl ho tak, aby mu viděl do očí a opřel si o jeho čelo to své.\n„Odpust já...já jsem nechtěl, já...já musel…odpust," omlouval se mu zlomeným hlasem. „Prosím, odpust mi to...tohle jsem nechtěl...tohle ne." Byl ze všeho už tak vyčerpaný a zničený z toho, co kvůli němu Valena potkalo, že začal plakat také. „Já...já tě chtěl jen ochránit...tohle jsem nechtěl...to jsem opravdu nechtěl...odpust mi to, prosím," omlouval se mu dál mezi vzlyky. Valena tohle překvapilo. Nikdy v životě...nikdy, neviděl Leona brečet. Když se zranil, ani když byl hodně šťastný, dokonce ani, když byla matka nemocná. Nikdy ho neviděl uronit slzu. Vždy ho viděl jen jako svého silného staršího brášku. V některých situacích možná až necitelného. Tohle snad neni pravda...proč to dělá? Jak mu mám po tom všem věřit? Sakra, Valene, vždyť to byl on, kdo tě zradil. Byl to on, kdo porušil slib...ale je to můj bratr, co když k tomu měl důvod? Ty slzy jsou přeci skutečné...Tak se přece vzpamatuj, Valene! Copak už jsi zapomněl, co ti provedl? Neni to ani pár hodin, hádal se sám se sebou v duchu. Byl tak zmatený, že si nedokázal pořádně utřídit svoje vlastní myšlenky.\n„Leone, j..." nestačil ani doříct větu, když mu Leon za bradu nadzvedl hlavu a políbil ho. Co ho zarazilo ještě víc, bylo jak. Tak...něžně, s neskrývanou láskou a vášní. Nemohl se bránit, ani kdyby chtěl. Tohle ho dokonale odzbrojilo. Ten jediný polibek v něm vyvolal nepopsatelné pocity a na povrch vypluly vzpomínky, které už dávno uzamkl v hloubi své mysli. Vzpomínky, které mu tolik připomínaly, co všechno ztratil.\n*Nechal si tvář hladit vyšlým sluncem a letmo se při tom usmíval. Krásná rána měl rád už od malička a vždy zůstával v posteli, kterou prohřívaly sluneční paprsky, déle. Kolikrát vstával až ve dvě odpoledne, když mu do pokoje přestalo svítit slunce. Kdysi požádal rodiče, jestli by mu nemohli jednu zeď probourat a místo cihel a kamenů dát jen sklo. Dívat se na východ slunce byla ta nejkrásnější aktivita celého dne. Tedy až na jednu věc.\nDomem se ozvalo hlasité třísknutí dveří, oznamující příchod rodinného člena, na kterého čekal. S úsměvem na tváři se zvedl, upravil si košili a s neskrývaným nadšením seběhl černé schody dolů do haly. Jen co tam doběhl, prudce se zastavil. Byl to sice ten, kterého čekal, ale nebyl sám. Nějakou chvilku stál jako přikovaný, žilami mu prostupoval vztek a malé bodnutí u srdce. Ani jeden si ho nevšimli…nevšimli si jeho ublíženého výrazu ani zatnutých pěstí. Lehce znechuceně se na ně díval. Nedivil se, že ho ani jeden neviděl, protože jeho starší bratr měl moc práce s prozkoumáváním dívčích mandlí. Nechtěl…nemohl si připustit píchnutí u srdce ani nával vzteku, který cloumal s jeho tělem i duší. Bože, on měl takový vztek! Přesto se snažil zachovat chladnou hlavu a odkašlal si, aby dal aspoň nějak najevo, že tu někdo je. Odkašlání svůj účel splnilo a hned na to se na něj upřely dva páry očí. Jedny temné, jako hořká čokoláda a druhé modré, jako ranní nebe. Tyhle tady rozhodně nečekal…Tmavé oči dvakrát zamrkaly, než se jejich majitel rozhodl promluvit.\n„Copak chceš, Valene? Nevidíš, že rušíš?“ přitáhl si brunetu blíže k pevnému tělu, v očích podivný výraz. Valen, který upíral oči na jeho objetí, a kterému to více či méně ubližovalo, si olíznul suché rty. V hrdle mu najednou vyprahlo. Vztek, vystřídala nervozita a nejistota.\n„Ahoj, Valenku,“ pozdravila brunetka s úsměvem na tváři. Onen úsměv ho zabolel víc, než pohled na to, jak ji svírá v náruči.\n„Já jen...já...“ zakoktal se, vyvedený z míry pohledem na ně dva. Nechtěl, aby cítil to co cítil právě teď, ale jeho mysl si nemohla pomoct. Zaplavil ho pocit žárlivosti...na ni, což bylo to nejhorší, jež ho mohlo potkat. Nemohl na ni žárlit! Nechtěl!! Nohy se mu rozklepaly, jako když tenkrát jeli na horské dráze, co jela i vzhůru nohama…Po krku mu sjela ledová kapička potu. Upřený pohled bratrových očí mu na klidu taky moc nepřidával. Kdyby mohl, na místě by se nad touhle situací začal beznadějně smát. Tak moc ho to ubíjelo... Všechno za ně vyřešila brunetka. Vymanila se z pevného obětí, aby mohla Valena pohladit po tváři, čímž mu nevědomky způsobila ještě větší bolest…tu duševní…\n„Ale no tak. Pověz, copak máš na srdci.“ Vlídný úsměv mu udělal další zářez na již tak pořezaném srdci. Skoro se mohl řadit do skupinky mezi emaře…jen kdyby bylo srdce vidět a každý si ho mohl prohlédnout. Další olíznutí a další pokus o odpověď.\n„Já...jen jsem nečekal, že tě tu uvidím…měli...měli jsme jít s Leonem hrát volejbal,“ vysoukal ze sebe nervózně, protože ho Leon stále pozoroval upřeným pohledem, téměř jako by ho chtěl podrobit nějaké zkoušce nebo něčemu takovému...Nechápal to. Dívka ho pohladila po tváři, tak jako to dělala vždycky, když byl nervózní. Netušil jak to dělala, ale její dotek ho dokázal uklidnit tak, jak to nedokázala ani tabulka čokolády, a že na té slušně ujížděl.\n„Omlouvám se, že jsem vám do toho takhle vpadla, ale,“ nestačila to doříct a hned ji přerušil autoritativní hlas.\n„Nemáš se vůbec za co omlouvat, miláčku. Nemohu se ti pořád věnovat, Valene! “ Pronášel to s takovým chladem, až se Valenovi stáhlo hrdlo. „Najdi si někoho, s kým budeš trávit svůj čas a ne, že budeš pořád závislý jen na mě, či na ni...dospěj, bratře.“ Při prvních slovech se ale nedíval na ni, nýbrž na mladšího bratra. Bylo mu jedno jaký dopad budou mít ta slova na Valena.Ten byl v ještě větším šoku a nervozitě, že mohl sotva mluvit. Poraženě sklopil hlavu k zemi. Dělal to vždy, když neměl co říct. Leon si ho ještě chvilku prohlížel, než ji vzal kolem pasu a s pohledem upřeným do toho Valenova, se s ní odebral po schodech nahoru, do svého pokoje. Valen to vše tiše pozoroval s velkou bolestí a smutnýma očima. Mrzelo ho, jak se k němu Leon zachoval a ani jeho chování nechápal. Myslel si…věřil, že mu nevadí chvilky trávené s ním…asi se spletl. Se stále smutnějšíma očima si vzal klíče od domu, jež vysely na věšáčku, a rychle vypadl ven. Odmítal se stát svědkem něčeho, co by ho jisto jistě poznamenalo do konce života, leč ani nevěděl proč.\nRozhodl se k radikální věci. Nebude se tolik poutat na svého bratra, který už zjevně o jeho přítomnost absolutně nestál. Tak proč se mu „vnucovat“. Bratrské dny se očividně ztratily v neznámu a nemělo cenu se utápět ve vzpomínkách na ně. Smutně se pousmál. Chtěl by to vrátit. Opravdu chtěl, ale nějak vycítil, že už to nebude možné. Netušil jestli kvůli němu, nebo Leonovi… Nechal vítr, aby si hrál s jeho vlasy, zatímco poslouchal svoji oblíbenou hudbu. Uklidňovala ho a dávala mu možnost vidět svět aspoň na tři minuty úplně z jiného pohledu. Kolikrát to stačilo na zahnání deprese i jiných pocitů. Stačilo jen správně v mp3 navolit požadovaný song a „změna“ reality mohla začít. Trochu roztáhnul ruce od sebe, aby ho vítr mohl pohltit kompletně celého. Nechal se hýčkat, hladit a osvěžovat. Vítr se v tuhle chvíli zdál jako ten jediný a nejlepší přítel. Myšlenky volně proplouvaly celou myslí, některé ven, některé zůstaly na svém místě. Pro něj teď existoval jenom jediný song, který mu proudil do uší, mozku a do srdce, kde se uložil, rozlévajíc příjemný uklidňující pocit. Zhluboka se nadechl, vtahujíc vůni vody smíchanou s vůní větru hluboko do sebe.\nZ malého kopečku kde stál, měl dobrý výhled na celé jejich město a okolní krajinu. Vždy sem chodil přemýšlet, uklidnit se, či se učit. Nikdo jiný na to místo nechodil, protože se k němu poutala hrozivá historie. Původně zde měli nějací lidé umlátit kusem dřeva mladou ženu a následně ji rozřezat na malé kousíčky, které zakopaly právě do onoho kopce, na kterém stál. Lidé, obývající město, byly asi velmi pověrčivý, nebo zbláznění z různých filmů, ale jemu zde bylo prostě nejlíp. Ani doma se necítil tak uvolněně, jako právě zde. Vítr se šikovně dostal i za jeho oblečení a jal se hladit jeho pokožku. Skoro jakoby věděl, že to potřebuje, nebo že to má rád. Sám pro sebe se pousmál. Tohle bylo dokonalé.\nSvrbění v zátylku, jež se už nedalo ignorovat, ho přinutilo otočit se. Kousek pod sebou zahlédl nějakého mladého muže. Měl taktéž dlouhé vlasy, ale hnědé. Vlály mu kolem obličeje a Valen si na chvilku myslel, že z nebe sestoupilo podivné stvoření. Jasně modré oči, které se upíraly na jeho osobu, zářily i na tu vzdálenost, která je dělila a Valenovi z toho naskočila husí kůže. Bledá pleť kontrastovala s mužovým černým koženým kabátem a vysokými černými botami. Nevypadal na to, že by byl zdejší, což dokazovaly i jeho lehce zešikmené oči. Že by nějaký cizinec? přemýšlel Valen, dívajíc se mu do tváře. Oběma vlály vlasy přes obličej, ale jediný Valen si je musel neustále odhrnovat. Když tak učinil, muž už tam nestál. Zmateně se rozhlédl kolem, ale nikde nikdo. Napadla ho myšlenka o duchách, ale tu okamžitě zavrhnul. Ovšem ten muž se mu vryl do paměti. Kdo to byl?\nNechal se líbat, jako by to mělo být na posledy, co ho cítí, co ho hladí…drží ve své náruči. Nedokázal tam nečinně sedět a i přes nastalou situaci a jeho vnitřní boj, se do polibku zapojil. Jeden jazyk se snažil získat nadvládu nad druhým a ruce zkušeně přejížděly citlivá místa. Vypustil všechno ze své hlavy, soustředíc se jenom na Leonův jazyk ve své puse a ruce v černých vlasech. Pomalými tahy ho hladil, sem tam zatahal, aby upravil pozici, nebo za ně hlavu stáhl dolů, aby měl lepší přístup k bělostnému hrdlu. Valen si to nechal líbit s tichým sténáním, které spíš připomínalo slabé vrčení.\n*Přišel domů těsně před setměním, akorát na dobrou večeři. Ve velké hale, barvy písku, podal jejich sluhovi svoji bundu a s poděkováním se odebral rovnou do kuchyně. Někdy by si přál, aby neměli tak velký dům. Kolikrát si říkal, že si nakreslí mapu a nejkratší cestičky, jak se dostat co nejrychleji do různých místností. Povzdych, doprovázený následným zasténáním. Zamyšlený zřejmě do někoho, či něčeho vrazil a odporoučel se k zemi, kde si natloukl kostrč. Přejížděl si rukou po rozbolavělém místečku, když zvedal oči. Proto taky nepřehlídnul nabízenou ruku svého bratra. S úsměvem ji přijal a nechal se vytáhnout na nohy.\n„Díky,“ usmál se na něj, ale Leon se na něj jen chladně díval, což Valena zamrzelo. Myslel si, nebo spíš doufal, že večer bude situace mezi nimi klidná, že už to zase bude „ok“. Spletl se. Dostačující důkaz o omylu byly ty ocelové oči, kterých se jako malý bál. Kdyby měl uši a ocas, stáhnul by ho mezi nohy a uši by sklopil co nejtěsněji k hlavě. Trochu se přikrčil, než se odhodlal Leona obejít tichými kroky. Bál se ho…teď se ho vážně bál. V jídelně se tiše usadil ke stolu, vyhýbajíc se mu pohledem. Bál se na něj podívat. Bál se toho, co by uviděl…bál se všeho, co se teď momentálně týkalo Leona.\n„Kde jsi byl tak dlouho,Valene?“ optala se ho matka, když jim sluha naléval polévku.Valen, jehož ruce byly pod stolem nervózně spojené, se na ni mírně usmál.\n„Jenom jsem se procházel po okolí.“ Poděkoval sluhovi, jak bylo jeho zvykem, přestože to nikdy z celé rodiny nedělal. Ten se na něj laskavě usmál, odcházejíc do kuchyně. Valen si nabral na lžíci dobrou kuřecí polévku a ruka se mu trochu klepala. Bylo to z toho upřeného pohledu, kterým se na něj Leon stále díval. Nelíbil se mu a okamžitě za ním hledal nějaký záměr, ale žádný nenašel. Jejich matka zvedla chladný pohled od polévky.\n„Byl jsi zase na tom kopci?“ zeptala se ho ledovým hlasem, který ještě podbarvovaly ledové oči. V tomhle gestu si byly Leon a Christine, velmi podobní. Provinile sklopil oči s lehkým kývnutím. Christine si povzdechla. „Kolikrát ti mám opakovat, že na ten kopec nesmíš chodit? Tak kolikrát, Valene?“ opakovala svou otázku, když se jeden z jejích synů neměl k odpovědi. Valen jen tiše seděl a nejradši by utekl, ale kdyby to udělal, zadělal by si na pěkný malér. Proto znovu lehce zavrtěl hlavou.\n„Už ani jednou, matko. Už tam nikdy nepůjdu.“ Lhal, jako když tiskne. Odmítal se vzdát jediného místa, kde mu bylo poslední dobou tak dobře, i kdyby měl v noci utíkat z domu. Prostě to odmítal. Christine se zdála být jeho odpovědí uspokojena, a tak se dál věnovala svému jídlu.\nNěžně pohladil andělskou tvář, dívajíc se mu do očí, které se mu vkrádaly do snů vždy když usnul, po jeho odchodu, za který mohl i nemohl. Nepřestal si to vyčítat, ale jestli chtěl postoupit ve svém životě o něco dál, musel zapomenout… Jen částečně... Nikdy, ani na malou chviličku nepřipustil fakt, že by měl o Valena přijít. To nikdy. Hladově si opět přivlastnil jeho rty. Ne, Valen bude navždycky jenom a jenom jeho…možná že i Shiegův, proto, co pro něj udělal, ale…to bylo ve hvězdách...zatím bude jen jeho. Ničí jiný. Když ho znovu viděl na té ulici, uvědomil si, že jeho bratrský vztah je nenávratně v tahu a nahradil ho vztah o něco žhavější… vřelejší… Láska.\nLíbal ho na víčka, tváře, čelo...mapoval horkými rty celý obličej, nevynechal jediné místečko a Valen si jeho něžnou pozornost nesmírně užíval. Tak moc, až zapomněl přemýšlet a zahodil všechno za hlavu. Bolavý zadek, předváděčku, bolavé srdce…všechno. Chtěl ho..chtěl ho mít u sebe. Teď, v tuhle chvíli ho chtěl mít nejblíž. Chtěl ten známý pocit bezpečí a radosti...chtěl cítit vůni jeho vlasů a pokožky…chtěl všechno, co se týkalo Leona...úplně všechno! Zasténal do ticha pokoje, když ho Leon lehce kousnul do ramene a zatahal za kůži, ruce sevřené v pěst, drtíc povlečení a částečně Leonovu vínovou košili.\n*Pozorně se rozhlédl, zda na chodbě nikdo není. Nechtěl, aby ho matka či otec chytli při nočním „toulání“ a následném „dočasném útěku“ z domu. Naštěstí se nikdy v domě nesvítilo, tak předpokládal, že už všichni spí. Kdo by taky nespal ve tři ráno, že?! Jako myška proklouznul dveřmi od svého pokoje, míříc si to do hlavní haly. Jenže než tam došel, málem dostal infarkt. Téměř u „cíle“ seděl na odpočívadle v chodbě Leon. Chtěl tak moc zapištět, ale tím by se perfektně proradil, a tak se místo toho zakousnul do ruky. Bolestí přivřel oči, ale aspoň nevydal ani hlásku. Po překonání počátečního šoku se na Leona obořil.\n„Co tu ksakru děláš takhle pozdě v noci? Víš ty vůbec, jak sem se lekl?!“ zasyčel potichu. Leon doslova vypadal jako duch. Seděl tam naprosto bez hnutí, s upřeným pohledem na vyděšeného Valene a ještě ke všemu snad ani nemrkal. Na to, že Valen nebyl pověrčivý, ani se nebál při hororech, tohle bylo vážně nechutné. Černé oči se přemístily na ruce, ve kterých držel klíče od domu.\n„Na to samý se můžu zeptat já tebe,“ narážel na klíče a bundu, kterou měl na sobě. Valen se neubránil polknutí a nervóznímu pohledu.\n„No…to...já jen…eh…“ nemohl ze sebe dostat ani hlásku. Jednak proto, že nevěděl co mu odpovědět a jednak to bylo z Leonova pohledu, kterým na něm ulpěl. Vstal z odpočívadla a jal se vydat k mladšímu bráškovi, jež stál strnule uprostřed chodby. Leonův pohled sice nebyl ocelový, ale za to v něm stejně vyvolal prapodivný strach.. Mimoděk začal couvat, dokud mu květináčem nebylo oznámeno, že dál už nemůže. Velké ruce ho přišpendlily ke zdi spolu z hrudí, která se na něj natiskla. Zvedl hlavu, aby se mohl Leonovi podívat do tváře. Teď když byly takhle blízko sebe, vynikl mezi nimi výškový rozdíl. Valen musel zvednout celou hlavu, aby mu vůbec viděl do tváře…ve které se mimochodem mihla stopa touhy, což Valena trochu překvapilo a zarazilo zároveň. Co ho absolutně odrovnalo, byl vlhký jazyk, co z ničehož nic začal přejíždět po jeho krku. Ze všeho nejvíc si přál, aby ho tady „oblizoval“ poltergeist, který bezpochyby v domě byl, a ne starší bratr, ke kterému poslední dobou cítil až moc vřelé city, které už vůbec nebyly bratrské. Nikomu to neřekl, protože se bál...bál se reakcí, bál se především rodičů, kteří by ho nejspíše vydědili, ale především se bál, že by tím odhalením ztratil Leona… a to ani v nejmenším nehodlal připustit.. „Co...co to děláš?“ unikl mu sten, který byl způsoben skousnutím tenké kůže na krku. Ruce upustily bundu s klíči na zem, kde zůstaly bez povšimnutí ležet. Zatnul čelisti, aby se už nic takového nemohlo opakovat a potajmu si to užíval. Leonovy vlhké rty zkoumaly něžně šíji a vypadalo to, že se nemají k zodpovězení položené otázky. Zavřel oči a aspoň na malou chvilinku si vychutnával vzájemnou blízkost. Nechal ho ať mu položí druhou ruku ze strany na krk a nechal ho, aby ho nasměroval k odpočívadlu.\nLeon ho opatrně položil na samet, dívajíc se mu do očí. Se vším přestal, jen na něj upíral svoje oči. Snažil se proniknout hluboko do Valenovi duše a do jeho srdce… Chtěl vědět co si myslí, protože to, co cítí, se mu zračilo v očích, aniž by to věděl. Jeho citům se něžně usmál, neboť se velmi podobaly těm jeho. Sklonil hlavu o trošičku níž, načež ho ovanul horký trhaný dech. Valen se lehce třásl…\nHlavu nakloněnou na stranu, aby měl lepší přístup, klouby bílé, jak ruce drtily povlečení a rty stažené v přísnou linku, nenechajíc uniknout jediný slastný sten. Leon ale chtěl nějaký důkaz o Valenově touze. Touze po jeho polibcích a dotecích...po všem, co mu nabízel a po všem, co se mu chystal dát. Zintezivněl svoje slastné mučení, rozhodnut z Valena dostat to, co chtěl…důkaz touhy. Valen se propnul v zádech. Chtěl se mu naservírovat jako nějaký předkrm, ale… přesto, že se nechal takto opečovávat, že dovolil Leonovi ochutnat jeho tělo a rty, že ho nechal si s ním hrát...přesto všechno se mysl zcela nepodvolila přání těla a Valen se mu prostě nemohl jen tak odevzdat, i když po tom toužil… jeho mysl a tělo si dost tvrdě protiřečili. Nastal boj, který musela vyhrát jedna strana a na Leonovi záleželo, která to bude... Valen to nemohl rozhodnout…\n*Na chvilinku zavřel oči, aby ovládnul třas, který z ničehož nic ovládl celé jeho tělo. Když je otevřel, Leon se nad ním ještě pořád skláněl s nic neříkajícím výrazem, jež se nedal nijak prokouknout.\n„Proč to děláš?“ otázka která ho svrběla na jazyku. Byla tu možnost, že Leon mohl o jeho…ehm...jak to nazvat...zkratu jeho mysli a srdce?...vědět, ale Valen si z celého srdce přál, aby ne. To riziko, že ho ztratí, bylo moc vysoké…nebo ne?\n„Není to dost jasné,Valene?“ zapředl tiše jen pro Valenovy uši. Mladší z nich záporně zavrtěl hlavou. Jestliže věděl o jeho citech k němu, potřeboval to ale slyšet...potřeboval slyšet, že i on je na stejné vlně nebo naopak…že je tím znechucen. Kdyby ale byl znechucený, zřejmě by nedělal tohle. Valenovi se stáhlo hrdlo očekáváním. Leon se nad tím jenom lehce pousmál. Ne, neřekne mu to. Ještě ne. Místo odpovědi na nevyřčenou otázku se sklonil k jeho uchu. „Chci tě.“\nSrdce začalo bít jako splašené, když ho Leon začal líbat na krku a mučivě pomalu pokračoval po jeho nejcitlivějších místech až k bradavkám, kde se zastavil. Začal u levé. Obkroužil ji jazykem a poté ji vsál do úst. Chvíli si s ní hrál, někdy i mírně skousl. Počkal, až byla pořádně tvrdá a pak přesunul svou pozornost k druhé, které se věnoval se stejnou péčí. Valen celý hořel. Celý se třásl a jeho tělo bylo horké jako rozpálená kamna. Snažil se uklidnit svůj zrychlený dech a splašené srdce, ale Leonův horký dech na jeho pokožce mu to nepříjemně stěžoval. Nebo spíš příjemně. Sám v sobě se nevyznal. Jeho mysl, kterou bravurně ovládal od svých 3 let, mu teď byla cizí a jeho tělo si dělalo absolutně, co chtělo...nebo to chtěl i on? Zatímco se Leonova ústa věnovala Valenovým bradavkám, jeho ruce se daly na objevnou pouť po jeho těle. Chtě nechtě, Valen se musel prohnout v zádech, když se jeho nenechavé prsty dotkly jeho nejcitlivějšího místa mezi nohama. Zavřel pevně oči a ještě více semknul čelisti k sobě. Nechtěl...prostě nechtěl ze sebe zase dělat děvku, která sténá při každém dotyku, i když se před chvílí udělala. Když ale znovu otevřel oči, lekl se, jak byl Leon obličejem blízko tomu jeho a prohlížel si ho těma čokoládovýma očima. Jeho pohled byl nečitelný a jemu tak známý. Zatraceně, proč musim pořád zažívat deja vu, stěžoval si v duchu. Tahle situace byla tak podobná té před čtyřmi lety. Tak strašně moc, že se mu z toho chtělo až brečet. A nejen chtělo. Nevydržel ten rentgenující pohled a nápor vzpomínek, na které už si nechtěl nikdy vzpomenout, a po tváři se mu skutálela slza.\n„Proč to děláš?" zeptal se na tak známou otázku, která byla celé čtyři roky nezodpovězená. Na otázku, která byla položena té osudné noci, nebo vlastně rána…a nyní byla položena znovu. Po několikáté za tu dobu, co byl se svým bratrem. A pořád na ni nedostal odpověď. Začínal si myslet, že na ní odpověď nikdy nedostane, ale jeho rty ji samovolně vypustily ven pokaždé, když Leon dělal něco, co se mu líbilo i ne. Valen odvrátil tvář, když se k němu Leon sehnul, aby ho políbil. „Odpověz mi!" zvýšil nepatrně hlas, tak jak mu to jeho nynější stav dovoloval, když ho Leon stále dráždil. Tomu se koutky úst nepatrně zvedly v úsměvu a naklonil se k Valenovu uchu.\n„Není to jasné?" pošeptal mu a jemně skousl jeho ušní lalůček. Valen sebou trhl a obrátil svou tvář zpět k Leonovi, který toho hned využil.\n„N..." chtěl Valen odpovědět na jeho otázku, ale Leon ho polibkem umlčel. Jednou rukou přitom bloudil po jeho nahém rozpáleném těle a tou druhou zajel do jeho černých hebkých vlasů.\n„Protože tě miluju," zašeptal do jeho rtů, když se od něj odtrhl. Když se ta slova dostala k Valenovým uším, překvapením se mu zúžily zornice a v údivu mírně otevřel ústa. Pomalu z toho šoku i zapomněl dýchat. Co se to...co se to se mnou děje? Mám halucinace? To musí být sen, jinak si to vysvětlit nedokážu. Nevěřím svým uším. Řekl právě to, co jsem slyšel, nebo mě jen šálí smysly? Je pravda, co jsi teď řekl, bráško? ptal se sám sebe v duchu, zmatený z nastalé situace.\n„Leone..." vydechl. Leon mu však položil prst na ústa.\n„Šššš," umlčel ho již podruhé za poslední minutu. Podíval se mu hluboce do jeho pomněnkových očí a naklonil se k němu tak blízko, že je od sebe dělilo pouhých pár milimetrů. „Celý ten čas, Valene...Miloval jsem tě a milovat budu, ať se stalo nebo stane cokoliv," řekl a jako důkaz pravdivosti jeho slov ho znovu políbil. Prsty se prodíral jeho vlasy, přičemž je lehce stiskl a tlakem mu zaklonil hlavu. Jazykem sjel z jeho úst na krk, kde zuby znovu zatahal za tenkou kůži. Pokračoval v laskání dál, až se dostal stejně jako předtím k Valenovým růžovým bradavkám, kterým věnoval nemalou péči. Zároveň pravou rukou zajel do Valenova rozkroku, kde ho začal mučivě pomalu dráždit. Valen ten nápor slasti už nevydržel a zasténal, když se Leon dotkl jeho údu.\n„Leone..." vyslovil se zastřeným hlasem jeho jméno a zalapal po dechu, když na svém přirození ucítil Leonův horký dech. Ten se spokojeně usmál, když uslyšel své jméno z těch nádherných plných rtů. Konečně se dočkal toho, že Valen vyslovil jeho jméno jinak než s nenávistí v hlase. Teď v něm slyšel vzrušení a...lásku. Olízl špičku žaludu, vsál Valenův úd do svých úst a začal se pohybovat. Chtěl, aby se jeho bratříček cítil co nejlépe a to v tuhle chvíli dělalo dobře i jemu samotnému, když viděl, jak se Valen červená a sténá jen díky jeho péči. Byl na hranici vnímání. O téhle Leonově péči snil od svých 15 let, kdy zjistil, že je gay. Vlastně to bylo ještě o rok dřív, kdy si přiznal, že ke svému staršímu bratrovi cítí něco víc než bratrskou lásku. Od té doby doufal, že k němu Leon cítí to samé, že mu řekne: "Miluji tě." Ne jako svého bratra, ale jako sobě rovného. A on to řekl...teď po 4 letech. Po těch zatraceně dlouhých 4 letech, kdy od sebe byli odloučeni, to konečně řekl. A navíc způsobem, který mu přivodil zběsilé bušení srdce. Tlouklo mu teď tak rychle, že se bál, že každou chvíli dostane infarkt. Leon mezitím opustil jeho vzdouvající se chloubu a jazykem mapoval Valenovo napnuté tělo v opačném směru.\n„Leone..." vzdychal Valen jméno svého staršího bratra, který se hned po vyslovení svého jména zmocnil Valenových rudých rtů. „Leone, prosím..." vydechl vzrušeným hlasem svou prosbu. Už ale neřekl, o co žádá. Leon to však moc dobře věděl. Ta dvě slova mu stačila, aby pochopil. Znovu Valena políbil.\n„Jsi si jistý?" zašeptal otázku do jeho rtů a vážně se mu podíval do očí. Valen na něj upřel své studánky, které byly rozvířené jako vodní hladina, když se do ní hodí kámen. Chvíli na Leona jen koukal, ale pak celý červený nepatrně přikývl, stále se dívajíc do očí barvy čokolády. Leonův výraz zněžněl. Jednou rukou Valena pohladil po tváři a tou druhou hledal ve stolku vedle postele lubrikant.\nOšetřený nos ho stále ještě trošku bolel, ale nebylo to tak hrozné. Trocha ledu v pytlíčku a byl klid. Hověl si na kožené pohovce barvy noční oblohy, automaticky hladíc hnědou kštici svého mazlíčka. Ten mu s klidem ležel hlavou na nohách, ruce složené vedle sebe a tiše oddechoval. Pozornosti jeho „pána“ ho ukolébaly k spánku. Shiegovi to vůbec nevadilo, ba naopak. Usmíval se. Rád někoho rozmazloval a ještě radši měl výrazy jejich spokojených obličejů, které měli díky němu. Něžně čechral hebké vlasy, jež byly skoro delší než ty jeho a pozoroval polonahé tělo mladíka. Nemilovali se, což bylo v jeho případě divné, ale jen se mazlili. Shiego z ničeho nic potřeboval cítit druhé tělo, ale trochu jinak. Tentokrát bez sexu. Potřeba někoho obejmout, zabořit hlavu do jeho kůže, vdechovat vůni jeho vlasů se tak vystupňovala, že naprosto bez vyzvání vtrhnul na mladíkův pokoj. Toho jakoby to ani nepřekvapilo a s ochotou se mu poddal…tak jako vždy. Z vlasů sjel na obličej. Prsty jemně hladily uvolněnou tvář. Z tváře pokračoval na rty, jež něžně přejel ukazováčkem a pak přes bradu na bledou hruď. Špičky prstů šimraly v různých geometrických tvarech holou kůži, zatímco druhá ruka byla zaměstnána mladíkovými vlasy. Kdyby někdo vešel do pokoje, neuviděl by prostituta a jeho zákazníka, ale muže s láskou v očích a jeho milence, který usnul v klíně osoby, které plně důvěřuje. Shiego mu nikdy fyzicky neublížil a Nive mu za to dal veškerou svoji důvěru. Nebyly jako obyčejné páry zde v klubu Rakuen. Ani jednomu nešlo o sex, přestože ho oba praktikovali a někdy ve vysokém počtu. Jak Shiego, tak Nive, spali i s někým jiným, ale přesto byli plně oddaní sobě. Snad Valen byl na stejné úrovni jako Nive, ale k němu spíš cítil bratrský vztah. K Nivemu pociťoval něhu…obří dávku něhy, touhy a zamilovanosti. Miloval jeho oči a to, jakým způsobem se dokázaly rozzářit, když mu koupil malý dáreček. Jeho rty když se usmívaly v přívětivém gestu, vlasy vonící po medovém šampónu a kůži vonící po růžích. Náznak úsměvu se mu objevil nad tváři, když mu došlo, nad čím že to vlastně přemýšlí. Naposled ho pohladil po tváři a opatrně vstal. Dal mladíkovi pod hlavu polštář a vtiskl mu polibek na pootevřené rty. S Pohlazením jeho vlasů se zvedl a tiše opustil pokoj. Ve dveřích se sice s úsměvem ohlédl zpět, ale potom jakoby se po něm slehla zem. Je načase opustit Rakuen a vyrazit do města, pomyslel si hořce, když si oblékal černý dlouhý kabát a černé brýle. V myšlenkách se zaobíral oním podivným telefonátem a spící tváří Niveho.\nKdyž ho konečně nahmatal, vášnivě Valena políbil na rty. Nemusel, ale on chtěl. Jeho rty to bylo něco...něco neuvěřitelného a on se jich nemohl nabažit. Zručně odšrouboval uzávěr tubičky a ještě zručněji "uložil" brášku do postele. Vymačkal z tuby dostatečné množství lubrikantu a zavedl Valenovi do konečníku jeden prst. Jakmile tak udělal, Valen sebou trhl. Leon ho okamžitě políbil a volnou rukou hladil jeho tělo, aby ho přivedl na jiné myšlenky.\n"Uvolni se," zašeptal mu do ucha a mírně mu skousl ušní lalůček. Když cítil, že napětí v jeho těle povolilo, začal prstem pohybovat. Zároveň posypával polibky celé Valenovo drobné tělo. Když si byl jistý, že už je úplně uvolněný, přidal i druhý prst.\nValen se musel kousnout do ruky, aby nezasténal, když v něm Leon začal pohybovat oběma prsty. Styděl se...tolik se styděl sám za sebe a za to, jak snadno ho dokázal vzrušit jediný Leonův dotek. Leon mu však ruku od úst odstranil. "Neskrývej se přede mnou...Chci slyšet, jak moc se ti to líbí," řekl se zvláštním leskem v očích. Valen zčervenal ještě víc a těkal očima z místa na místo, jen aby se mu nemusel dívat do očí.\n"Jsi tak rozkošný, když se červenáš," zašeptal mu do ucha Leon, až Valen trošku nadskočil leknutím, jak to nečekal. Leon se usmál. Přesně tohle na svém malém bratříčkovi miloval ze všeho nejvíc. Jak se dokázal snadno vylekat a to, jak se červenal. Vypadal tak ještě roztomileji a zranitelněji. Všechny tyto aspekty rozhořely ještě větší oheň v jeho nitru. Touha po něm ho spalovala až do morku kostí a on měl pocit, že už se neudrží a vrhne se na jeho křehké tělo. Opatrně vyndal prsty ven a chystal se je nahradit svým penisem. Něžně laskal Valenův obličej, když do něj pomalu, ale s velkou dychtivostí, vstupoval. Valen se proti němu lehce vypnul, zasténajíc směsicí bolesti a slasti. Zatnul nehty do Leonových ramenou, rty pootevřené a oči pevně zavřené. A Leon čekal. Čekal na jakékoliv povolení, které by mu dalo jeho tělo. Povolení dovést je oba na vrchol přes hranici vnímání.\nNaplnilo se typické anglické počasí a na zem se snášely hektolitry studené vody v kapkách. S přibývajícím deštěm se začaly utvářet louže o velikosti kruhového objezdu. Chladný vzduch se proháněl setmělými uličkami, přičemž některé z nich vypadaly jako z dob Jacka Rozparovače a vydával děsivé zvuky. Na děsivosti celé scény přidávala postava zahalená v černém plášti s černým kloboukem a černými brýlemi. Proplétala se tiše a nepozorovaně spletí uliček, aby se dostala ke svému cíli, který neměl být daleko. Nespěchala, ale ani nešla pomalu. Plášť nebo spíš kožený kabát za ní lehce vlál a dlouhé vlasy s ním. Byla naprosto dokonale skryta ve stínech. Když došla do té nejtemnější uličky, která ve středu Londýna byla, zastavila se. Nehnula se, jenom stála a naslouchala, jestli neuslyší nějaký zvuk.\n„Věděl jsem, že přijdeš, Jaseino,“ozval se melodický hlas od někudy z temnoty. Postava v černém se otočila, až přezky na jejím kabátě zacinkaly o sebe. Upírala zrak do tmy před sebou, aby zaměřila majitele hlasu, jež se vynořil ze stínu, jako by ho používal pro své přemisťování. Oči za černými sklíčky se zúžily do úzké štěrbiny. Shlížel na muže s hnědými vlasy před sebou. Byl též oblečen v černém kabátě, ale neměl na něm přezky. Čistý černý plášť, který postrádal i kapsy, zato se zdál bytelný. Nijak se neobtěžoval se zakrytím své tváře, takže ihned rozpoznal o koho jde. Nastalo ticho, jež bylo přerušované skřeky větru. Měřili se navzájem očima a mlčeli. Snad jakoby vedli starý spor, který zůstal nevyřešený. Postava s brýlemi se konečně pohnula a rukou si brýle sundala. Modré oči se zaklesly do modrých.\n„I já jsem věděl, že tu budeš, Shiego.“ Hnědovlasý muž se usmál avšak Jaseino zatím úsměvem viděl nabroušené meče. Obezřetně k němu přistoupil blíž, aby rozhovor, co měl mezi nimi právě proběhnout, zůstal mezi nimi. „Proč jsi mě sem zavolal?“ SHiego následoval jeho příkladu a taky přistoupil blíž. Stáli od sebe sotva na dotek naražených rukou. Úsměv na brunetově tváři nezmizel, ani když mu odpovídal.\nValen prožíval další rozporuplné pocity. Stále se nenáviděl za to, jak moc si užíval Leonovy něžnosti a doteky...jak rád se schovával v jeho náručí a vdechoval jeho vůni...nenáviděl se za to a přitom v hlouby duše cítil, jakoby byl Leon jediným jeho spasením...jedinou možností na normální život. Chtěl, toužil a potřeboval to, co mu teď nabízel. Připadal si znovu jako děvka - naivní nepoučitelná děvka. Leon ho nejdřív spolu s aristokratem znásilnil, pak mu slíbil něco, co stejně nedodržel a ublížil mu znovu a on? Znovu naletěl a nechal ho, aby si s jeho tělem dělal, co chtěl. A nejhorší na tom bylo, že si to všemi částmi těla užíval. Když se Valenovy svaly uvolnily, začala mu pozice, v jaké se nacházeli, být nepříjemná a nevědomky se pohnul proti svému dychtivému bratrovi. Tomu se koutky úst zvedly do mírného úsměvu. Tento malý pohyb si vyložil jako souhlas pro další krok, a tak začal pomalu přirážet. Zároveň začal opět posypávat celé Valenovo tělo drobnými polibky. Rukama přitom bloudil po jeho sametové pokožce, na které prsty kreslil různé obrazce. Pravou rukou pokračoval ve svém "výtvarném díle" a levou zabloudil do jeho hořícího klína. Valenův úd se pyšně tyčil proti Leonovi a přímo dychtil po jeho pozornosti, které se mu okamžitě dostalo. Leon uchopil Valenovu chloubu a sladil pohyby ruky s pohyby své pánve. Mezitím opět pohltil bratrovy rudé rty, ze kterých se nyní linuly jasně slyšitelné projevy slasti, kterou mu tak ochotně poskytoval. Konečně se dočkal toho, že po něm Valen toužil tak, jako on po něm. Užíval si každičký sten, který jeho bráškovi vyšel z těch hříšně krásných, teď již napuchlých, rudých rtů. Užíval si každý jeho pohyb, každý jeho projev toho, že se mu to líbí, a že si to užívá stejně jako on sám. Teď si byl stoprocentně jistý, že mu Valen patří celým svým tělem i duší. Teď už o tom ani trochu nepochyboval. Cíleně zrychlil pohyby své pánve, aby dodal oběma ještě více rozkoše. Aby dovedl sebe i Valena za hranici vnímání. Valen při změně tempa zalapal po dechu a následně si skousl spodní ret, protože věděl, že kdyby to neudělal, vykřikl by v oparu rozkoše něco, co by už nemohl vzít zpět. A on si nebyl jistý, jestli to může udělat. To by ale nebyl Leon, kdyby si toho nevšiml. Věděl, co se Valen snažil skrýt a on to z něho chtěl dostat za každou cenu. V očích se mu zaleskla nová výzva a on cíleně zaútočil na to nejcitlivější místo, aby toho dosáhl. Přesunul své rty na Valenův bělostný krk a začal ho dráždit s ještě větší intenzitou. Valenovi připadala Leonova všestranost téměř nemožná. O to víc, když v jednu chvíli dělal tři věci najednou a to, že se zaprvé staral o své vlastní blaho, když čím dál tím rychleji přirážel do jeho konečníku, za druhé dráždil jeho nejcitlivější místa v rozkroku svou nenechavou rukou a zatřetí ho provokoval k nepříčetnosti tím, že dráždil jeho erotogenní zóny na krku.\n„Potřeboval bych někoho vystopovat a vím, že ty jsi jednička ve svém oboru.“ Jaseino se sarkasticky zašklebil.\n„Lichotky na mě nezaberou, Shi. A jestli chceš někoho odstranit, tak budiž, ale nic jinýho ode mě nečekej. Dlužíš službičku ty mě, ne já tobě,“ vrčel potichu na usmívajícího se muže. Jeho úsměv mu vařil krev. Kdysi by za tenhle úsměv zabíjel, ale teď…teď je všechno jinak. Nenechá se zatáhnout do něčeho takového. Shiego se jeho tónem nenechal vyvést z míry a s klidem si zapálil cigaretu. Nekouřil moc často…téměř vůbec, ale v případech jako byl tento, kdy protějšek kouřením rozčílil, pak ano a velmi rád. Jaseino přimhouřil oči ještě víc, pokud to tedy ještě šlo a zaskřípal zuby. Nevinný úsměv na Shiegově tváři, který se odrážel i v modrých očí, by nejradši odstranil z povrchu zemského. Mysli na to proč tu jsi, uklidňoval se v duchu, aby se na něj nevrhnul, jako šelma na žrádlo. Shiego se ale nepřestával usmívat a do toho mu ještě do obličeje vypustil kouř. Kurva já tu nejsem od toho, abych tohle snášel! vybouchnul, chytil Shiega pod krkem a přirazil ho na blízkou zeď. „Jestli mě záměrně provokuješ, Shiego, tak se ti to velice dobře daří. Nezapomínej však, že teď už tvoje provokování beru jinak, než kdysi,“ naklonil se blíž a volnou rukou mu cigaretu vytrhnul. „Dej pozor, mohlo by se ti něco stát.“ Shiegovu tvář ovanul horký dech, který voněl po mátě. Mátové žvýkačky, došlo mu a chtě nechtě se musel pousmát. Pořád je má rád. „Upřímně, nejraději bych ti ten úsměv smáznul s obličeje a to co nejbolestivěji,“ přerušil proud nostalgických myšlenek, které zaplavily Shiegovu mysl. Usmál se svým typickým úsměvem, ať už byl záměr Jaseina rozčílit nebo ne.\n„Tak to udělej. Nebo ti v tom snad něco brání?“ odhodlaně hleděl do modrých, o jeden odstín tmavších, očí. S ním nesměl povolit ve svém odhodlání a ani v ostražitosti. Koneckonců, ani Jaseino nesměl povolit v ničem. Pro oba by povolená pozornost znamenala při nejmenším úraz. V tom horším případě...nemocnici. Nebylo to jako s Leonem, kde se neustále pošťuchovali a kolikrát to vypadalo, že po sobě skočí, tak jako u něj v pracovně, co se týkalo Katsu a Valena. Ne, s Jaseinem to bylo jiné. Konkrétně a doslova o držku. Oba byli schopní tomu druhému tvrdě ublížit, když si stáli za svým a nechtěli povolit, avšak tak, jako si dokázali ublížit a snadno se i zabít, tak se i dokázali podpořit a ochránit…kdysi…\nJaseino těkal mezi jeho očima, přičemž ho s odfrknutím pustil. Poodstoupil od něj s odplivnutím na zem.\n„Co bych z toho měl. Možná tak uspokojení vlastních morbidních potřeb na tvém těle.“ Nohou zadupnul nedopalek kouřící cigarety, kterou za záhadných okolností déšť neuhasil. Brunet si odhrnul slepené vlasy z obličeje, protože mu to bylo trochu nepříjemné. Teď litoval, že si nevzal něco na obranu proti dešti.\n„Ano, morbidních to jistě. Ale neříkej mi, že by sis to neužil,“ neodolal provokaci. Jaseinův obličej a jeho výraz přímo vybízel k provokaci. I teď, kdy se zamyšleně zašklebil, jak uvažoval nad tou lákavou představou, měl Shiego chuť si do něj ještě víc rýpnout. Jenže měl pocit, že když zajde opravdu daleko, bude ho to bolet.\n„No…v rámci možností…ano, užil bych si to. A to pomyšlení, že si to ty, by moje vzrušení ještě víc umocnilo.“ Naoko slastně přivřel oči. „Ugh,to je taaaaak lákavá představa, Shi… Co kdybychom to vyzkoušely, hm?“ olíznul si vyzývavě rty a nespouštěl ho z očí.\n„Jsi perverzní,“ obvinil ho Shiego naoko pohoršeně. Muž v černém kabátě se na něj pousmál.\n„Nápodobně,“ opřel se o cihlovou zeď jednoho z domů a pokrčil nohu v koleni. „Tak co chceš. Nevolal jsi mi jenom proto, že bys zatoužil vidět mou tvářičku, že ne. Na to si moc vychytralý,“ sledoval jeho bledou pokožku, kterou za těch několik let znal jako vlastní boty. V myšlenkách se ptal sám sebe, proč vlastně přišel na jeho požádání. Měl s ním okamžitě vyrazit dveře a ne se tu teď opírat o zeď a svým způsobem s ním flirtovat. Kysele se nad sebou zašklebil. Že by to byly dozvuky silného citu? Vnitřně se při téhle představě otřásl. Nejmíň ze všeho potřeboval, aby začal opět toužit po tom arogantním sexuchtivém Japonci, jenž vždy vrněl jako kočka nad miskou smetany, s návyky k častému erotickému narcistnímu chování. Déšť vytvářel delší a delší provazce a zdálo se, že přidával na své intenzitě, což ostatně potvrdil Shiegův vzhled. Mhouřil oči, ruce založené na prsou a prsty se mu lehce třásly, možná zimou, možná něčím jiným. Vlasy se mu opět přilepily na obličej, vypadajíc jakoby právě vylezl z vody, ale jen tam stál. Mohl zajít pod malou stříšku, která by mu poskytla malé přístřeší, ale on jen stál na místě, oči „přilepené“ na něm. Nechráněný, vystavený prudkému dešti s očima zářícíma jako lampičky, což se Jaseinovi vůbec nelíbilo. Nelíbilo se mu to ticho, které mezi nimi vzniklo, i když v dobách minulých to bylo ticho, jež je spojovalo a dodávalo jim sílu. Ale to bylo tehdy. Musel konečně úplně zapomenout na minulost, obrnit se proti jejím pokusům o návrat a zachovat si chladnou hlavu. Shiego náhle udělal krok dopředu, pak další a další, až se ocitl těsně před Jaseinem. Celou dobu na něj upíral, podle Jaseina, žhavý pohled a jeho chůze se zdála podobná té gepardí. Snažil se zachovat klid, ale jelikož znal Shiegův apetit, začínal být poněkud nervózní, ale navenek absolutně chladný, což bylo v nastalé situaci směšné. Až když se zastavil těsně před ním a jednou rukou mu sundal klobouk, promluvil s rukou na Shiegově hrudi, která měla za úkol zastavit jakýkoliv další pohyb.\n„Ještě jeden krok, Shiego, a víš co se stane,“ blýskalo se mu vzteky v očích. Nepotřeboval dávno zakopané vzpomínky, city a teplo jeho těla. Tohle fakt ne a byl rád, že to měl za sebou. Teď to jen udržet tam, kde to bylo a byl odhodlaný to udržet jakýmkoli způsobem. Shiego se nahnul k jeho uchu, vyzývavě se mu dívajíc do očí.\n„Co se stane, Beloved.“ Použil přezdívku, kterou mu kdysi dávno dal. Vyzývavě mu hleděl do očí, zvědav, co Beloved udělá. Ostré cvaknutí a následní zatlačení chladného kovu na břicho ho okamžitě přesvědčilo o jeho úmyslech. Jaseino kývnul hlavou vzhůru.\n„Co myslíš, že se stane, my Loveless.“ Shiego se usmál jako nabroušená dýka, jejíž chladná čepel se v mžiku dotkla odhaleného krku.\n„To bych opravdu rád věděl.“ Stáli pod malou stříškou, oba v zajetí toho druhého, s očima zakleslýma do sebe. Netušili, co ten druhý udělá a jistý pocit nebezpečí jim oběma dodával lehkou dávku vzrušení. Adrenalin jim koloval v žilách a míchal se s krví. Jaseino přitlačil zbraně ještě více k pevnému bříšku a Shiego přitlačil ostrou čepel více k Jaseinově krku.\nááááááá máme tu jako bonus dalšího člena našeho krásného cyklu a hádejte kdo to je xDDD Shiego Kanegawa..xD...\nNaku,11. 7. 2010 23:44\nmyslim že by to pak lidi přestaly číst..xDDDDDDDDDDDDDD...to by nedopadlo dobře.xDD\nLuna,11. 7. 2010 23:23\nno jen jim to dej sežrat pořádně, držim s tebou basu XoDDD...hej ale ty naše domluvy jsou fakt hustý XoD fakt by stálo za to sem dát článek s názvem: "Jak vzniká FEUS aneb myšlenkové pochody autorů" XoDDD\nNaku,7. 7. 2010 23:01\n..tak my vám tu s Lunou píšem cyklus dlouhej jak kráva,kterej snad bude na 20 částí(omp xDDD) a vy na to píšete takýdle malý komentáře?!..xD..co takle nějaká kritika cooo???....ne?..xD...já bych řekla žeo..\nAylen,7. 7. 2010 22:40\nKrásný :) Rychle pokráčko :)\nNaku,5. 7. 2010 11:04\njo,to já taky doufám..xDDDae Leon je horší než londýnský počasí..xDDDDDae uvidíme no.xDDD..my dopředu taky nevíme co kde bude.xDD..to vypline až z mojí a Luniný nálady..xDDDa to sou pak kecy..xDDDDD...haah..xDD..no..xD:.rychle..xDD..vono se to řekne rychle.xDDD..ae nejdřív se musíme s Lunou sejít na skypu..xD..pak musíme mít náladu..xDD..a pak musíme prodiskutovat kdo má teď psát..xDDD...a kdo bude mezitim zevlit..xDDD..do toho naše potřeby jako jídlo,wc, venek..xDDDD...to všechno se musí zkloubit,takže se sejdem okolo 7 až do 3 do rána že?..xDDDDDDDDD...muhahahaah..xDDDD..ae je to miléééééééééééé že se to líbí..xDDDD a nás to hlavně baví.xD...ŽEO!!!^^\nTeressa,3. 7. 2010 21:41\nuzasny diel=) dufam ze uz to leon viac nepokazi=) drzim im palce=) a uz sa neviem dockat pokracovania=) rychlo prosiiim=)\nHirotana Naoto,2. 7. 2010 9:41\nááách miluju tuhle povídku...je úchvatná!!!XD\nNaku,2. 7. 2010 3:33\nhej co kecáš..xDDD..krev a násilí je všude..xDDDDDD:.kdo tuhle přefik Valena co..xDDDDDDD chudinka.xD..taký krve..xDDDDDDDDDDDDDDD ty elektrode na bradavkách..xDDDDDDDDDD\nLuna,2. 7. 2010 3:15\ntu krev a násilí nesmíte brát vážně =oD naku zase maličko přehání XoD...to bude až v příštim díle >oD že záchranáři XoD


První vlaštovka v podobě seriálu z fotbalového prostředí vyšla na internetu znamenitě. Vyšehrad (2016) se stal fenoménem a jeho hlavní (anti)hrdina Lavi (Jakub Štáfek) zaznamenal nebývalou popularitu. Štáfek, který Vyšehrad taktéž spolurežíroval, pokřtil DVD s první řadou seriálu. Jaké jsou jeho další plány?\nJakub Štáfek, představitel zhýralého fotbalisty Laviho ze seriálu Vyšehrad, pokřtil DVD přímo na zeleném pažitu klubu FK Slavoj Vyšehrad. Křtu se zúčastnil i herec Jiří Ployhar, představitel Laviho trenéra, a bývalí fotbalisté a reprezentanti Tomáš Řepka a Lukáš Zelenka. Všichni si pak spolu zahráli i fotbálek. Jakub "Lavi" Štáfek se ale tváří v tvář drsnému obránci Tomášovi Řepkovi necítil na opravdový fotbal a raději si v šatně zahráli táhlíčkový fotbálek. Tady naopak Lavi projevil svoje zkušenosti z barů a v herecké dvojici s Jiřím Ployharem nedali fotbalistům šanci.\nVyšehrad - Tomáš Řepka, Jakub "Lavi" Štáfek a Jiří Ployhar křtí DVD. | Foto: Bontonfilm\nŘepka i Zelenka jsou jedni ze skutečných fotbalistů, kteří se v seriálu objevili. „Já jsem ten seriál na začátku nenáviděl,“ překvapil všechny Řepka. „Pak jsem se u něj začal bavit, takováhle legrace z fotbalu tady vlastně chybí. Každopádně někoho, jako je Lavi, bych já do týmu nechtěl.“\n„Já naopak od Tomáše jsem seriál sledoval od začátku a byl jsem úplně nadšenej,“ říkal Lukáš Zelenka. „Samozřejmě, že se někdy po zápasech slavilo, ale někoho jako je Lavi si nevybavuju. Ten seriál není pravdivej. Maximálně tak na 90%,“ pobavil všechny Zelenka.\nVyšehrad | Foto: OBBOD\nKe své roli se vrátil i samotný Štáfek. „Bylo hodně zajímavý hrát takovýho dementa. Má to ale i druhou stranu, protože lidi si vás s takhle výraznou rolí spojují i ve skutečnosti.“ Nikdo z přítomných nepotvrdil, ale ani nevyloučil druhou řadu seriálu. „Na něčem pracujeme, ale nechceme slíbit nic, co bychom pak třeba nedodrželi. Ale bude to i s Lavim.“\nVyšehrad je seriál internetové televize OBBOD. Hlavní hrdinou je talentovaný fotbalista Julius „Lavi“ Lavický, který je kvůli špatné životosprávě a večírkům vyhozen z prvoligového klubu AC Sparta Praha a je nucen hrát za FK Slavoj Vyšehrad. Tvůrce seriálu podle vlastních slov inspirovala řada fotbalových průšvihářů – Mario Balotelli, David Limberský, Martin Fenin nebo Milan Petržela.\nTelevize OBBOD nedávno na Vyšehrad navázala Lajnou (2017), která přibližuje jiné sportovní prostředí - tuzemský hokej. V hlavní roli trenéra září Jiří Langmajer, který projevuje nebývalý komediální talent a smysl pro parodování.\nPro fanoušky Laviho, seriálu Vyšehrad a sportovní tématiky obecně jsme si připravili novou redakční hru, která prověří vaše znalosti na poli sportovních filmů a seriálů.\nV rámci vědomostní hry navíc máte možnost vyhrát jednu ze tří cen, kterou do soutěže věnovala distribuční společnost Bontonfilm. Ano, tušíte správně, jedná se o jedno ze 3 DVD s kompletní první řadou seriálu Vyšehrad.\nCo musíte udělat pro to, abyste měli šanci na výhru dosáhnout? Zúčastněte se naší nové redakční hry a získejte na první pokus co nejvíce bodů. Z 20 nejúspěšnějších vylosujeme 3 výherce. Bodování soutěže uzavřeme v pondělí 4. prosince ve 12:00. Hodně štěstí a Lavimu zdar!\nSouvisející filmy: Vyšehrad, Lajna\nSouvisející osoby: Jakub Štáfek, Jiří Langmajer, Jiří Ployhar (I)


Mix článků | Moře zpráv\n1000 let starý ilustrovaný průvodce léčivým využitím rostlin byl převeden do online podoby\nPokud nepatříte mezi příznivce moderní medicíny a raději spoléháte na alternativní způsoby léčby, pak víte, že řada léčivých přípravků zahrnuje přírodní suroviny. Existuje spousta knih, které se zabývají rostlinami a jejich léčivou mocí, stejně jako kuchařek, které popisují receptury na léčiva pro téměř každou nemoc. A zatímco dnes se obracíme na doktory, kdysi lidé chodili … Pokračuj ve čtení\nKrvavá Mary: Prokletá královna?\nPod pojmem “Krvavá Mary” si mnozí představí koktejl nebo legendu o děsivém přízraku čarodějnice, který se zjeví v zrcadle, pokud se v tmavé místnosti při svíčce třikrát zopakuje její jméno. Poznejte příběh o skutečné Krvavé Mary. Přezdívku Krvavá Mary dostala anglická královna Marie I., jediná dcera krále Jindřicha VIII., kterou měl s Kateřinou Aragonskou v … Pokračuj ve čtení\nHistorie této americké plantáže duchů vám nedá spát\nVrahové, úmrtí otravou, krvavé skvrny, které nejdou vyčistit, tajemné otisky rukou a řada zjevení, která nelze vysvětlit. Zdá se, že neexistuje žádná věc, nebo událost, která by se této strašidelné plantáži vyhnula. Plantáž Myrtles byla vybudována v roce 1796 v St. Francisville v Lousianě. Strašidelné panské sídlo je skryto závojem dubů, které se zdají být starší, než ve … Pokračuj ve čtení\nUkrývají jihlavské katakomby vstup do jiné dimenze?\nPod historickými uličkami města Jihlavy se rozkládá 25 kilometrů podzemních chodeb, které dohromady utváří záhadné katakomby ukrývající mnohá tajemství. Nejzajímavější z nich jsou dokonce přístupné veřejnosti. Nejpozoruhodnějším úkazem je chodba objevená v roce 1978 amatérskými speleology. Několikametrový úsek ve tmě září zelenou barvou, historky o tomto jevu se táhnou až do dob okupace. Nacisté totiž používali jihlavské … Pokračuj ve čtení\nNejvětší záhada 20. století! Co způsobilo, že se v Paříži zastavil čas?\nPaříž, 30.12. 1902 01:05. Jedno z nejromantičtějších míst zasáhla záhada, kterou dodnes nikdo neumí vysvětlit. Zastavily se tam všechny kyvadlové hodiny! Nicméně všechny ostatní hodiny ukazovaly čas normálně a šli dál. Co přimělo zastavit všechny kyvadlové hodiny v Paříži? Nebyly to jen kyvadlové hodiny, které se ve zmíněné době chovaly neobvykle. Mnozí lidé, kteří se v … Pokračuj ve čtení\nEgyptské pyramidy společně se sfingou na Gízské plošině jsou možní o stovky tisíc let starší, než tvrdí přední historici. Někteří z nich totiž tvrdí, že existuje dostatek důkazů o tom, že plošina byla v minulosti silně zaplavena. Ve skutečnosti by tyto starověké stavby mohly předcházet samotné obyvatele staroegyptské civilizace. Archeologové totiž zjistili, že sfinga, chrám a prvních … Pokračuj ve čtení\nNejvětší květ na světě, ke kterému se nepřiblíží jen tak někdo\nKvěty tropických parazitických rostlin patří k největším na světě. Není ale příliš snadné je najít. Raflézie rostou na ostrovech jihovýchodní Asie a pouze na rozptýlených a těžce dostupných místech. Jeden takový objev se ale povedl místnímu obyvateli v západní části Sumatry. V době nálezu byl květ rostliny dle odhadů tři dny starý. V průměru měří rostlina … Pokračuj ve čtení\nObjev mimo lidské chápání: kdo vyrobil před 55 000 lety kámen z kyslíku?\nNebeský modrý kámen je svým unikátním složením pro vědce záhadou už od svého objevení v roce 1990. Nebeský kámen, jak se záhadnému kameni přezdívá, byl nalezen v západní Africe. Jeho složení neodpovídá žádnému známému nerostu na Zemi, vědci si proto myslí, že je uměly. Má to ale háček. Kdo jej vytvořil, musel žít v Africe … Pokračuj ve čtení\nNejmenší obydlený ostrov na světě s trefným názvem, je menší než tenisový kurt\nNa souostroví Tisíc ostrovů najdete nejmenší obydlený ostrov na světě. Američané jej trefně pojmenovali Just Room Enough Island. Volně by se dal název ostrova přeložit jako ostrov, kde je akorát dost místa. Just Room Enough Island, známý taky jako Hub Island, leží na Řece svatého Vavřince mezi ostrovy Heart Island a Imperial Isle. I když … Pokračuj ve čtení\nDémonický tyran, který dohnal malou dívenku k sebevraždě\nV 60. letech se ve městě Jaboticabal nedaleko brazilského San Paula odehrál jeden z nejvíce šokujících případů řádění poltergeista. Agresivní duch způsoboval trápení 11leté dívce jménem Maria Jose Ferreira. Ta musela snášet facky, kousance a jiné fyzické útoky od neviditelné bytosti. Démonický tyran nakonec dosáhl toho, že celý případ se pro Marii skončil tragicky. Neobvyklé … Pokračuj ve čtení


Milada Run: nejlepší čas na cílové pásce | Blanka Milfait\nMilada Run: nejlepší čas na cílové pásce | Blanka Milfait | domácí marmeláda, Slunečná kavárna\nV sobotu se tým vracel akorát na večeři. Přeskládat závodní tašku, do vany, bašta, kousek pohádky z nové knížky a vyprávění o super úspěšných dvou závodech v Beskydech. A ráno na šestou opět odjezd. Směr Ústí nad Labem, umělé jezero Milada. Velký závod, kde budou i hvězdy atletického nebe.\nSluníčko se chce vyřádit, Eli předzávodní přípravu absolvuje prakticky nahatá. Areál závodu je téměř na břehu jezera, což je jedna velká pláž plná odpadků. Koše nekoše, kam se dá cokoli pohodit, tam to leží. Oblíbená zákoutí pro vosy. Kde nejsou odpadky, jsou elektrocentrály. Jejich kravál by nevadil tolik, stejně všude hučí davy, muzika a spíkr :-), ale ten smrad z předpotopních stavebních strojů na elektřinu. Uf, táhne se, kam se jeden hne.\nNa startu závodu Olympia 500 metrů je pěkně plno. Běží všechny věkové kategorie spolu. Malé děti neumí taktizovat. Od prvních metrů prostě na plný kotel a pak klidně nedoběhnou, ale rvou se hned od startu. To je zážitek! Každému bych ho přála zažít! Brzké táhlé stoupání „peloton“ roztrhá a na špici se usadí Štěpánka s E-liškou.\nNa sešupu k cílové rovince E-lišce o pár metrů uteče a takto vbíhají do areálu akce. Malé nejspíše dojde, že k nápravě zbývá jen pár desítek metrů a nasadí k neuvěřitelnému spurtu. Ani na přímý dotaz fotografům v cíli, ani od Štěpánky samotné, natož od Eli se nelze v místě dovědět, kdo vyhrál. Jistě pomůže čip časomíry v závodním čísle, řekl by si jeden.\nŠtěpánka je o dost větší, starší a... běžela krásně. Dala E-lišce zabrat. Na cílové pásce jsou prakticky spolu. Mají stejný čas. O pověstná prsa, tady spíše o nos :-) je ale Eli druhá. Štěpánka vyhrála oprávněně. Holky si chvilku povídají, blahopřejí si jako velké atletky. Nakonec dostaneme i tu fotku z cílové pásky, kde Štěpánka vítězí s rukama nad hlavou... jako velká závodnice :-) Paráda!\nNa vyhlášení čekají snad všechny děti ve vodě. Eli si plave, taťka se dusí ve vlastní šťávě, vzduch připomíná horkovzdušnou troubu. A pak bleskem domů. Odpoledne E-lišku čeká velká „japonská“ výzva. Něco nemyslitelného. Dlouho jsme se rozmýšleli, ale nakonec jo. Doprovodíme ji, nenecháme ji v tom samotnou. Příště vám o tom povím více.\nBudu se asi opakovat, no ano, budu, píšu o tom běhání často, stává se mi tady z toho takovej malej větší "deník běžce". Budu upřímná, psala bych i více :-) Prvně jsou Eli závody i 2x týdně, no a pak je to snad to jediné, co mi v této divné době dělá radost :-(\nRadek Čada (5.8.2020 19:23:41)\nEli je bojovník..a někde jsem slyšel,že i prohry posilují....\nDivná doba..máš pravdu mohl bych tu hodinu psát a psát co všechno mi přijde divné,ale asi jsem jiný a jinde..proto raději zítra vyrazím konečně k prameni Divoké Orlice poděkovat za to že je to nej řeka na světě.. :) a ano alespoň na chvilku utéct z tohoto světa..\nBlanka Milfait (5.8.2020 20:48:29)\nJe to 100% pravda, prohra je škola, bereme si z ní příklad a můžeme to PROČ studovat a učit se... Kdybychom to viděli jinak, nepřihlašoval by jí trenér na závody do kategorií s dětmi o hodně staršími, nejezdili bychom za konkurencí a možností se popasovat světa kraj, ale hráli si na malém písečku za humny, kde i jednooký může být králem.\nA k té době? Vzpomínám si na váš rozhovor s mužem a vaším kamarádem Peckou tady na zámku. Byl o divné době, mrazilo z něj a nedával moc nadějí. I proto musíme mít co nejvíce dění okolo ve vlastní ruce, abychom přežili...


10 vecí, ktoré na tebe nenávidím (1999) | ČSFD.sk\nDeset důvodů, proč tě nenávidím (viac)\nWilliam Shakespeare (divadelná hra), Karen McCullah, Kirsten Smith\nHeath Ledger, Julia Stiles, Joseph Gordon-Levitt, Larisa Oleynik, David Krumholtz, Andrew Keegan, Susan May Pratt, Gabrielle Union, Larry Miller, Daryl Mitchell, Allison Janney, Kyle Cease, Bianca Kajlich, Gil Junger, Sean Wing, Eric Riedmann, Carlos Lacámara, Laura Kenny, David Leisure, Joshua Mosley, Greg Bronson (viac)\nV prvý deň v novej škole sa Cameron (Joseph Gordon Levitt) okamžite zaľúbi do Bianky (Larisa Oleynik), krásneho dievčaťa svojich snov. Jediný problém je, že Bianka má zakázané chodiť na rande... až kým na rande nepôjde aj jej nevľúdna a neobľúbená staršia sestra Kat (Julia Stiles)! Cameron sa tento problém pokúsi vyriešiť a vytipuje si jediného chlapca, ktorý by sa ku Kat mohol hodiť: záhadného zlého chlapca (Heath Ledger), ktorý má tiež škaredú povesť. (Disney+)\nAť už je tenhle teenegerský film inspirovaný čímkoliv, třeba Shakespearem či samotnou Biblí, je to pořád jen prázdný nudný filmový tvar plný plochých černobílých charakterů, vykonstruovaných frází a na efekt znějící muziky. Shakespeare by se v hrobě obracel a jediným světlým momentem vážícím se k jeho jménu byla scéna, kdy černošský středoškolský profesor literatury rapuje jeden z jeho sonetů... Jinak nic...jinak nic... ( 16.02.2008 )\nTak touhle bombičkou mě tehdy osmnáctiletá Julia Stiles uvedla do světa teenage komedií. Tedy do světa těch lepších teenage komedií, abych neshazoval 10 Důvodů tím, že je dám na roveň s Bullshitem atpd:) To byly časy, kdy ještě samoúčelná obscénnost nevládla světem, ale šéfovalo se zajímavými hrdiny a relativně nápaditým scénářem. Sice tu najdete klasické figurky, ale postavy Julie Stiles a Heatha Ledgera jsou vážně (aspoň tehdy byly) originální a první jmenovaná je doslova k sežrání;) Fakt, že mě teenagerská komedie dokázala překvapit i na úplném závěru myslím mluví pro pozvednutí hodnocení na ****. Není se proč bránit, tahle studentská zábavka vám opravdu neublíží. PS: říct, že se tvůrci inspirovali Shakespearem, je nadutost. Archetypy příběhu, které Shakespeare proslavil, tu byly dlouho před ním a je jenom jeho kumštem, že je tak (v dobrém slova smyslu) profláknul, a že teď skoro každý příběh vypadá jako by se jeho autor po očku díval do nějakého Wildova dnes už klasického díla. Ale OK, Padovská střední škola je trochu zoufalá:) PS2: The Weakness In Me se zařadila mezi stálice mého playlistu. Úžasně procítěná písnička, na komédii o puberťácích je jí snad až škoda:) ( 20.12.2004 )\nJedna z nejlepších teenagerských romantik, která vyniká hlavně v komediální sféře, kde jsou na denním pořádku hláškující černoští profesoři, výchovné poradkyně píšící erotické romány a otcové, co své dcery pro výstrahu oblékají do oblečků simulujících těhotenství. Neztrácí ale glanc ani když si hrdinové začnou vyznávat lásku v zaparkovaném autě nebo někdo na stadión vypustí zpívajího Heatha Ledgera. Zkrátka výborná záležitost, jíž jsem si ale naprosto zamiloval až po shlédnutí v originálním znění. A ten soundtrack... 9/10 ( 23.02.2006 )\nZkrocení zlé ženy na americké high school. Desáté přikázání dle otce Stratforda zní: žádné schůzky, dokud nezačne randit tvá starší sestra. Jenže drsnou Kat by nepozval na procházku při měsíčku ani velký bílý žralok, a tak je třeba případného nápadníka uměle motivovat, jinak by sweet chick Bianca mohla skončit své pozemské dny nedotčena rukou muže. Will Shakespeare by si sarkasmem prosáklou barakudu Julii Stiles určitě zamiloval stejně jako zpívající sympaťák s šťáckým úsměvem Heath Ledger a teenagerské publikum po celém světě. Ironické hlášky a romantická gesta v tom správném poměru, v originále naprosto neodolatelné rodičovské i učitelské hláškující figurky,nekorektní vtipy, plastický živočichopis všech školních zrůdiček od ultrašprtů po namachrované modýlky na hemeroidovou mast. 90% ( 13.10.2007 )\nZnám ten film z dřívějška, ale když jsem na něj po dlouhé době koukal...a to den před zkouškou...tak jsem se stejně výborně bavil. Dese důvodů, proč te něnávidím je klasikcá komedie s prvky romantiky, ale v životě jsem bláznivější školu v amerických komediích neviděl. Bavilo mě to dřív, baví mě to i dneska a Heath Ledger je neodolatelnej :-) ( 17.02.2010 )\nFotka © 1999 Touchstone Pictures\nLarisa Oleynik a Joseph Gordon-Levitt spolu randili také v seriálu 3rd Rock From The Sun, jako Tommy a Alissa. (Karlos80)\nKdyž má Bianka hodinu tělocviku (střílení) střelí šíp do učitele. Hned se k němu všichni seběhnou a pošlou jednu holku pro lékárničku. Ta sice běží, ale za chvíli je vzadu vidět jak se zastavila a jen se tam poflakuje. Že by jí ta ochota tak rychle přešla?? (Roby)\nPůvodní nástin scénáře byl mnohem temnější. Mandella se v něm měla několikrát pokusit o sebevraždu, aby docílila spojení se Shakespearem. (Elisebah)\nMeryl Streep jako šéfka ženských Expendables?\nTak to je hodně bizarní představa. Kupodivu se ale nejedná o internetový klep, nýbrž o přání producenta Aviho Lernera, podepřené už i konkrétní nabídkou. Rokování taktéž probíhají s Cameron Diaz,…\n17.03.2000 Warner Bros. CZ\n31.03.1999 Buena Vista Pictures US\nDeset důvodů, proč tě nenávidím (2009) (seriál)\nHrajú: Lindsey Shaw, Meaghan Martin\nláska, dievča, škola, otec, stredná škola, dospievanie, sestry, podľa divadelnej hry, stávka


Jak si vyrobit srdíčko z proutí, návod na pletení ze slámy | Ábíčko.cz\n12. srpna 2021 • 12:00 Autor: Lukáš Malý\nPo několika dílech návodů na pletení z proutí jsme se na léto vrhli na něco trošku jiného. Protože obilí už krásně zraje, dali jsme s paní Miloslavou Zatloukalovou, která se tomuto řemeslu věnuje, dohromady výrobky ze slámy. V časopise ABC najdete návod, jak si uplést srdíčko. A my vám teď ukážeme ještě jinou techniku, jak srdce vyrobit. Pojďme na to!\nPokud se chystáte plést ze slámy, je důležité ji alespoň hodinu před tím namočit do vody. Chcete-li ji ještě navíc rozzářit, použijte trošku sava.\nJak si vyrobit srdíčko z proutí, návod na pletení ze slámy\nPřipravte si na začátek 4 stébla, 1,2 mm drát a nit. Jedním ze stébel drát prostrčte a všechny stébla k sobě svažte.\nStéblo s drátem uvnitř bude základ, se kterým nebudete nic dělat. Nechte ho jako středobod pletení. Zbylá tři stébla rozdělte kolem něj. Jedno nalevo, dvě napravo.\nVezměte spodní stéblo zprava a přeložte přes horní. Potom protáhněte zadem kolem našeho nosníku na druhou stranu, jako na fotce.\nNyní máte dvě stébla nalevo a jedno napravo. Z levé strany vezměte horní. A předem ho dejte na druhou stranu a přehněte ho přes vyztuženou slámu.\nA teď už je to pořád dokola to samé. Spodní stébla napravo dáte přes horní a zadem nalevo a horní zleva předem napravo.\nPokud by vám při pletení došlo stéblo, ustřihněte ho úplně na konci a další vložte do něj.\nJakmile je pletený „had” dostatečně dlouhý, na konci ho zavažte a zastřihněte.\nDíky drátu uvnitř prostředního stébla bude váš výtvor dobře držet, ať ho ohnete jakkoli. Můžete ho vytvarovat do zmíněného srdíčka, ale i do něčeho úplně jiného! V případě srdce dva konce spojte k sobě a svažte.\nAbyste spoj zakryli, pomocí tavící pistole na něj můžete přilepit třeba mašličku. A krásný dárek je na světě!\nkošíkářství, košíkařská škola pletení, košíkářské řemeslo, sláma, pletení, pletení ze slámy, srdíčko


Praha » okres Praha hl.m. » lanovka » Sedačková lanovka Bohosudov - Kněžiště (lanovka)\nTuristické cíle v okolí: Sedačková lanovka Bohosudov - Kněžiště (lanovka)\nKomáří Vížka u Krupky (rozhledna)\nNavštívíte -li vrcholek Komáří Vížky při putování napříč Krušnými Horami, uchvátí Vás pohled zejména jižním směrem, na vzdálené vrcholky Českého Středohoří. Teprve při výšlapu z Teplic, nebo Krupky si uvědomíte, jaký je to vlastně mohutný kopec. Není... kompletní informace\nKomari hurka (vrchol)\nKaple sv. Wolfganga - Horní Krupka (kaple)\nKaple sv. Wolfganga byla původně postavena již ve 14. století v gotickém slohu. Za třicetileté války, roku 1634 byla kaple srovnána se zemí a až v letech 1692 - 1700 se dočkala obnovy. Barokní kapli postavil zednický mistr H.G. Prűchel na popud tehde... kompletní informace\nŠtola starý Martin (štola)\nProhlídková štola „STARÝ MARTIN“ Majitel, správce a provozovatel objektu : Město Krupka ... kompletní informace\nU Hranice (vrchol)