vidění za oponou - Náboženství A Spiritualita\nvidění za oponou\nMisionář v Číně a Tibetu\nAutor knih Nebe a andělé, Roviny slávy a tmy, Tři světy, Skrze soužení k slávě a jiných\nV angličtině již dvanácté vydání.\nMinneapolis, Minn. 55422. USA\nPřeklad: translated into Czech by\nLubomír Zimmer 2007\n„Tato kniha není a ani nebude chráněna autorským právem.“ Tato poznámka je\nuvedena ve všech knihách vydaných nakladatelstvím Osterhus Publishing House.\nProto jsem mohl tuto knihu kopírovat bez jakýchkoliv právních problémů. Dal jsem si tu\npráci, aby obsah této knihy byl přesný a bez chyb.\nDůvodem, proč znovu vydávám tuto knihu je, aby čtenář mohl vidět a pochopit moc Ducha\nsvatého způsobem, jakým ji chápaly děti z Adullam Záchranné misie počátkem 20. století\nGrafika v této knize je zkopírována s naprostou přesností kvality jako originál – tj. velmi\nubohou. Tyto fotografie nemají takovou kvalitu, na jakou jsme dnes zvyklí.\nAť už jste tuto knihu dostali elektronickou nebo knižní formou, můžete udělat kolik kopií\nchcete a rozdat je kolem sebe.\nOriginál tohoto dokumentu, jakožto i jiné dokumenty prorockého druhu (i proroctví, které\nmi Bůh dal ) můžete nalézt na webové stránce\nWainwright, Alberta, T9W 1G2\nKapitola 1 Mocné vylití Ducha svatého\nKapitola 2 Nadpřirozené projevy Ducha svatého\nKapitola 3 Nadpřirozené výsledky vylití\nKapitola 4 Vize nebe\nKapitola 5 Ráj\nKapitola 6 Andělé okolo nás\nKapitola 7 Království ďábla\nKapitola 8 Konec tohoto věku a návrat Krista\nKapitola 9 Chlapec, bývalý žebrák, prorokuje\nKapitola 10 Začínáme chápat, jak se psala Bible\nKapitola 11 Nebeský domov\nKapitola 12 Cesta\nDěti a mladí lidé, na které toto vylití Ducha svatého sestoupilo a skrze které přišly tyto vize a\nzjevení, byli členy dětského domova Adullam Rescue Mission (Adullam Záchranná misie)\nv Yunnanfu, provincie Yunnan, Čína. Z větší části bývaly tyto děti žebráky na ulicích ve\nměstě. V některých případech se jednalo o chudé děti, sirotky nebo polosirotky a byly tam i\nděti, které utekly ze svých domovů z odlehlejších částí okolních provincií. Ale ať už tyto děti\nk nám přišly z jakéhokoliv prostředí, většinou to byli chlapci od 6-18 let, bez jakékoliv\nmorálky nebo vzdělání. Žebrání je jakýmsi systémem gangu, ve kterém krádeže hrají hlavní\nroli. Jejich morálka je morálkou gangu v bezbožné zemi.\nKaždodenně se v domově Adullam pečlivě vyučuje z Bible a je neustále kázáno evangelium.\nOd chvíle, kdy děti přijdou do domova, jsou vyučovány. Dříve, než přišlo zmíněné vylití\nDucha svatého, byly některé bezpochyby již spaseny a i ostatní měly velmi dobrou známost\nzákladních témat Bible.\nVšichni, kteří přijali Ducha svatého, měli dostatečnou známost k tomu, aby věřili v jednoho\nBoha a důvěřovali v Kristovu krev ke spasení. Také se modlili za plnost Ducha svatého.\nHledali Krista. Neviděli jsme, že by některý z nich hledal vize nebo zvláštní projevy Ducha,\nale jednoduše se modlili a chválili Pána Ježíše. Pouze On byl vyhledáván a oslavován během\ntěchto týdnů vylití Ducha. V tomto navštívení Páně bylo se všemi zacházeno nestranně. Ti\nnejstarší i nejmladší, nejlepší i ti nejhorší, všichni seděli u stolu svého Otce a bylo jim uděleno\nstejně z Jeho nebeské štědrosti. Tento Duch zaslíbení byl jasně darem lásky z milosti, „ne ze\nskutků“ nebo osobních zásluh. Nebylo to něco, co by bylo nějak uměle vybičováno nebo\nvynuceno. Bylo to něco, co sestoupilo dolů. Nebyl to výsledek lidského budování charakteru,\nale bylo to požehnání Boží, které přišlo z výsosti.\nZkušenosti zde popsané jsou přirozeným způsobem nevysvětlitelné\nZkušenosti těchto Adullamských dětí, které jsou zde popsané, nemohou být přirozeně\nTyto divy nemohly být produktem přirozeného myšlení dětí. Nevzdělaní, mentálně\nnetrénovaní a nechápaví chlapci nemohli sami ze sebe tyto věci vyprodukovat.\nTyto duchovní zkušenosti, vize a zjevení nemohly být výplodem nějaké podvědomé mysli.\nMnohé z těchto dětí byly příliš malé, příliš nevzdělané nebo teprve nedávno zachráněné\nz pohanství, takže neznaly učení Bible, které se tohoto tématu dotýká.\nTyto věci nemohou být ani vysvětleny psychologií mentálního podnětu od druhých. Neboť\nmy sami jsme takové vize neviděli, nikdy jsme se neúčastnili shromáždění, kde by bylo něco\npodobného. Tyto zkušenosti byly nové pro nás všechny.\nDále, děti tyto věci nedostaly jeden od druhého. Neboť když moc Páně přišla do našeho\nstředu, bylo mnoho dětí naplněno Duchem ve stejnou dobu. Ty, které byly v jiných\nmístnostech, měly někdy podobné vize stejných věcí. Nebyla tedy žádná možnost porovnávání\nse jednoho s druhým.\nDokonalá harmonie těchto vizí, obsahující nespočetné detaily, je naprosto mimo jakékoliv\npřirozené vysvětlení. I ty nejnegramotnější děti, které by jinak mohly být velmi jednoduše\nzmateny, při otázkách křížového výslechu, ať už jednotlivě nebo skupinově, daly jasné a stejné\nodpovědi, obsahující podrobnosti, které může podat jen očitý svědek jakýchkoliv událostí.\nAni nemohou být tyto zkušenosti vysvětleny jako pouhé mentální vzrušení, náboženské\nšílenství, výsledek přirozených emocí nebo nervového stavu. Toto vylití Ducha svatého přišlo\nna normální děti v normálním psychickém stavu bez jakýchkoliv věcí, které jsem právě zmínil.\nJako tito chlapci vypadala\nvětšina těch, kteří přišli do záchranného domova Adullam.\nVize a zjevení daná Adullamským dětem souhlasí s nadpřirozenými zkušenostmi té pravé\nNadpřirozené vize a zjevení jsou stavebními kameny, na kterých byla zbudována Církev a na\nnichž i stojí. Celá Bible, Starý i Nový zákon, je nadpřirozeným zjevením od Boha.\nVe Starém zákoně zjevil Bůh svoji vůli lidem tak, že mluvil skrze proroky, skrze přímé\nvnuknutí, na kterém mysl proroka neměla žádnou účast. Pán se zjevil lidem a mluvil k nim\nskrze „hlas“ a „slova“. Takto mluvil k Mojžíšovi, jako mluví člověk s člověkem tváří v tvář.\n„A Hospodin mluvil s Mojžíšem tváří v tvář, jako když někdo mluví se svým přítelem.“ (Exodus\n33:11 CEP) Ve Starém zákoně se Bůh zjevoval člověku ve snech, viděních a různými\nnadpřirozenými zjeveními. Andělé přinášeli poselství lidem a byli neustále aktivní jako Boží\nvyslanci v konání Jeho plánu vykoupení na zemi.\nPodobně i Nový zákon o sobě prohlašuje, že je nadlidským zjevením. Pavel řekl o evangeliu,\nkteré kázal, následující: „Neboť jsem je nepřevzal, ani se mu nenaučil od člověka, ale skrze\nzjevení Ježíše Krista.“ (Galatským 1:12) To, co napsal ve všech svých epištolách, je jednoduše\nnadpřirozená část tohoto „zjevení Ježíše Krista.“\nBez takového jednání Ducha svatého a bez takovýchto vidění a zjevení, jako ty, které byly\ndány v Adullam, by nebylo vůbec žádné křesťanství. Opravdová Církev tímto způsobem začala\na do dnešního dne existuje, protože právě takové nadpřirozené projevy utvářely kolébku, ve\nkteré se zrodila a byla vykrmována do statného života. Když chtěl Herodes zničit Ježíše jako\ndítě, byli mudrci „ve snu od Boha varováni“. Anděl se ukázal Josefovi ve snu. Ve vidění uviděl\nPavel muže Macedonského. V Korintu k němu Pán promluvil „ve vidění nočním“. Když se\nmodlil v Jeruzalémském chrámu, upadl do „vytržení“ a uviděl Ježíše, který s ním mluvil a\ndával mu instrukce k jeho práci. Petr také upadl do „vytržení“, zatímco se modlil na střeše\ndomu a uslyšel Pána, který k němu mluvil slyšitelným hlasem. Anděl se zjevil Korneliovi\nv otevřené vizi ve dne. Celá kniha Zjevení byla dána Janovi jako nadpřirozené zjevení,\nmezitím co byl „v Duchu.“ Je to zjevení od Pána, který k němu mluvil „mocným hlasem“, a\ntaké je to záznam vizí, které jsou dány v Duchu skrze službu andělů. Pavel buďto „v těle či\nmimo tělo“ byl vytržen do nebe jako naše Adullamské děti a tam viděl ráj. Měl takové\nmnožství těchto nadpřirozených zjevení, že mu Pán musel poslat do těla osten, aby ho udržoval\nVelikou účast při práci v prvotní církvi měli také andělé. Prvotní učedníci byli často anděly\nochraňováni a nasměrováni ve své práci. Tímto způsobem byli vysvobozeni z hrozícího\nnebezpečí od pozemských autorit. Anděl promluvil k Filipovi a nasměroval ho do Gázy. Anděl\nstál také u Pavla a mluvil s ním, povzbuzoval ho a usměrňoval ho. Kornelius se svým domem i\njeho přátelé byli uvedeni na cestu spasení a do křtu v Duchu svatém skrze slova anděla, který\nk němu přišel. Tento anděl se mu zjevil v zářivém rouchu, mluvil s ním, nasměroval ho\nk Petrovi a potom odešel. Když byl Petr ve vězení, vysvobodil ho anděl. Tento anděl uvolnil\nokovy z Petrových rukou, řekl mu, aby se oblékl a obul, otevřel mu vězeňské dveře i železnou\nbránu, která byla zamčená a vyvedl Petra na ulici.\nNejvětší nadpřirozené projevy v rané církvi byly skutky mocného Ducha svatého, který do\nCírkve přišel po Kristově nanebevzetí k Otci, tak jak Pán zaslíbil. První církev žádné modlitby\nnečetla ani nepředříkávala. První církev se modlila k Bohu ze srdce, a Bůh přímo a\nnadpřirozeně na tato volání srdcí odpověděl. Když se učedníci dostali do nebezpečí, sešli se\ndohromady a modlili se k Bohu. To nebylo žádné formální modlení se, ani modlitby ve falešné\npokoře, nebyly to žádné modlitby bez srdce, opatrně vybírané, tak aby se zalíbily lidským\nuším. Každý se modlil osobně, každý volal k Bohu zvučným hlasem. Tohle byla zvláštní\nmodlitební setkání pro jednu velikou potřebu. Když Bůh odpověděl, pak každý o tom věděl, že\nOn odpověděl. Duch svatý otřásl tím domem, ve kterém se modlili a každý byl „naplněn\nDuchem svatým“ a velikou nadpřirozenou mocí. Potom šli, aby šířili oheň evangelia i tváří\nv tvář smrti.\nPrvotní církev měla živého Boha. Skrze Ducha svatého měli ve svém středu Krista. On\npracoval v nich a skrze ně nadpřirozenými dary Ducha svatého. 1 Korintským 12:7:\n„…jednomu je totiž skrze Ducha dáváno slovo moudrosti, jinému pak slovo poznání …dalšímu\nvíra…a jinému dary uzdravování…činění zázraků, …proroctví…rozlišování duchů…rozličné\ndruhy jazyků…jinému výklad jazyků.“\nKde je ten živý Bůh, který vyvedl naše otce z Egypta mocnou rukou před očima pohanů? Kde\nje náš Bůh, který odpovídal hlasem tak, že člověk Ho mohl slyšet, Jehož hlas otřásl zemí? Co\nse stalo s tím Bohem, který od doby, co stvořil zemi, posílal své anděly, aby šli a mluvili s Jeho\nlidem? Co se stalo s anděly?\nA co se stalo s Kristem, o kterém čteme v Bibli? Kde je? Neodnesli snad našeho Pána, a teď\nnemůžeme najít, kam ho položili? Co se stalo s Jeho zaslíbením? Kristus řekl, že když odejde,\ntak to bude pro Jeho lid lepší než kdykoliv předtím, neboť Bůh s nimi bude chodit VÍC než\nkdykoliv předtím. Jeho zaslíbení bylo: „Já vám však říkám pravdu: Je pro vás užitečné, abych\nodešel. Jestliže totiž neodejdu, nepřijde k vám Utěšitel; jestliže však odejdu, pošlu ho k vám.“\n(Jan 16:7). „Amen, amen, říkám vám: Kdo věří ve mne, skutky, které dělám já, bude dělat i on;\na bude dělat větší skutky než tyto, neboť já jdu ke svému Otci.“ (Jan 14:12).\nNáš Pán odešel. Kde, ach kde je tento Svatý Duch, který měl přijít, aby převzal Jeho místo; aby\nvykonal Jeho nedokončený úkol; aby konal ve středu své církve skrze zázraky a znamení a\ndary Ducha svatého? Zemřel již Bůh? Jestli ano, tak kdy? Anebo Bůh odešel tak daleko, že už\nnemůže slyšet? Copak Bůh už nemůže mluvit? Nebo nás snad andělé opustili a šli do nějakého\njiného vesmíru? Jestli ano, kdy se to stalo? Nakonec, je ten Duch svatý, tato veliká moc Boží,\ntento veliký Zástupce zázraků konajícího Krista, toho Krista, jehož slova uposlechl vítr a vlny,\njehož slova otevíraly hroby, je tento veliký Zástupce pouhým mírným působením? Kde je ten\nDuch svatý, který otřásl a naplnil celý dům, ve kterém se učedníci modlili, a který skrze ně\nPokud kdy byl živý Bůh, pokud kdy byli nějací andělé, pokud kdy byl nějaký divy konající\nKristus, pokud byl kdy Duch svatý dán, pokud je Bible nadpřirozené zjevení od Boha, tak\npotom takové vytržení, vize, zjevení a skutky Ducha svatého, které byly dány Adullamským\ndětem, jsou nadpřirozeným navštívením od Boha, přesně takovým, jaké bychom měli očekávat\ni my. Tato vytržení, vize, zjevení a nadpřirozené projevy jsou normální zkušenosti\nv nadpřirozeně založené, nadpřirozeně naplněné a nadpřirozeně vedené Církvi Nové smlouvy,\nv té jediné Církvi, o které Bible hovoří.\nMOCNÉ VYLITÍ DUCHA SVATÉHO\nWang Gia Swen,\ntento chlapec byl\nRanní modlitba trvala déle než obvykle. Starší děti z místnosti odešly,\naby mohly začít své studium ve školní místnosti, zatímco někteří z\nmenších chlapců zůstávali na svých kolenou a horlivě se modlili. Pán\nbyl blízko; všichni jsme pocítili přítomnost Ducha svatého v našem\nstředu. Někteří z těch, kteří z místnosti odešli, se opět vrátili.\nNáhle na všechny sestoupilo mocné obvinění z hříchu – věc, za kterou\njsme se tak dlouho modlili. Se slzami tekoucími po tvářích a s rukama\nzdviženýma volali k Pánu za odpuštění svých hříchů, které se jim teď\nzdály být tak velmi temné. Jeden po druhém padali na podlahu pod\nvelikou mocí Ducha svatého, až jich na podlaze leželo povalených víc\njak dvacet. Když jsem viděl, že Pán koná v našem středu velmi\nmimořádnou věc, vešel jsem do školní místnosti a řekl chlapcům, že\npokud se cítí být vedeni k tomu, aby šli a modlili se, tak je jim dovoleno,\naby mohli zanechat své školní činnosti. Během chvíle byl čínský učitel u\nstolu sám. Všichni jeho žáci se vrátili do modlitební místnosti, kde se\ncelým srdcem modlili a chválili Pána. Když si učitel uvědomil, že už\nnemá nic na práci, odcházel domů. Nepozval jsem ho spolu s dětmi\nk modlitbě, protože i když byl s námi již delší dobu, tak vypadal, že je\nnaprosto duchovně mrtvý a nemá žádné duchovní ponětí o evangeliu.\nPoté, co ušel krátkou vzdálenost od domu, se však vrátil. Když vstoupil\ndo modlitební místnosti, tak si ho nikdo ani nevšiml, neboť všichni se\nvelmi intenzivně modlili. Učitel odešel do nejvzdálenějšího rohu, kde\npoprvé ve svém životě poklekl a snažil se modlit.\nKdyž byla Pánova moc tak velmi zjevná, cítil jsem, že bude lepší, když nechám tohoto\nmladého muže samotného, abych se nevměšoval do toho, o čem jsem věděl, že to musí být\npráce Ducha a pouze Ducha samotného. Netrvalo to dlouho, když jsem si všiml, že učitel má\npozdvižené ruce, po tvářích mu stékají slzy a prosí Pána o odpuštění hříchů, o kterých říkal, že\nje jich tak velmi mnoho. To, že se takto pyšný člověk pokořil v přítomnosti svých žáků,\nznamenalo, že se jedná o opravdové usvědčení z hříchu Duchem svatým.\nShromáždění pokračovalo dál hodinu za hodinou, ale děti nejevily zájem opustit místnost.\nNeměl jsem nic, co bych řekl nebo udělal; Pán měl naprostou kontrolu; jen jsem se snažil o to,\nabych Mu nějak nepřekážel.\nKdyž děti začaly ve viděních spatřovat hrůzy pekla, muka zatracených duší a nepopsatelnou\npekelnou moc ďábla a jeho andělů, jejich křik a sténání bylo něco, co jsem nikdy v životě\nneslyšel ani si to nedokázal představit. Všechno pro ně bylo velmi reálné. Mnozí chlapci viděli\nsami sebe, jak jsou spoutáni a táhnuti na pokraj samotného pekla, což pro ně nebyl mýtus, ale\nstrašlivá realita. Usvědčení z hříchů a moc ďábla, kterou nad nimi měl, to bylo zcela reálné.\nAle osvobození z této zlé moci skrze milost Pána Ježíše bylo právě tak reálné. Když začali\nzakoušet tu uvolňující moc ze sevření toho zlého, pak jejich spasení bylo zrovna tak reálné\njako bylo jejich usvědčení. Jejich radost, smích, pokoj duše a poznání, z čeho vlastně byli\nzachráněni, jim dalo takovou zkušenost, že jsem si jist tím, že od ní nikdy neodejdou. Již od\nčasného rána trávili čas v samotné přítomnosti Páně, takže když byl čas na jejich odpolední\njídlo, tak jsem si myslel, že jejich služba jistě pro tento den už skončila. Nebylo tomu ale tak.\nNěkteří opustili modlitební místnost jen na malou chvíli, ale všichni se brzo vrátili a říkali, že\nchtějí očekávat na Pána celou noc. Tohle bylo pro nás rozhodně něco nového, neboť předtím\npro některé z nich se hodina bohoslužby zdála příliš dlouhá. Dlouho jsme chtěli, aby se začali\nmodlit více; takže teď, když jsou ochotni, proč jim v tom bránit? Ani jedno dítě nešlo spát té\nnoci dříve než až ve velmi pozdních večerních hodinách; poslední hlasy modlitby a chvály\nutichly až o šesti ráno. Modlili se dvacet hodin v kuse, téměř bez pauzy.\nPokračující týdny „pozdního deště“.\nPo prvních dvou dnech mocného vylití Ducha svatého jsme už neměli žádný projev moci Boží\njako tomu bylo v předešlých dnech. Proto jsme se navrátili k naší běžné práci, ale večer jsme\nchtěli strávit více času čekáním na Pána. Chlapci se rozešli po svých školních činnostech a já\njsem šel ven, abych promluvil s některými lidmi o evangeliu.\nNaše ranní modlitební setkání začalo okolo půl sedmé. Jako obvykle jsme se všichni modlili\nnajednou, a každý pak odešel, kdy chtěl. Když jsem se vrátil okolo dvanácté hodiny, zaslechl\njsem, že se v modlitební místnosti někdo modlí. Když jsem se šel podívat, kdo to je, našel jsem\nnašeho nejtiššího a nejvíce plachého chlapce, Wang Gia Swen, chlapce, kterému je okolo osmi\nlet, schovaného za klavírem. Modlil se velmi nahlas a s pláčem vyznával své hříchy Pánu.\nModlil se již od rána bez jakékoliv přestávky na jídlo.\nKdyž jsem vyšel z modlitebny, tak se chlapci právě vraceli ze školy. Po zbytek dne pak\npracovali na zahradě nebo konali jiné činnosti, ale někteří chtěli vědět, jestli by nemohli zůstat\na modlit se. Bylo jim řečeno, že ti, kteří chtějí zůstat a modlit se, mohou tak učinit. Někteří\ntedy odešli pracovat a zbývající odešli do modlitebny a začali se modlit. Téměř okamžitě přišlo\ndalší mocné vylití Ducha svatého. Toto vylití pokračovalo déle než týden, takže jsme upustili\nod veškeré běžné činnosti. Dělali jsme pouze ty věci, které byly nezbytné. Jeden každý trávil\nzbytek svého času tím, že přijímal veliké požehnání od Boha.\nV prvních dnech nevěnoval nikdo pozornost jídlu a spánku. Kdykoliv se tito mladí chlapci\nzačali modlit, padla na ně Boží moc a povalila mnohé na podlahu. Bylo nemožné mít běžný čas\nna jídlo, aniž byste přerušili práci Ducha svatého. Když se od některých Boží moc vznesla, šli a\nodpočívali nebo se šli najíst, ale pak se navrátili do modlitebny a během chvilky byli znovu\npod mocí Ducha svatého. Tyto projevy Ducha pokračovaly celý den a u některých i dlouho do\nnoci. Když se modlitby kolem deváté a desáté večer utišily, pobízeli jsme, aby šli všichni do\npostele a do rána odpočívali. I přesto někteří požadovali, aby mohli zůstat déle v očekávání na\nPána. Když tito pokračovali v modlitbě, pak většinou téměř všichni ostatní vstali z postele a\nvrátili se, aby se také modlili. Během těchto nocí se toho moc nenaspalo. Někteří chlapci\nneopustili modlitební místnost po celou noc. Nechtěli vůbec spát. Když byli velmi ospalí, tak si\nna chvíli zdřímli na podlaze a potom vstali, aby hned zase mohli hledat Pána. Brzy byli opět\nnaprosto ponořeni v modlitbě.\nJedna věc je jistá. Tohle bylo vylití Ducha svatého, které od nás misionářů nepožadovalo nic\njiného, než zůstat z cesty a neplést se do Jeho nádherného jednání. Naše úloha spočívala v tom,\nabychom otevřeli svá vlastní srdce, abychom i my mohli být vzati hlouběji do nebeského\npožehnání, které tak mocným způsobem na nás pršelo. Nezáleželo na tom, jestli jsme my\ndospělí byli ve shromáždění nebo ne. Jednou brzy ráno jsme se trochu opozdili na ranní\nmodlitbu. Avšak bez toho, že bychom svolali modlitební shromáždění, všechny děti, jedno po\ndruhém, přišly a začaly se modlit a chválit Pána. Když jsme se konečně dostali dolů do\nmodlitební místnosti, našli jsme několik dětí sražených pod mocí Ducha svatého na podlaze a\nzpívajících v jiných jazycích, tak jak jim Duch dával promlouvat.\nOd samého začátku nás tyto projevy Ducha, vize a zjevení odnesly daleko do nadpřirozené\noblasti, tak dalece mimo naše vlastní omezené znalosti nebo zkušenosti s nadpřirozenými\nvěcmi, že moje manželka i já jsme vyznali jeden druhému, že tyto věci se dostaly na místo,\nkde jedinou možností pro nás bylo věřit tomu, že Bůh je mocnější než ďábel. Naším útočištěm\nbylo zaslíbení Boží, že ti, kteří žádají Otce o chléb, nedostanou kámen; ti, kteří prosí o rybu,\nnedostanou hada; ti, kteří prosí o vejce, nedostanou škorpióna; ti, kteří s čistým motivem, jako\ntyto děti, hledají Ducha svatého, nedostanou zlé věci nebo démony, ale dostanou přesně to, co\nhledají, Ducha svatého (Lukáš 11:13).\nVe všech následujících týdnech Bůh dokázal, že toto zaslíbení je pravda. To zaslíbení nás tedy\nvysvobodilo z obav, když jsme viděli a slyšeli ty podivuhodné věci Boží, které se děly v našem\nstředu; každým dnem jiné, jeden div převyšoval druhý, když náš divotvorný Bůh bral své\nAdullamské děti z jedné úrovně do druhé, od slávy ke slávě v Jeho škole Ducha svatého\nAdullamští chlapci jsou naprosto obyčejní chlapci. Zde pracují na zahradě.\nNADPŘIROZENÉ PROJEVY DUCHA SVATÉHO\nMnohé z těch nejúžasnějších projevů Ducha svatého byly dány těm, kteří jen velmi málo znali\nučení Bible týkající se daného předmětu; tím potvrdili nadpřirozený původ těchto vizí a tím i\nrealitu vylití Ducha svatého, jak je to zaznamenáno v Novém zákoně. Některé z těchto dětí nás\nnikdy neslyšely mluvit o vylití Ducha svatého v dnešní době jako o „pozdním dešti“, ale děti\nv Adullam to vskutku zažily jako\nKdyž jsme se všichni se zavřenýma očima modlili a společně chválili Pána, někteří chlapci\ncítili, jak jim na hlavu kapou kapky vody. Byli tak zaneprázdněni tím, jak hledali Pána, že\nnechtěli zadržet to požehnání tím, že by otevřeli své oči a hleděli kolem sebe. Ale divili se jak\nje možné, že jim kape déšť na hlavu, když je nad nimi ještě jedna podlaha a střecha. Tím\nkapáním byla jejich srdce občerstvena. Ale brzy byl jejich údiv nad tím, jak dole v modlitebně\nmůže pršet, zcela zapomenut. Z kapek se stala sprcha, ze sprchy bouřka, z bouřky pak\npovodeň, která naplňovala místnost stále více a více, až tito hledači byli naprosto ponořeni v té\nnádherné, život dávající povodni z nebe.\nI jindy některé děti zakoušely tento pocit mohutného deště. Šest měsíců po tomto velikém\nvylití byla po „období sucha“ tato stavidla v nebi znovu otevřena a nastalo nové vylití Ducha\nsvatého. Znovu dvě malé děti ucítily déšť, „ten pozdní déšť,“ který, jak se zdálo, padal na\njejich hlavu a pronikal a zaplavoval celou jejich bytost.\nSkrze studium Bible a přímé zjevení Duchem svatým, teď děti z Adullam pochopily význam\ntohoto „deště“. Pochopily, že tohle je to, co bylo prorokováno ústy Joele. Jóel 2:23: „ I vy,\nsynové Sionští, plésejte a veselte se v Hospodinu Bohu vašem; nebo vám dá déšť příhodný, a\nsešle vám déšť hojný, podzimní i jarní, v čas.“ („dřívější a pozdní déšť“ v anglické Bibli).\nTen „podzimní, dřívější déšť“ přišel na prvotní církev, na símě, které bylo zaseté do země\nv den Letnic a trval dalších dvě stě až tři sta let. Tento „dřívější déšť“ byl déšť podzimní, který\npadl na zrno zaseté v zemi. Potom přišlo „velké odpadnutí“. „Ohledně\npříchodu našeho Pána Ježíše Krista a našeho shromáždění k němu vás\ntedy prosíme, bratři,…Ten den totiž nenastane, dokud napřed nepřijde\nodpadnutí“ (2 Tesalonickým 2:1). To byla ta dlouhá zima temných věků,\nkdy bylo zrno zaseté v zemi-církev ve světě-jakoby mrtvé. Potom přišly\nprvní kapky toho „pozdního, jarního deště“ skrze Luthera, Wesleyho,\nFoxe, Finneyho, Moodyho a skrze další služebníky Boží. Spasení skrze\nvíru, zkušenost znovuzrození, svatý život; nejdřív vzešlo stéblo, potom\nklas. Teď se z toho poprchávání stává sprcha. Znovu přišlo uzdravování\nskrze víru v Ježíše. Pán znovu vyhání ďábly, uzdravuje nemocné, křísí\nmrtvé, dokazuje, že On je ten Všemohoucí Bůh uprostřed těch, kteří mu\nvěří. Naděje na nový příchod Krista je obživena. Pán znovu křtí věřící\nDuchem svatým tak, jak na počátku dřívějšího deště, takže mluví jinými\njazyky a prorokují, jak jim Duch dává promlouvat. (Skutky 2:4).\nHwan Wen Hsioh,\nz hor, kterého Pán\nDuchem svatým a\ntěch dnech vyleji\nSklizeň je již velmi blízko. „Dřívější déšť“- „déšť pro zrno“ (Rotherham)\npřišel mírně; „pozdní déšť“- „déšť pro sklizeň“ (Rotherham) přijde\nv hojnosti, aby sklidil to zrno, aby zdokonalil Církev. Budou záplavy\ndeště Ducha svatého. To největší probuzení, jaké svět kdy viděl, je právě\npřed námi. Ta Církev, která bude činit divy jako žádná jiná, ty největší\nzázraky, je již blízko. Vylití toho pozdního deště je již nadosah; oblaka\nuž naplňují oblohu. Podle zaslíbení Pán brzy vylije svého Ducha „na\nvšeliké tělo“. Ta církev, která byla zasetá v čase „dřívějšího deště“, padla\ndo země a zemřela, teď opět povstala. Brzy toto zrno v klasu dozraje.\nBude toho mnohem více než za dnů Letnic, „…a budou prorokovati\nsynové vaši i dcery vaše; starci vaši sny mívati budou, mládenci vaši\nvidění vídati budou.“ „A zajisté na služebníky své a na služebnice své v\nz Ducha mého…“ (Joel 2:28,29; Skutky 2:17-21).\nDíky tomuto konečnému a největšímu vylití Ducha svatého bude mít tato Církev zralého zrna\nnahrazeno to, co „po léta vám sežraly kobylky, brouci, chrousti a housenky“ (Joel 2:25). Ovoce\na dary Ducha svatého budou všechny navráceny té pravé církvi věřících, těm, kteří jsou obmyti\nkrví Ježíšovou. Díky jejich nadpřirozenému životu a službě budou obráceny zástupy: Jóel 2:24:\n„ Humna budou plná obilí, lisy budou přetékat moštem a čerstvým olejem.“ (CEP). Zástupy,\nkteré nikdo nebude moct sečíst, přijdou do obilnice. Zjevení Janovo 7:9 „ …a aj, zástup veliký,\nkteréhož by žádný přečísti nemohl, ze všech národů a pokolení a lidí i jazyků.“ Pokud si\npřečtete Skutky 2, uvidíte, že toto vylití „na všeliké tělo“ je pro dnešek. Naši Adullamští lidé\nkaždého věku jsou si tím naprosto jisti. Mnohokrát stál Pán v jejich středu a naplnil ta stejná\nzaslíbení jako těm prvotním křesťanům, a poslal je se stejným posláním, aby nesli evangelium\nve stejné moci, jakou měli učedníci, když je vyslal za dnů „dřívějšího deště“. Víme, že ten\n„pozdní déšť“, který padl na děti v Adullam, je ten poslední déšť, který přivede pšenici i\nkoukol k plné zralosti a přinese s sebou návrat Pána sklizně, aby sklidil pšenici do svých\nsýpek a koukol spálil v peci ohněm.\nDuch svatý byl v Adullam při různých příležitostech spatřen různými lidmi jako jazyk ohně\n(Skutky 2:3,4) na hlavě každého, kdo byl v místnosti. Tuto vizi vidělo v některých případech\nvíce osob. Samozřejmě, všichni ti, kteří jsou s Biblí obeznámeni, vědí, že věci Boží nejsou\nvšem zjeveny stejným způsobem.\nJindy v našich shromážděních mnozí pocítili Ducha svatého jako vanoucí vítr (Skutky 2:1,2),\nzaplavující jejich duše pokojem a mocí. Toto vanutí z nebe bylo někdy v takové síle, že nám\nnebylo zatěžko uvěřit tomu, že když se prvotní učedníci spolu sešli a „jednomyslně pozdvihli\nhlasu k Bohu, a když se oni modlili, zatřáslo se to místo, na kterémž byli shromážděni, a\nnaplněni jsou všichni Duchem svatým.“ (Skutky 4:21,31)\nMnohokrát viděly starší i mladší děti Ducha svatého jako sedm svícnů. V časech zvláštního\nvylití Svatého Ducha bylo viděno těchto sedm svícnů ohně, jak jsou spuštěny dolů z nebe do\nmístnosti přímo do našeho středu. V jiný čas, při viděních trůnu Krista v nebi, děti viděly\n„…sedm lamp ohnivých hořících před trůnem, jenž jsou sedm Duchů Božích.“ (Zjevení\nJanovo 4:5) Všichni jsme věděli, že sedm lamp znamená Ducha svatého v našem středu.\nV prvních dnech při vylití Ducha jeden malý chlapec mluvil v proroctví, když se zdálo, že je\nDuchem v nebi u nohou Ježíše. Pán skrze něj promluvil v první osobě a objasňoval dětem\nmnoho věcí, týkajících se toho, čemu nerozuměly a učil je, jak očekávat a hledat Ducha. V tom\nčase Pán řekl: „Když je Duch ve vašem středu, neotvírejte oči, neboť to překáží; Duch svatý\nsestoupí, aby vám dal moc ke kázání evangelia, k vyhánění démonů a k uzdravování\nnemocných; Duch svatý je v sedmi barvách, červená, modrá, atd.“ Jeden ze starších chlapců\nřekl, že když Duch Boží byl na něm, viděl veliké červené světlo a jiné barvy. Slovo od Pána\nmu tuhle věc objasnilo, i ostatním, kteří viděli jiné barvy. Samozřejmě vím, že světlo se\nskládá ze sedmi barev, ale nikdy mě nenapadlo, že sedm lamp před trůnem Božím je Duch\nsvatý v sedmi barvách. Veškeré světlo pochází od Boha a Bůh je světlo.\nTyto Adullamské děti také viděly Ducha svatého jasnějšího než polední slunce. Tento projev\nDucha svatého jako veliké světlo byl velmi častý. Některé z dětí otevřely oči, aby se\npřesvědčily, jestli se něco neděje s elektrickým světlem; protože mohly jen stěží rozeznat\nsvětla v místnosti pro nadměrnou slávu světla z nebe, které se zdálo, že naplnilo celou\nmístnost. Tyto děti věděly, co tím Pavel myslel, když řekl, že na cestě do Damašku ho\nobklíčilo „světlo s nebe“, které bylo „jasnější nad blesk slunečný“ (Skutky apoštolské 26:13).\nPo jejich vizi nebe a tohoto velikého světla většího a jasnějšího než to, které kdy spatřily na\nzemi, Adullamské děti věděly, proč v nebi není noc. „ Noci tam již nebude a nebudou\npotřebovat světlo lampy ani světlo slunce, neboť Pán Bůh bude jejich světlem…“ Tyto děti,\nkdysi žebráci, skrze tyto projevy a zjevení na této temné zemi vědí bez stínu pochybnosti, že v\nNovém Jeruzalémě v nebi „…město nepotřebuje slunce ani měsíce, aby mělo světlo; neboť\nsláva Boží je osvěcuje, a svíce jeho jest Beránek. (Zjevení Janovo 21:23).\nBIBLICKÉ VÝSLEDKY TOHOTO VYLITÍ\nŽe tohle vylití Ducha svatého je od Boha, můžeme jasně vidět v tom, že to přesně naplňuje\nproroctví Bible, která předpovídá, jaké výsledky budou následovat po vylití Ducha svatého.\nNěkteré zde zmíníme. Jedním z těchto výsledků, který má následovat práci Ducha svatého a\nkterý se u nás projevil jako první, byla\nSkrze tyto vize a další práci Ducha svatého byl jednomu každému ukázán jeho skutečný stav.\nA to takovým způsobem, že nebyla žádná naděje, dokud Pán skrze nezaslouženou milost\nneodpověděl na modlitbu za ztracené a nezachránil ho. Potom teprve Duch svatý učinil to\nnádherné spasení a milost Boží tak reálnou, jako byl předtím reálný stav ztracenosti. Jeden po\ndruhém se rychle dostali do jasné zkušenosti spasení, kdy věděli, že jsou spaseni. Tato jistota\nučinila takovou proměnu, že bez stínu pochybnosti se tento domov skládal z mnohých, kteří\nJan 3:3 Odpověděl Ježíš a řekl jemu: Amen, amen pravím tobě: Nenarodí-li se kdo znovu,\nŘímanům 8:15 Nepřijali jste zajisté Ducha služby opět k bázni, ale přijali jste Ducha\nsynovství, v němžto voláme Abba, totiž Otče. A tenť Duch osvědčuje duchu našemu, že jsme\nsynové Boží. 1 Janův 4:13 Po tomtoť poznáváme, že v něm přebýváme, a on v nás, že z Ducha\nsvého dal nám. Galatským 4:6 A že jste synové, protož poslal Bůh Ducha Syna svého v srdce\nvaše, volajícího: Abba, totiž Otče.\nCelá atmosféra toho místa se změnila. Ta nevyslovitelná radost, plná slávy tryskala ven. Když\nchlapci okopávali půdu na zahradě, chválili Pána tak moc, že někteří chlapci ze sousedství se\njim vysmívali slovy „chvála Pánu“ pokaždé, když kolem nich prošli. Když jeden chlapec šel\ndo obchodu nakoupit hřebíky, pak, aniž by si to uvědomil, řekl „Haleluja! Chtěl bych nějaké\nhřebíky“. Jednou chlapci měli takovou radost, že po cestě do práce v radosti Svatého Ducha\ntančili na ulici v podobném stylu jako Billy Bray. Očištěny od hříchu a znovuzrozeny z Ducha\nsvatého děti v nadšení hledaly Pána více a více, takže byly přeneseny do těch hlubších věcí\nBožích a více jak dvacet Adullamských lidí\nmluvilo v jiných jazycích,\njako ti lidé v den Letnic; jako když byl Duch svatý vylit v domě Kornélia; jako když přijali\nplnost Ducha v Efezu; tak jako v nich mluvil apoštol Pavel; tak jako křesťané v Samaří, když\npřijali Ducha svatého v moci s projevy Ducha tak viditelnými a nádhernými, že to chtěl nějaký\nŠimon koupit. I když tyto děti nikdy předtím nic podobného neviděly, byly vyučovány, aby\nhledaly Pána a prosily Ho o Ducha svatého. Nebyly odměněny pouze „radostí nevyslovitelnou\na plnou slávy“ v jejich vlastních srdcích, ale dostaly to „JÁ VÍM“, ujištění ohledně křtu\nDuchem svatým. Věděly, že to dostaly tím stejným způsobem jako novozákonní svatí na\npočátku. Tak jak o tom mluví již zmíněné Písmo, když apoštolé a první učedníci přijali Ducha\nsvatého. Čteme, co konali, když byli plně ponořeni nebo pokřtěni v tomto nadpřirozeném\n* Skutky apoštolské 2:4 I naplněni jsou všickni Duchem svatým, a počali mluviti jinými\njazyky, jakž ten Duch dával jim vymlouvati.\nSkutky apoštolské 10:44 A když ještě Petr mluvil slova tato, sstoupil Duch svatý na všecky,\nkteříž poslouchali slova Božího. I užasli se ti, jenž z obřezaných věřící byli, kteříž byli přišli s\nPetrem, že i na pohany dar Ducha svatého jest vylit. Nebo slyšeli je, ani mluví jazyky\nrozličnými, a velebí Boha…\nSkutky apoštolské 19:1,2,5,6 I stalo se, když Apollo byl v Korintu, že Pavel prošed vrchní\nkrajiny, přišel do Efezu, a nalezna tu některé učedlníky, řekl k nim: Přijali-li jste Ducha\nsvatého, uvěřivše? A oni řekli jemu: Ba, aniž jsme slýchali, jest-li Duch svatý. Kteříž pak toho\nuposlechli, pokřtěni jsou ve jméno Pána Ježíše. A když vzkládal na tyto ruce Pavel, sstoupil\nDuch svatý na ně, i mluvili jazyky rozličnými, a prorokovali.\nSkutky apoštolské 8:14 Uslyšavše pak v Jeruzalémě apoštolé, že by Samaří přijala slovo Boží,\nposlali k nim Petra a Jana. Kteříž přišedše k nim, modlili se za ně, aby přijali Ducha svatého.\n(Nebo ještě byl na žádného z nich nesstoupil, ale pokřtěni toliko byli ve jménu Pána Ježíše.)\nTedy vzkládali na ně ruce, a oni přijali Ducha svatého. I uzřev Šimon, že skrze vzkládání\nrukou apoštolských dává se Duch svatý, přinesl jim peníze, řka: Dejte i mně tu moc, ať, na\nkohož bych koli vzložil ruce, přijme Ducha svatého.\nSkutky apoštolské 9:17 I šel Ananiáš, a všel do toho domu, a vloživ ruce naň, řekl: Saule\nbratře, Pán Ježíš poslal mne, kterýž se ukázal tobě na cestě, po níž jsi šel, abys zrak přijal a\nnaplněn byl Duchem svatým.\n1 Korintským 14:18 Děkuji Bohu svému, že více nežli vy všickni jazyky cizími mluvím.\nMarek 16:17 Znamení pak ti, kteříž uvěří, tato míti budou: Ve jménu mém ďábly budou\nvymítati, jazyky novými mluviti.\nJan 16:13 Ale když přijde ten Duch pravdy, uvedeť vás ve všelikou pravdu. Nebo nebude\nmluviti sám od sebe, ale cožkoli uslyší, toť mluviti bude; ano i budoucí věci zvěstovati bude\nvám. Onť mne oslaví; nebo z mého vezme, a zvěstuje vám.\nTito čínští chlapci a děvčata byli spaseni tím stejným Pánem a pokřtěni stejným Duchem\nsvatým přesně tím stejným způsobem jako prvotní učedníci, neboť stejně jako oni nejenom že\nmluvili jinými jazyky, ale také\nprorokovali, jak ten Duch dával jim promlouvat.\nPán ho pokřtil Duchem\nsvatým přesně tak, jak to je\nzaznamenáno v Bibli\nNikdo z přítomných neměl pochybnosti o tom, že Pán k nám\nmluvil hned v počátcích tohoto vylití Ducha, když promlouval\nskrze toho nejmenšího a nejpokornějšího ze všech dětí. Bylo\nněco velmi zvláštního v jeho hlase, byla to pronikající moc těch\nslov, moc, která vás uchopila za srdce způsobem, který nelze\npopsat. Nikdy v životě jsme neslyšeli poutavější hlas od Boha\nv žádném kázání za všechny naše dny. Všichni jsme věděli, že\nslyšíme řeč přímo od Pána. Více Adullamských dětí později\nmluvilo v proroctví, takže jsme se čím dál víc podivovali nad\ntěmi zázraky, které se děly, když Pán promlouval tyto\npodivuhodné věci Boží. Zjevoval nám svoje plány a záměry a\npoužil si k tomu odhozené „nic“ této země, ty, kteří byli\nnedávno žebráky, aby je učinil mluvčími živého Boha. Skrze ně\nmluvil přímou inspirací, vzdělával a budoval tuto malou\nskupinku jednoduchých věřících, obmytých krví Ježíše, právě\nspasených z fyzické i duchovní beznaděje\nDalším pozoruhodným výsledkem práce Ducha svatého byl\nzpůsob, jakým podle Slova On naplnil zaslíbení, že když On,.\nten Utěšitel, přijde, vezme věci Krista a ukáže je Jeho\nučedníkům, ukáže jim věci „budoucí“.\nZdálo se obdivuhodné, jak Duch zjevil těmto jednoduchým věřícím, kteří o Bibli slyšeli poprvé\njen před pár měsíci, věci Krista, Jeho spasení, a budoucí věci skrze\nvize neviditelných světů.\nMnoho z těchto vizí bylo dáno několika lidem ve stejný čas. V mnoha případech se děti přišly\nzeptat, jestli Bible něco neříká o určitých věcech, které spatřily ve vidění.\nSkutky apoštolské 2:17 A budeť v posledních dnech, (dí Bůh,) vyleji z Ducha mého na všeliké\ntělo, a prorokovati budou synové vaši, i dcery vaše, a mládenci vaši vidění vídati budou, a\nstarci vaši sny míti budou.\nTato vidění spatřovali jak ti nejmenší šestiletí, tak i starší chlapci. Zatímco byli pod mocí\nDucha svatého, viděli je nikoliv jako sen, ale jako skutečný život.\nNěkteré z těchto spatřených vizí jsou: Kristus přivázán ke sloupu a bičován; Kristus krvácející\nna kříži a sledován posměvači; tělo Kristovo sňato s kříže, odneseno k hrobu, položeno do\nhrobu a hrob zavřen; anděl otevírající hrob a Kristovo vzkříšení; Kristovo zjevení po vzkříšení\nženě, učedníkům u moře a těm ve vrchní místnosti; nanebevzetí Krista a sestoupení dvou\nandělů; nebe; detailní vize uvnitř Nového Jeruzaléma v nebi; andělé; vykoupení; peklo; stav\nztracených v pekle; démoni; ďábel; čas velkého soužení a věci týkající se svatých a věci šelmy\nběhem toho času; válka Armagedonu; svázání a uvěznění Satana v propasti; svázání Antikrista;\nďábel svržen z nebeských oblastí; veliká Večeře Boží a ptáci pojídající maso králů a vůdců\nzemě; návrat Krista s jeho anděly; slunce a měsíc změněn; otřesení nebes a země; zničení\nnepřátel při Jeho příchodu; vzkříšení spravedlivých; svatební hostina Beránkova v nebi;\ndetailní pohledy na naše příbytky v nebi a jiné nebeské scény.\nTato práce Ducha svatého skrze vidění způsobila v srdcích veliký zájem o\na to takovým způsobem, že i ty menší děti se ptaly, jestli můžou přestat studovat „pozemské\nknihy“ a začít studovat pouze Bibli.\nKdyž se tedy tento neviditelný svět stal tak reálným, není důvod se divit, proč nastala taková\nmodlitbě a chvále.\nVšichni tito nevzdělaní a zaostalí k tomu, aby intelektuálně chápali, co to znamená být\npomazaný a naplněný Duchem svatým, všichni tito, kromě pár „chytráků“, mluvili v jiných\njazycích a chválili Pána ve větší míře než kdy předtím, takže děti z Adullam byly často\nvyzdviženy do nebeských oblastí v Kristu, aby radostně uctívaly a chválily Krále. I když byla\nobdobí, kdy si člověk kladl otázku, jestli tito nebeští občané někdy „sestoupí zpět na zem“,\nnebyl žádný důvod strachovat se. Kdokoliv mohl vidět tyto chlapce v modlitební místnosti,\nmohl jasně vidět, že všichni jsou ponořeni v hluboké přímluvné modlitbě, prosí Boha za\nztracené duše a modlí se, aby nás Bůh všechny použil jako opravdové bojovníky pro Něho\nv Jeho spravedlivém boji. Tyto zmíněné zkušenosti učinily z modlitby víc než jen formalitu.\nVšichni teď vědí, že našimi nepřáteli jsou duchovní hordy zla v povětří.\nKázali v moci Ducha svatého\nPoté co s nimi Pán jednal po dobu dvou nebo tří týdnů, téměř všechny děti chtěly kázat, i ty\nnejmenší. Bylo to opravdové kázání v moci s projevy Ducha svatého. Někteří z mladších i\nstarších chlapců nebyli k poznání, když kázali pod skutečným pomazáním Ducha svatého, už\nnikoliv plaše a s omluvným tónem jako předtím, ale byla v tom cítit autorita. Peklo a nebe,\nďábel a jeho moc, Kristus, Jeho krev a Jeho spasení, to nebyly žádné báje pro tyto chlapce.\nVěděli, že jim Pán řekl, aby kázali, a bylo jim dáno poselství: „čiňte pokání, protože království\nnebeské se přiblížilo“. Když jsme některá tato kázání, doprovázená velkou jistotou,\nposlouchali, naše srdce se uvnitř velmi radovalo, když jsme slyšeli, jak káží, jak se mohou lidé\nzachránit před Božím hněvem, který přichází a ukazují jim to nádherné spasení v lásce\nKristově. Když byla v našem středu Boží moc obzvlášť veliká, pak\njsme slyšeli opravdu zázračná kázání.\nNa čínský Nový rok, kdy byly ulice plné různých lidí, vyjíždějících\nna prázdniny, my, lidé z Adullam, jsme rozdali tisíce traktátů a\nutvořili jsme na ulici kruh ke kázání evangelia.\nJeden ze starších chlapců si připravil kázání na téma Nového roku.\nAle když začal kázat, Boží moc padla takovým způsobem, že tento\nchlapec najednou začal mluvit v jiných jazycích, zatímco druhý ho\npřekládal. Jeden chlapec za druhým kázali jako překladatelé. Jakmile\nPán skončil s jedním překladatelem, vrátil se zpět do kruhu a další\npocítil pomazání ke kázání. Tohle běžně trvalo hodinu až dvě,\nzatímco lidé stojící okolo naslouchali. Byli tam takoví lidé, kteří by\njinak evangeliu nenaslouchali, ale teď poslouchali s velkou\npozorností, když tito chlapci mluvili s takovou naléhavostí, která se\njim musela zdát podivuhodná a neobvyklá. Když jsme z té\nWang Tien Bing.\nbohoslužby vedené Duchem svatým odcházeli, byli jsme\nsvatým a byla mu dána\npřesvědčeni, že všichni kazatelé byli Pánem určeni a každý kázal\nposelství od Něho pod přímou inspirací. Zvažovali jsme v našich\nsrdcích tyto divy Boží. Zdálo se nám, že jsme spatřili něco z toho,\njaká byla kázání prvotní církve na počátku a zdálo se nám jasné, že\nPán chce, aby byla taková i na konci. Nikoliv, že by kázání skrze jiné jazyky a jejich výklad\nbyl běžný řád kázání, ale jak 1Korintským kapitola 14 jasně ukazuje, takové kázání je součástí\nmetody kázání evangelia v moci a projevech Ducha svatého.\nPři takovém kázání je mysl mluvčího zcela neaktivní. Předtím než něco vysloví, neví jaká\nslova bude Duch promlouvat skrze jeho ústa. Tohle je čistě prorocký druh kázání. Ale v\nkázání evangelia národům země a při budování věřících v církvi může být mysl mluvčího\naktivní a může v daný moment vědět, dříve než něco vysloví, co Duch chce skrze něj\npromluvit. Poselství může být výklad Písma, jako v případě kázání Štěpána, nebo i jiných. Petr\npři různých příležitostech „byl pln Ducha svatého a kázal, jak mu ten Duch dával promlouvat.“\nI když kázání evangelia pod přímým pomazáním Ducha svatého není přesně čisté proroctví, je\nto nicméně prorocké, když je jasně vedeno Svatým Duchem.\nByly další případy kázání s jazyky a výkladem v několika vesnicích.i v naší malé pouliční\nmodlitebně. Po dvě až tři noci tito mladí kazatelé, pod opravdovým pomazáním Ducha, kázali\ntak inspirované poselství, jaké jsem ještě od čínských evangelistů neslyšel. Zdálo se, že tato\nposelství roznítí k opravdovému pokání kohokoliv. Bůh ukázal svoji lásku ještě ve větší moci o\npár večerů později. Když jeden dospívající mladík kázal s opravdovou mocí, tak se náhle jeho\noči zavřely a on začal\nprorokovat jako prorok ve Starém zákoně\npod přímou inspirací Ducha svatého v čistém proroctví. Chování kazatele se znenadání\nzměnilo; způsob výslovnosti čínských vět se změnil v rytmické a dokonalé; oslovení se\nzměnilo v první osobu, jako např: „Já jsem Pán Bůh Všemohoucí, ten jediný pravý Bůh, který\nučinil všechny věci, který k vám teď promlouvá skrze tohoto chlapce.“ „Proti mně jste\nzhřešili.“ Tato pronikavá slova s sebou nesla pocit, že jste přineseni do přítomnosti Boží, a\nnedá se to nijak popsat. Místa k sezení se brzy v naší malé modlitebně naplnila, lidé stáli i\nokolo dveří, kam se jen dalo dohlédnout, a naslouchali s bázní a s údivem. Pokud byl\nsebemenší rozruch v místnosti, Pán ihned nařídil pořádek, mluvíc skrze toho chlapce:\n„Neučiňte chybu v této věci. Poslouchejte pozorně a rozumějte. Já Pán Bůh, mám veškerou\nautoritu na nebi a na zemi. Mě musí každý muž a každá žena podat vysvětlení. Já vím všechno\no vás všech. Já znám všechny vaše hříchy. Vím, kolik máte vlasů na hlavě. Dnes večer je vás\nzde padesát šest, kteří žijete v hříchu. Čiňte pokání ještě dnes večer, a já vám odpustím.“ Více\njak půl hodiny jsme byli v přítomnosti opravdového proroka. Pán tímto způsobem obviňoval\nlidi z modlářství, bezbožnosti a ze všech jejich zlozvyků. Poté jako v případě starozákonních\nproroků, Bůh mluvil o slávě, kterou připravil pro svůj lid. Jako milující Otec je prosil, aby toho\nvečera činili pokání. Mluvil o neštěstí přicházejícím na národy a o zničení této bezbožné rasy\nv den Božího hněvu. Všechno toto bylo několikrát zopakováno s výzvou, aby naslouchali\nkaždému slovu jako slovům od Boha, jemuž každá přítomná osoba bude muset vydat počet po\nKdyž proroctví skončilo, chlapec se posadil. Nikdo se ani nepohnul ani nešeptal. Zdálo se mi,\nže každá osoba musela vědět, že Bůh mluvil. Téměř všichni přítomní vešli dovnitř, zatímco oči\ntoho chlapce byly zavřené. Když Pán mluvil, že je tam padesát šest přítomných, kteří jsou\nsvázáni ďáblem a hříchem, jeden z chlapců pečlivě spočítal všechny návštěvníky kromě našich\nkřesťanských chlapců. Bylo jich přesně padesát šest. *\nPozoruhodný byl případ jednoho muže, z kterého byli\nvyhnáni dva démoni. **\n*Skutky apoštolské 2:17 A budeť v posledních dnech, (dí Bůh,) vyleji z Ducha mého na všeliké\nSkutky apoštolské 13:1 Byli pak v církvi, kteráž byla v Antiochii, PROROCI a učitelé.\n2 Petruv 1:21 Nebo nikdy z lidské vůle nepošlo proroctví, ale Duchem svatým puzeni jsouce,\nmluvili svatí Boží lidé.\n**Jan 14:12 Amen, amen pravím vám: Kdož věří ve mne, skutky, kteréž já činím, i on činiti\nbude, a větší nad ty činiti bude. Nebo já jdu k Otci svému.\nMarek 9:17 A jeden ze zástupu mu odpověděl: "Mistře, přivedl jsem k tobě svého syna, který\nmá němého ducha. Kdekoli se ho zmocní, trhá jím a on pění a skřípe zuby a vyčerpá se. Řekl\njsem tedy tvým učedníkům, aby ho vyhnali, ale nemohli!" On mu ale odpověděl: "Ó, nevěřící\npokolení, jak dlouho budu s vámi? Jak dlouho vás budu snášet? Přiveďte ho ke mně." Přivedli\nho tedy k němu, a jakmile ho uviděl, hned jím ten duch začal tak zmítat, že upadl, válel se po\nzemi a pěnil. Ježíš se pak zeptal jeho otce: "Jak je to dlouho, co se mu tohle stává?" A on řekl:\n"Od dětství. A často s ním házel i do ohně a do vody, aby ho zahubil. Ale můžeš-li něco udělat,\nslituj se nad námi a pomoz nám!" Ježíš mu však řekl: "Můžeš-li tomu věřit. Pro věřícího je\nmožné všechno." A otec toho chlapce ihned se slzami vykřikl: "Pane, já věřím! Pomoz mé\nnevěře!" Když ale Ježíš uviděl, že se sbíhá zástup, pohrozil tomu nečistému duchu a řekl mu:\n"Ty němý a hluchý duchu, já ti přikazuji: vyjdi z něho a víckrát do něj nevcházej!" A tak s\nkřikem a velikým zmítáním vyšel. A chlapec byl jako mrtvý, takže mnozí říkali, že zemřel. Ježíš\nho ale vzal za ruku, zvedl ho a on vstal.\nSkrze proroctví a přímé zjevení Pán řekl chlapcům: „Démoni mě musí poslechnout“. Již dříve\nviděli, že Pán dokázal svoje Slovo. Trvalo by příliš dlouho, kdybychom zde uváděli celou\nhistorii toho posedlého muže, z něhož byli vyhnáni opravdoví živí démoni. Znali jsme ho už\nněkolik roků a s námi byl šest měsíců. V krátkosti, byl to člověk velmi kolísavé a často\ndepresivní nálady. Jelikož byl tak moc svázaný řetězy temnoty a byl hotov, že si vezme svůj\nvlastní život, tak jsme ho měli u nás, abychom tomu zabránili. Vždy byl smutný. Veškeré úsilí\npřivést tohoto člověka k tomu, aby si uvědomil, co to je spasení skrze Ježíše Krista, bylo\nmarné. Jeho mysl byl zaslepená ke všemu, co se týkalo krve Ježíše Krista.\nPán si použil tři lidi, aby z něho vyhnali tyhle démony. Jeden démon byl velikosti člověka a\nvypadal hrozivě černě. Několik dětí ho vidělo, jak vyšel ven. Když byli tito démoni káráni\nskrze jednoho chlapce, který byl k této příležitosti zvlášť naplněný Duchem svatým, vzepřeli\nse na odpor. Ruce tohoto muže se najednou sevřely, jeho oči se pevně zavřely a celé jeho tělo\nse zmítalo jakoby v boji. Nakonec Duch svatý osvítil srdce tohoto muže; jeho tělo se uvolnilo a\njeho ruce se pozdvihly ve chvále Bohu.\nNahněvaný démon uchopil školního učitele\nNěkolik dětí vidělo toho démona poté, co vyšel, jak běhá všude možně velice nahněvaně, a\nhledá, do koho by mohl vstoupit a přivést ho do deprese. Když se tohle přihodilo, všechny děti\nrychle pospíchaly z jídelny a postavily se okolo toho vysvobozeného muže; všechny měly\npozdvižené ruce a chválily Ježíše. Mezi nimi tedy ten démon neměl žádnou příležitost, aby do\nnich vstoupil, protože všechny hleděly k Ježíši, Jehož krev je všechny přikrývá. Ale školní\nučitel, který nebyl opravdově spasený, se na tuhle událost přišel podívat jen ze zvědavosti. Stál\nopodál, ale nemodlil se. Ten nahněvaný démon uviděl svoji příležitost a hodil s ním o zem, až\npodlaha zaduněla. Démon si na něho sedl tak, že se učitel nemohl zvednout ze země. Několik\ndětí tohle vidělo. Náš zahradník, který byl před několika lety zázračně vysvobozen ze závislosti\nna opiu, viděl naprosto stejnou věc jako tyto děti. Najednou byl naplněn Duchem svatým a\ntohoto démona vyhnal z místnosti.\nJá jsem do duchovního světa v tu chvíli neviděl; všechno, co jsem viděl, byl jeden muž, který\nbyl vysvobozen a okamžitě jiný muž, který stál opodál, padl k zemi. Myslel jsem si, že toho\nučitele srazila moc Ducha svatého, který byl přítomen ve veliké moci. Když se postavil, ptal\njsem se ho, proč tak plakal. Řekl: „Plakal jsem čistě hrůzou. Stalo se něco strašného. Všechno\nnajednou ztmavlo; najednou jsem padal do černé propasti, která se nacházela vespodu jakési\nhrůzostrašné hory.“ Když byl na podlaze, uviděl, jak ho ten démon spoutal svými řetězy a\nodnášel ho do té hrůzostrašné temnoty, ale byl znovu vysvobozen.\nVýraz ve tváři toho muže, z kterého byli vyhnáni démoni, se okamžitě změnil. Svědčil o tom,\nže do jeho srdce teď vstoupil pokoj a radost. Ve chvíli, kdy byl vysvobozen od démonů, bylo\nmu dáno vidění nebe. Když večer ležel na lůžku, tak přemýšlel o Pánu a měl takovou radost, že\nzvažoval, jestli je to správné, aby měl až tak velikou radost.\nUdělali jsme „pohřebiště“ a mnohé z našich\nAdullamských dětí jsme tam pohřbili ve vodním křtu.\nVětšina těchto křtěnců již byla pokřtěna Duchem svatým,\nstejně jako ti v domě Korneliově\nBudoucí domov Božího lidu se nachází ve třetím nebi. Tohle místo je město. Jméno toho města\nje „Nový Jeruzalém“. Tento Nový Jeruzalém není jen nějaké podobenství. Není to pouze\nnějaké seskupení nápaditých myšlenek oblečených do pozemských slov našeho Pána, jen aby\ndal člověku falešnou představu něčeho, čím tohle město není. Bible mluví o tom, že tento\nNový Jeruzalém je opravdové město s opravdovými základy, které položil sám Bůh. „Znám\nčlověka v Kristu, který byl před čtrnácti lety vytržen až do třetího nebe - nevím, zda v těle,\nnevím, zda mimo tělo, Bůh to ví.“ (2 Korintským 12:2).\nTohle nebeské město je čtyřhranné, měří tisíc pět set mil po každé straně a je obklopené zdí\nvysokou dvě stě stop se základy z dvanácti drahých kamenů, těch nejkrásnějších drahokamů\nznámých člověku. Zeď sama o sobě je jaspis a vydává zářivé jaspisové světlo. Do města se\nvchází skrze dvanáct bran a jeho ulice jsou pročištěné zlato. „Přistoupili jste ale k hoře Sion a\nk městu živého Boha, nebeskému Jeruzalému; k desetitisícům andělů, k slavnostnímu\nshromáždění, k církvi prvorozených, kteří jsou zapsáni v nebesích; k Bohu, soudci všech, k\nduchům spravedlivých, kteří došli cíle;“ (Židům 12:22). (pozn. př. Všimněte si, že město Boží\na lid Boží je každý zmíněn zvlášť a nikoliv dohromady. Tohle město není jen nějaký symbol,\nale opravdové město, i když spoustu symboliky v sobě nese.)\nV tomto městě se nacházejí domy vykoupených, domy andělů, ráj a trůn Boží.\nProč by Nový Jeruzalém nemohlo být opravdové město s ulicemi z opravdového zlata a se\nzdmi z jaspisu a se základy ze vzácných kamenů? Vypotřeboval Bůh všechen materiál, když\nbudoval vesmír, takže mu již nic nezbylo pro nebe? Když Bůh mohl stvořit zemi, proč by tedy\nnemohl zavěsit město na obloze tam za hvězdami? Na zemi lidé občas naleznou nečisté zlato\nve skalních puklinách tohoto prokletého a převráceného světa, ukryté v úlomcích zemských\nsutin, je však pouze připomínkou, stínem té reality v nebi. To opravdové, neporušitelné je ve\nměstě, jehož stavitelem a tvůrcem je Bůh. „Neboť zde nemáme trvalé město, ale toužebně\nhledáme to budoucí.“ (Židům 13:14). „Avšak touží po lepší vlasti, to jest nebeské. Proto se\nBůh za ně nestydí, je-li nazýván jejich Bohem, neboť jim připravil město.“ (Židům 11:16). „V\nDuchu mne odvedl na velikou a vysokou horu a ukázal mi svaté město Jeruzalém, jak sestupuje\nz nebe od Boha, mající Boží slávu. Jeho jas je podobný nejvzácnějšímu kameni, je jako kámen\njaspis, čistý jako křišťál. Má velikou a vysokou hradbu, má dvanáct bran a na těch branách\ndvanáct andělů a napsaná jména, která jsou jmény dvanácti kmenů synů Izraele.“ (Zjevení\nTo, co vidíme na této převrácené degenerující zemi,. jsou pouze stíny. Římanům 8:20:\n„Stvoření je totiž poddáno marnosti, ne dobrovolně, ale kvůli tomu, který je poddal“. Zlato,\nkterého si tak velmi ceníme, šperky, kterými se zdobíme, města a paláce, které stavíme, jsou\npouhé kopie toho města, které má brzy sestoupit.\nDěti z Adullam byly vytrženy do tohoto města Božího. Jak je možné, že tohle město viděly, to\nopravdu nevím. Jak ho mohl vidět Abraham, to také nevím. Jak mohl být Pavel vytržen do ráje,\nať už v těle a nebo bez těla, to také nevím. Tyhle věci jsou mimo naše přirozené chápání. Zde\nna zemi nepotřebujeme vědět, jak se to vše stalo. Známe pouze fakta. Janovi bylo ukázáno\nměsto. Bylo mu od Pána řečeno, aby napsal o těch věcech, které viděl a poslal je sborům.\nDěti z Adullam byly Duchem znovu a znovu vytrženy ze země do města Božího. Tohle ale\nnebylo jen ve snu, byla to živá realita. Jejich duše tam byly skutečně vytrženy. Děti si ale\nmyslely, že tam jsou i s tělem. Občas se stávalo, že když byly v ráji a jedly ze stromu\nnebeské ovoce, tak si nějaké zastrčily do svého roucha, aby ho přinesly zpět na zem pro\n„Muh Si a Si Mu“ (pro pastora a jeho paní). Věděly totiž, že jsou v nebi pouze na návštěvě a\nbrzy se musí vrátit. Když se vrátily, moc Boží je opustila a ony si uvědomily, že jsou\nv pokoji našeho domova Adullam. Hned si tedy začaly prohledávat oblečení, kde měly pro\nnás schované lahodně chutnající ovoce z ráje, aby nám udělaly radost. Když nic nemohly\nnajít, bylo vidět, že jsou velmi překvapeny, zmateny, a v obličeji měly výraz velikého\nsmutku. Nemohly tehdy uvěřit tomu, že tam byla jen jejich duše bez těla, a proto hledaly\ntohle ovoce ve svém oblečení.\nProcházet se po ulicích Nového Jeruzaléma bylo pro ně stejně tak reálné, jako když se\nprocházejí po ulicích čínského města. Jednoho dne, když jsme šli po ulici, bylo velmi\nslunečné počasí a já jsem se zeptal chlapců, jestli jsou ty jejich vize stejně tak reálné a jasné,\njako když se právě teď procházíme. „Stejně tak reálné,“ řekli, „akorát, že mnohem jasnější\nkvůli světlu v nebi a bílým rouchům a čistotě, která tam je všude a která k této jasnosti\nKdyž byly v Duchu, děti si většinou nebyly vědomy toho, co se kolem nich v přirozeném\nsvětě děje. V mnoha případech během jejich zážitků v nebi mluvily mezi sebou nahlas a\npopisovaly to co vidí, takže jsme jejich rozhovor mohli všichni slyšet. Často také svým tělem\npohybovaly podle toho, co právě dělaly v nebi.\nVytržení do třetího nebe\nDěti říkaly, že byly vytrženy do třetího nebe. Když prolítávaly prvním nebem, tak cítily vítr\nna obličeji. Když letěly druhým nebem, hleděly zpět na nádherné hvězdy, tak jako když\nněkdo hledí z vrcholu nějaké hory na nějaké osvětlené město, které leží někde dole. Od\ntohoto hvězdného nebe potom\npřišly k nebeskému Jeruzalému.\nKdyž se přibližovaly k tomuto nebeskému městu, mohly v dálce vidět jeho světla. Když\npřišly ještě blíž, uviděly nádhernou zeď, která zářila jaspisovou září. Základy byly\nnepopsatelně překrásné, třpytily se červeně, žlutě, oranžově, růžově, modře, zeleně, fialově a\nvšemi jinými barvami těch dvanácti nejnádhernějších drahokamů.\nTohle město na obloze děti viděly jako tři města v jednom: jedno nad druhým, největší\nvespod, nejmenší na vrcholu; tvořily tvar pyramidy. Toto město, o kterém Jan mluvil, je\nobklopené zdí do tvaru čtyřúhelníku a je vysoké 1500 mil (2414 kilometrů!). Studenti Bible\nse proto domnívají, že toto město není ve tvaru krychle, ale pyramidy. Tohle ale naše děti\nnevěděly, ani je to nikdo od nás neučil. Bůh, který drží pohromadě světy, drží pohromadě i\ntohle město. Vnitřní řád tohoto města nám ale dán není.\nJeden z našich nejmenších chlapců mluvil v proroctví, zatím co byl ve vidění u nohou Pána, a\nPán k němu mluvil. V tomto proroctví Pán řekl, že učinil nebe dostatečně veliké pro každého,\nže udělal tři města jedno nad druhým, a že v současné době je Jeho trůn na vrchním městě.\nJelikož čas a vzdálenost v nebi nic neznamená, není nic nemožného v tomto městě Božím.\nByly tři podlaží v Noemově arše, dále se mluví o třetím nebi a Bůh sám je tři v jednom. Proč\nby tedy ten Král nemohl kralovat z vrcholu této pyramidy? Ježíš sám se přece stal tou\n„hlavou úhlu“ ( Marek 12:10 KMS ).\nSkrze brány do města\nDěti z Adullam vstoupily do tohoto města se zlatými ulicemi skrze brány z perel. Andělé\nv bílém strážili tyhle brány a vítali ty, kteří vcházeli dovnitř. Už to nebyli žebráci z ulice, ale\nbyly přivítány anděly v bílých rouchách jako samotní králové. Copak Spasitel neslíbil těmto\nnejslabším a nejpokornějším dětem království, ve kterém budou kralovat s Králem králů na\nSkrze brány rovnou do města! Ze země přímo do nebe! Ze smrtelného do nesmrtelného! Ze\nsmrti do života! Všechen starý život za sebou a pod sebou! Všechen ten nový život před\nsebou a nad sebou! Andělé, andělé všude! Andělé tam mluví, andělé tam zpívají, andělé se\ntam radují, andělé hrají na harfy a troubí na trumpety, andělé tam tancují a chválí svého\nKrále! Taková podívaná, jakou smrtelník ještě nespatřil; taková záplava vnitřní radosti, jakou\nnikdy nikdo nezažil, zaplaví celou bytost těch, kteří jsou naplněni Duchem svatým, věčným\nživotem, nebeským životem Božím; je to „závdavek“ nebe.\nDěti tleskaly rukama, skákaly, smály se, tancovaly a kutálely se radostí s neudržitelným\nsmíchem, zatímco jejich tváře byly tak proměněny touto nebeskou radostí, až se zdálo, že\nsláva toho nebeského města svítí na nás všechny. V tomto městě nebyl žádný zármutek;\nžádný nářek, ani náboženství se smutnou tváří; v písních ani sebemenší zmínky o pohřbu.\nTohle bylo město „radosti v Duchu svatém“, „radosti nevyslovitelné a plné slávy“.\nS nesčíslným zástupem andělů\nUvnitř tohoto města děti poznaly význam Písma, které říká: „Ale přistoupili jste k hoře\nSionu, a k městu Boha živého, Jeruzalému nebeskému, a k nesčíslnému zástupu andělů“\n(Židům 12:22 KR) Tito šťastní andělé nestáli pouze u bran města, ale byli všude uvnitř.\nAndělé byli vždy připraveni dopravit děti z místa na místo; andělé s nimi chodili a mluvili;\nandělé jim vysvětlovali význam věcí, kterým nerozuměly, stejně tak jako když vysvětlovali a\nzjevovali věci Boží apoštolu Janovi. Často se také stávalo, že andělé dávali dětem do rukou\nharfy a učili je na ně hrát a zpívat. Také je učili troubit na trumpety, psát písně a mluvit\nnebeskou řečí. „Vždyť království Boží není pokrm a nápoj, nýbrž spravedlnost, pokoj a\nradost v Duchu svatém.“ (Římanům 14:17).\nHudba a řeč v nebi\n„Ač jste ho neviděli, milujete ho; ačkoli ho ani nyní nevidíte, věříte v něho a jásáte\nnevýslovnou radostí, plnou slávy“ (1 Petrův 1:8)\nKdyž jsme viděli tyto děti, jak se zavřenýma očima tančí v místnosti v rytmu, zjistili jsme, že\nve vidění tančí s anděly v nebi do rytmu nebeské hudby. Když jsme je viděli, jak zdánlivě\nhrají na trumpety nebo na harfy, zjistili jsme, že ve vidění se připojují k nebeskému orchestru\nv chvalách svému Králi. My jsme tyhle nebeské trumpety ani harfy vidět nemohli. Nemohli\njsme ani vidět radostný tanec andělů, ani jsme neslyšeli jejich hudbu. Mohli jsme ale slyšet,\njak děti zpívají tyto nebeské písně. Bylo to na denním pořádku, že jsme zahlédli nějakého\nchlapce o samotě v nějakém rohu, jak hraje na neviditelnou harfu. Když jsme se k němu\npřiblížili, slyšeli jsme, jak zpívá píseň, kterou jsme nikdy předtím neslyšeli ani jsme ji nikoho\nneučili. Když jsme se k němu přiblížili ještě blíže, zjistili jsme, že takovýto druh melodie a\nslov je nám zcela neznámý. Zpěvák zpíval společně s nebeským sborem. Tuto píseň ho\nnaučili andělé. Slova té písně musela být v jazyku andělů. „Kdybych mluvil jazyky lidskými i\nandělskými“ (1 Korintským 13:1). Vidět děti, jak zpívají společně s andělským sborem, byl\nnezapomenutelný zážitek. Někdy se několik těchto dětí rozhodlo, zatím co byly někde\nv nebeském městě nebo v ráji, hrát a zpívat společně. Se zavřenýma očima plně pod mocí\nDucha tři nebo čtyři se spojily a mohli jsme slyšet, jak si říkají kdo bude hrát na trumpetu a\nkdo bude zpívat. Poté co bylo rozhodnuto a všichni byli připraveni, nebeská hudba začala.\nTrumpetisté drželi své ruce ve vzduchu tak, jako by opravdu hráli na trumpety. Harfenisté\nhráli a zpívali, zatímco ti ostatní se připojili ke zpěvu. Většinou zpívali řečí, které jsme\nnerozuměli, pokud se nerozhodli zpívat jednu z těch křesťanských písní, kterou kdysi\nzpívávali „zatímco byli tam dole na zemi“. V takovémto případě zpívali v čínštině.\nViděli a chválili Ježíše\nVrchol veškeré nebeské radosti a úžasu bylo „uctívání Ježíše“ a chvála Tomu, který je\nzachránil svojí vlastní krví.\nHned potom, co vstoupily skrze městské brány, byly děti neseny anděly „vidět Ježíše“. Mohli\njsme slyšet, jak děti mezi sebou mluví o tom, že někam půjdou, aby viděly Ježíše a ve vizi se\npřiblížily k trůnu Krista. Když vstoupily do Jeho úžasné přítomnosti, pak tam stály velmi\nuctivě a hleděly s uctivostí, láskou a odevzdaností na Pána všeho stvoření, který byl také\njejich Spasitelem. Nejdříve Mu děkovaly, s úctou Ho chválily a se spojenýma rukama se mu\nuctivě klaněly v pravém uctívání. Poté si klekly a své tváře sklonily až k zemi v pravém\nuctívání, které se děje „v duchu a v pravdě“, které nemohou poznat ti, kteří neprožili křest\nDuchem svatým. „Ale přichází hodina a již je zde, kdy praví uctívači budou uctívat Otce v\nduchu a pravdě. Takové totiž Otec hledá, aby ho uctívali.“ (Jan 4:23).\nTrůn Boží a trůn Kristův\nDěti viděly ten trůn Kristův tak, jak ho viděl apoštol Jan, když byl „v Duchu“. „Ten, který\nseděl na trůnu, byl na pohled podobný kameni jaspisu a karneolu; a kolem trůnu byla duha,\nna pohled podobná smaragdu. Okolo toho trůnu bylo čtyřiadvacet trůnů a na těch trůnech\njsem viděl sedět čtyřiadvacet starců, oblečených do bílých rouch; a na hlavách měli zlaté\nkoruny. A z toho trůnu vycházelo blýskání a hromobití a hlasy. A před trůnem hořelo sedm\nohnivých pochodní, což je sedm duchů Božích. Před trůnem bylo také skleněné moře podobné\nkřišťálu a uprostřed trůnu a kolem trůnu čtyři bytosti plné očí zepředu i zezadu.“ Zjevení\nJanovo 4:3-6 (NBK)\nJežíšovo prvenství ve všech věcech, které jsou v nebi.\nAť už byly děti udiveny nade všemi divy zlatého města, ať už byly šťastné z požitků ráje a v\nradosti z přítomnosti andělů, ve všem tom nebyl Ježíš nikdy opomenut. (pozn. překladatele:\n„on (Ježíš) je hlavou těla církve, on je počátek a prvorozený z mrtvých, aby ve všem držel\nprvenství.“ Koloským 1:18 NBK) Jeho jméno bylo zmíněno ve všech rozhovorech; Jeho\nchvála byla spjata se všemi požitky; vždy a všude byl vyvýšen, ve všem, a v každém. „Ať se\nvaše srdce nermoutí. Věříte v Boha, věřte i ve mne. V domě mého Otce je mnoho příbytků.\nKdyby to tak nebylo, pověděl bych vám.“ (Jan 14:1).\nDomy podél zlatých ulic\nPo každé straně těch nádherných zlatých ulic byla jedna budova vedle druhé a v nich byly\npro každé z dětí přichystané jejich pokoje. Vchod do domu byl posázený drahokamy takové\nzáře, že každá budova byla tou září a slávou ozářena. Jméno každého domácího bylo napsáno\nnade dveřmi. Andělé vedli děti do jejich pokojů. Každý pokoj byl vybaven stejným druhem\nnábytku: krásný zlatý stůl, na kterém ležela Bible, kytka ve váze, pero na psaní a kniha; za\nstolem bylo zlaté křeslo; také tam byly nádherné zlaté šachy a zlatá postel. V každém pokoji\nbyla koruna posázená drahými kameny, zlatá harfa a trubka. Zdi byly také ze zlata. Bible\nbyla zhotovena z takového druhu papíru, který na zemi nikdy nebyl spatřen a byla vázána\nzlatem. Světlo a nádherná sláva Boží vyzařovala z celého pokoje tak, že nebylo třeba jiného\nsvětla. Návštěvníkům bylo řečeno, že až se po smrti vrátí domů, tak si mohou vybrat z ráje\njakoukoliv květinu a dát si ji do té nádherné vázy na zlatém stole. Děti mohly vejít do své\nmístnosti kdykoliv chtěly a mohly si číst ve své Bibli nebo hrát na své harfy a trubky. Občas\nsi vzaly tyhle hudební nástroje do ulic nebo do ráje, aby hrály a zpívaly s anděly a\ns vykoupenými, kteří jsou v nebi.\nDěti při těchto návštěvách nebe sice nevnímaly, co se v tu chvíli děje kolem nich na zemi, ale\nvždy věděly, že jejich pobyt v nebi je pouze dočasný. Věděly, že tam jsou z toho důvodu, aby\nviděly, co je pro ně připraveno po smrti, tak aby se mohly vrátit na zem a říct o tom\nostatním. Andělé a Pán řekli těmto nebeským návštěvníkům, že pokud budou věřit a\nposlouchat, pak všechny tyhle věci budou nakonec jejich. Nejenom, že věděly, že se musí\nvrátit zpět na zem, ale také někdy věděly, kdy se vrátí. Jeden chlapec, poté co si užíval slávu\nnebe, tak zavěsil svoji korunu a trubku ve svém pokoji tak, aby ji měl hned po ruce, jakmile\nna zemi zemře a vrátí se natrvalo. Když se vrátil na zem, moc Boží ho opustila. A když\notevřel oči, tak byl v našem domově Adullam a vykládal, jaké divy viděl při svém výletu\nMůžeme se domnívat, že Pán zachránil tyto děti, pokřtil je Duchem svatým, a poté je oklamal\ntím, že by jim ukázal město, které má pouze symbolický a mystický význam? Nemožné!!!\nPozemský otec může svoje děti podvést falešnými nadějemi a falešnými zaslíbeními. Náš\nnebeský Otec ukazuje však svým dětem to, co má pro ně připravené (1Kor. 2:10), zaslíbil\njim tyto věci (Zjevení 3:21), a poté jim tyto věci dá ( Lukáš 11:9, 13).\nKdyž děti viděly tyto nebeské pokoje, tak tleskaly rukama, smály se, křičely velikou radostí a\nvolaly jeden druhého jménem, aby se šel podívat na jeho pokoj. Jeden chlapec v Duchu letěl\nskrze ulice Nového Jeruzaléma a četl jména nade dveřmi každého příbytku.\nV nebi děti potkávají chlapce, který zemřel\nHned první den, kdy Duch svatý padl na děti a jeden chlapec byl vytržen do nebe, tak spolu\ns anděly, kteří ho přišli přivítat, přišli dva naši chlapci z Adullam, kteří zemřeli před dvěma\nroky. Tito dva, Hsi Dien Fu a Djang Hsing, měli s sebou malé děvčátko, které zemřelo\nv Kotchiu před čtyřmi roky a na které již naše děti zapomněly.\nTi tři, kteří zemřeli a odešli do nebe, vedli naše děti, které byly do nebe vytrženy, aby jim\nukázali radost a divy nebe. Nejdříve jim ukázali Ježíše, aby Ho uctívaly a děkovaly Mu. Poté\njim bylo ukázáno jejich bydliště a byly převáženy po městě nebo byly vedeny do ráje, aby si\nTěm, kteří vešli do nebe, bylo dáno bílé roucho. Andělé měli také běloskvoucí roucha, ale\nměli křídla, která vykoupení neměli. Mezi nimi a anděly byl patrný rozdíl.\n(Od prvního vydání této knihy jsme dostali dopis od jedné ženy z Anglie. V dopise napsala,\nže před deseti lety měla spolu se svým synem vizi těchto ulic a příbytků v nebi a potvrdila\nnaprosto přesně vše, co se týče vybavení těch pokojů a oblečení, které děti měly na sobě.\nTaké jeden chlapec ze vzdálené oblasti Yunnanu, který nevěděl nic o těchto vizích, popsal\ntyto ulice naprosto stejně.)\nPozději mnohé další děti viděly v nebi ty děti z Adullam, které už zemřely a jsou v nebi. Nebe se\nzdálo velmi blízko, když naše děti, zatím co byly vytrženy v Duchu, tak viditelně prožívaly to co\nprávě viděly v nebi. Se zavřenýma očima a rozzářenými obličeji děti tleskaly rukama a křičely\nradostí na ty děti, které v tom roce právě zemřely nebo když volaly jeden na druhého, aby\nrychle pospíchal a šel se podívat na nějaký nový palác, který objevil v ráji nebo na nějakou\nnovou ulici ve městě; nebo aby šly a hrály společně na harfy a zpívaly chvály Ježíši. Ti\nchlapci, kteří zemřeli, byli znovu a znovu spatřováni v nebi a jejich jména tak často\nzmiňována a s nadšením na ně jménem volali, že se zdálo, jakoby nebyli daleko od nás –\npouze zmizeli z dohledu. Nebe bylo tak reálné, tak blízké, tak divotvorné, tak jisté, že kdyby\nv těch dnech jeden z našich chlapců zemřel, tak ostatní by mu takovou výsadu záviděli.\nTen krůček od toho, abychom vstoupili po smrti nebo při\npříchodu Páně do nebe, se zdál tak malý a příchod Páně tak\nblízký, že to z našich myšlenek odstranilo veškeré pochybnosti,\njak bylo vůbec možné, aby prvotní učedníci byli schopni prodat\nsvůj majetek a snášet pronásledování a smrt bez váhání.\nNaše království není z tohoto světa. Naše měšťanství je v nebi,\nodkud také čekáme našeho Spasitele. Náš život, naše práce, naše\nslužba, naše těžkosti zde na zemi jsou pouze dočasné na naší cestě\ndo opravdového života, do opravdového města v pravém\nkrálovství, které nemůže být otřeseno.\n**Vpravo vidíme, jak vypadal, když přišel do záchranného domova Adullam a vlevo krátce předtím, než svoje\ntělo zanechal na zemi a odešel do nebe. Změna v jeho vnitřním životě byla stejně tak veliká jako změna jeho\nzevnějšku. Dva týdny před svou smrtí, zatímco byl v dobrém zdraví, měl nádherné vidění nebe, nebeského\nměsta a ráje. Těsně předtím než zemřel bylo zřejmé, že je ve velikých bolestech a ztratil vědomí. Když jsme na\nněho vložili ruce a modlili se, jeho tělo se uvolnilo, všechna bolest očividně ustoupila, radost se mu ukázala na\ntváři a znovu se zdálo, že je ponořen v nebeských věcech tak jako předtím, když míval vidění. Tuto zkušenost\nměl asi hodinu, usmíval se a občas ze samotné radosti propukl v smích. Zatímco měl na tváři takovýto výraz\nštěstí, přestal dýchat. Po pravdě odešel do nebe, aby se již na tuto špinavou zem nevrátil.\nKdyž byly Adullamské děti pod mocí svatého Ducha, pak často vídávaly Djan Hsinga v nebi, jak si užívá\nBible mluví o obnově přírody\nDříve než budeme s těmito vizemi ráje pokračovat, chceme vám ukázat, že takový ráj, který\ntyhle děti viděly, se naprosto shoduje s plánem nebeského Otce, tak jak je popsán v Jeho\npsaném Slově. Když Bůh stvořil prvního dokonalého člověka a jeho dokonalou nevěstu, tak\n„Hospodin Bůh vysadil zahradu v Edenu na východě a postavil tam člověka, kterého\nvytvořil.“ Genesis 2:8. Takže na počátku bylo Božím plánem pro člověka, aby přebýval\nuprostřed veškeré nádhery přírody. Ve východní části tohoto divotvorného „parku“, který\nBůh sám naplánoval a zasadil, mu byl dán domov. V tomto pořádku nebyl žádný hřích.\nNebyla tam žádná nemoc ani smrt. Nebylo nikde žádné trní ani bodláčí. Nebylo tam žádné\nprokletí. Byl to jiný svět než ten dnešní. Tento svět byl kdysi nebem na zemi, ve kterém si\nčlověk užíval věčného života, v panství nad celým světem stromů a květin „pěkných na\npohled“, byl to svět nádhery a slávy, jaký tento přítomný svět nikdy neviděl. Bůh naplánoval\nvšechny tyto věci pro věčné štěstí člověka.\nADULLAMSKÉ DĚTI SI HRAJÍ\nMladí jsou šťastní a radostní před tím než dosáhnou věku\ndospělosti a než nemoc na ně vloží svoji těžkou ruku. V nebi\nsi ale budou užívat spoustu dovádění, ve svobodné radosti.\nKdyž hřích vstoupil, tak se požitek z tohoto stvoření stal velmi omezený. To první stvoření\nptáků, květin, stromů a zvířat, které bylo v tom prvním světě v zahradě Eden, upadlo do\nnižšího stavu, který není věčný. „Neboť tvorstvo bylo vydáno marnosti - ne vlastní vinou,\nnýbrž tím, kdo je marnosti vydal.“ Římanům 8:20 Hřích člověku ztratil jeho zahradu Eden a\nčlověka vzdálil od Boha. Až bude člověk plně osvobozen z hříchu, bude obnoven do Edenu .\nAle člověk nebude jen obnoven do svého původního stavu, bude znovuzrozen do nového\nduchovního řádu. Ten první byl pozemský; ten poslední je duchovní, ale skutečný. Bude to\npodobné tomuto pozemskému, stejně tak jako když Kristus po svém vzkříšení byl skutečný a\nvypadal podobně jako předtím, jenže byl duchovní a odlišný od toho pozemského řádu. Stále\nale mohl jíst a pít se svými učedníky. Stále měl tělo a kosti, které byly hmatatelné a ruce,\nkteré podaly rybu a chléb Jeho hladovým učedníkům. (Skutky 10:40-41, Lukáš 24:39, Lukáš\n24:42, Jan 21:9, 31) Ve svém vzkříšeném stavu Pán ale nebyl podřízen materiálnímu světu\nčasu, prostoru a fyzického omezení. Stejně tak i stvořený svět přírody se zvířaty, ptáky a\nrostlinami bude znovu obnoven do vyššího duchovního stavu, podobného tomu prvnímu\nstvoření, ale trochu odlišného. Bude to skutečný stav, který bude neporušitelný (Římanům\n8:20). Tvorstvo bude znovuzrozeno skrze vzkříšení Kristovo. Kristus zachraňuje více než je\nschopen zachránit člověk. On zachraňuje celé stvoření, které upadlo do marnosti při pádu\nčlověka. „Neboť stvoření napjatě vyhlíží a očekává zjevení Božích synů (stvoření je totiž\npoddáno marnosti, ne dobrovolně, ale kvůli tomu, který je poddal) v naději, že i ono samo\nbude vysvobozeno z otroctví zkázy do svobody slávy Božích dětí.“ Římanům 8:19-21\nPokud tohle neznamená, že veškeré stvoření včetně přírody neočekává vysvobození v tom\nstejném stavu vzkříšení jako spasení věřící, tak co to tedy potom znamená? Veškeré tvorstvo\nočekává nové duchovní obrození, které patří vykoupeným, neboť Kristus „nás zplodil slovem\npravdy, neboť se tak rozhodl, abychom byli jakousi prvotinou jeho stvoření“ Jakubův 1:18\nNBK. Kristus sám je „obraz neviditelného Boha, prvorozený všeho stvoření“ Koloským 1:15\nJak může být Kristus „prvorozený všeho stvoření“? Jedině tak, že zvířecí i rostlinné stvoření\nbude Krista následovat v Jeho vzkříšení do nového stavu. I země bude obnovena do tohoto\nnového stavu, neboť „Podle jeho zaslíbení však očekáváme nová nebesa a novou zemi, v\nnichž přebývá spravedlnost.“ 2 Petrova 3:13. Tahle nová zem tedy bude mít stromy, květiny,\nzvířata a ptáky a veškerou svoji nádheru oslavené přírody ve vyšším neporušitelném stavu,\nkterý bude trvat na věky.\n„Vlk bude pobývat s beránkem, levhart s kůzletem odpočívat. Tele a lvíče i žírný dobytek\nbudou spolu a malý hoch je bude vodit.“ Izajáš 11:6 (CEP)\nTyto věci jsou tak pevné jako samo Slovo Boží, neboť „Ten,\nkterý seděl na trůnu, řekl: "Hle, činím všechno nové." A řekl\nmi: "Napiš, že tato slova jsou věrná a pravdivá." Zjevení 21:5\n(NBK). Jan viděl „nové nebe a novou zemi“ a také viděl „to\nsvaté město, Nový Jeruzalém, sestupovat z nebe“ na novou\nTak jako byl Eden park rozkoší a ovoce, na té první zemi, tak\nbude v tom vyšším obnoveném vzkříšeném stavu ten nový\nEden na nové Zemi. Tento Eden je již v nebi v Novém\nJeruzalému, který ještě nesestoupil, ale brzy sestoupí.\nRáj je zahrada rostlin, zvířat a celé obnovené přírody\nzahrnuto ve spasitelném díle\nKrista na kříži. Když\nKristus zemřel, veškeré\nstvoření také zemřelo. Když\nvzkříšeno. Když Kristus nesl\ntrnovou korunu, nesl na\nsobě všechno prokletí, které\npřineslo trny a bodláčí. On\nje ten „Prvorozený všeho\nTakovéto zjevení ráje v nebi, jaké viděly Adullamské děti,\nbude pravděpodobně pro mnohé čtenáře tak nové, jak tomu\nbylo i pro nás. Je tomu tak proto, že jsme „nechápaví a srdcem\npomalí věřit všemu tomu, co mluvili proroci!“\nTyhle děti jsme nic o ráji neučili. Tyhle děti naopak vyučovaly\nnás. Některé nejmenší děti, které byly nejméně vyučeny těmto\nvěcem, byly našimi nejlepšími učiteli. To, že tyhle věci dostaly\npřímo od Pána, je naprosto zřejmé, uvidíte to, když ty věci\nsrovnáte s učením Bible. Vyučuje nás, že je právě takový ráj\nv nebi, který děti viděly. Pavel řekl, že znal člověka, který byl\n„vytržen až do třetího nebe“ a tahle stejná osoba byla také vytržena do „ráje“. V poselstvích\nz knihy Zjevení se praví: „Kdo má uši, slyš, co Duch praví církvím: tomu, kdo vítězí, dám jíst\nze stromu života, který je uprostřed Božího ráje."\nZjevení Janovo 2:7.\nO nebeské krajině je nám řečeno: „Potom mi ukázal čistou řeku vody života, jasnou jako\nkřišťál, vytékající z Božího a Beránkova trůnu. Uprostřed ulice toho města po obou stranách\nřeky je strom života, nesoucí dvanáctero ovoce. Vydává své ovoce každý měsíc a listí toho\nstromu je k uzdravení národů.“ Zjevení Janovo 22:1, 2. Takže v nebi je ráj s proudící řekou\na ovocnými stromy.\nAdullamští chlapci odpočívají u tichých vod. Věří,\nže když jednoho dne opustí tyto krásné přírodní\nscény, čeká je mnohem nádhernější příroda\nv Edenu Nového Jeruzaléma, který je v nebi.\nTento ráj je veliký „park“ neobyčejných divů. „Ráj“ znamená „Eden“. „Eden“ znamená\n„ráj“. „Eden“ je „park“; „ráj“ je proto „park“. Biblický slovník Peloubeta mluví o „ráji“:\n„Tohle slovo je původem z Persie, a je použito v Septuagintě jako překlad slova „Eden“.\nZnamená zahradu plnou rozkoší a ovoce, zahradu nebo také země rozkoše, něco jako\nanglický park“. Ale tento „park“ v nebi je pouze „tak trochu“ jako park pozemský, protože\nje mnohem větší než pozemské parky, jak rozlohou, tak i krásou, poněvadž Boží myšlení je\nvětší než to pozemské. I ty nejlepší, nejkrásnější parky s řekami, s křišťálovými jezírky, se\nstromy, různými voňavými květinami, ptáky a zvířaty jsou pouze nedokonalou\nnapodobeninou v porovnání s Edenem, který byl na „počátku“.\nJestli Bůh nevložil do srdce člověka tuhle lásku k přírodě a tuto touhu po přírodních parcích\nplných rozkoší a ovoce, odkud tedy pochází tahle univerzální láska k přírodě, která tam byla\nvložena již od počátku historie? Je veškeré lidské úsilí zachovat kousíček z té hynoucí\npřírodní nádhery tohoto prokletého a hynoucího světa pouze marnou fantazií, která trvá jen\npár let? Je láska k ptákům, zvířatům, květinám, ke stromům, horám, údolím, jezerům a\nřekám pouhým pomíjejícím požitkem od Pána, aby nás trochu potěšil na naší pouti životem?\nNení snad možné, že by všechna tahle přírodní krása byla stínem neporušitelné reality, která\nje v Božím ráji?\nTahle přírodní krása není jen nějakým pomíjivým požitkem na naší pouti. Tato přírodní krása\nukazuje k Bohu, ukazuje na Eden, který čeká křesťana na konci cesty. Láska k přírodě se\nmůže stát láskou věčnou pro ty, kteří přemohou svět skrze krev Beránka, kteří skrze víru\nv Něho vstoupí bránami do města, ve kterém je ráj Boží, zahrada Eden v nebi, jejíž krása\nnebude nikdy hříchem poskvrněna.\nAdullamské děti vidí ráj, zahradu Boží v nebi\nJistě vás bude zajímat, tak jako i nás, co tyto děti v zahradě Eden, která se nachází daleko za\npozemskými oblaky ve městě Božím, viděly. Jeden z našich chlapců byl v ráji téměř hned\npoté, co vstoupil do nebeského města. Tam na něj čekali dva naši chlapci z Adullam, kteří\nzemřeli v Hokow. Tito chlapci ho prováděli rájem a částmi města. V několika momentech\npřišli na veliké místo, kde byl jakoby pěstěný trávník, celé místo bylo porostlé trávou,\nobklopené pozoruhodnými stromy třpytícími se zlatem. Celá tato krajina byla tak\nuchvacující, že tento chlapec řekl svým dvěma přátelům: „Tohle už mi stačí. Nic krásnějšího\nuž existovat nemůže. Zůstanu rovnou tady“. Tito dva přátelé, kteří byli v nebi již delší dobu,\nmu řekli: „Nezůstávej tady, protože tam dál jsou ještě větší divy než tady.“ Když tedy\npokračovali dál, přišli k ještě nádhernějším stromům a některé z nich měly na sobě ovoce.\nCelé to místo bylo jakoby obklopené zámeckým parkem a pod stromy byla nádherná tráva,\nkvětiny všech barev vydávaly neobyčejnou vůni, ptáci s krásným peřím zpívali a chválili\nsvého Stvořitele. Byl to uchvacující pohled mimo jakékoliv lidské chápání. Tento chlapec\nřekl: „Tady musím zůstat, nemůžu dál pokračovat a zanechat tuhle velikou nádheru. Jsem tak\nšťastný.“ „Pojď ještě dál,“ řekli mu ostatní, „je mnoho věcí v nebi, které tohle vše převyšují.“\n„Vy běžte,“ odpověděl, „ale já tady na chvíli zůstanu.“\nNechali ho tedy na té trávě pod stromy a odešli. Tráva byla jakoby sametová a viděl krásné\nstromy, které na zemi neexistují. Celou jeho bytost zaplavila taková radost a pocit štěstí, jaké\nna zemi nepoznal. Nacházel se v zemi „nevyslovitelné radosti a plné slávy,“ „v zemi, která je\njasnější než den.“ Andělé často procházeli kolem a přitom hráli na harfu a zpívali. Jeden\nanděl se na něho usmál a nabízel mu svoji harfu. „Já neumím hrát,“ řekl. Anděl odešel a za\nchvíli procházeli kolem další andělé, kteří se na něho usmívali a přitom hráli a zpívali.\nAndělé měli bílé oblečení, na kterém nebyly vidět žádné švy a tváře všech byly dokonale\nkrásné. „Když se na vás usmějí - ach, to se nedá nijak popsat,“ řekl chlapec, „na zemi není\nzpůsob, jak popsat úsměv anděla.“\nPodobné přenádherné scény v ráji byly opakovaně viděny větším množstvím dětí z Adullam.\nV ráji viděly stromy nesoucí lahodné ovoce, nádherné květiny všech barev a odstínů,\nvydávající nádhernou vůni i ptáky s nádherným peřím, zpívající radostné písně chvály.\nV tomto parku byla také zvířata všech možných velikostí a druhů: velcí i malí jeleni, velcí\nlvi, velcí sloni, roztomilí králíci, a všechna možná domácí zvířata, jaká na zemi nikdy\nLev s beránkem se budou pást. Zuřivá a dravá přirozenost již\nnebude a vše bude uvedeno do ještě vyššího stavu než na\npočátku, kdy vše bylo „velmi dobré“.\nHrály si se lvem a jinými zvířaty v nebeském parku\nDěti držely v náručí domácí zvířata a předávaly si je z ruky do ruky. Když našly lva, jak leží\npokojně pod stromem, vlezly na jeho hřbet, rukama mu projížděly hřívu, hladily mu hlavu a\nstrkaly mu ruce do tlamy. Když chtěly, tak si lehly společně se lvem, aby si spolu užívaly lásku svého\nStvořitele. Proč ne? Tam „Vlk bude pobývat s beránkem, levhart s kůzletem odpočívat. Tele a lvíče i\nžírný dobytek budou spolu a MALÝ HOCH JE BUDE VODIT.“ Izajáš 11:6 CEP (pozn. př. I když je\nzde spousta podobností s nebem, celá kapitola Izaiáše mluví o přicházejícím království v miléniu )\nMladší chlapci jezdili na malých jelenech, zatímco ti starší na větších jelenech a také na\nslonech. Všude byla dokonalá láska. Vše bylo v dokonalé harmonii. Jaké výkřiky radosti! Jak\nšťastný je dětský smích! Nikdo jiný než náš nebeský Otec by nemohl takovýto ráj v nebi\npromyslet nebo naplánovat!\nJídlo a pití v nebi\nKdyž měly hlad, děti jedly úžasné ovoce nebo si nasbíraly sladkou a občerstvující manu,\nkterá byla roztroušena všude okolo. Měly žízeň? Sem a tam byli kanoucí malé potůčky\npovzbuzující vody života.\nDěti z Adullam viděly v nebi biblické postavy\nNa travnatém palouku mezi stromy, květinami a ptáky v ráji viděly děti skupiny\nvykoupených, jak tancují a hrají na trumpety spolu s anděly. Někdy se připojily ke šťastné\nslavnostní skupině, ve které byly malé i větší děti spolu s dospělými, ale kde nikdo nebyl\nstarý. Jaké nebeské scény! Jací nebeští zpěváci! Jaká radost mezi anděly a vykoupenými!\nAndělé jim ukázali Abrahama, Davida, Daniele, proroky, svaté a mučedníky z dávných dob.\nViděly Petra, Jakuba, Pavla a ostatní, kterých tento svět nebyl hoden. Náš chlapec z chudého\nkmene Miao viděl svého strýce a svoji malou sestřičku, která ho předešla do země „tam\nněkde“. Naše čínské děvčátko Marie, které zemřelo v Kotchiu, vzalo chlapce za ruku a\npřipojili se k chvále v nebi.\nJednomu chlapci byla dána vize smrti křesťana\nZatímco se přátelé a rodinní příslušníci shromáždili\nokolo umírajícího, u postele stál anděl a čekal na\nvysvobození duše křesťana. Když byl tento člověk\nvysvobozen ze svého tělesného břemene, anděl ho\nuchopil za paži a vystupoval s ním do nebe.\nKnížatstva a mocnosti zlých duchů v povětří se\nsnažili zabránit tomu, aby tento anděl prošel, ale byli\npřemoženi vírou a chválou anděla, který stoupal\nvzhůru k nebeskému městu.\nU brány se tomuto novému příchozímu dostalo\npřivítání zástupy andělů; se zpěvem, tancem a\ns velikou radostí se všichni spojili a královsky ho\npřivítali do věčného města vykoupených.\nDva mladí věřící\nANDĚLÉ V NAŠEM STŘEDU\nVylití Ducha svatého na děti a mladé lidi z Adullam bylo vždy doprovázeno viděními andělů\nv našem středu.\nV této chvíli je dobré připomenout si, co Písmo říká o andělech. Písmo vyučuje, že andělé\nmají svou účast v službě Ducha svatého. Jelikož „duchové (andělé) proroků jsou pak poddáni\nprorokům“ 1 Korintským 14:32, mají andělé podíl na proroctví, když prorok mluví pod\ninspirací svatého Ducha. Vidění, které Jan viděl na Patmosu a zjevení, které tam měl, když\nbyl „v Duchu“, bylo dáno skrze anděla (Zjevení 1:1, 10). Andělé proto mají co dočinění\ns tím, když někdo mluví ve vytržení, vidí vidění skrze Ducha a získává zjevení od Ducha\nKaždá opravdová církev má zvláštního anděla té určité církve (Zjev. 1:20). Každý člověk,\nkterý prožil spasení, má anděla, který mu slouží (Židům. 1:14, Skutky 12:15). Každé dítě má\nsvého služebného anděla, neboť andělé dětí mají neustálý přístup k trůnu Božímu v nebi\n(Mat. 18:10). Andělé nás vždy vidí, i když my je vidíme jen stěží. Andělé mají také různé\nhodnosti (1 Kor. 4:9).\nJak Starý, tak i Nový zákon nám poskytuje dostatečné důkazy o tom, že zkušenosti s anděly\nv našem Adullam domově jsou reálné. Již jsme sdíleli vize, ve kterých andělé zachraňovali ty\nděti, které démoni svázali hroznými řetězy a táhli je do pekla. Andělé mají očividně účast\nna zachraňování ztracených. Andělé také vedli tyto děti do nebe a prováděli je po zlatých\nulicích a skrze slávu ráje. Zdá se, že andělé mají co dočinění i s vizemi, které byly dány\ndětem. Většina dětí, které mluvily jinými jazyky a prorokovaly, tak činily ve chvíli, když\ntančily a zpívaly s anděly. Zdá se tedy, že andělé mají co dočinění s mluvením v jiných\njazycích, neboť je možné mluvit „jazyky andělskými“ (1 Kor. 1:13) v dobách mocného vylití\nDěti také měly vidění, jak zástupy andělů letí skrze nebe a někdy je viděly, jak letí z nebe na\nAndělé uprostřed a okolo Adullam\nV té době, kdy přítomnost Ducha svatého byla zvlášť zjevná, mnoho dětí vidělo anděly\npoblíž v místnosti. Když jim bylo skrze démonské mocnosti bráněno, pak viděly, jak andělé\npřicházejí, aby je vysvobodili. Někdy, když byla ta požehnaná přítomnost Páně v našem\nstředu velmi citelná a byla přítomna harmonie a láska ve shromáždění, bylo vidět nad\nshromážděním velikého anděla a celá místnost byla obstoupena dokola menšími anděly\nstojícími jeden vedle druhého. Každý se dotýkal toho druhého zleva i zprava, takže v tom\nkruhu nebyl vůbec prostor pro vstup nějakého démona. Při těchto příležitostech, když naše\nděti viděly anděly strážné okolo nás, pak nebyly žádné vize démonů v místnosti, tak jak tomu\nčasto bývalo. Jednoho večera, když náš anděl strážný spolu s kruhem andělů byli okolo nás\nv takovémto dokonalém šiku, děti řekly, že slyšely démony vně toho kruhu andělů, jak dělají\nhněvivý rozruch, protože nebyli schopni zabránit požehnanému společenství v Duchu\nsvatém. Starší chlapci v Kotchiu také viděli tento kruh andělů.\nNikdy nezapomenu na ten požehnaný pocit přítomnosti Boží, která byla na shromážděních,\nve kterých děti viděly anděla přímo nad našimi šťastnými, Duchem naplněnými lidmi. Tento\nanděl se na nás shora díval, usměvavě se podíval dokola na anděly, kteří nás obklopovali, aby\nviděl, jestli někde není nějaká mezera pro mocnosti temna. Kladl jsem si otázku, jestli tento\nanděl nad námi není zvláštní anděl domova Adullam a ti menší andělé nižší hodnosti okolo\nnás nejsou naši osobní strážní andělé. Děti všech věkových kategorií viděly anděly. Jejich oči\nbyly většinou zavřené, když je viděly, ale někdy je viděly i očima otevřenýma. Bez\njakýchkoliv pochybností jsme všichni mohli věřit tomu, že jsme skutečně v přítomnosti\nŽádný bedlivý pozorovatel, který byl v těch týdnech mocného vylití Ducha svatého, nemohl\npochybovat o tom, že jsou dvě království, které jsou mezi sebou v neustálém konfliktu. Tak\njistě, jak andělé slouží a svatý Duch vede do opravdového\nkrálovství světla, tak jistě démoni zadržují a ďábel je vede\nv oblasti zlých duchů v království skutečné temnoty. Jak jedno\ntak i druhé království nám bylo ukázáno. Člověk nám byl ukázán\njako bitevní pole. Bible nás vyučuje, že jsou nižší a vyšší\nhodnosti mezi zlými duchy. (Římanům 8:38 Weymouth ) a že\nnaše bojování není „proti krvi a tělu, ale proti vládám, proti\nautoritám, proti světovládcům této temnoty, proti duchovním\nmocnostem zla v nebeských oblastech.“ Efezským 6:12 KMS.\nJak Starý, tak i Nový zákon vyučuje realitě království temna a\nSdíleli jsme se už s tím, jak byli démoni vyhnáni z jednoho muže\na jak ten větší démon byl viděn, že utíkal po místnosti ve velikém\nhněvu, až se nakonec chopil nechráněného školního učitele,\npodoby který vše jen sledoval, a hodil s ním o podlahu. V tom okamžiku\ndémona. Někteří démoni viděli dva chlapci tohoto velikého, černého, lidsky vypadajícího\ntakto podobně vypadají a\ndémona, jak vstupuje do toho muže. Několik dětí vidělo, jak\nněkteří ještě hůř.\ndémon, kterého vyhnal jeden Duchem naplněný mladý muž, se\nschoval za malými stromky na našem dvorku. Tento démon a ještě jeden, který ho\ndoprovázel, jenž byl asi o polovinu menší než ten první, byli viděni dětmi, které se modlily\nse zavřenýma očima a také některými, jejichž oči byly otevřené. Ale všechny viděly tu\nstejnou věc ve stejný čas. Podobu každého démona popsal každý jednotlivec naprosto stejně.\nV záchranném domově Adullam jsme měli mladou dívku, která byla očividně otevřená pro\ndémonickou aktivitu. Řekla nám, že předtím, než k nám přišla, měla chvíle, kdy měla\nzáchvaty nebo stavy bezvědomí. Krátce poté co přišla, šla spolu s dalšími dívkami na\nprocházku ven z města. Na cestě zpět jedna z nových děvčat, která byla napůl slepá a\nslabomyslná, trochu zůstala pozadu, až se ztratila. Tohle starší děvče se ji vydalo hledat a\nkdyž se pak společně vracely domů, uviděla najednou před sebou tři démony, jen pár kroků\nod ní. Jeden z nich byl „vysoký jak dveře“ a byl doprovázen dvěma menšími, velikosti\ndvanáctiletého chlapce. Všichni tito démoni byli tmavého zjevu s velikýma očima a\nhrůzostrašnými tvářemi. Ti dva menší démoni byli očividně podřízeni tomu většímu démonu,\nkterého následovali. Děvče bylo vystrašené z toho, co vidělo. Ten veliký démon k ní přišel a\nuchopil ji za hlavu. Dostala závrať a byla téměř v bezvědomí. Jen stěží mohla chodit. Téměř\nani nebyla schopna vidět ulici a domů ji musela vést dvě děvčata. Když přišla domů, udělalo\nse jí na chvíli dobře. Trochu později, když jsme měli večeři, však někdo přišel s tím, že tohle\nděvče je ve svém pokoji v bezvědomí. Našli jsme ji ležet na zemi, dýchala tak, jako kdyby\npokojně odpočívala, ale nebyli jsme ji schopni probudit. Poté co jsme se za ni modlili, tak\njsme se všichni shromáždili na našem běžném večerním modlitebním shromáždění. Brzy\nbyla tato dívka dokonale v pořádku.\nŘekla nám, že byla svázaná nějakými řetězy a démoni jí táhli dolů a stále dolů po nějaké\nveliké temné cestě. Mezitím se tiše modlila; až si najednou uvědomila, že ji Pán osvobodil a\nje schopna se postavit. Okamžitě byla při vědomí a její mysl se vyjasnila. Když byla ve svém\npokoji o samotě a posadila se na svou postel, uviděla najednou znovu tyhle tři démony, které\npotkala na ulici. Teď už ale necítila žádný strach, neboť věděla, že Pán je Přemožitel. Podle\ntoho se zachovala a vyhnala tyhle démony z místnosti „ve jménu Ježíš“. Když neochotně\nustupovali krok za krokem, následovala je ve jménu Ježíš, až je vyhnala na cestu za velikou\nčínskou bránu, kterou se k nám vstupuje. V několika následujících měsících, co byla u nás,\njiž žádné záchvaty ani stavy bezvědomí neměla.\nMluvil jsem o těchto případech podrobně, protože v obou případech byla démonická\naktivita tak patrná, že kdokoliv mohl vypozorovat a říct, že se zde odehrálo něco\nnadpřirozeného. Mohli bychom vám vyprávět o mnohých jiných případech démonické\naktivity, které se u nás odehrály během několika let, ale tyhle jsou dostatečné; chtěli bychom\nteď něco říct o démonické aktivitě v době, kdy dochází k vylití Ducha svatého.\nKdyž jsme viděli některé projevy, kterým jsme nerozuměli, modlili jsme se a důvěřovali\nPánu, a rozhodli jsme se, že nebudeme nijak zasahovat, dokud jasně neuvidíme, že se děje\nněco škodlivého nebo hříšného. Po osmi týdnech úžasných projevů Ducha svatého jsme byli\nvelice vděčni za to, že jsme dětem nechali takovou svobodu. Viděli jsme, jak je Pán úžasně\nvede a věci, kterým jsme dříve nerozuměli, se nakonec potvrdily jako část Božího plánu, ve\nkterém jsme přijali jedny z nejnádhernějších a nejvzácnějších zjevení.\nJedno z neobvyklých zjevení byli\ndémoni, které děti viděly.\nZatímco některé děti prožívaly požehnaný čas v Duchu svatém, jiné během toho, co se\nsnažily modlit, usnuly. Ty, které byly pod pomazáním, mohly často vidět démony při těch,\nkteré se cítily ospale a nemohly se promodlit skrz. Viděly, jak démoni přicházejí skrze\notevřené okno nebo dveře. Někdy viděly démony, jak se líně povalují pod stolem nebo na\npohovce v místnosti. Pod pomazáním Ducha svatého děti se zavřenýma očima ve jménu Ježíš\ntyhle démony vyháněly až do chvíle, kdy vyskočili z okna nebo dveřmi.\nČasto také tyto démony pronásledovaly až ven na ulici. Když se démoni objevili, byli často\nviděni několika jednotlivci najednou.\nNěkteré děti viděly démony již předtím. Zjistili jsme, že i přes veškeré naše vyučování o\nPánu Ježíši se stále bály démonů, takže do svých pokojů v noci nechodily samy a když spaly,\ntak měly přikryté hlavy. Skrze tato zjevení se však děti naučily, že ani ti největší a\nnejhroznější démoni nezmohli nic ani proti tomu nejmenšímu dítěti, které je přikryté krví\nJežíše, takže konečně poprvé jsme měli spoustu šťastných dětí, které se již démonů nebály,\nnebály se ve tmě a neměly strach spát s odkrytou hlavou.\nMůžete si klást otázku, jak tito démoni vypadali.\nTi démoni, kteří byli spatřeni, se dají nejlépe popsat jako modly, které jsou k vidění\nv čínských chrámech. Podle Bible a také podle Číňanů je spousta modlářství uctíváním\ndémonů. Vytváření model v podobě démona je pokus o reprodukci podoby démonů, kteří\nDěti viděly démony „vysoké jak dveře,“ se špičatými bradami a hlavami plnými bradavic.\nByli také jiní, kteří vypadali úplně jinak a byli poloviční velikosti. Někteří měli metr až metr\na půl, a také viděly úplně malé, kteří měřili jen asi pět centimetrů a kteří tyhle větší démony\nvšude následovali. Ti velicí, odporně vypadající démoni s velikýma očima, jsou ti, kteří mají\nmoc svázat člověka a vzít ho do pekla.\n(pozn. př. Proč Bůh tyhle satanské mocnosti dopouští? Proč jednoduše satana nechytne a\nnesváže ho? Odpověď: Tak dlouho, jak je tu hřích a vzpoura proti Bohu, tak dlouho zde bude\nsatan. Plní určitý Boží záměr; proto také Bible praví, že bude MUSET být propuštěn ke konci\nmilénia. V Bibli je příběh o tom, že Bůh poslal zlého ducha na krále Saula pro jeho\nneposlušnost; také se dočtete o králi a jeho prorocích, jímž Bůh poslal do úst lživého ducha.\nByl to Bůh, kdo bil Egypt ranami a jednou z nich byly žáby, které v knize Zjevení\nreprezentují zlé nečisté duchy. Satan je nazýván v Bibli také Belzebub, což v překladu\nznamená „král much“. Mouchy se živí odpadem, něčím mrtvým, jsou součástí úžasného\nkoloběhu v přírodě; a něco podobného se děje v duchovním světě. Představte si, že by žádné\nmouchy ani červi, ani nic podobného neexistovalo – všechno mrtvé by zde zůstávalo!\nŘímanům 8:28 „Víme pak, že těm, kteří milují Boha, všechny věci napomáhají k dobrému“.\nVšechny věci znamená i ty zlé. Pokud žijete čistým životem a vaše roucho je vyprané v krvi\nBeránka, pak můžete říct to, co Pán Ježíš: Jan 14:30 „Již nemnoho mluviti budu s vámi;\nneboť jde Kníže tohoto světa, ale nemáť nic na mně.“ )\nKnížatstva a mocnosti v povětří\nTato hejna mocností v povětří a jejich práce temnoty ve spolupráci s démony na zemi, to\nbylo jasně spatřeno několika Adullamskými svědky, jejichž svědectví je následující:\nVláda těchto houfů zla je v podnebeských oblastech. Zde jsou trůny, z nichž tito ďábelští\nandělé vládnou ve své satanské moci nad zemí. Tito vládci temnoty vypadají různě: někteří\njsou vyšší postavy než ostatní; mají na sobě různé oblečení, koruny, liší se výrazy obličeje,\npovahou a autoritou. Svým vzhledem vypadají opravdu ďábelsky a také se chovají jako\nTito vládcové zla jsou v neustálém sváru mezi sebou, každý touží po vyšší autoritě, jeden\nžárlí na druhého a touží mít to nejvyšší postavení. Ti, kteří mají vyšší postavení, si svoji\npozici neudržují skrze souhlas těch, kteří jsou pod nimi, ale čistě svou vlastní nadřazenou\nprudkostí a mocí. Jsou v neustálém konfliktu a hádkách. Všichni mají koruny, které\nreprezentují jejich různé úkoly a hodnosti. Všichni touží sedět na trůnech, které jsou nad nimi\na mít na starosti práci zla na zemi spíše, než aby sestoupili dolů na zem a pomohli s plněním\núkolů démonských mocností pod nimi.\nTi, kteří mají nejvyšší hodnost, sedí na trůnech v podnebeských oblastech a vládnou\nnespočitatelným zástupům zlých duchů. Odkud jsou také démoni posíláni na zem, aby svedli\nobyvatele, aby bojovali s mocnostmi spravedlnosti, aby posilnili ta slabá místa\nv démonických silách na zemi a aby svázali a odtáhli zlé lidské duše do pekla, když zemřou.\nI když tito zlí andělé létají vysoko do nebe až k samotným branám Nového Jeruzaléma a i\nkdyž sestupují k zemi a létají ve vzduchu, jejich centrum, kde se shromažďují v nespočetném\nmnožství, je v podnebeských oblastech, kde mají své trůny autority. Odtud démonští duchové\nvšech možných velikostí létají dolů s určitým cílem. Zlé anděly vyšších hodností obklopuje\nurčitý druh záře. Všichni jsou si jistým způsobem podobni. Všichni mají křídla, mají koruny\na všichni patří do těch podnebeských oblastí. Jejich vyslaní poslové sestupují na zem pouze\ndočasně. Jakmile je jejich úkol splněn, vracejí se zpět.\nZástupy zlých duchů na zemi jsou ale velmi odlišní od těchto démonických andělů. Ti, co\njsou na zemi, křídla nemají; mohou chodit a rychle běhat; pohybují se volně, ale zjevně zemi\nneopouštějí. Jsou různých velikostí od několika centimetrů až po tři metry, nosí křiklavé\nbarevné oblečení s mnoha proužky a mají čepice různých moderních tvarů a barev; někteří\nnaopak nosí otrhané hadry a špinavé oblečení.\nNěkteří z těchto démonů na zemi mají velmi malou moc a jsou jen málo škodliví. Jiní jsou\nnaopak velmi vysoké postavy, hrozní na pohled a mají velikou moc. Mají moc postavit se\nproti dílu spravedlivého a proti práci andělů mezi lidmi. Při jednom takovém konfliktu\ns andělem, pozemští démoni vyšší hodnosti s asistencí jiných nižší hodnosti, shlukli se kolem\nanděla a snažili se ho udeřit palicemi, meči a jinými zbraněmi. Skrze víru a chválení Pána\ntento anděl obstál a odrazil ten útok, takže se ho nikdo nemohl dotknout. Démoni nižší\nhodnosti, kteří tento konflikt sledovali z povzdálí, když uviděli, že jejich kumpáni jsou ve\nsvém útoku neúspěšní, začali volat mocnosti zla vysoko v povětří, aby poslali posily\nďábelských andělů z ovzduší. V odpověď na tuto naléhavou prosbu bylo posláno deset zlých\nandělů dolů na zem. Když se tito přibližovali k zemi, démoni nižší hodnosti dole pod nimi\nzačali radostí tleskat rukama na uvítanou. Když ti zlí démoni přiletěli dolů na místo\nkonfliktu, démoni nižší hodnosti sledovali v tichém obdivu tuhle satanskou delegaci shora.\nAle i těmto silám anděl odolal chválením a vírou, až se najednou zjevila sláva Boží, která\nsestoupila a cele obklíčila všechny démonské mocnosti.\nTen chlapec, který viděl jak křesťan umírá, také viděl\nco se děje, když umírá neobrácený.\nKdyž jeden neobrácený muž zemřel, jeho duše poté, co byla vysvobozena z těla, putovala\nbez nějaké překážky na zemi od jednoho místa k druhému, až do doby, než jeden z\nďábelských andělů sestoupil z oblohy s řetězy, svázal ho a silou ho stáhl dolů do pekla. Smrt\nčlověka, který tvrdil, že je věřící a Pána znal, ale opravdově nečinil pokání, byla ještě\nhorší. Když tento muž umíral, démoni čekali u jeho smrtelné postele se zlomyslným\n(ďábelským) požitkem na vysvobození duše tohoto pokrytce, který kdysi vyznával, že je\nkřesťanem. Tito démoni ho začali svazovat ještě před tím, než svoje tělo cele opustil a\nsvazování svého zajatce dokončili v poslední minutě, kdy vydechl svůj poslední bezbožný\ndech. Tomuto pokrytci nebylo dovoleno chodit po zemi ani minutu. Stal se terčem posměchu\nsvých podmanitelů démonů, kteří ho v hrůze stáhli do pekla.\nDalší takový bezbožný člověk byl spatřen, jak si z něho démoni udělali zvláštní sportovní\nzábavu. Když ho svázali řetězy, tak ho táhli po zemi, znovu a znovu s ním škubali a postavili\nho na nohy jen proto, aby s ním zase škubali a táhli ho po zemi jak mrtvého psa. Poté co si se\nsvým zajatcem užili zábavy, táhli tohoto muže dolů po temné cestě do pekelných oblastí.\nByl také jeden\nchlapec z Adullam, který byl zavlečen do pekla\nProtože se jako poslíček vojenského úředníka choval špatně, byl vyhozen. Když jsme ho\nviděli několik dní žebrat na ulici, vzali jsme ho do záchranného domova Adullam. Slíbil, že\nse změní, navenek se začal chovat slušně, po nějakou dobu slyšel evangelium a činil pokání.\nZ našeho domova se však začaly ztrácet různé předměty, zloděje se nepodařilo najít, až\njednoho dne byl tento chlapec přistižen, když šel prodat ukradené věci. Poté jsme ho\nz našeho domova propustili.\nPo několika měsících žebráckého života tento chlapec sliboval, že se změní, pokud mu\ndovolíme vrátit se, a tak jsme mu dali další příležitost. Také Pán mu dal očividně další\npříležitost, neboť se u něho vyskytovaly projevy Ducha svatého a dostal nadpřirozené\nzjevení, které objasňovalo cestu života velmi jednoduchým způsobem. Tento chlapec měl\npomazání Ducha svatého, když Pán jednal přímo ohledně jeho hříchů a ukázal mu tu lepší\ncestu. Přes tohle všechno ten chlapec znovu utekl a připojil se k pouličnímu gangu\nžebráckých zlodějů. O několik měsíců později spadl a zlomil si ruku, dostal infekci a začal\numírat. Našli ho pracovníci nemocnice a vzali ho s sebou. V nemocnici byl však tak\nneposlušný, že byl vyhozen a brzy beznadějně umíral na ulici. Když k nám znovu přišel a\nsliboval pokání, bylo nám ho líto a znovu jsme ho vzali do domova.\nDen po dni se blížil ke konci své cesty. V noci předtím než zemřel, jsem byl probuzen\nnelidským ječením, které připomínalo vytí nějakého divokého zvířete nebo zloducha. Když\nna druhý den chlapec zemřel, doma jsem nebyl. Když tam tak ležel ve smrtelných křečích,\nhrozní démoni ho se zalíbením obstoupili. Když jeho duše opouštěla tělo, tento chlapec\nuviděl svoje podmanitele a začal plakat, křičet, ječet a volat z plna hrdla na celé kolo v hrůze:\n„Pane Baker, pomozte! Pomozte! Pomozte! Ach, pane Baker, rychle přijďte! Pane Baker,\npane Baker! Pomoc, jsou všude okolo mě s řetězy! Přišli si pro mě! Pomoc, pomoc, pane\nBaker, pomoc! Ach, och, ó, pomoc! Pomoc! Svazují mě řetězy. Pomoc! Pomozte! Pomoc!\nOh, ó, ó, oh, pomoc! Ó-ach-p-e-k-l-o!“\n(pozn. př. Někomu se může zdát velmi přísné, takto jednat s chlapcem, ale Písmo tohle potvrzuje:\nZj. J. 20:12 „I viděl jsem mrtvé, MALÉ I VELIKÉ, stojící před obličejem Božím, a knihy otevříny\njsou. A jiné knihy také jsou otevříny, to jest knihy života, i souzeni jsou mrtví podle toho, jakž\npsáno bylo v knihách, totiž podle skutků svých.“ Bůh je činí zodpovědné za svoje činy. „Mnozí mi\nv ten den řeknou: `Pane, Pane, copak jsme ve tvém jménu neprorokovali? Nevymítali jsme ve\ntvém jménu démony a nedělali jsme ve tvém jménu mnoho zázraků?´ A tehdy jim vyznám: `Nikdy\njsem vás neznal. Odejděte ode mě, vy, kdo konáte nepravost!´" Následující verše jasně ukazují na\nto, jaký druh nepravosti dostane „křesťana“ do pekla: „Cožpak nevíte, že nespravedliví nebudou\ndědici Božího království? Nemylte se! Smilníci ani modláři, cizoložníci, zženštilí ani\nhomosexuálové, zloději ani lakomci, opilci, utrhači ani rváči nebudou dědici Božího království.“\n1 Korintským 6:9, 10. Všimněte si ale prosím, že znamení a divy, které Pán konal skrze Jidáše\nbyly pravé a nikoliv falešné, neboť Pán dal svoji moc všem dvanácti (Matouš 10:5-8), byla to\nJeho moc a nikoliv ďáblova. Zde je třeba nejvyšší opatrnosti! Farizeové říkali, že Ježíš dělá\nznamení a divy skrze Belzebuba (král much). Ježíš řekl, že tento hřích ROUHÁNÍ jim nebude\nodpuštěn v tomto věku ani v budoucím! Tohle je horší hřích než vraždy, smilstva, krádeže atd.\nPísmo praví o duchu antikrista, který zde byl už v době svatého Jana a samozřejmě víme, že\nv těchto posledních dnech bude „zjeven v těle“ O této šelmě se praví: „A byla jí dána ústa\nmluvící veliké věci a ROUHÁNÍ“ Zj. Janovo 13:5 V epištole Jana se praví, že tento duch\nantikrista vyšel ze středu věřících a nikoliv nevěřících: „Vyšli z nás, ale nebyli z nás.“ 1 Janův\n2:19. Ježíš velmi jasně nazval farizeje semenem hada, jsou zplozeni z ďábla a tedy jsou jeho\nsoučástí. Tento duch rouhání je v této poslední době vidět stále více i mezi Božím lidem; je to\nhrůza, ale je tomu opravdu tak. Dnešní věřící se vůbec neostýchají nazvat rouhavými jmény\nslužebníky Boží, kteří chodili nebo chodí v nadpřirozeném pomazání z nebe. Falešné proroky a\nučitele už není tak obtížné rozpoznat, nepoznáte je ale podle zázraků, ale podle UČENÍ, které\nvyučují a ve kterém zapírají Krista přišlého v těle. „Ale žádný duch, který nevyznává Ježíše Krista\npřišlého v těle, není z Boha a to je ten duch Antikrista, o kterém jste slyšeli, že přichází, a už teď\nje na světě.“ (1 Janův 4:3 ). Tohle vyznání není myšleno jen jako nějaké krátké prohlášení, ale je\nto vše, co mluví, co káží a vyučují. To, že někdo žije nečistým životem, z něj ještě nedělá\nfalešného proroka, ale falešného bratra a v tom je veliký rozdíl. Falešný prorok šíří učení, které\npopírá Krista přišlého v těle. Jestli někdo učí, že Ježíš přijede na bílém koni a druhý, že na bílém\noslátku, to z něj ještě nedělá falešného proroka!)\nZnovu a znovu naše děti měly vidění pekla a jezera ohně. Když byl někdo pod pomazáním\nDucha poprvé, tak měl obvykle vidění pekla. Byl svázaný řetězy a démoni ho vlekli skrze\ntemné území. Některé děti slyšely démony všude kolem sebe. Pokud byly vzaty ještě dál, pak\nviděly v dálce matné světlo, které, jak se později ukázalo, bylo odleskem světla z ohnivého\njezera. Některé děti byly přinuceny jít tak daleko, až tohle jezero uviděly přímo před sebou.\nPo celou dobu prohlašovaly moc krve Kristovy a prosazovaly, že nebudou poslouchat a moci\nsvých podmanitelů se nevydají. Věřily, že Ježíš je jistě zachrání. Již jsme s vámi sdíleli, jak\nPán, ještě předtím, než se dostaly k tomuto ohnivému jezeru, s nimi jednal a ony vírou přijaly\nspasení skrze Jeho krev.\nBible popisuje peklo jako místo temnoty a také učí, že část ďáblových andělů je spoutána\nv řetězech temnoty a čeká na soud. Děti nejen, že viděly v pekle temnotu, ale také to\nke kterému se vždy přicházelo skrze oblast, ve které byla ďábelská temnota. Skrze vidění\nbyly vedeny až k samotnému okraji velikého jezera plného tekutého ohně, které se nacházelo\nv jakési polotemné propasti, ze které vycházely sloupy kouře. Když se kouř usadil na hladině\njezera, pak bylo jezero méně zřetelné. Když se ale kouř trochu zvedl, bylo jasně vidět tohle\njezero ohně se svými červenými a nazelenalými plameny a také bylo zřetelně vidět jeho\nKdyž děti nahlížely dolů do této propasti v pekle, pak jsme je viděli, jak se nejdřív něčeho\npevně chytily nebo si klekly na kolena a opřely se rukama a pak se opatrně nakláněly, aby\nnahlédly do těchto pekelných oblastí. Na chvíli se zadívaly a poté se stáhly zpět, aby tam\nnáhodou nespadly. Někdy tyto děti ležely velmi opatrně na břiše a nahlížely přes okraj jezera\nBylo také vidět, jak ztracení sestupují do pekla. Někteří tam spadli, jiní překročili přes okraj a\nněkteří byli svázáni démony a hozeni do pekla. Jeden chlapec viděl skupiny hříšných, kteří\nbyli svázáni do rance a byli připraveni k hození do této ohnivé pece. Když plameny slábly a\nkouř klesl, bylo slyšet nářek nešťastných. Chvílemi se oheň v tomto jezeře zesiloval, kouř se\nvznesl vzhůru a tehdy bylo slyšet ječení a nářek agonie.\nJedna osoba byla povalena na zem a křičela jako někdo, kdo velmi trpí. V jezeře ohně bylo\nmoře rukou, které se natahovaly o pomoc. Ti, kteří byli dole, hleděli vzhůru k těm, kteří se\nna ně shora dívali a volali k nim o pomoc. Mohli jsme slyšet, jak k nim naše děti mluví,\npodobně jako když slyšíte někoho mluvit do telefonu, s tím, že můžete slyšet jen jednu stranu\nrozhovoru. Slyšeli jsme následující: „Nemohu ti pomoci.“ „Ne, nic pro tebe udělat nemohu.“\n„Ale když jsi žil na zemi, neuposlechl jsi evangelium.“ „Ne, teď už je příliš pozdě; před tím\nnež jsi se sem dostal, tak jsem ti kázal, ale ty sis ze mě dělal legraci a odmítal jsi Ježíše. Teď\nvíš, že jsem ti říkal pravdu.“ „Ne, nemohu udělat nic; tohle je soud Boží.“ „Kdybys jen býval\nposlechl, tak sis mohl spolu s námi teď užívat nebe.“ Po takovýchto rozhovorech byly děti\nvedeny pryč, aby si užívaly přítomnost Ježíše v nebi a slávu na zlatých ulicích v ráji Božím.\nLazar mohl vidět toho boháče v pekle, jak se trápí v plamenech, a boháč navíc mohl mluvit\ns Abrahamem, ale nemohl překročit tu propast. Když bude Kristus kralovat jako Král králů\nna zemi, tehdy budou vykoupené národy hledět na ty ztracené.\nJeden chlapec uviděl v pekle svoji babičku, kterou se snažil získat pro Krista. Kdysi\nprovozovala magii a také někoho i zabila. Postavila se proti evangeliu, které slyšela ve\nvesnici a způsobila, že mnozí odmítli světlo. I jiné děti měly vidění svých příbuzných\nv pekle. Ten domorodý chlapec, který viděl svou babičku v pekle, je tentýž chlapec, který\nviděl svoji malou sestřičku a jejího věřícího strýce v nebi.\nJména lidí, kteří v Ježíše nevěřili, nebyla viděna na žádném z příbytků u zlatých ulic v nebi.\nTi v pekle byli všichni nevěřící. Jednoho večera, když Pán mluvil v úžasném proroctví skrze\njednoho malého chlapce, tak mezi jinými věcmi, které řekl, zaznělo i toto: „V nebi nebude\nnikdo kromě těch, kteří věří v evangelium.“\nPoté co Pán provedl tyhle chlapce a děvčata skrze nádherné a velice systematické lekce\nDucha svatého, téměř všichni došli na\nV této vizi, která jim byla neustále opakována, až se zdálo, že již nikdy nemůže být\nzapomenuta, ten, který se v této vizi nacházel, stál na rozcestí dvou velice dlouhých cest.\nJedna byla ta úzká cesta života, která vede do nebe a do slávy; ta druhá byla ta široká cesta,\nkterá vede do pekla a zničení.\n(pozn. př. Zde je velice důležitá jedna poznámka: Je důležité uvědomit si, že některé věci, jako\ntřeba vidění tohoto rozcestí, jsou podobenstvím dnešního života mnohých lidí. Kniha Zjevení\nnení celá psána jako podobenství – NĚKTERÉ VĚCI PODOBENSTVÍM JSOU, ZATÍMCO\nOSTATNÍ NIKOLIV. Ježíš, tak jak je popsán v knize Zjevení s běloskvoucími vlasy a zářivě\nbronzovýma nohama, opásán pásem a s očima jako plamen, je opravdový Ježíš a takto byl\nspatřen již spoustou svatých lidí, kteří Ho přesně takto viděli. Nová zem je opravdu nová zem a\nduše pod oltářem jsou skutečné duše, stejně tak jako bitva u Armagedonu bude opravdová bitva a\nantikrist opravdový antikrist. Naproti tomu se „na nebi ukázalo veliké znamení“, tohle znamení je\ntedy znamením neboli symbolem něčeho a nikoliv opravdová věc. Kdyby celá kniha Zjevení byla\npsána jen symbolicky, proč by se tedy v ní upozorňovalo na to, že se v tomto případě jedná o\nznamení? Také satan není drak s ocasem a Ježíš není doslovný beránek. Tedy rozeznávejme mezi\ntím, co je symbol a co symbol není. Když budete číst dál, zjistíte, že svědectví dívenky z domova\nAdullam vypovídá o jednom chlapci, který neodevzdal svůj život Kristu, zemřel a tahle dívenka\nve vidění s ním pak mluvila v pekle. Tohle peklo jistě není žádné podobenství, Pán Ježíš, když\nmluvil v podobenstvích, tak nikdy nepoužíval žádná jména, takže příběh o pekle, ve kterém\nzmiňuje Lazara, je opravdový a nikoliv žádné podobenství! )\nVeliké, zaneprázdněné, uspěchané zástupy – zástupy zaměstnané byznysem, nesoucí veliká\nbřemena hříchu a spěchající za věcmi tohoto života – procházely kolem v nekonečných\nproudech. Dítě bylo kazatelem na tomto rozcestí. Znovu jsme slyšeli jen jednu stranu\nrozhovoru: „Haló! Příteli! Prosím, počkej chvíli; chci s tebou mluvit. Chci ti něco říct,\nnechoď tou širokou cestou; ta vede do pekla a zničení. Tam jsem již byl a sám jsem peklo\nviděl. Zastav se tady u kříže a nechej se Ježíšem obmýt ze svých hříchů. Od tohoto Kristova\nkříže zde můžeš začít jít po této úzké cestě, která tě zavede do nebe a věčného života a\nradosti. - Ó! Ten člověk tomu nevěří. Jde si po té široké cestě. Jaká škoda! Zastavím tohoto\njiného muže a uvidím, jestli mi uvěří.- Dobrý den! Moment! Chci vám něco říct, nenásledujte\nten zástup. Oni ani nevědí, kam jdou. Ta cesta vede do zničení; to je cesta do ohnivého\njezera. Prosím, nechoďte po ní. Přišel jsem sem, abych zastavil pokud možno co nejvíce lidí\na varoval je. Raději se otočte sem a nechte Ježíše, ať očistí vaše hříchy, a pojďte s námi\nnahoru po té cestě, která vede do nebe, kde bydlí Bůh. - Ach ne, také on jde tam jako všichni\n„Tady je další. Zastavte na chvíli! Chci vám něco říct, vystupte z toho zástupu. Copak\nnevidíte, že se z té cesty nikdo nevrací zpět? Nikdo z těch, kdo jdou dolů po té cestě, se\nnevrací zpět. To je ta široká cesta, která vede do pekla. Zastav se zde u kříže, věř evangeliu\nspasení skrze Ježíšovu krev, a budeš v bezpečí. Nikde už žádná jiná cesta není. Jenom tohle\nje ta cesta do nebe. Obraťte se sem, jinak také zahynete.“ - „Ach, to je ale politováníhodné,\non mi nevěří. Tamhle si jde spolu s ostatními.“\nObčas se tento mladý kazatel rozhodl, že když mu nikdo nevěří, tak bude následovat ten\nsvéhlavý zástup, aby uviděl, co se stane. Když spolu se zástupem přišel na okraj jezera ohně,\nslyšeli jsme ho jak říká: „Podívej se na tento zástup, jak padá do pekla! Nikdo neunikne.\nVšichni jdou dolů.“ Když se tento kazatel pomalu přiblížil k okraji propasti jezera a uviděl\ntyto trpící zástupy, řekl: „Teď už ti pomoci nemohu. Řekl jsem ti o tom tam na tom „rozcestí\nevangelia“, ale ty jsi mi nevěřil. Ne, nevěřil bys mi, i kdybych ti mohl pomoci se dostat odtud\nven. Ne teď jsem již bezmocný. Kdybys mě jen poslechl, když jsem tě varoval, Pán by tě byl\nzachránil; přišel jsi sem a spadl jsi sem, protože jsi nedbal na moji radu. Ne, opravdu\nnemohu. Jdu zpět na to rozcestí, abych zjistil, jestli najdu někoho, kdo mi bude naslouchat,\nsnad se mi jich podaří alespoň pár zachránit.“\nObčas byl úspěšný, když se mu podařilo, aby ho někdo poslouchal. Pak řekl: „Teď se pokoř\npod tímto Ježíšovým křížem a modli se. Ach, ty nevíš jak se modlit? Tak tedy opakuj po\nmně, co ti budu říkat. „Ježíši, jsem hříšník! Byl jsem na své cestě do pekla. Zasloužím si jen\npeklo. To veliké břímě, které nesu, není nic jiného než hřích. Odpusť mi moje hříchy a uč\nmně žít jen pro tvoji slávu. Amen“. Byla tam veliká radost, když byl tento hříšník spasen a\nnastoupil na tu úzkou cestu, zatímco se mladý kazatel snažil zachránit dalšího svedeného\nTyto vize s menšími změnami byly opakovány mnohokrát po sobě, ujasňujíc, že spasení je\ndáno pouze skrze pokání a vírou v krev Kristovu, skrze kázání evangelia; že mnoho je\npovolaných, ale jen pár je spasených; že cesta do zkázy je široká a zástupy jdou po ní; že\ncesta života je úzká a málo je těch, kteří ji nalézají. Bylo jasně ukázáno, že křesťan musí stát\nv mezeře, na rozcestí těchto cest a podle svých možností přesvědčovat a varovat.\nJiž jsme vám řekli, jak tito chlapci, i když byli ještě malí, šli ven na ulici a kázali\ns pomazáním Ducha svatého, někdy pod přímou inspirací, o jaké jsme nikdy dříve neslyšeli.\nUzavřu tuhle kapitolu příběhem o\nstudentu univerzity, který přišel na tohle rozcestí.\nPřímo naproti naší brány domova žil student, který měl toho roku promovat na univerzitě.\nPoté co sem přijel ze školy, tak jsem s ním mluvil a požádal jsem ho, aby přišel a diskutoval\nv přátelské atmosféře o Bibli a o křesťanství. Párkrát přišel a já jsem cítil, že se nechal\npřesvědčit o pravdě, kterou jsem mu řekl. Zdálo se, že otázky, které mi položil, byly\nzodpovězeny k jeho plnému uspokojení.\nSkrze něho jsem měl možnost hovořit i s jinými univerzitními studenty během jejich\nprázdnin. Chodil jsem k nim v době, kdy na děti z Adullam přišlo mocné vylití Ducha\nsvatého. Studenti byli přátelští a cítil jsem, že student, o kterém jsem se zmínil, uviděl jasně\npravdu evangelia. Viděl jsem ale také, že i když se choval zdvořile, tak nebyl nakloněný\nk tomu, aby přijal pravdu a nelíbilo se mu, jak ostatní studenti reagují přátelsky na biblické\nJednoho rána, když jedna z našich dívek byla před naší bránou, stalo se, že tam byl i tento\nuniversitní student. Tato dívenka mu řekla, aby se stal křesťanem, a velmi jednoduchým\nzpůsobem ho povzbuzovala, aby věřil v Ježíše, aby On ho mohl zachránit z jeho hříchů,\nučinit z něho dobrého člověka, zachránit z pekla a uvést ho do nebe.\n„K čemu mi je být křesťanem? Nepotřebuji být spasen.“\n„Můžeš najednou zemřít ve svých hříších, a pak bys šel do pekla.“\n„Kdo jsi ty?“ posmíval se tento student. „Jsi jen malá nevzdělaná holka, jen takový\nnepoužitelný žebrák. Co si myslíš, že děláš? Ty se mě snažíš něco naučit, když nejsi ani\nhodna, abys se mnou mluvila? Já jsem univerzitní student. Jsem chytrý. Četl jsem mnoho\nknih. Byl jsem mnoho let v Pekingu. Mohu mluvit a číst anglicky stejně tak dobře jako\nčínsky.“ Poté jí plivl do tváře a řekl jí, aby si hleděla svého.\nO dva týdny později jsem zaslechl v naší ulici pohřební průvod. Byl jsem překvapený, když\njsem se dozvěděl, že nesou právě tohoto universitního studenta; viděl jsem ho na ulici jen\npřed pár dny. Jeden z chlapců řekl, že když šli před několika dny ven kázat, tak tomuto\nmladému muži nabízel traktát, ale ten si ho nevzal.\nO tom rozhovoru s dívenkou jsem nic nevěděl. Asi o měsíc později byla tahle dívenka ve\nvytržení pod mocí Ducha. Poté co měla vidění nebe a slávu vykoupených, tak stála tiše a\nnakláněla se tak, jako kdyby hleděla do pekla. Následují slova, která jsem zaslechl: „Ó!\nPeklo existuje. Ne, nemohu; teď už nemám žádnou moc, abych ti pomohla. Jistě že jsi\nv nepříjemné situaci. Jsi to teď ty, kdo je horší než žebrák, jsi celý špinavý a trpíš v jezeře\nohně. Ve skutečnosti teď vypadáš ještě hůř než jakýkoliv žebrák, kterého jsem kdy viděla.\nMyslela jsem, že mi říkáš, že jsi bohatý a máš veliké vzdělání. Kde je ale tvé vzdělání teď?\nNemohu ti teď už pomoci, i když jsi ochotný se omluvit. To můžeš, ale já nemám žádnou\npravomoc. Ne, jenom Ježíš tě může zachránit, ale když jsem ti o Něm říkala, tak sis z Něho\ndělal legraci a proklel jsi mne. Podívej se na to, co my, žebráci, kteří věříme v Ježíše, jsme\npřijali v nebi: vše je jen radost, všichni jsou tam šťastni; všichni se milují v tom městě ze\nzlatých ulic s rájem Božím.“\nPoté tohle děvčátko vypadalo, jako kdyby přecházelo přes jakousi tenkou lávku, která vedla\npřes jezero ohně. Viděli jsme ji jít jako kdyby chodila po provaze, opatrně pokládala jednu\nnohu před druhou a nataženými pažemi udržovala rovnováhu. S úlevným povzdechnutím\nřekla: „Ach! Tohle je nebezpečné! Ale Pán mi pomůže. Dostanu se přes tohle až na druhou\nstranu.“ Pak postoupila opatrně dál a téměř znovu ztratila rovnováhu. Chválila však Pána tak\ndlouho, až se znovu vyrovnala, tak jako předtím. Tímto způsobem prošla celým naším\npokojem a zdálo se, že je teď bezpečně v nebi, mimo jakékoliv nebezpečí, že by mohla\nspadnout do jezera ohně.\nSpravedliví jen stěží docházejí spasení\nAť už je vliv těchto vizí, které jsem zde s vámi sdílel, jakýkoliv, nás v domově Adullam to\nvyučilo, abychom věřili s velikou jistotou více než kdy předtím v realitu nebe, království\nBožího a realitu pekla, království ďábla. Jasněji než kdy předtím prohlašujeme, že cesta,\nkterá vede ven z nebezpečí jezera ohně, která „vítězí“, je jako chůze po laně, které se musí\npřejít kousek po kousku se strachem a třesením. (pozn. „Přišel totiž čas, aby soud začal od\nBožího domu. A jestliže začíná nejdříve od nás, jaký bude konec těch, kdo nejsou povolní\nBožímu evangeliu? Jestliže spravedlivý stěží dochází spasení, kde se ukáže bezbožný a\nhříšník? 1 Petrův 4:17, 18. )\nPouze Pán Ježíš může udržovat naši rovnováhu tak, abychom nešlápli vedle a tak nepadli\ndolů. Jsme si jisti více než kdy dříve tím, že Bůh po nás chce, abychom stáli u kříže na\nrozcestí a ukazovali hříšníkům tuto úzkou cestu, po které jde jen málo lidí, která začíná u\nkříže a vede směrem nahoru do nebe k životu, který Pán připravil pro ty, kteří Ho milují. Jak\nby někdo mohl být zachráněn bez tohoto spasení?; jak někdo může utéci před Božím\nhněvem, když toto spasení odmítá? „Jestliže totiž slovo řečené skrze anděly bylo pevné a\nkaždému přestoupení a neposlušnosti se dostalo spravedlivé odplaty, jak potom unikneme\nmy, zanedbáme-li takovéto spasení, jež začalo být zvěstováno skrze samotného Pána a nám\nbylo potvrzeno těmi, kteří ho slýchali?“ Židům 2:2, 3\nKonec tohoto věku a návrat Krista\nBěhem tohoto mocného vylití Ducha svatého jsme byli opakovaně varováni, že konec tohoto\npřítomného věku a návrat našeho Pána je již za dveřmi. Duch svatý učinil tohle veliké\nvyvrcholení – konec tohoto přítomného věku - tak jasné a reálné, že v žádném z nás nezůstala\nžádná pochybnost o tom, že Pán Bůh přinesl svému lidu svrchovaně důležité poselství.\nPísmo nás vyučuje, že přítomný věk dosáhne svého vyvrcholení na „konci“, při sklizni, až\nkoukol dosáhne své plné zralosti a až i pšenice bude plně vyzrálá. Až obojí dozraje, tehdy\npřijde Pán se svými anděly, aby shromáždil sklizeň a oddělil pšenici od koukolu. Jinými slovy,\naž království ďábla ukáže svoji nejkrutější tvář a království Boží na zemi tu svoji nejlepší, až\nzlo bude ve své nejčistší formě a stejně tak i dobro – tehdy přijde sklizeň. Bible dále vyučuje,\nže když zlo dosáhne své zralosti ve vtělení ďábla, který převezme kontrolu nad démony\nsvedeným a trápeným světem, že tento démonicky posedlý světový vládce, superman, bude\nzničen Pánem při Jeho příchodu.\nNěkteří proti tomu, co jsem právě řekl, mohou mít určité výhrady, ale budu se teď snažit, bez\nnějaké podrobné diskuze z mé strany, o sdělení vizí a zjevení, které byly dány dětem z\nAdullam, které věděly jen něco velmi málo, nebo dokonce nic o teologii, kterou my známe.\nNákazy a války\nZnovu a znovu, když chlapci mluvili v proroctví, říkali, že čas hladu, nákaz, válek a\nzpustošení přichází a že to bude doprovázeno pronásledováním Božího lidu, které Pán k tomu\nzvlášť vyzbrojí a které v této krizi ochrání.\nJeden chlapec viděl ve vidění našeho školního učitele, jak se snaží nakoupit rýži. Shlukl se tam\ntakový dav, že tento učitel mohl jen doufat, že se mu povede něco nakoupit tím, že se protlačí\nkupředu. Jeden člověk mohl koupit pouze jednu odměrku rýže.\nJeden primitivní nevzdělaný chlapec byl ve vidění přenesen do našich civilizovaných zemí a\nviděl, jak se lidé připravují na válku, jak vyrábějí bomby, děla a různé jiné nástroje ničení.\nPříchod ďábla a jeho vtělení jako antikrista bylo prorokováno mnohokrát, stejně tak bylo\nviděno ve viděních.\nVize ďábla a antikrista\nDěti viděly draka, ďábla se sedmi hlavami. Jeden chlapec viděl, jak s ním a sedmi jeho\nvlastními anděly, zápasí Boží andělé. Ďábel a jeho andělé byli přemoženi a byli svrženi na\nAdullamští chlapci viděli antikrista, toho supermana, kterého si tento svět tak moc přeje, veliký\npředmět chvály, který buddhisté, theosofisté, mohamedáni a jiná náboženství očekávají. Tento\nvtělený ďábel vypadal jako pohledný, silný muž v kráse a síle mladistvého mužství.\nTaké měli vize obrazu (image=obraz, podoba, symbol, socha), který v určitém čase, o kterém\nhovoří proroctví, tento Bohu vzpírající se antikrist nechá vztyčit jako předmět uctívání. Tento\nobraz bude schopen mluvit a svede celý svět. Zeptal jsem se jich, jak vědí, že zrovna tento\npěkný muž plný moci je tím antikristem. Řekli mi, že zástupy démonů ho následují všude kam\njde, poslouchají každý jeho příkaz, vycházejí a zase se navracejí na jeho rozkaz.\nAntikrist byl také zřetelně viděn jako ta šelma se sedmi hlavami. Znovu jsem se zeptal, jak\nvědí, že tohle symbolizuje antikrista, a děti mi odpověděly, že jim to řekli andělé. Jak už jsem\nřekl, podobně jako apoštol Jan, kterému se dostalo zjevení skrze anděly, tak podobně i tyto\nděti, když byly „v Duchu“, ve vytržení, tak stejně jako on i ony mluvily s anděly a skrze tyhle\nnebeské posly jim bylo řečeno tajemství ohledně mnoha věcí, kterým samy nerozuměly.\nBěhem vlády tohoto supermana v jeho Bohem vzpírající se moci, svatí Boží stáli v pravdě a\nnesli věrně svědectví navzdory veškerým těžkostem a nebezpečím. Děti viděly ty dva svědky,\nkteří budou v Jeruzalémě, a také viděly svaté. Tito dva svědkové byli vyzbrojeni velikou\nnadpřirozenou mocí, aby mohli bojovat s mocnostmi temnoty v tom hrozném čase, jakého\nnebylo na této zemi – v čase, kdy ďábel a všichni jeho andělé a démoni budou rozvázáni a\nbudou řádit na zemi s velikým hněvem, vědouce, že jejich čas je již velmi krátký. Během\ntohoto času mohou obstát proti takové satanské moci a satanským nadpřirozeným projevům a\nzázrakům jen ti, kteří jsou naplněni Duchem svatým. Děti viděly tyto svaté naplněné ještě větší\nnadpřirozenou mocí jejich Boha, Duchem toho, který je větší než „ten, který je ve světě“. Měly\nvidění kázání evangelia uprostřed velikého pronásledování; ale kazatelům byla dána taková\nmoc, že nepřátelé byli na jejich příkaz sraženi různými nákazami nebo přímo smrtí. Tahle moc\nse zdála, že začíná v jejich nitru a vychází z jejich úst; jimiž kárali a ničili své nepřátele. Měli\nk dispozici moc, kterou Pán zaslíbil svým učedníkům, moc konat skutky, které On činil a ještě\nvětší. V některých případech bylo vidět, že poté co vydali svědectví ve městě a byli odmítnuti,\nvzdálili se od toho města a oheň z nebe sestoupil a toto zlé město zničil, tak jako byla města\nSodoma a Gomora naprosto smetena ze zemského povrchu. Když bylo pronásledování příliš\nveliké, pak byli tělesně uchváceni Duchem svatým tak jako Filip nebo jako Duch Páně uchopil\nEliáše (2 Královská 2:16). Tak byli Duchem přeneseni na místo bezpečí. V čase hladu byli\nnadpřirozeně zaopatřeni – manou, ovocem a dalším jídlem. Andělé jim sloužili. Byla jim dána\nsíla a smělost a svědčili beze strachu. Křesťané měli moc mluvit cizími jazyky těch kmenů,\nkteré ještě nikdy neslyšely evangelium. Sami jsme se přesvědčili, že něco takového je možné,\nneboť když .chlapci a děvčata byli ve vidění a kázali v Duchu, jeden kazatel mluvil k lidem\nneznámého jazyka, které viděl před sebou, a ten druhý ho vykládal (1 Kor. 14:28). Nemluvil\nale čínsky, mluvil v neznámém jazyku. Jeden promluvil několik vět a ten druhý ho překládal.\nKázali neznámým kmenům cizího jazyka.\nJan viděl anděla letícího v nebi s věčným evangeliem, které má být kázáno všem kmenům a\njazykům, a tohle se má stát před pádem „Babylonu toho velikého“. Také viděl veliký zástup,\nkterý nikdo nemohl sečíst, lidi z každého kmene a jazyka, kteří umyli svá roucha v krvi\nBeránkově a vyšli z velikého soužení.\nMůže tomu být tak, jak říká Písmo a jak tyto děti viděly v těchto viděních, že evangelium\nbude kázáno znovu skrze službu andělů v zázračné moci Ducha svatého nadpřirozeným\nzpůsobem, daleko přesahujícím moc prvotní církve, když byla pod pronásledováním? Může\ntomu být tak, že ta sklizeň vylití svatého Ducha, ten pozdní déšť, bude daleko převyšovat to\nprvotní vylití Ducha svatého jako ten dřívější déšť, na den Letnic?\n(pozn. př. To, že během této doby bude Boží lid konat nadpřirozené skutky, je vidět v knize\nZjevení: „byla jí dána křídla orličí“ Bible praví, že Bůh vyvedl svůj lid z Egypta na křídlech\norličích skrze znamení, divy a zázraky. „Vy sami jste viděli, co jsem učinil Egyptu. Nesl jsem vás\nna orlích křídlech a přivedl vás k sobě.“ (Exodus 19:4). „Ale té ženě byla dána dvě křídla veliké\norlice, aby před tím hadem uletěla na poušť, na své místo, kde byla živena čas a časy a půl času.“\n(Zjevení Janovo 12:14). Tato dvě křídla jsou divotvorné nadpřirozené divy, které bude Bůh konat\nv poslední době. Bůh bude nadpřirozeně krmit svůj lid, nějaké „utajené zásoby“ budou k ničemu.\n„Připomínejte divy, jež vykonal, jeho zázraky a rozsudky jeho úst“ (Žalmy 105:5). V církvích by\nse mělo více mluvit o zázracích, protože tohle nejvíce buduje víru posluchačů. Někteří si\ndoslovně libují ve své falešné „pokoře“ a myslí si, že jelikož Bůh skrze ně nikoho neuzdravuje,\ntak se jim nemůže stát, aby jim Pán něco vyčetl, ale velmi se mýlí, neboť Bůh jim zde jasně\nvyčítá, že neuzdravují nemocné, tak jak to Pán zaslíbil v Markovi 16 kapitole „Lidský synu,\nprorokuj proti pastýřům Izraele. Prorokuj a řekni těm pastýřům: Toto praví Panovník Hospodin:\nBěda pastýřům Izraele, kteří pasou sami sebe. Což pastýři nemají pást ovce? Pojídáte tuk,\noblékáte se vlnou, porážíte vykrmené, ale ovce nepasete. Neduživé jste neposílili, nemocné jste\nneléčili, polámanou jste neovázali, zaběhlou jste nepřivedli nazpět, po ztracené jste nepátrali,\npanovali jste nad nimi násilně a surově.“ (Ezechiel 34:2).\nKonečná světová válka\nNa konci konečného svědectví té nejdokonalejší a nadpřirozené církve, kterou svět kdy viděl,\nuprostřed největšího pronásledování, největší koncentrace satanské démonické moci, jakou\nkterýkoliv věk na zemi kdy zakusil, Adullamské děti viděly antikrista, ďábla – člověka,\nsupermana, světového vedoucího, jak seřazuje svoji armádu k té konečné celosvětové bitvě\nvěku. Také viděly, jak se odehrává válka v duchovním světě. Viděly muže na bílém koni, jak\nvede svou armádu andělů oblečených v bílém. Také viděly jezdce na červeném koni. Tento\njezdec byl oblečen v krásném tmavém oděvu a byl následován hordami démonů v černém.\nDěti viděly také některé války na zemi. Viděly válečné lodě zničené bombami, které byly\nshazovány z letadel a poté se lodě potopily i s celou svojí posádkou do vodního hřbitova a již\nnebyly spatřeny. Bylo vidět, jak se armády shromažďují z celého světa a připravují se na\nveliký a hrozný boj. Děti pozorovaly tu hroznou bitvu. Jedovaté plyny a smrtelné válečné\nnástroje ničily nespočetné oběti. Nejdříve byli mrtví pohřbíváni, ale později bylo zabitých\ntolik, že je nestačili pohřbít, byli naházeni na hromady a použiti jako hnojivo, tak jak to\nUprostřed těchto událostí všechno bylo najednou přerušeno\nnáhlým návratem Krista.\nSlunce se zatmělo a měsíc zrudl jako krev. Hvězdy začaly divoce padat. Nebesa se otřásala a\nzdálo se, že se srolovala jako svitek. Nastalo veliké zemětřesení, které roztrhlo zemi. Veliké\ntrhliny se otevřely a lidé byli zaživa pohlceni. Budovy padaly jako dětské hračky a\npohřbívaly své obyvatele. Mezitím co se všechny tyto věci děly, Pán se ukázal na nebesích.\nStaří i mladí, bohatí i chudí byli přemoženi smrtelným strachem. Prchali všemi směry\nv divokém zmatku. Lidé utíkali od svých obchodů s prázdnýma rukama, nemysleli na svoje\ncennosti, které pro ně ještě před chvílí měly tak veliký význam. Rodiny utíkaly ze svých\ndomovů, aniž by se i jen ohlédly za svým majetkem, který byl jejich životní vášní.\nV jednom okamžiku všichni lidé měli jen jeden cíl; jen jednu touhu; hledali jen jednu věc. Ta\ntouha byla utéci od tváře vracejícího se Soudce; hledali místo, kde by se ukryli od Krále\nkrálů, který přišel viditelným způsobem. Někteří, kteří nebyli zabiti padajícími domy nebo\nkteří nepadli do otevřené země, se snažili utéct do hor, aby se zachránili; někteří skočili do\nřek a zahynuli; jiní se zabili vlastními zbraněmi.\nVšude byl nářek a ječení. Všude byl povyk a teror. Snažili se utéci před hněvem Beránka,\nneboť ten veliký den Jeho hněvu nastal.\nPoté měly děti vidění\nveliké večeře Boží,\nkdy byly šelmy a ptáci pobídnuti, aby jedli těla nepohřbených mrtvých, kteří leželi\nroztroušeni po zničené zemi. Psi a divoká zvířata byli viděni, jak se krmí mrtvolami lidí.\nPtáci a mrchožrouti se připojili k této hostině připravené Bohem.\n„I stane se v onen den, v den, kdy přijde Góg na izraelskou zemi, je výrok Panovníka Hospodina, že\nse zvedne mé rozhořčení v hněvu a promluvím ve svém rozhorlení, v ohni své prchlivosti: Jistojistě\npřijde v onen den na izraelskou zemi veliké zemětřesení a budou se přede mnou třást mořské ryby i\nnebeské ptactvo, polní zvěř a všichni plazi, kteří se plazí po zemi, i každý člověk, který je na tváři\nzemě. Hory se zbortí, skalní srázy se zřítí a každá hradba se skácí na zem.“ Ezechiel 38:18\n„Nebeské hvězdy a souhvězdí se nezatřpytí svým světlem, slunce se při svém východu zatmí, měsíc\nsvým světlem nezazáří. A budu stíhat zlobu světa a nepravost svévolníků. Učiním přítrž pýše\nopovážlivců, ponížím troufalost ukrutníků. Způsobím, že člověk bude vzácnější než ryzí zlato, člověk\nbude nad zlato z Ofíru. Otřesu totiž nebesy a země se pohne ze svého místa prchlivostí Hospodina\nzástupů v den jeho planoucího hněvu. „Izajáš 13:10-13\nZatímco chlapci svědčili o této veliké hostině, mohli jsme slyšet jejich poznámky a vidět\njejich reakce, když popisovali tuto scénu a demonstrovali nám to, co viděli. Jeden řekl\n„Podívej na toho orla, jak jí toho bohatého. Podívej, jak z něho trhá to přepychové moderní\noblečení. Podívej se na to! Vzal mu kus masa a odhodil ho.“\nDalší řekl „ Podívej, sup a vrána požírají toho člověka. Sup má více odvahy. Klove a klove,\ncpe se a cpe, ani se neohlédne, ale ten havran se bojí; kousek uďobne a pak se rozhlíží, jestli\nnení v nebezpečí. A jé, vidíš to? Podívej se na ty ptáky, jak stojí na tom pěkně oblečeném\nchlápkovi a dloubají do něho.“ Poté chlapci najednou v harmonii kroužili dokola, když\ndokončili představení toho, co se odehraje na konci při večeři Boží. Zde budou ti bohatí a\nmocní, vůdci země, vůdci průmyslu, bohatství, války a vůdci všech Krista odmítajících\npodnikatelů a náboženství. Nebudou tam však jako ctihodní hosté, ale jako potrava pro\npozemské mrchožrouty, nad nimiž žili v sobeckém luxusu.\nTakto děti z Adullam viděly a popsaly v hrozné realitě vrcholné scény naší vychloubavé\nmateriální civilizace. Viděly ovoce tohoto bezbožného zasévání a odpověď na otázku našeho\nPána: „Co prospěje člověku, když získá celý svět, ale ztratí svoji duši?“ Slovo Boží říká:\n„Všechny národy, které se zapomínají na svého Boha, budou odvráceny do pekla“. (Žalm\nTyto jednoduché děti tomu bez pochyb věří, protože jim bylo ukázáno Bohem a skrze anděly\nto, co je také napsáno ve Slově našeho samotného Pána, že tento přítomný svět se svými\nlidskými systémy vzdělání a svojí vychloubačnou organizací a bohatstvím skončí velikou\nvečeří Boží, kdy maso mrtvých bude více ceněno než celá nádhera a kultura, které jsou teď\nToto praví Hospodin zástupů: "Hle, vyjde zlo od pronároda k pronárodu, přižene se veliký vichr z\nnejodlehlejších koutů země." Ti, které Hospodin v onen den skolí, zůstanou ležet od jednoho konce\nzemě ke druhému. Nebude se nad nimi naříkat, nebudou sebráni, nebudou pohřbeni, budou jak hnůj\nna povrchu země. Jeremjáš 25:32, 33 (CEP)\n„Potom jsem uviděl jednoho anděla, jak stojí ve slunci; a vykřikl mocným hlasem na všechny ptáky\nlétající prostředkem nebe: "Pojďte, shromážděte se k hostině velikého Boha, abyste jedli těla králů,\ntěla vojevůdců, těla silných, těla koní i těch, kdo na nich sedí, a těla všech lidí, svobodných i otroků,\nmalých i velkých!" Zjevení Janovo 19:17, 18 (NBK)\nAntikrist svázán a ďábel vhozen do propasti\nDěti viděly Pána a Jeho anděly, jak svazují antikristovy ruce a nohy, a připravují ho na\nvhození zaživa do pekla.\nTaké byla vidění, jak je ďábel vzat živý k otvoru propasti; bylo odsunuto víko ve tvaru\ntruhly, a byl vhozen do černé bezedné propasti, která vypadala jako nějaká studna nebo\nšachta; víko bylo uzavřeno a Pán ho uzamkl velikým klíčem.\nPříchod Páně a poslední zatroubení\nNapsali jsme o vizích návratu Krista, které se týkaly bezbožných. Také ale byly jasné vize\nvztahující se ke svatým. Adullamští viděli nebesa otevřená a Pán sestoupil ve slávě spolu se\nsvými anděly. Po každé straně následovala Pána veliká armáda v bílém. Ti, kteří byli vpředu,\ntroubili na překrásné trumpety. Za doprovodu trubačů Pán a Jeho armáda sestoupili\nv dokonalém uspořádání, každý se držel svého místa a hodnosti. Když takto Pán sestupoval\nk zemi, byly viděny úžasné vize.\nVzkříšení a vytržení svatých\nHroby se otevřely, jako kdyby nastal nějaký výbuch. Těla vyšla ven z hrobů a byla najednou\noblečena nebeským oděvem vzkříšeného života ve slávě. V některých případech byly viděny\nkosti, jak se nejdřív shromažďují podle slov dětí v čínštině: „jedna kost z východu a druhá ze\nzápadu“. Tyhle roztroušené kosti byly oděny masem a proměněny do vzkříšeného těla, byly\npak vytrženy, aby se setkaly s Pánem v povětří. Jeden chlapec viděl pohřební průvod, kde\nbyl nějaký křesťan nesen na hřbitov. Při cestě k hrobu najednou zaznělo troubení, Pán\nsestoupil, rakev se otevřela, mrtvý se posadil, povstal proměněn a byl vytržen vzhůru vstříc\nPánu v povětří.\nJiž jsem vám řekl o tom, jak naše děti měly vidění některých našich dětí z Adullam, které\nbyly již mrtvé a teď byly v nebi, oblečeny v bílém a užívaly si ráje společně se svatými, kteří\nzemřeli v minulosti. Písmo nás vyučuje, že když svatí zemřou dříve než nastane vzkříšení,\npak mají duchovní těla a jsou oblečeni v bílém rouchu. Když jsem dětem kladl otázky, jak\nmohou vědět, že svatí (svatí=všichni znovuzrození věřící), které v nebi viděly nejsou již\nvzkříšeni, odpověděly mi, že ani oni tohle nevěděly, až dokud jim to andělé neřekli; totiž, že\nto, co vidí, jsou duše svatých a že jejich těla ještě vzkříšena nebyla. Znovu a znovu jsem děti\nvyslýchal a vždy se mi dostalo stejného svědectví: děti vždy viděly svaté oděné v bílém; svatí\nnikdy neměli křídla na rozdíl od andělů; nebyla žádná obtíž rozpoznat svaté od andělů.\n(pozn. př. Tato vize se nepochybně vztahuje na čas před velikým soužením. Během doby\nvelikého soužení nebudou opravdoví věřící moci nakupovat ani prodávat. Při tomto „prvním“\nvzkříšení – vytržení, Ježíš přijde jako zloděj v noci, neviditelně pro svou nevěstu. Zloděj přichází\na zase odchází, nikdy nezůstává, ale při svém druhém příchodu Ježíš přichází, aby zůstal a\nkraloval na této zemi po tisíc let a také přichází viditelně a každé oko Ho uvidí. Tehdy Jeho nohy\nstanou na hoře Olivetské. Také kdyby se začátek „svatební VEČEŘE Beránka“ měla konat na\nzačátku milenia při Jeho druhém viditelném příchodu, nebyla by tato hostina nazvána „večeře“,\nprotože tehdy nastane první den milenia a duchovně již to není noc, ale začátek rána. Večeře\nprobíhá během noci. Muselo by tam stát „svatební snídaně“ a nikoliv večeře. Ve Starém zákoně\nnebylo obilí sklizeno najednou, ale nejdřív se sklidily ty nejzralejší „prvotiny“ ručně a teprve\npotom zbytek. Obojí je ale počítáno jako jedna sklizeň. Za dnů spravedlivého Noeho žil Enoch,\nkterý nemusel projít povodní, ale byl vytržen jako předobraz vytržení těsně před povodní. Enoch\nchodil stále s Bohem, ale Noe se opil poté, co archa přistála.\nDcera pastora Rolanda Bucka, autora knihy „Andělé v akci“ (Angels on assignment), napsala\nknihu o životě svého otce, ze které pocházejí následující úryvky z jeho kázání. Tohle vytržení\nnení zaznamenáno v jeho knize o andělích:\n„Stále si nejsem jist tím, jestli jsem tam byl v těle nebo ne, ale zdálo se, že ano. Když jsem\nse vrátil, stál jsem sám u potoka, bylo to, jako bych stál mezi dvěma světy. Byl jsem\nnaprosto oslněný a více než kdy předtím přesvědčený, že to odpočítávání je téměř u\nkonce. Ten srp ke žni je již hozen. Musíme být bdělí, plně probuzeni, plni víry, oživeni\nJeho Duchem, a každým dechem oslavovat Boha.“\n„Když jsem byl v přítomnosti Ježíše, bylo mi dovoleno spatřit tu dobu hrozného velikého\nsoužení z Božího pohledu, ještě předtím, než se to opravdu stane. Uvědomuji si, že je\nmnoho různých pohledů a názorů ohledně doby Velikého soužení, ale já vám řeknu jen to,\nco mi Bůh ukázal z Jeho pohledu, nemohu vám říct všechno v detailu. Z Božího pohledu\nto bude opravdu hrozný čas na této zemi.“\n„Setkal jsem se tam s Gabrielovými anděly a všichni měli stejné oblečení, jako měl on, a\ntihle andělé budou extrémně aktivní během té doby Velikého soužení…. Dozvěděl jsem\nse ale, že už teď jsou velmi aktivní a připravují věci na dobu Velikého soužení. Jsou aktivní\n„Bylo mi dovoleno na chvíli navštívit archanděla Michaela, který hraje důležitou roli v\nplnění Božího plánu během té doby. Ježíš mi řekl, že ani čas toho Velikého soužení\nneoddělí muže a ženy od Jeho lásky. A že miliony budou spaseny během té doby skrze\njejich vlastní smrt, protože budou stát pro Boha v těch dnech. Chtěl, abych přinesl tohle\nposelství lidem, kteří se trápí a mají starost o své milované, jestli je Bůh přijme takové,\njaké jsou nebo jestli je odmítne. Někteří cítí, že až zazní ta trouba, že mnozí z jejich\nblízkých nežijí natolik pro Boha, aby mohli být vytrženi. Ale Boží láska se k nim stále\nnatahuje! Během toho času Velikého soužení tito lidé zpečetí své vykoupení svojí vlastní\n„Zemřou, protože se postaví na Boží stranu a připojí se ke svým milovaným při tom\ndalším vzkříšení na konci těch dnů plných utrpení. Připojí se ke svým milovaným, kteří\nbyli předtím uchváceni ve vytržení, kdy se On vrátil pro ty, kteří jsou Jeho. Bude tam\nveliké opětné shledání, když to Boží veliké tělo půjde do tisíciletého království.\nHallelujah! Potom mi dal k tomu verš z Písma, Zjevení 7:9-16. Janovi bylo dovoleno vidět\ntu stejnou skupinu lidí. Zjevení Janovo 7:14. „ Řekl jsem mu: Pane, ty víš. A on mi řekl:\nTo jsou ti, kteří přišli z velikého soužení. Vyprali svá roucha a vybílili je v krvi Beránka.“\n„Duch svatý nebude úplně vzat ze země, protože ten Duch má sedm různých služeb\n(úřadů), které plní. Jedna z jeho služeb je sloužit církvi, tahle služebnost je s námi,\nprotože On nás nikdy neopustí! Ale Duch Páně bude stále pracovat, a naplňovat Boží plán\nv další veliké fázi Jeho práce.“\n„Mnohokrát jsem kázal, že pokud nemůžete žít pro Boha teď, pak po vytržení už vůbec\nne…, ale Bůh mi řekl, že jsem se zmýlil. Jeho láska je neodloučí, ani nemůže být zničena\ntím Velikým soužením! Tohle dovolil Pavlovi, aby uviděl a popsal to v listu Římanům 8:\n„Odloučí nás soužení od lásky Boží? Ne!”\n„ Doba Velikého soužení bude hrozný čas vylití Božího hněvu na tento svět. Lidé říkají, že\naby se Bůh zachoval spravedlivě i k těm, kteří procházejí soužením, tak proto všichni musí\ntrpět skrze soužení. Anděl mi ale řekl takovým milujícím laskavým hlasem: „Není nic, co si\nmůžeme zasloužit naším utrpením, nic nemůžeme přidat k našemu spasení. Jsme spaseni\nkvůli utrpení Ježíše! Bylo by to naprosto v rozporu s Boží přirozeností, aby Jeho lid musel\npřebývat v soužení.” Potom mi připomněl to nádherné Písmo v 1 Tesalonicenským 5:9,\nkde řekl: „Bůh nás neurčil k hněvu, ale abychom obdrželi spásu skrze našeho Pána Ježíše\nZávěrem, Adullamští viděli svaté oblečené v bílém, kteří jsou teď v nebi, mají přístup do\nráje a užívají si společenství Krista a andělů. Viděli, jak Pán sestupuje se „všemi svatými“ při\nposledním troubení; viděli vzkříšení a proměnění těl svatých a jejich vystoupení do povětří.\nsvatební večeři Beránka.\nByly spatřeny veliké stoly, jak jsou postaveny v ráji uprostřed stromů s jejich nádhernými\nkvěty a úžasnou vůní, s krásnými ptáky všech možných barev, kteří zpívají chvály a kde\nvšechno vykoupené stvoření je v jedné harmonii a naplněno Duchem. Zde v tomto\nnepopsatelném ráji Božím byly prostřeny stoly pro slavnostní Večeři Beránka. Andělé a svatí\nv oslaveném stavu se radovali, hráli na harfy, troubili na trumpety, zpívali a chválili Pána.\nNěkteré děti tyto scény před námi hrály jako nějakou scénku. Pospíchaly do svých domů,\nvyzdobených drahými kameny, aby si vzaly svoji harfu nebo trumpetu a připojily se\nk duchovně inspirované hudbě jedné z největších očekávaných slavností všech věků. Veliké\nzástupy zpívaly, tancovaly a chválily Krále. Jiní spěchali a připravovali stoly nebo sedadla a\nnosili zlaté nádoby plné jídla. Všude byla hojnost, všechno mělo svoji vlastní\ncharakteristickou chuť, která překračuje jakékoliv lidské představy.\nKdyž bylo všechno připraveno, bylo vysláno volání a svatí všech věků se shromáždili okolo\nstolů, aby oslavovali svatbu Králova Syna. Vyvrcholení všech jejich nadějí, uvědomění té\nnejvyšší radosti v nebi samotném, přišlo ke svému nejvyššímu bodu, když ti, kteří kdysi byli\nprostitutkami, žebráky, hříšníky, ti, kteří byli kdysi považováni za odpad země, přišli\nz východu i západu a posadili se spolu s Abrahamem, Izákem, a Jákobem za stoly hodování\nv království Božím. Když všichni povstali a nastalo největší očekávání, vstoupil samotný Syn\na posadil se za stoly, obklopené Jeho krví vykoupenou, bíle oděnou nevěstou, vykoupenou\nz každého národa, kmene a jazyka a společně pili z vinného kmene.\nAdullamští také viděli\nknihy otevřené a den soudu.\nViděli knihy, ve kterých jsou zaznamenány skutky člověka a viděli soudce na trůnu, před\nnímž byli všichni lidé souzeni podle těchto knih. Spravedliví byli postaveni na jednu stranu\nve velikém zástupu, zatímco ti, jejichž jména nebyla v knize života, byli shromážděni ve\nvelikém zástupu na stranu druhou. Jeden zástup byl oddělen, aby vstoupil do království\nBožího; zatímco druhý zástup byl odsouzen, aby šel do ohně připraveného pro ďábla a jeho\nNěkteří z mála vyvolených mělo vidění\nnového nebe a nové země.\nNové nebe bylo tak naplněno slávou (hebrejsky Shekina), že děti do něj jen stěží mohly\nhledět. Hlavním centrem na nové zemi byl Nový Jeruzalém, čtyřhranné město. Viděly tohle\nnebeské město s rájem, který je teď a stále bude v tomto městě Božím, v nevěstě Beránka.\nPrávě toto je země, kterou chtěl mít Bůh pro svoje děti; je to naplnění touhy Toho, který je\nvíce než dobyvatel, není to jen pouhé obnovení. Tato nová země a nové nebe již nikdy\nnepominou, země, kde si Bůh znovu postaví s člověkem svůj stan, kde již navěky bude\nnazýván jejich Bohem a oni všichni budou navěky nazýváni Jeho dětmi. Amen.\nChlapec, bývalý žebrák prorokuje\nChlapci žebráci, kteří našli svůj domov v sirotčinci Adullam\nJako naplnění Písma, které praví, že „v posledních dnech… vaši synové …budou prorokovat“\n(Skutky 2:17), jeden desetiletý chlapec, který býval žebrákem v Číně, byl použit jako mluvčí\npro Pána, aby nám přinesl poselství skrze přímou inspiraci.\nPřed pár měsíci tento chlapec, oblečený v hadrech a špinavý – ve skutečnosti byl téměř více\noblečen špínou než hadry - přišel k našim dveřím se svými dvěma společníky, aby nás\npožádali, jestli mohou vejít dovnitř. Když byl vykoupán a oblečen, vypadal jako malé\nneviňátko, a takovým opravdu byl. Jakýkoliv biblický příběh a kázání si okamžitě vzal k srdci.\nBrzy se naučil modlitbě, a mohli jsme ho slyšet, jak se každou noc modlí v posteli velmi\nhorlivě. Když na nás Duch svatý sestoupil, tento chlapec byl mezi prvními, kteří přijali křest\nDucha a mluvil v jiných jazycích, tak jako v den Letnic.\nBůh mluvíval v minulosti tak, jak lidé byli pohnuti Duchem svatým, takže Písmo bylo\ninspirováno Bohem a proroci začínali svoje poselství slovy „Tak praví Pán“ s takovou jistotou,\nže byli připraveni zpečetit svoje přesvědčení vlastními životy. Ten živý Bůh je stále stejný a\nmluví k lidem skrze přímé proroctví, když to okolnosti vyžadují a víra i jiné požadavky jsou\nve shodě s Jeho Božskou vůlí.\nJednoho večera byla moc Páně přítomná neobyčejným způsobem. Nebe se zdálo být velmi\nblízko. Pak se stalo, že tento náš chlapec, který byl kdysi žebrákem a bez přátel, opustil tuto\nšpinavou zemi a byl přenesen do nebe. Byl přiveden do přítomnosti Pána Ježíše, kde před Ním\npadl k Jeho nohám v pokorné úctě a chvále. Ve skutečnosti ležel uprostřed místnosti, obklopen\nsvými kamarády, kteří seděli na podlaze okolo něho a pozorně naslouchali poselství, které Pán\nskrze něho dával. Tak úchvatná, srdce zkoumající slova jsem ještě nikdy neslyšel. Mezitím co\ntento chlapec vzlykal a plakal v nejhlubším zármutku, předával poselství jasným a silným\nhlasem. Poselství přišlo v určitém rytmu; volba slov byla ta nejjednodušší a nejčistší. Přízvuk\nhlasu, volba jazyka, pronikající moc každého slova byla taková, že žádný, kdo to slyšel,\nnezůstal na pochybách, že tento jednoduchý chlapec mluvil pod přímou nadpřirozenou\nKdyž ležel ve vidění u nohou Páně, řekl: „Pane Ježíši, nejsem hoden, abych zde byl, ani abych\nbyl vůbec spasen. Jsem pouze malý pouliční žebrák.“ Pak Pán Ježíš mluvil na adresu tohoto\nchlapce. Chlapec to v té chvíli nevěděl, ale Pán ve skutečnosti promlouval skrze něho jako\nskrze svá ústa, používajíc první osoby a mluvil na naši adresu a k dětem, které seděly okolo\nněho. Zde je tedy to „Tak praví Pán“ a přejeme si, aby vás to chytlo za srdce tak, jak to do\ndnešního dne chytá nás.\nPoselství od Krista\n„Dnes večer pláči. Moje srdce je zlomené. Jsem v hlubokém zármutku, protože těch, kteří ve\nmne věří, je velmi málo. Naplánoval jsem, připravil nebe pro každého, udělal jsem tam místo\npro všechny lidi na celém světě. Učinil jsem Nový Jeruzalém jako tři veliká města v sobě,\njedno nad druhým, se spoustou místa pro každého. Ale lidé ve mne nevěří. Těch, kteří věří, je\ntak málo. Jsem smutný, velice smutný. (Toto poselství bylo dáno za srdcervoucího vzlykotu\nplačícího chlapce.) Když tedy lidé ve mně nechtějí věřit, musím zničit tuto zlou zem.\nNaplánoval jsem, že ji zničím třemi velkými katastrofami, ale lidé jsou tak hříšní, že jsem\npřidal ještě čtvrtou. Pokud máte nějaké přátele, řekněte jim, ať rychle činí pokání; přemlouvejte\nvšechny lidi tak rychle, jak jenom to jde, aby věřili evangeliu; pokud ale lidé nebudou\nposlouchat a nepřijmou vaše poselství, zodpovědnost již nebude na vás.“\n„Získejte křest Duchem svatým. Pokud budete očekávat a věřit, tak já vás pokřtím. Ďábel vás\npodvádí, chce, abyste si mysleli, že tento křest nepřijmete, vy ale čekejte a hledejte a já vás\npokřtím a dám vám moc vyhánět démony a uzdravovat nemocné. Ti, kteří přijmou tu pečeť\nDucha svatého, mají kázat a svědčit, a já budu s vámi, abych vám pomohl a ochraňoval vás\nv čase nebezpečí.“\n„Pokud si myslíte, že se do nebe třeba nedostanete, tato myšlenka je od ďábla. Já nezničím\nsvoje vlastní děti; já ochráním a spasím každého z nich; žádný z mých nezahyne. Modlete se\nza pana a paní Bakerovi a já jim dám moc vyhánět démony a uzdravovat nemocné. Děti\nv domě mají poslouchat. Nebojujte mezi sebou. Nelžete. Žijte v pokoji. Když se modlíte,\nmodlete se ze svého srdce. Nenechte vaši lásku vyhasnout.“\n„Řekněte i ostatním církvím, aby také hledali Ducha svatého. Všechny církve se k tomu musejí\n„Během krátké doby ďábel přijde na tuto zem a bude veliké soužení. Neznepokojujte se; já vás\nochráním a budu se o vás starat.“\n„Lidé odevšad se shromáždí a budou bojovat na jednom místě, a hned poté já přijdu a\npotrestám tuto zemi. Nesmíte se ale bát, neboť ti, kteří ve mně věří, budou vytrženi a budou\nv nebi troubit na trumpety a hrát na harfy.“\n„Já zničím dva ze tří. Když přicházím, pak všechno musí poslechnout můj hlas (Čínsky „Yang\nyang du yao ting o dy hwa“). Domy se zhroutí; hory padnou; stromy budou zničeny. Bude\nnaprosté zničení, kdy nezanechám jediné stéblo trávy (Čínsky „Ih gen teak du buh liu“). Ti,\nkteří uctívají modly, zahynou. Všichni kouzelníci (čarodějové) a spiritistická média budou\nvhozeni do pekla. Pouze ti, kteří věří evangeliu, budou zachráněni.“\nTakto Pán promlouval k nám a věříme, že i ke všem, ke kterým se dostanou tato slova\nproroctví. Tohle poselství od našeho vzkříšeného Pána bylo dáno v čínštině, tak jak je to\nzaznamenáno, každá věta byla vyslovena pomalu a jasně s přestávkami mezi nimi. Napsal jsem\nje tak, jak byly dány, často byly opakovány jednou i dvakrát, tak aby se posluchači nemohli\nv ničem přeslechnout; byl dostatečný čas k tomu, abychom mohli zaznamenat bez jakékoliv\nchyby každé slovo, které Pán vyslovil skrze tohoto malého inspirovaného proroka, Bohem\nKdyž poselství skončilo, tento malý chlapec povstal a řekl nám, že byl u nohou Ježíše. Ani\nnevěděl, že Pán k němu i skrze něho promlouval v první osobě. Opakoval to proroctví tak, že\nnám řekl: „Ježíš řekl, že… Ježíš řekl tohle… atd.“\nTohle slyšené proroctví, zapsané a poté zopakované slovo za slovem tímto malým prorokem,\nnám jednoduše umožnilo pochopit, jak za starých časů proroci mluvili, jak byli Bohem\ninspirováni, jak písař mohl zapsat každé slovo, které vyšlo z úst toho proroka a nebo jak\nprorok mohl zaznamenat svoje vlastní poselství, když v pravdě prohlašoval „tak praví Pán.“\nV dávných dobách, když náboženští a světští lidé se oddělili od jednoduché víry v osobního\nživého Boha, který mluvil k člověku, a když jejich nevěra a zkaženost byla taková, že „řeč\nHospodinova byla vzácná v těch dnech, aniž bývalo vidění zjevného.“ 1 Samuelova 3:1 (KR),\nBůh našel čistě smýšlejícího malého Samuele, promlouval k němu slyšitelným hlasem a Jeho\nslovo se naplnilo do posledního písmenka. Věříme, že ten Bůh, stále stejný živý Bůh, který\npromlouval skrze ostatní v minulosti, dal v těchto dnech zkaženosti a nevěry malého čínského\nSamuele. „Tak praví Pán“ se brzy naplní, poselství, které má být vyslechnuto, ať už k věčné\nradosti a nebo k věčnému zármutku.\nZačínáme chápat, jak se psala Bible\nBěhem vylití Ducha svatého na tyto čínské děti nám bylo objasněno, jak se psala Bible.\nTakovéto vylití Ducha svatého, doprovázené nadpřirozenými projevy je samo o sobě\nsvědectvím, že Bible byla psána Bohem. On sám zná budoucnost. Splněné proroctví bylo a je\ndostačujícím důkazem ruky Boží při psaní Bible.\nZ toho, co jsme zaznamenali o tomto vylití Ducha svatého na tyto čínské děti se již deset\nproroctví z Písma naplnilo: (1) takový křest byl prorokován pro věřící v tomto věku; (2) mělo\nto být následováno mluvením v neznámých jazycích a (3) prorokováním, tak jak Duch dá\nvýmluvnost. (4) Jako naplnění proroctví byly dětem ukázány „věci Krista“. (5) Realita „věcí\nbudoucích“ jim také byla ukázána. (6) Podle proroctví byli „znovuzrozeni“ z Ducha svatého,\npřijímajíc svědectví a ve svých srdcích volajíc „Abba, Otče“. (7) Vize, které tyto děti viděly,\nnaplnily psané Slovo, které říká, že v posledních dnech „mládenci budou vídat vidění“. (8)\ndémoni byli vyháněni, a (9) nemocní byli nadpřirozeně uzdravováni, tak jak Bible řekla, že se\ntak bude dít skrze moc Ducha svatého. (10) Stala se zázračná změna, takže věci, které byly\nkdysi milovány, byly nenáviděny a věci kdysi nenáviděné byly milovány.\nNevzdělaní zahanbují moudré\nJe třeba připomenout, že podle Bible je zjevení Boží a psaní Bible nezávislé na přirozené\nschopnosti nebo na získaném vzdělání. Nevzdělaný Amos, Petr nebo Jan inspirováni Bohem\npsali hlouběji, než ti nejmoudřejší tohoto světa.\nCožpak v tom, co Pán udělal a zjevil těmto odhozeným a zavrženým žebráckým chlapcům a\nděvčatům není důkaz Slova Božího? „Nemnozí moudří podle těla, nemnozí mocní“ následují\ntu úzkou cestu jednoduché víry v Boha. On si stále může a také si vybírá tyto opovrhované a\njednoduché čínské děti ulice a příkopů, aby „zahanbil ty věci“, které jsou tak učené a moudré\nv tomto věku bezbožného myšlení a světské moudrosti.\nNěkteří další „opovrhovaní“\nUčená, pyšná a tvrdošíjná generace, která se vzpírá jednoduchosti Slova, stále klopýtá\nv temnotě svého vlastního soběstačného sebeklamu. Je ale pravdou v těchto dnech, stejně jak\ntomu bylo i v minulosti, že uprostřed takového zmatku lidské moudrosti může Ježíš stále\nříkat: „Chválím tě, Otče, Pane nebe i země, že jsi tyto věci skryl před moudrými a rozumnými a\nzjevil jsi je nemluvňatům.“ Matouš 11:25 NBK Jako celek tito vzdělaní a ti, kteří vládli za dnů\nKrista, nechápali Jeho zázračné činy a život, jinak by „neukřižovali Pána Slávy“ 1 Kor. 2:8.\nVedoucí a vzdělaní za dnů apoštolů nechápali zázračné skutky Všemohoucího Boha skrze\njednoduché lidi vystrojené mocí Ducha svatého, jinak by nezabili Duchem naplněné svaté té\nprvotní církve. Toto hluboké zjevení čínských dětí, které se neučily ve světských školách, je\npotvrzením psaného slova Božího, které přišlo, tak jak Bible prohlašuje, skrze lidi s otevřeným\nsrdcem, nezávisle na přirozené schopnosti a nabytém vzdělání.\nOčití svědkové biblických událostí\nJasné světlo bylo dáno na to, jakým způsobem byli pisatelé Bible zřejmě očitými svědky\nminulých událostí. Jeden z našich přirozeně nejvíce neučených a netalentovaných chlapců,\nkdyž byl více než jednou „v Duchu“, byl očitým svědkem hlavních událostí Starého i Nového\nzákona. Viděl Egyptské rány: žáby v královském paláci, mouchy ve faraonově jídle, kobylky,\nnejstaršího syna mrtvého a celou jeho zděšenou rodinu. Také viděl Eliáše a Elíšu, jak\npřekračují Jordán, ohnivé vozy a Eliášovo nanebevzetí. Byl viděn Daniel v jámě lvové\nspolečně s jeho andělem strážným, a jiné starozákonní události.\nTento chlapec také viděl zázraky Krista. Viděl i pokušení Pána Ježíše. Ďábla\njako pěkného mladého muže, který vedl Pána na vysokou horu a ve vidění Mu\nukázal království tohoto světa. Andělé následovali Ježíše, kamkoliv šel. Byly\ntaké vidění Krista, jak chodí po vodě, uzdravuje nemocné a otevírá oči slepých.\nTento chlapec a také i jiní, viděli umučení Pána Ježíše, Jeho vzkříšení a Jeho\nNejdříve jsem si dělal otazník nad těmito vizemi minulých událostí. Pak jsem si\nale vzpomněl, že pro Boha „minulost“, „přítomnost“ a „budoucnost“ nic\nneznamená. On je ten Veliký JÁ JSEM. Všechny věci jsou s Ním přítomny.\nJelikož je Duch svatý Jeho Duchem, pak vize a vidění „minulosti“\n„přítomnosti“ a „budoucnosti“ mohou být učiněny „přítomností“, když Pán\nchce tato vidění někomu ukázat.\nTato zjevení minulých událostí dětem z Adullam potvrzuje inspiraci Bible. Pro\nBoha bylo jednoduché učinit Mojžíše a jiné pisatele Bible skrze vidění událostí\nGu Siao Er ve minulosti nebo budoucnosti očitými svědky a potom již byli schopni\nchvíli, kdy přišel minulost, přítomnost i budoucnost zapsat do té jediné knihy, která popisuje\nnašeho konec od začátku a začátek od konce.\nZáznam zjevení od Boha\nSvatý Duch nám ukázal, jak se některé části Bible staly Božím\nnadpřirozeným zjevením. Když byly děti „v Duchu“ a popisovaly události,\nkteré viděly ve vizi, tehdy Duch způsobil, že jeden chlapec, který byl také ve\nvytržení, začal před námi jakoby zapisovat jednu událost za druhou, kterou\nostatní viděli a popisovali. Tak může být komukoliv jasné, že pro Boha bylo\njednoduché napsat Bibli. Jednoduše lidé napsali to, co viděli.\n(pozn. př. Například první kniha Mojžíšova. Jak mohl Mojžíš sepsat záznam o stvoření, když\nv té době ještě neexistoval? Muselo mu to být ukázáno, podobně jako apoštolu Janovi věci\nbudoucí, když byl na ostrově Patmos, „skrze svého anděla poslal a ukázal svému služebníku\nJanovi“ Zjevení. Jana 1:1. Jan svědčí o tom, že se v den Páně „ocitl v Duchu“ Z.J. 1:10 a\nuslyšel hlas, který mu řekl: "Co vidíš, napiš do svitku.“ Bylo to tedy skrze vidění, zatímco byl\nJan „v Duchu“. Mojžíš byl zvolen k tomuto úkolu, i když byl velmi vzdělaný v egyptském\numění, což dokazuje, že Bůh si může zvolit pro svůj úkol kohokoliv On chce; i když proto, aby\nsi Pán Mojžíše mohl použít, musel nejdřív projít velmi tvrdou školou a jeho „moudrost“\nmusela projít Božím ohněm.)\nBůh může vzít neučeného negramotného žebráka ze špinavé čínské ulice nebo napůl divokého\nchlapce z nějakého kmene, který žije úplně osamoceně někde v horách, naplnit ho Duchem\nsvatým a mít ho „v Duchu“, přenést ho anděly, aby viděl jako očitý svědek věci za oponou,\nvěci přítomnosti, minulosti i věci, které mají teprve přijít. Cožpak pro Něho není stejně tak\njednoduché skrze vidění ukázat cokoliv, co je napsáno v Bibli, jakékoliv nádobě, kterou si\nk tomu určí a zjevit jí cokoliv je napsáno, přesně slovo za slovem každé proroctví, přesně tak\njak přišlo od Pána Boha v Bibli? Pokud naši chlapci mohli být vytrženi do přítomnosti Páně,\nvrátit se a říct: „Pán mi řekl“, nemohli proroci starých časů stejně tak zaznamenat svoje\nproroctví nebo vidění a říct s absolutním přesvědčením „Tak praví Pán“? Jak může Bůh, u\nkterého je minulost, přítomnost i budoucnost stejná, zjevit tyto minulé, přítomné a budoucí\nudálosti tak jako by se staly právě teď, to opravdu nevím. Bible ale říká, že Bůh to může učinit.\nBible říká, že Bůh to učinil. Děti z Adullam vědí, že On to činí stále.\nPokud kdy někdo mluvil v proroctví, tak jak k tomu byl pohnut Duchem svatým, pokud kdy\nnějaký člověk byl „v Duchu v den Páně“ a byl vytržen do nebe, pokud kdy někomu byla dána\nnějaká vize „v roce, kdy král Uziáš zemřel“, pak mohou být i dnes lidé inspirováni Duchem\nsvatým a prorokovat. I dnes mohou být vytrženi „v Duchu“ a vidět světy za oponou, které\ndoposud nebyly viděny. Stále mohou vidět vidění v kterémkoliv „ roce po smrti Uziáše“. Ten\nstejný Bůh je stále na tom stejném trůnu, kraluje nad tím stejným světem, jedná stále s lidmi\nzkaženého srdce a působí skrze lidi s těmi stejnými náchylnostmi a slabostmi, které měl Eliáš.\nJelikož se tedy Bůh v těchto dnech zjevuje skrze proroctví, vize a zjevení – tak jak to koná po\ncelém světě, zjevuje sám sebe tak, jako za starých časů prorokům a svatým, jak nám to Bible\nV tomto zkaženém věku, uprostřed této nevěřící převrácené generace, Pán stále může a bude\ndokazovat, že to, co On napsal v Bibli, je slovo živého Boha. On se pohybuje a může se\npohybovat ve středu věřících lidí nadpřirozeným způsobem skrze dary Ducha svatého,\npotvrzujíc slovo znameními (Marek 16:15-20).\nDomorodé děti v Číně\nVe světle toho, co jsme napsali, je jasné, že Pán použil veškeré prostředky k tomu, aby nás\nujistil, že v Bibli máme „jisté slovo proroctví“, kterému bychom měli naslouchat. Také by\nmělo být dostatečně jasné, že ten veliký záměr slova proroctví v Bibli a dnešních vizí a\nproroctví v našem středu je: s jistotou vědět, že tam za oponou je náš nádherný nebeský\ndomov. Žádný „cizinec“ ani „poutník“ není nikdy spokojen. Ta uspokojující část ho čeká\naž na konci jeho poutě.\nStává se, že když poutníci obtížení těžkým břemenem cestou narážejí na strmá úskalí a\nvyčerpávající horské stezky, tak jsou unaveni tak, že přestávají slyšet zpěv ptáků, necítí vůni\nkvětin, které rostou po cestě a nenacházejí žádné potěšení ve společnosti spolucestujících. Ale\nke konci cesty tomu již tak není. Shrbená a unavená těla poutníků budou obnovena, když\ndosáhnou svého nebeského domova. „V momentě, mrknutím oka budou proměněni“. „Tohle\npomíjivé obleče nepomíjivé“. Stáří zmizí. V nebi nejsou staří lidé, žádné potácející se kroky\nstáří. Žádný zamlžený zrak ani nahluchlý sluch, nejsou tam\nochrnutá těla v celém tom jasném městě.\nExistuje město, ve kterém se nikdy nestmívá, nepotřebuje slunce\nve dne ani měsíce v noci. Jeho zlaté ulice nepotřebují úklid. Jeho\ndrahými kameny posázené příbytky nepotřebují nikdy opravit.\nExistuje město, ve kterém nenajdete ceduli, na které je uvedeno,\nkde se nachází nejbližší lékař, nejsou tam totiž nemocní ani\nochrnutí, není tam nemoc ani zármutek; je to město, na jehož\nzlatých dveřích nejsou černé pásky, na jehož ulicích nejsou\npohřby. Je to město, kde neexistuje deprese ani žádný nářek; je\nto město, kde smrt byla pohlcena ve vítězství; město čisté, ničím\nnesvázané radosti. Existuje město, ve kterém není nikdy obloha\npokrytá mraky, ani tam nejsou bouřky. V tomto městě není nikdy\nboj o přežití. Není v něm sobecké soupeření. Není tam žádná\nsobecká chamtivost, která vzbuzuje podezření. Nikdo se nestará\no to, co bude jíst ani o to, co si oblékne. Běloskvoucí oděvy nikdy\nneztratí svoji bělost ani lesk. Ovocné stromy nejsou nikdy\nneplodné. Voda života nikdy nevyschne a kdokoliv z ní může pít.\nTakových je království\nnebeské. Lidé a zvířata\nv nebi sdílejí vzájemnou\nHudební nástroje jsou dost nedokonalé v porovnání s harfami,\ntrumpetami a jinými hudebními nástroji, na které se budou hrát ty\nztracené akordy v tom městě nekonečné radosti.\nDědictvím každého v nebi je radost a nadšení mladosti. Ale zde na zemi, i během našich\nnejšťastnějších dnů, stále žijeme v hliněných nádobách. V našich nejlepších chvílích cítíme, že\nexistuje ještě větší radost a štěstí, které je téměř na dosah, ale než jich můžeme dosáhnout, jsme\nodtaženi pryč tíhou této hlíny. Děti skotačí a hrají si. Běhají, válí se a skáčou samou radostí.\nZpívají a křičí. Občas se jejich radost a štěstí zdá být úplné. „Neboť takových jest království\nnebeské.“ Ale všechny naše největší radosti a požitky mladosti na zemi budou nahrazeny\nmnohem převyšujícími, budou „nevyslovitelné“, až tohle naše hliněné tělo, které nás zadržuje,\nbude nahrazeno tělem dokonalým.\nV Novém Jeruzalémě každý „miluje“. Všichni tam milují jeden druhého. „Milovat“ zde na\nzemi se nedá vůbec srovnávat s tím, když „milujeme“ v zemi slávy. Žádná vada ani\nnedokonalost, ani jeden nelaskavý skutek nás neodloučí od toho, abychom dokonale milovali\nNa této zemi, i když jdeme přes překážky v tomto zkaženém pozemském stánku, máme v naší\nduši píseň. V boji o vyjádření sebe se na chvíli zdá, jakoby to v nás chtělo prasknout, ale tak\nrychle jak přišel, se tento akord vytratí. Když Bůh stvořil člověka, vložil do jeho duše hudbu.\nAle disonance hlíny zničila její harmonii. Ten ztracený akord nebude nikdy nalezený, až dokud\nnebude nalezen v nebi, kdy budeme oblečeni stánkem z výsosti.\n(pozn. překl. Tímto stánkem z výsosti má bratr Baker na mysli 1 Korintským 15:40 „Jsou také těla\nnebeská a těla pozemská; ale jiná je sláva nebeských a jiná pozemských.“ Duše bude jednoduše\noblečena do duchovního těla v nebi ještě před tím, než přijmeme naše tělo vzkříšené a oslavené.\nDále to popisuje Pavel v 2 Korintským 5:1-3 „Víme totiž, že bude-li stan našeho pozemského\npřebývání zbořen, máme příbytek od Boha: ne lidskou rukou postavený, ale věčný dům v nebesích.\nNeboť v tomto stanu vzdycháme a toužíme si obléci ještě i náš příbytek, který pochází z nebe.\nKdybychom pak byli i svlečeni, nebudeme shledáni nahými.“ KMS. Je to právě duše, která obléká\ntohle nebeské duchovní tělo, neboli stává se čím dál více „duchovním“. Duše je hlavním orgánem\nnaší vůle, ve které si vybíráme, koho poslechneme, ať už naše „padlé tělo“ nebo toho vnitřního\nčlověka. Gen. 2:7 „I učinil Hospodin Bůh člověka z prachu země, a vdechl v chřípě jeho dchnutí\nživota, i byl člověk v duši živou.“ (KR). Ez. 36:26 „A dám vám srdce nové, a ducha nového dám\ndo vnitřností vašich, a odejma srdce kamenné z těla vašeho, dám vám srdce masité.“ Tohle je to\n„nové stvoření v Kristu“, o kterém mluví Pavel; všimněte si, že tam není řečeno, že nás Bůh učiní\nduchem, ale nového ducha Bůh vloží do našeho nitra a ve spojení s novým srdcem je tohle „nové\nstvoření v Kristu“. Pokud přebýváme v Kristu, pominou všechny staré věci, protože právě „v\nKristu“ se nachází tohle nové stvoření. Gal. 6:1: „Vy, kdo jste duchovní, napravujte takového\nčlověka“ KMS. Ne každý je duchovní, ale čím více přebýváme v Kristu, kde se nachází naše nové\nstvoření, tím více jsme duchovní. Ezechiel 18:4 „Hle, mně patří všechny duše; jak duše otcova, tak\nduše synova jsou mé. Zemře ta duše, která hřeší.“ Ezechiel 18:20 „Duše, která hřeší, ta umře“\nŽidům 10:26 „Jestliže totiž poté, co jsme poznali pravdu, dobrovolně (z naší duše) hřešíme,\nnezůstává již žádná oběť (oběť Ježíše) za hříchy“ Tento verš není příliš oblíbený u křesťanů, kteří\nsi myslí, že Ježíšova milost nemá hranic. Existuje určitá hranice, za kterou tahle krev nedosahuje pokud hřešíme DOBROVOLNĚ.)\nTa nejjemnější, nejsladší a nejlepší hudba na zemi je pouhé hledání těch ztracených akordů a\nharmonií, které vykoupení a andělé zpívají v nebi. Ty nejlepší hudební nástroje, které byly\nvyrobeny na zemi ode dnů, kdy synové Adama začali „vyrábět harfy a trubky“ až do dnešního\ndne, jsou pouhé imitace trumpet, harf a jiných nástrojů, jejichž ztracené akordy jsou ve zlatém\nměstě, kde se každá osvobozená duše může plně vyjádřit skrze tyto akordy.\nSpousta rytmické hudby, kterou Otec vložil do duší svých dětí, byla převrácena ďáblem do\nzlých proudů, kterými proudí žádosti a choutky plné chtíče a převrácené tělesné zkaženosti.\nJsou jí zasaženi všichni, od divokých barbarů v horách až po ty nejvytříbenější nejmodernější\nlidi, kteří tančí v hudebním rytmu proto, aby našli nějaký smyslový požitek, který pochází\nz chtíče těla. V nebi však je melodie svatá a čistá, vykoupení a andělé tančí „radostí“, která\npřevyšuje všechny pozemské, přirozené „rozkoše“, v rytmu, v němž se houpají a zpívají\nhvězdy na své oběžné dráze.\nV tomto městě je také park, zahrada Eden, „park rozkoše a ovoce“. Zde, kde to nereálné bylo\nnahrazeno reálným, ve všech Božích zvířatech a rostlinách, není nic, co by zraňovalo nebo\nničilo, na celé této svaté hoře.\nNa zemi toho zahlédneme velmi málo a ještě méně chápeme tu nádheru Božího stvoření. Okna\nnaší duše jsou zamlžena špínou a prachem země. Vidíme jakoby skrze mléčné sklo, velmi\nnejasně. Až Bůh odstraní všechny překážky a otevře oči naší duše, tehdy poprvé v našich\nživotech budeme hledět na slávu Božího stvoření a tehdy ji opravdově oceníme. To vše bude\naž tam v zahradě Eden.\nExistuje zahrada, kde pestrobarevní ptáci vždy zpívají; existuje země, kde každé ucho bude\nnaladěno, aby slyšelo jejich strhující melodie; existuje země, kde každé oko bude otevřeno, aby\nuvidělo jejich nádheru; existuje země, kde vůně růže Sáronské a lilie údolí se mísí\nv překrásnou vůni, která na této zemi není.\nNěkdy se zdá, jsme již zahlédli světla toho města, které je daleko za oblohou, ale naše zření je\nomezeno nedokonalostí našeho zraku. Někdy se nám zdá, že slyšíme nebeskou hudbu, ale její\nhlas se ztratí v jiných hlasech, které jsou poblíž nás. Někdy se zdá, že vnímáme jak nás něco\ntáhne vzhůru, pryč od věcí, které nás pomalu zotročují, ale zemská přitažlivost drží naše nohy\njako klády v pozemských poutech. Někdy jakoby naše duše odletěla do „země, která je jasnější\nnež den“, ale vzápětí padá ve zklamání, protože její křídla jsou polámána.\nTen, kdo se rozhodne, že sám odejde do této země svobody, nalézá svoji cestu beznadějně\nzablokovanou věcmi tohoto světa, tělesností a ďáblem, ale zjistí, že je zcela bezmocný.\nAle existuje cesta.\nExistuje pouze jedna cesta. Kristus je touto jedinou cestou. „Nikdo nepřichází k Otci, než skrze\nČlověk není touto cestou, člověk tuto cestu nikdy nemůže vytvořit ani žádný člověk nezná\ncestu k tomuto zlatému městu. Tohle město a cesta k němu jsou zjevením z výsosti.\nKristus, který je touto cestou, není zemský. On je z nebe. Je to „On, který sestoupil z nebe, Syn\nčlověka, který je v nebi“, ten, který je „ten veliký Bůh, náš Spasitel Ježíš Kristus.“\nPřirozený člověk necestuje k tomuto šťastnému městu čisté rozkoše. Naopak cestuje od tohoto\nměsta pryč. Čím déle jde, tím dál se od tohoto nebeského města nachází. (pozn. př. Byl to\nprávě Adam, který se po neuposlechnutí Božího příkazu před Bohem schoval. Je to Petr\nv loďce, který prosí Ježíše, aby z loďky odešel, protože si je vědom své hříšnosti. Je to člověk,\nkterý před Bohem utíká a je to Bůh, který člověka hledá; ne že by Bůh nevěděl, kde člověk je,\nnejde zde o fyzický, ale duchovní návrat k Bohu. Římanům 10:20 „A Izaiáš má odvahu říci:\n„Dal jsem se nalézti těm, kteří mě nehledali, dal jsem se poznat těm, kteří se po mně\nDěti patří do království Božího. Hrají si a skotačí u bran tohoto nebeského města. Když začnou\nchodit samy, začnou pomalu od tohoto města odcházet. Čím dál jdou a čím více rozumují – ať\nuž jdou samy nebo následují dav – tím je světlo tohoto města vidět stále méně nebo se už\nztratilo. Jediná cesta, jak se do tohoto města dostat, je obrátit se a jít zpět. „Pokud se neobrátíte\na nebudete jako děti, nevstoupíte do nebeského království!“. Ale čím dále jde člověk sám, čím\nje starší a bohatší, čím více člověk studuje svým přirozeným myšlením, tím je nafoukanější.\nNakonec se dostává do bodu, ve kterém je pro něho už nemožné mít srdce „jako malé děti“.\n„Neboť když svět v Boží moudrosti nepoznal skrze svou moudrost Boha…“ (1 Korintským\n1:21). Člověk skrze studium Boha nikdy nenajde. Člověk, který doufá ve vlastní moudrost\nnebo v moudrost jiných lidí, tohle Boží město nikdy neuvidí.\nČlověk se skrze svůj vlastní charakter nikdy nedostane do tohoto města ze zlatých ulic. To co\nčlověk je, to co dělá, nebo jak člověk žije, nemá nic společného se spasením. Na základě toho,\njak je člověk „dobrý“, i když se opravdu zdá být dobrý, nemá naději na spásu stejně tak, jako\nten nejhorší člověk na zemi. Člověk, který doufá ve svůj vlastní charakter, je pouze moderním\nfarizejem s očima zaslepenýma. Publikán, opilec nebo nevěstka vstoupí do města Božího,\nzatímco tento „dobrý“ člověk bude vyvržen do temnoty, kde je pláč a skřípění zubů.\n„Boží milostí“ jsme spaseni, „bez skutků“. Spasení je něco, co dává Bůh. Není to nic co člověk\nje a nebo není. Spasení přichází z výsosti. Není to ze země, ani zevnitř, ani to není z člověka.\nTo co se zrodilo ze země, je tělo a je zrozeno z vůle člověka. Ti, kteří jsou zrozeni z vůle\nčlověka, se musí znovuzrodit. Stávají se dětmi Božími ti,„kteří jsou zrozeni ne z krve, ani z\nvůle těla, ani z vůle muže, ale z Boha.“ Jan 1:13 „Ježíš mu odpověděl a řekl: "Amen, amen,\nříkám ti: Jestliže se někdo nenarodí znovu, nemůže spatřit Boží království.“ Jan 3:3. Člověk se\ntakto musí znovu narodit, aby mohl vidět Boha a zpívat písně vykoupených ve městě Božím. Je\nto nadpřirozené zrození. Je to cele z nebe. Připojit se k církvi, zpívat křesťanské písně, číst\nnebo recitovat modlitby, pracovat v církvi nebo pro církev, kázat z kazatelny a nebo dávat své\ntělo ke spálení nemá nic společného s tímto novým zrozením. Nové zrození je něco, co Bůh\ndává skrze svoji milost bez skutků.\nVynikající řečník, nejlepší církevník, nejvíce protestující protestant nemá více naděje na nebe\nnež ten nejubožejší hříšník, - pokud neprožije znovuzrození.\nJak najít cestu zpět domů\nPán tak moc toužil po tom, abych se k němu vrátil, že tu cestu učinil jednoduchou a jasnou. Byl\njsem hříšníkem žijícím sobeckým životem, nežil jsem pro slávu Boží. Obrátil jsem se na svoji\nvlastní cestu. „Všichni zhřešili a postrádají Boží slávu“ (Římanům 3:23 KMS). „Není, kdo by\nrozuměl, není, kdo by horlivě hledal Boha. Všichni se odchýlili, společně se stali nepotřebnými,\nnení, kdo by činil dobro, není ani jeden.“ (Římanům 3:11, 12 KMS) Já jsem také v tomto\nJežíš přišel z nebe, aby zachránil „hříšníky“ a nikoliv „spravedlivé lidi“ s dobrým charakterem.\nDíky tomu jsem dostal svoji příležitost. Správně bych měl trpět trest za svůj hřích, ale Kristus\nmne miloval a zemřel místo mě. On „sám ve svém těle vynesl naše hříchy na dřevo kříže“ (1\nPetrův 2:24 KMS). Kristus zemřel na kříži, ten Bezhříšný namísto hříšníka. Ten, který\n„nepoznal hřích“, zemřel na mém místě na kříži, kde jsem měl umírat já. Já jako hřešící\nBarabáš, ten který si zasluhoval trest hříšníka, jsem byl absolutně a bezpodmínečně propuštěn\nna svobodu. „Toho, který hřích nepoznal, za nás učinil hříchem, abychom se my stali Boží\nspravedlností v něm.“ (2 Korintským 5:21 KMS). Bůh potrestal Ježíše proto, aby nepotrestal\nmne. Protože On opustil Ježíše, tak neopustí mne. Nemohl jsem udělat nic pro to, aby Ježíš za\nmne zemřel, jen poznat a vyznat, že jsem hříšníkem.\nJednoduše jsem uvěřil, že Ježíš to udělal všechno. „Amen, amen, říkám vám: Kdo věří ve mne,\nmá věčný život.“ (Jan 6:47 NBK). „Amen, amen, říkám vám: Kdo slyší mé slovo a věří Tomu,\nkterý mě poslal, má věčný život a nepřijde na soud, ale již přešel ze smrti do života.“ (Jan 5:24\nNBK). Těm, kteří v Něho věří, dává „moc stát se Božími syny, totiž těm, kteří věří v jeho\njméno“ (Jan 1:12 NBK). Když jsem uvěřil tomu, co Ježíš řekl, že vykonal a poté co jsem Ho\npřijal jako svého zástupce a jako toho, kdo odnesl můj hřích, On mne přijal jako své dítě.\nPoslal svého Ducha svatého do mého srdce, takže jsem se narodil z nebe. Svatý Duch v mém\nsrdci svědčí a volá „Abba, Otče“ (Římanům 8:15).\nPředtím jsem se snažil sám konat dobré skutky. Teď Bůh sám ve mně působí chtění, abych\nkonal Jeho vůli. Věci, které jsem kdysi miloval, teď nenávidím. Teď, čím více se snažím konat\ndobro sám od sebe, tím je to horší. Čím více ale věřím, že Bůh ve mně a pro mě koná, tím\nlepší to je.\nPán mi ukázal světla toho města, které je přede mnou. „Proto také snáším tyto věci, ale\nnestydím se za to, neboť vím, komu jsem uvěřil. A jsem si jist, že on je schopen zachovat to, co\njsem mu svěřil, až do onoho dne.“ (2 Timoteovi 1:12). Jistě vstoupím skrze brány do města,\nabych měl účast na radosti těch vítězů, kteří přemohli svět jednoduchou vírou, díky krvi\nKristus dokončil spasení. On zemřel za hříchy celého světa. Věčný život je „dar“. „Neboť\nodplatou za hřích je smrt, ale Božím darem je věčný život v našem Pánu, Ježíši Kristu.“\n(Římanům 6:23). Tento dar je zdarma. Vše, co musíme udělat, je přijmout to anebo\nodmítnout, vzít to anebo to ignorovat. Musíme být buď jako ten jeden a nebo jako ten druhý\nzloděj, kteří viseli spolu s Ježíšem na Golgotě; buďto uvěříme, že Ježíš je Bůh a může\nzachránit hříšníka, který uznává jeho podmínky, a tak trávit věčnost s Kristem v ráji, anebo\nbýt jako ten druhý zloděj a nevěřit tomu, že Ježíš je Bůh a tak zemřít bez pokání a\nv neodpuštěných hříších odděleně od Boha.\nKristus zachraňuje a všichni ti, kteří jsou spaseni, jsou spaseni proto, že uvěřili. „Aby žádný,\nkdo věří v něho, nezahynul, ale měl věčný život.“ (Jan 3:16). Ty, kteří v Něho věří a jsou Jím\nspaseni, Kristus drží. Oni tuto Skálu nedrží, ale tato Skála drží je. Oni nedrží Krista; Kristus\ndrží je. Jsou spaseni milostí skrze víru bez skutků. Budou zachováni milostí skrze víru bez\nskutků. „Neboť všechno, co se narodilo z Boha, přemáhá svět. A to je to vítězství, které\npřemohlo svět: naše víra. Kdo je ten, kdo přemáhá svět, ne-li ten, kdo věří, že Ježíš je Syn\nBoží?“ (1 Janův 5:4 ).\nTi, kteří jsou spaseni milostí a touto milostí jsou i nadále udržováni, žijí životem pokání a\nkonají skutky spravedlnosti, protože jsou již spaseni; nekonají je proto, aby byli spaseni. Tyto\nhodnotné skutky konají díky tomu, co do nich vložil Bůh z výsosti.\nSpasení se stali „účastníky božské přirozenosti, když jste unikli zkáze, která ve světě panuje\nskrze žádosti.“ (2 Petrův 1:4). „Jestliže pak někdo nemá Kristova Ducha, ten není jeho.“\n(Římanům 8:9). Všechny děti Kristovy mají Ducha svatého ve svých tělech a srdcích a jsou\nznovuzrozeni. „Jsem ukřižován s Kristem; žiji tedy již ne já, ale žije ve mně Kristus.“\n(Galatským 2:20 ). Kristus uvnitř mne působí všechny skutky, které konám, ve kterých má On\nzalíbení, „Vždyť ten, kdo ve vás podle své dobré vůle působí chtění i činění, je Bůh!“\nSpasení jsou nebeskými občany, kteří nemilují tento svět ani věci tohoto světa. Mají tolik\n„nebeského života“, nakolik jsou naplněni Duchem svatým. Svatý Duch je tím nebeským\nživotem, životem Božím, věčným životem. Máme „závdavek“ neboli zálohu nebe. Skrze hlubší\nzkušenosti Ducha svatého se nám může nebe stát reálnějším než tato země, takže dítě Boží\nmůže občas téměř chodit skrze vidění stejně tak jako vírou po té cestě, směřující do města,\njehož stavitelem a tvůrcem je Bůh.\nPoselství z Adullam je dokončeno. Tohle svědectví vám předáváme dál, nikoliv kvůli\nnějakému přirozenému nadřazenému poznání, ale kvůli těm věcem, které se mezi námi\npřihodily, tak jak je „Bůh zjevil skrze svého Ducha.“ (1 Korintským 2:10).\nNemůžeme dostatečně popsat to, co nám bylo ukázáno. Může to být poznáno pouze skrze\npřímé zjevení Ducha svatého jednotlivci. Je toho více, o čem bychom mohli psát, ale teď to\npsát nemůžeme. To, co bylo ale napsáno, je napsáno proto, abyste uvěřili a skrze „víru obdrželi\nživot v Jeho jménu“. Pokud už tento život máte, pak abyste byli povzbuzeni a tlačili se\nkupředu, abyste přijímali více a stále více tohoto hojného života, života, který dostáváme skrze\nkřest a plnost Ducha svatého. Je to život, který naplánoval pro každého ze svých dětí, je to\nochutnávka a závdavek života, který se žije v tom velikém městě Krále, ve městě Božím, kde\njsou všechny věci učiněny nové\nDoslov českému čtenáři\nSyn bratra Bakera, Rolland Baker, stále pokračuje ve službě svého otce. Nedávno jsem\nposlouchal jedno z jeho kázání. Jeho služba, podobně jako služba jeho otce, je věnována\nchudým sirotkům v Africe, kde se rodičům narodil, i když je Američan. Ve svém svědectví\nRolland vypovídá o tom, že byl i svědkem zázraku vzkříšení z mrtvých.\nTaké jsem slyšel, že jedno z dětí, které bylo v domově Adullam, navštívilo asi v roce 2004\nčeskou republiku jako kazatel z Číny. Je tedy vidět, že ovoce této služby Ducha svatého stále\nProč zrovna název Adullam? Adullam byla jeskyně, ve které se ukryl David se svým lidem\npřed králem Saulem, jehož Bůh odvolal ze svého úřadu kvůli neposlušnosti, ale Saul v něm\nnadále pokračoval. „A tak odšel odtud David, skryl se v jeskyni Adulam. To když uslyšeli bratří\njeho i všecken dům otce jeho, sešli se tam k němu. A shromáždili se k němu, kteřížkoli byli v\nssoužení, a kteřížkoli byli zadlužilí, a kteřížkoli byli v hořkosti ducha, a byl nad nimi knížetem,\ntak že jich bylo s ním okolo čtyř set mužů.“ (1 Samuelova 22:1) Saula trápil za jeho\nneposlušnost „zlý duch od Hospodina“, byl to jistě démon. Nakonec se Saul snažil Davida\nzabít kopím, a tehdy David musel utéci. Tehdy nastalo „rozdělení“ a někteří odešli za\nDavidem. Rozdělení v církvích není Boží vůlí, ale v tomto případě byl Bůh na čí straně?\nSamozřejmě že na straně Davida. Někdy je rozdělení nevyhnutelné. Dnešním Saulům vůbec\nnevadí, že Bůh pro jejich „menší neposlušnost“ přestal vyslýchat jejich modlitby a již k nim\nnemluví osobně. Tím, že Saula v této jeskyni nechal naživu, David dává najevo, že je to Bůh,\nkterý kraluje „z nebe“ a který dopustil, aby Saul i nadále kraloval, což se pro Davida a jeho lid\nstalo velmi cennou „Biblickou školou“ života. Nikoliv nevěřící, ale odpadnutí náboženští věřící\njsou ti, kteří nám nejlépe pomohou ukřižovat našeho starého člověka, tak jak tomu bylo\nv případě farizejů.\nVidíme tedy, že království Saula představuje křesťanství, které není vedené skrze pomazání\nDucha svatého, a proto je odkázané na tělesné, světské prostředky.\nTak jako v případě Davida, tak i v tomto případě si Pán vyvolil zavržené, ty kteří jsou\npovažováni za odpad a vyučil je ve své „škole svatého Ducha“ v nějaké ukryté jeskyni. Zdálo\nby se, že si Ježíš jako své učedníky vybere některé z učených v biblické škole farizeů a jiných\nškol, ale ke svému úkolu si vybral neučené rybáře.\nKdyž někteří slyší o tom, že někdo byl v nebi, ihned citují verš z Bible s tím, že není možné\ntyto věci vidět, neboť „Co oko nevidělo, ani ucho neslyšelo, ani na lidské srdce nevstoupilo, to\npřipravil Bůh těm, kteří ho milují." (1 Korintským 2:9) Proč ale necitují verš, který následuje?\n„Nám to však Bůh zjevil skrze svého Ducha. Duch totiž zkoumá všechny věci, i Boží\nhlubokosti.“ Křesťané, kteří svou neposlušností ztratili tohle pomazání svatého Ducha, nejsou\nschopni slyšet hlas Ducha a proto takovéto věci odmítají „Tělesný člověk nepřijímá věci\nBožího Ducha, neboť jsou mu bláznovstvím“ ( 1 Korintským 2:14) . Nejsou plni Ducha\nsvatého, jsou to ty bláznivé tělesné panny, o kterých mluví Ježíš. Jak by jim tento nádherný\nDuch svatý mohl zjevovat tyto věci, pokud Jím nejsou naplněni? To je nemožné a proto jsou\nodkázáni na svou vlastní rozumnost.\nNe každé zjevení je ale z Boha „Milovaní, nevěřte každému duchu, ale zkoušejte duchy, zda\njsou z Boha, neboť do světa vyšlo mnoho falešných proroků.“ (1 Janův 4:1).\nKdyž čteme nebo slyšíme nějaké svědectví, vyučování, vidění nebo proroctví či sen, musíme\nsi dát pozor, abychom rozpoznali, jestli pochází 1) od Boha 2) člověka 3) falešného ducha.\nNejednou jsem narazil na falešné zjevení křesťanů, kteří prohlašují, že byli v nebi. Pečlivě je\ntřeba rozlišit mezi přirozeným nadšením pro Boží věci a opravdovým vnitřním pomazáním,\nkteré nás vyučuje „všem věcem“ „Ale ve vás zůstává to pomazání, které jste přijali od něho, a\nnepotřebujete, aby vás někdo učil, ale jak vás to pomazání učí o všech věcech (a je pravdivé a\nnení lež) a jak vás naučilo, tak zůstávejte v něm.“ 1 Janův 2:27\nTohle pomazání narůstá nebo naopak slábne podle toho, jak moc s Pánem chodíme a jestli věci\ntohoto světa tohle věčné símě v nás neudušují. Boží Slovo musí jít ruku v ruce s tímto\npomazáním! Podle podobenství o deseti pannách může být naše nádobka plná nebo naopak\npoloprázdná. Pokud tedy nežijeme v plnosti Ducha, nemáme takové světlo, jsme duchovně\nslabí a je tedy jednoduché, aby nás ďábel svedl nějakým falešným viděním.\nUvedu příklad jednoho nejmenovaného služebníka, který je považován mnohými za někoho\n„velikého“. Sami se přesvědčíte, že i verše, které se jeví v Bibli jako nedůležité, mohou odhalit\nÚdajně tento velmi pomazaný Boží služebník z kazatelny pouze ukázal na určité lidi prstem a\nti okamžitě byli ve vytržení Ducha a měli zážitky v nebi. Jedna sestra vykládala o tom, jak jí\nbylo v nebi ukázáno, že když Enoch přišel do nebe, ptal se na to, kde má Bůh tu ženu, kterou\npro něho připravil; na to mu bylo údajně řečeno, že v nebi se nevdávají ani nežení. Vyznělo to\ntak, jako že Enoch na zemi chodil o samotě s Bohem a těšil se, že v nebi se konečně dočká\nženy. Odpověď, které se mu údajně dostalo, se zdá být velmi duchovní, ale Boží slovo\nusvědčuje tohle svědectví jako falešné:\n„Enoch pak byl v šedesáti a pěti letech, když zplodil Matuzaléma. A chodil Enoch stále s\nBohem po zplození Matuzaléma tři sta let, A PLODIL SYNY A DCERY.“ Genesis 5:21,22\n„A chodil Enoch stále s Bohem a nebyl více vidín; nebo vzal ho Bůh.“ Genesis 5:24\nZ toho je zřejmé, že Enoch měl manželku a děti. Z podobenství o rozsévači je zřejmé, že i\nkřesťané bývají oklamáni a to v podobenství o rozsévači v černém, který reprezentuje satana\nJe však nebezpečné soudit Božího služebníka jen proto, že v některých nepodstatných věcech\nvyučuje lidi jinak než my.\nPrvní věc, na kterou se máme ptát, je podle 1.Janovy epištoly tato: Věří, že Ježíš Kristus přišel\nv těle? Za druhé modlářství: pokud se vyskytuje modlářství, i kdyby se jednalo o\nznovuzrozeného bratra, nemáme s ním mít společenství.\nZjevení o deseti pannách nám jasně ukazuje na to, že ty s plnou nádobkou oleje vejdou,\nzatímco ty ostatní zůstanou. Až Pán sestoupí, nebude se ani tak moc dívat na to, jestli jste\nnapříklad věřili tomu, jestli Adam měl nebo neměl pupeční šňůru, jestli jste věřili tomu, že\ncírkev půjde přes Veliké soužení anebo bude předtím vytržena, ale… jestli jste plni Ducha\nAle je to někdy škola, to učení na škole vysoké! To vbourávání se do představ budoucích držitelů bakalářských titulů! Co vlastně chtějí? Budou se někdy pro něco nasazovat? Nasazují se snad už teď? ...\nsmysl a cíl existence člověka ležel kdesi vně či mimo člověka, leží dnes uvnitř. Bývalo celkem samozřejmé, že člověk dělal mnoho věcí, pokud ne všechny, ku prospěchu druhým, společnosti či pokojnéh...\nmalby z pozoruhodné série geometrických maleb vyjadřují podstatné náznaky geometricko-okultní souvislosti. Caroline Boyoemer později ukázala, že Sérusier chtěl zavést zapomenutá pravidla, založená ...\nNávod na kočku - Kocky\nrozdíl od vás - neví, jestli je ráda, že je u vás, je na tom podobně jako dítě první den na letním táboře. Buďte prosím trpěliví. Vodu by měla mít k dispozici ihned, nakrmit je jí lépe až poté, co ...\nse, aby Bonny šla kupředu, ale nechtěla jít. Tak jsem šel, abych se podíval, co se stalo. A tam stál ten stejný překrásný anděl, který se mi zjevil jako malému chlapci u postele. Bonny viděla toho ...\nZavražděná dědička… živý svědek\nDr. Ronald Holmes je také pozměněné příjmení, i když opět – lidé v Houstonu poznají, o koho se jedná. Z právních důvodů zde však není jmenován. Zelda, David, Don, Dr. Barnes – jsou skutečné osoby, ...