Kancelářské židle ekokůže, kov | NEJLEVNEJSINABYTEK.CZ\nFiltrace smazat vše ekokůže\tkov\nKancelářské židle ekokůže, kov\nNení divu, že je tato kategorie nejobsáhlejší - kancelářské židle z eko kůže jsou velmi oblíbené, praktické a nabízejí nejrůznější styly a provedení. Naleznete zde širokou paletu základních barev, ale také úžasné vzory eko kůže do dětských pokojíků. Eko kůže neboli textilní kůže je prodyšná, komfortí a u zákazníků velmi oblíbená pro kobminaci kvalitního provedení a přijatelné ceny. Kancelářské židle s kovovou konstrukcí jsou velmi odolné a kvalitní, nabízejí komfort a mnoho zajímavých stylů i designů. Pokud chcete vsadit zejmna na kvalitu, pevnost a stálost, můžete si prohlédnout naši širokou nabídku kovových kancelářských židlí. Kancelářské židle a křesla jsou velmi žádaný artikl, ale je potřeba\nsi vybrat vhodnou židli, která přispěje ke zdravému držení těla během pracovního i osobního života. Sezení není samo o sobě zdravou záležitostí, proto se doporučuje střídat sed se stáním či protažením. Aby vás nebolela záda, doporučujeme vybírat kancelářské židle s dostatečnou opěrou v bederní části, pro vyšší zákazníky je lepší židle či křeslo s možností nastavení opěráku. Na našem eshopu můžete vybírat nejen kancelářská křesla, ale také dětské židle, designová křesla, židle k PC i zdravotní židle. K dispozici jsou také rostoucí židle, s kolečky, s možností nastavení výšky či polohy, otočné i židle bez područek. Zvolte také prodyšné materiály, které vám zpříjemní posezení během práce. Zajímavá barevná provedení jsou už jen bonusem. Kancelářské židle budou vaším pohodlným a praktickým pomocníkem v kanceláři i domácí pracovně.\n1 620 Kč2 440 Kč -34%Sleva Skladem\n1 700 Kč2 780 Kč -39%Sleva Skladem\n1 620 Kč2 440 Kč -34%Sleva 2-4\n2 040 Kč3 070 Kč -34%Sleva 2-4\n2 090 Kč3 480 Kč -40%Sleva Skladem\nKancelářské křeslo CREED, černá ekokůže DOPRODEJ\n2 340 Kč3 900 Kč -40%Sleva Skladem\n2 340 Kč3 500 Kč -33%Sleva 2-4\nKancelářská židle BALDONE, bílá\nKancelářská židle Otáčecí kancelářská židle - křeslo ve velmi elegantním designu, vhodné do kanceláře, domácí pracovny či studentského pokoje. Konstrukce křesla je z pochromovaného kovu, čalounění je z ekokůže. Nastavitelná výška sedadla 45-55 cm.Výška: 87-97 cmŠířka: 45 cmHloubka: 40 cmBarva podrobně: bíláMateriál: chrom, ekokůže, kov, plastNosnost: 110 kg Dodáváno v demontu, záruka 24 měsíců.\n2 700 Kč4 040 Kč -33%Sleva 2-4\nKancelářská židle BALDONE, šedá ekokůže\nKancelářská židle Otáčecí kancelářská židle - křeslo ve velmi elegantním designu, vhodné do kanceláře, domácí pracovny či studentského pokoje. Konstrukce křesla je z pochromovaného kovu, čalounění je z ekokůže. Nastavitelná výška sedadla 45-55 cm.Výška: 87-97 cmŠířka: 45 cmHloubka: 40 cmBarva podrobně: šedáMateriál: chrom, ekokůže, kov, plastNosnost: 110 kg Dodáváno v demontu, záruka 24 měsíců.


Den čtvrtý - úterý 14.9. 2004\nV noci se obloha vyjasnila a svítily hvězdičky. Ráno je údolí v mlze. Pavel se těšil, že si udělá foto noclehu zalitého ranním sluncem s údolíčkem v pozadí, ale není vidět na krok. Tak si to alespoň vynahradil fotkami živočichů žijících ve vysoké neposečené trávě. Během snídaně drobně mží a mlha padá k zemi. Pak rutinně balíme a odjíždíme, prostě klasika. Na silnici je ale pořád mlha, takže zapínáme blikačky. Ale brzy se opar rozplynul, svítí sluníčko a je modré nebe.\nAsi 25 kilometrů svištíme úžasným údolím řeky Poprad, prolítáváme jednu polskou vesničku za druhou a blížíme se do městečka Piwniczna. Tam musíme přejet most a pak údolím kousek zpátky. Ale jenom malý kousek, protože pak od řeky odbočujeme a prudce stoupáme do kopce. Polští handlíři tu mají reklamy na svoje krámky a zboží ve slovenském jazyce. Dokonce lákají i k návštěvě nějakého cykloservisu, nejlépe k nákupu nového kola. A někde tu má být i hraniční přechod zpět na Slovensko. Nejprve míjíme modrou evropskounijní ceduli s nápisem Slovensko, tak se divíme, že by to tu bylo už jako například mezi Německem a Rakouskem, ale pak se za zatáčkou vynořila regulérní celnice. Sice taková miniaturní, ale až teď jsme oficiálně na Slovensku. A hned nás čeká 8mi kilometrové stoupání. Do toho praží slunce. No tak jedeme.\nDo vesnice Hraničné to bylo v pohodě, ale dál je sklon čím dál tím prudší. Pak se objevila značka 9% 2 km. Tak to bude určitě až na vrchol. Konečně pořádný kopec! Jsou nádherný výhledy na okolní kopečky. Pavel jede jako první. Kousek před vrcholem se objevily v dálce Tatry. Paráda! Pavel je na sedle Vabec (766 m.n.m.) první a od Luďka slavnostně obdržel žlutý trikot. Měl z něj radost, bohužel to ale bylo jen symbolicky, protože mu jej Luděk po vyfotografování a pogratulování zase sebral. Šlo o žluté firemní tričko.\nNásleduje dlouhý pěkný sjezd do Staré Ľubovně. Cestou vlevo na kopci je vidět hrad, ke kterému jedeme. Stoupání nevypadá nikterak dramaticky. Na předměstí odbočujeme a podle směrovek míříme k Ľubovnianskému hradu. Nakonec je to pěknej krpál, vůbec se to nezdálo, ale bylo to přes dva kilometry hodně prudce do kopce, uf uf. A v závěru dokonce serpentýny po kamenité šotolině. Ale co, v červnu jsme byli tři týdny v sedle a jezdili horskými terény, takže nějaký hrad na Slovensku nás nemůže rozházet. Vstupné do hradu stojí 60,- SK, tak jsme si aspoň nechali v pokladně nabít vysílačku a jdeme na prohlídku. Vyfasovali jsme papír s velmi stručnou historií hradu a popisem budov, které postupně procházíme, přesně podle pořadí.\nHrad je rozsáhlý a prohlídka náročná. Je zde spousta zachovalých budov, ve kterých jsou malé výstavy o hradě a životě na něm. Proto jsme rádi, když máme vše prohlédnuté a můžeme zase pokračovat. Na parkovišti na WC jsme nabrali vodu a frčíme po hlavní na Poprad. Jedeme proti větru, tak to je docela hrůza. Krajnice chybí a je tu příšerně moc aut. Pak jsme z této hlavní konečně odbočili a po mírném stoupání zaparkovali v Kamience před obchůdkem místní Jednoty. Jdeme si koupit něco k obědu. Nakonec jsme tam nechali 221,- SK. Pavel si dal pomazánku Zálesák, protože zakoupenou zakysanou smetanu musel zkaženou vyhodit a my jsme si vyrobili brynzovou pomazánku z pravé brynzy. Během oběda nás očumují místní děcka.\nNacpaní valíme do dalšího sedýlka. Stoupání je příjemné a krajina kolem krásná a svěže zelená i přesto, že už je září. Krátký, ale prudký dokopec končí na Stráňanském sedle 730 metrů vysokém. Na něm si Luděk dopřává v Jednotě zakoupené podmáslí. Před námi už trčí skály národního parku Pieniny. Při sjezdu dolů závodíme se smradlavým autobusem. Ve vesnici jej vždy předjedeme, protože staví na zastávce, ale když se pak rozjede, hravě nás dohoní.\nMylně jsme doufali, že to bude už jenom z kopce, ale v malebné vísce Veľký Lipník je najednou ostrá zatáčka a za ní kopec prudce nahoru. Rychle přeřazuji na nejmenší tác a bum, řetěz je dole. Luděk mi jej pomohl nasadit a už se suneme 12ti % ním kopcem nahoru. Autobus jel rovně. Hurá, nebude nás podkuřovat. Silnice se kroutí úbočím kopců jako někde v Alpách a zanedlouho stojíme na Lesnickém sedle (720 metrů). To už tedy snad bude poslední sedlo před Pieninami. Odměnou za naše propocená trička jsou nádherné výhledy na okolní kopečky a údolí s pasoucími se stády ovcí. Dlouho se tady nezdržujeme, rychle a prudce klesáme zase dolů. Projíždíme rázovitou obcí Lesnica a za ní po úzké asfaltce vjíždíme mezi skály do soutěsky. Ta se nazývá Prielom Lesnického potoka a dostali jsme se tak do samého centra Pienin. Nyní nás čeká asi 8 kilometrů po šotolině proti proudu Dunajce.\nŽe cesta není asfaltová, vůbec nevadí. Jede se pěkně, ale pořád musíme zastavovat a kochat se tou nádherou všude kolem. Dunajec si tady cestu prorazil masívem bělostných skal a vytvořil hluboké údolí. Vysoké skály ozařuje zapadající slunce a jenom občas potkáme nějaké lidi na procházce. Inu, už je po sezóně, ale jsme za to rádi, protože v létě se tu prý pro davy turistů nedá projet. Ale o zdejší turistickou atrakci jsme nebyli ochuzeni; pár osamělých pltí se ještě plaví Dunajcem. Mladíci v krojích vozí turisty, kteří si chtějí vychutnat rychlou plavbu soutěskou a pohled na skály přímo z vody. Na konci údolí, kde je voda již klidná a pomalá, jsou turisti i s vory naloženi na auto a odvezeni zpět do výchozího místa.\nČekáme na Pavla, který se zdržel fotografováním a u malé studánky nabíráme Pieninskou vodu. Pak objíždíme ještě jednu bělostnou skálu a už je tu konec. Hned za výjezdem ze soutěsky stojí dva cyklisti s koly naloženými podobně jako máme my. Hned jsme s nimi zavedli řeč. Dva asi 40tiletí Poláci (on a ona) se vrací zpět do Polska z cesty po Evropě a plánují tady na louce nocovat. Prý je tady kemp, ale nyní po sezóně již opuštěný. Chvíli si s nimi povídáme, jsou trochu blázniví, ale je vidět, že se mají rádi a mají rádi přírodu a cestování na kole. Trošku nás zklamalo, že víc, než povídání o cestování je zajímaly naše platy a pak to srovnávali s poměry v Polsku. Pak jsme se rozloučili, protože je večer na spadnutí a i my musíme taky najít místečko, kde složit hlavu a znavené kosti.\nNám s Luďkem by se docela líbilo spát taky tady na té loučce. Je tu posečená tráva, tekoucí řeka a výhledy na skály, ale Pavlovi se to moc nelíbí a raději by jel někam do ústraní. Smutně se loučíme s krásným místem. Ale Luděk najednou zastavuje a slézá z bicyklu. Že prý má prázdné zadní kolo. Tak je myslím rozhodnuto, protože než to zalepí, bude tma. Skoro to vypadá, že píchnul schválně, abychom tady zůstali.\nVracíme se na louku a u dřevěného stolečku nedaleko řeky jsme se zabydleli. Nakonec se tady líbí i Pavlovi, a objevili jsme dokonce i záchody. Jsme v kempu, ale kromě těch dvou Poláků tu nikdo není. Zase si libujeme, jak dobrý termín jsme zvolili. Luděk odložil lepení na ráno a šel za Poláky, aby si nemysleli, že se jich straníme a stan si stavíme schválně půl kilometru od nich. Oni táboří na dřevěném pódiu na druhé straně louky. Pavel se jde podívat k Červenému Klášteru, který je hned za tábořištěm a na mně zbyla práce - uvařit jídlo. Dělám krupicovou kaši a chlapi se pomalu trousí na večeři. Pavel šel po jídle ještě na krátkou procházku k vodě a pak jsme zalezli do stanu. Pieninské nebe je plné hvězd.\nDenní: 81,9 km\nCelkem na kole: 276 km


Společnosti RS Components a SKF upevňují své obchodní vztahy | Elektro Společnosti RS Components a SKF upevňují své obchodní vztahy – Elektro\nMateriály\t| 19. 2. 2020\nRS Components (RS), obchodní značka společnosti Electrocomponents plc (LSE: ECM), která je celosvětovým vícekanálovým distributorem výrobků a řešení pro průmysl a elektroniku, uzavřela novou smlouvu o přímých dodávkách se švédským výrobcem ložisek, značkou SKF. Tato smlouva umožní společnosti RS rychle rozšířit svou nabídku výrobků značky SKF a zaměřit se v první fázi na produkty pro přenos mechanické energie, ložiska a těsnění.\nSpolečnost SKF je největším výrobcem ložisek na světě, byla založena v Göteborgu roku 1907 a jedná se o jednu z největších společností ve Švédsku, která po celém světě zaměstnává přes 44 000 lidí. Dodává ložiska pro širokou škálu průmyslových i automobilových aplikací a je technologickým partnerem a sponzorem týmu Formule 1 automobilky Ferrari.\nSpolečnost SKF vyrábí kromě ložisek, těsnění a produktů pro přenos mechanické energie také širokou škálu průmyslových maziv a mazacích systémů, řešení pro sledování stavu, nástrojů a dalších výrobků pro údržbu.\n„Posílením našeho již tak silného obchodního partnerství se společností SKF prostřednictvím větší přímé angažovanosti chceme našim zákazníkům nabídnout mnohem širší produktové portfolio,“ říká Kristian Olsson, který působí na pozici Vice President Industrial Automation & Control ve společnosti RS. „Tato dohoda má za cíl nabídnout zákazníkům největší portfolio produktů značky SKF v celé Evropě.“\nMichael Crean, Director Industrial Sales pro jihozápadní Evropu ve společnosti SKF, k tomu dodal: „Uzavřeli jsme tuto dohodu, protože jsme si dobře vědomi postavení společnosti RS na distribučním trhu. Nabízí služby v oblasti internetového i terénního prodeje, které nám otevírají nové možnosti a dobře se doplňují se službami našich stávajících partnerů. Užší spolupráce se společností RS umožní značce SKF dosáhnout k širší zákaznické základně na více trzích.“


Patizonová polévka a lá květáková | Femina.cz\nFemina.cz > Recepty > polévka > polévka s patizony > Patizonová polévka a lá květáková\nPatizonová polévka a lá květáková\nDoba přípravy: 1 hodina Náročnost: středně těžké Typ jídla: letní recepty, recepty pro děti, rychlé recepty, vegetariánské recepty, zdravé recepty Typ kuchyně: česká\nPatizon pokud je čerstvý můžeme ponechat i se slupkou, je měkkoučká, pokud už je starší, raději oloupeme a zbavíme jádřinců. Nakrájíme na kostičky. Orestujeme si cibulku a přidáme půl nakrájených patizonů, osolíme, opepříme a uvaříme.\nDruhou polovinu patizonu umixujeme s mlékem a přidáme do polévky. Ozdobíme zelenou petrželkou nebo pažitkou a můžeme jako přílohu orestovat chléb nebo housku. Nebo kdo má rád, může přidat na kostičky nakrájený sýr.\nštítky: patizon patizony cibule mléko sůl pepř muškátový oříšek kurkuma chléb recepty pro děti polévka s patizony 1 hodina středně těžké česká letní recepty recepty pro děti rychlé recepty vegetariánské recepty zdravé recepty polévka polévky


Kozlovičtí byli nejlepší - Frýdecko-místecký a třinecký deník\nKozlovičtí byli nejlepší\nKozlovice – Mladí fotbalisté Kozlovic (ročník 2001) se stali vítězi mezinárodního halového turnaje přípravek, který začátkem prosince uspořádal Fotbal Frýdek-Místek.\nVítězem mezinárodního turnaje benjamínku se stali mladí fotbalisté z Kozlovic. | Foto: Archiv/Oddílu\nKozlovickým benjamínkům se na halovém turnaji ve Frýdku-Místku dařilo. V šesti odehraných zápasech nenašli mladíci přemožitele a zcela po zásluze tak získali pohár určený pro vítěze turnaje. Výsledky Kozlovic: - FM B 1:0 (branka: Dudek), - FM A 0:0, - Čadca 2:1 (Neshoda, Dudek), - Trenčín 2:1 (Neshoda 2), - Vítkovice 2:1 (Neshoda 2), - Třinec 4:0 (Neshoda, Dudek, Navrátil, Šohaj).\nKozlovické fotbalisty čeká ještě jeden halový turnaj, když přijali pozvánku fotbalového klubu z Čadce. Největším zážitkem by ale pro mladé hráče měla být účast na fotbalovém turnaji v Belgii, kterého se zúčastní v květnu příštího roku. Stejného turnaje se zúčastní i jejich kamarádky z dívčího klubu Kozlovic. „Chtěl bych pozvat všechny mladé adepty fotbalu z Kozlovic a okolí, aby se k nám přidali a navštěvovali náš fotbalový kroužek v kozlovické tělocvičně, a to v těchto termínech: ročník 2001 a 2002 - pondělí a středa od 12 hodin a ve čtvrtek od 15 hodin. Ročník 2003-2004 ve středu od 15 hodin. Tréninky vedou nejen trenéři fotbalového klubu Kozlovic, ale i mládežničtí trenéři Fotbalu Frýdek-Místek,“ řekl kozlovický trenér Milan Čabaj. „S mládeží FC Kozlovice jsme v rámci regionu navázali úzkou spolupráci. Pan Čabaj nás požádal o trenérskou výpomoc a my jsme mu vyšli vstříc. Na tréninky přípravek dojíždí do Kozlovic profesionální trenéři z našeho klubu,“ doplnil k vzájemné spolupráci vedoucí trenér SCM Fotbalu F-M Radomír Hlaváč. (red)


Souhrn ze zasedání zástupců týmů 30.5.2013 :: AHLKV - HOKEJOVÁ LIGA\nÚvod > Souhrn ze zasedání zástupců týmů 30.5.2013\nNa schůzi zástupců týmů, které se budou účastnit prvního ročníku soutěže AHLKV, se provedly změny v pravidlech a byla potvrzena registrace dvou týmů na konečných 6 mužstev do první sezóny.\nByla upravena pravidla a schválena všemi zástupci (nadpoloviční většinou) týmů:\n- Byla stanovena pravidla pro výjimky. Do soutěže smí nastoupit hráči s ukončenou registrací u ČSLH do patnácti let a poté hráči registrovaní a s ukončenou registrací, kde musí hráč dovršit věku 45 let, aby do soutěže mohl nastoupit.\n- Soutěž se odehraje tříkolově za účasti šesti mužstev. Základní část bude mít 15 soutěžních utkání, které každé mužstvo musí ve stanovených termínech odehrát.\n- Do utkání může nastoupit celek s libovolným počtem, avšak dle pravidel ČSLH, pokud do utkání nenastoupí alespoň 7 hráčů v poli a jeden brankář, bude zápas kontumačně ukončen v neprospěch mužstva s nízkým počtem hráčů. Toto mužstvo musí složit pokutu v podobě zaplacení půlky ceny ledu, kdy se utkání mělo odehrát.\n- Zástupci týmů se alespoň jednou měsíčně sejdou na zasedání nebo se případně sejdou mimořádně (například při hrubém porušení pravidel).\n- Začátek soutěže je stanoven na období od 1.9.2013\n- Soupiska a registrace hráčů budou uzavřeny 30.11.2013 v 23:59 hodin. Do té doby mohou zástupci týmů a kapitáni provádět změny na soupisce.\nByly uzavřeny registrace týmů. První ročník soutěže odhrají tato mužstva:\nPokud nestihnou zástupci týmů odevzdat hromadnou soupisku hráčů do 5.6.2013, budou si muset potvrzení o amatérském hráči vyřídit sami na Českém hokejovém svazu ledního hokeje. Soupisky můžete odevzdávat i elektronickou poštou na e-mailu soutěže: info.ahlkv@gmail.com.


Památka obětí 2. světové války – 29. 4. 2016 — Čeština\nPamátka obětí 2. světové války – 29. 4. 2016\nVedení městského obvodu Slezská Ostrava uctilo na konci měsíce dubna památku obětí 2. světové války. Starostka MVDr. Barbora Jelonková, místostarosta Ing. Roman Goryczka a tajemník úřadu Mgr. Gustav Kuchař položili v pátek 29. dubna věnce a kytice na pietní místa v městském obvodě.\nTato pietní místa se nacházejí na ulicích Na Druhém v Muglinově, Koněvova v Heřmanicích, Škrobálkova v Kunčičkách, Jeseninova v Kunčicích, na Ústředním hřbitově Slezská Ostrava a na budově slezskoostravské radnice, kde má pamětní desku radista Ivan Ahepjuk, který padl při osvobozovacích bojích 30. dubna 1945.\nPoslední změna: Čtvrtek 12.05.2016 11:11 - Dlouhý Radek


Auto nechal stát v poli a odešel domů. Mladý řidič se policistům doznal, že pil - Hodonínský deník\nAuto nechal stát v poli a odešel domů. Mladý řidič se policistům doznal, že pil\nKelčany – Teprve devatenáctiletý řidič zaparkoval v noci na sobotu Škodu Felicii v poli u Kelčan. „Při jízdě od Kyjova nepřizpůsobil rychlost jízdy svým schopnostem a mokré vozovce. S autem dostal smyk, vyjel do příkopu a dále pokračoval do pole, kde zastavil,“ sdělil v pondělí policejní mluvčí Petr Zámečník.\nMladý řidič zaparkoval auto v poli a šel domů.Foto: Policie ČR\nProtože se mladíkovi nepodařilo z mokrého pole vyjet, nechal auto na místě a odešel domů. Tam ho po několika hodinách dohledali policisté. „Při dechové zkoušce mu naměřili 0,2 promile alkoholu,“ doplnil Zámečník.\nPři podávání vysvětlení však mladík doznal, že ve večerních hodinách požíval alkohol. „A poté auto řídil. Vůbec mu nevadilo ani to, že má zadržený řidičský průkaz a za předchozí prohřešek v dopravě a vysloven zákaz řízení. Proto událost prošetřujeme pro podezření z trestného činu maření výkonu úředního rozhodnutí,“ dodal Zámečník.


Orli Znojmo | Ve Znojmě se čeká na přestávku\nVe Znojmě se čeká na přestávku\n01.02.2003 | GaZ, Michal Berg\nZ n o j m o - V atmosféře všeobecného zklamání, ale také očekávání nadějí ve dnech příštích se nesla tisková konference po zápase se Vsetínem. Právě na dvoutýdenní přestávku se teď ve Znojmě spoléhá jako na lék, který by měl pozvednout uvadající tým. „Nedaří se nám hlavně střelecky a hráče to hlavně v utkáních sráží hodně dolů,“ konkretizoval problémy jeden ze znojemských trenérů Milan Skrbek.\nSituace by byla ještě horší, kdyby se Orli do střeleckých příležitostí nedostávali. Jenže paradoxně to, že jich mají hned několik za zápas a nepromění je, způsobuje, že se ve střelecké produktivitě propadají níž a níž. „Dokážeme si vytvořit spoustu šancí, které neproměňujeme a ono to hráče v utkání sráží hrozně dolů. Je toho víc, co na hráče působí. Je těžké s tím něco dělat. Můžete jim říkat co chcete, ale ono to moc nefunguje,“ komentoval to Milan Skrbek.\nNa dvou brankách se podílel nový hráč Marek Melenovský. Mnozí fanoušci očekávají, že by se měl stát tím mužem zvenku, který díky tomu, že je nezatížen problémy mužstva, by jej mohl vytáhnout z krize. Milan Skrbek to částečně připustil : „Zařazení Melenovského týmu prospělo, hrál velmi dobře. Zčásti by mohl týmu pomoct z krize, ale my spoléháme hlavně na to, že nám teď pomůže čtrnáctidenní přestávka.“\nPo první třetině se ve znojemské brance vyměnili brankáři. Kameš vystřídal Altrichtera, ale také pustil hned v deseti minutách hned dva góly. Je už úplně v pořádku? „Ještě není úplně v pořádku, kdyby byl, chytal by hned od začátku. Střídat Altrichtera bylo naše rozhodnutí,“ upřesnil Skrbek.\nNa marodce po Kamešově uzdravení zůstávají tak pouze Mareš a Ludvík. Zatímco u hráče Jihlavy je šance, že by se během týdne zapojil zpět do tréninku, David Ludvík bude Znojmu chybět bohužel déle. „Ludvík vypadá ještě tak na tři týdny absence, takže ten si už asi těžko zahraje,“ řekl Skrbek.\nPo zápase zklamaný Martin Altrichter připustil, že Vsetín byl hlavně v poslední třetině lepším týmem. “Bylo to hodně otevřené na obě strany. Šancí hafo, málo využitých. Myslím si, jestli nám trošku nedošla šťáva. Vsetín má výborný útok, v obraně jim to, tak jako nám, vázlo. Byli dnes trochu lepší, no,“ zhodnotil zápas.\nNa dotaz, proč byl střídán, odpovídá s mírným smutkem v hlase: „Já jsem si o střídání neřekl. Myslím si, že jsem si své odchytal. Byly tam nějaké nájezdy, několik doražených střel. Nevím, co jsem udělal špatně, že mě vystřídali.“\nKromě dvojice Pucher – Uram, kterou čekalo Utkání hvězd, má zbytek týmu až do úterního večera volno. „V úterý večer máme trénink. Pak budeme mít dvě, tři fáze a v pátek už jen jednu. V neděli začínáme klasický cyklus,“ upřesnil nejbližší program Martin Altrichter. A na čem bude potřeba pracovat nejvíc? „Hlavně si psychicky odfrknout a s rozvahou potrénovat, protože jsme dneska poslední třetinu trochu tahali nohy,“ dodal.


Pád Lehman Brothers změnil svět – Novinky.cz\nPřed deseti lety vypukla ve Spojených státech finanční krize, která se záhy jako nezastavitelný virus rozšířila do Evropy a dalších koutů světa. Odstartovala období nejhlubší hospodářské recese od takzvané Velké deprese mezi světovými válkami.\nSnímek z 11. září 2008. Zaměstnanci Lehman Brothers jednají s vedením londýnské pobočky. Manažeři nejprve ujišťovali, že firma se z problémů dostane.\nčtvrtek 13. září 2018, 9:45\nPřestože signály jejího příchodu byly patrné už v předchozích měsících, naplno se finanční krize rozhořela 15. září 2008, kdy čtvrtá největší investiční banka v USA Lehman Brothers po neúspěšném jednání o své záchraně požádala o bankrotovou ochranu před věřiteli. Její pád, který byl největším bankrotem v dějinách Spojených států, se stal symbolem globální krize, která změnila poměr sil ve světové ekonomice.\nLehman Brothers zkrachovala po 158 letech své existence. „Jejímu bankrotu předcházela neuvážená strategie managementu zaměřená na realitní trh, která mu přinášela obrovské zisky v období ekonomické expanze, ale činila banku velmi zranitelnou, když se trh otočil. V roce 2006, tedy dva roky před pádem Lehmanů, začaly ceny nemovitostí klesat. Bublina na realitním trhu pomalu splaskávala a brala s sebou vše, reálný i finanční trh po celém světě,“ popisuje analytička Komerční banky Monika Junickeová.\nŠok na několik let\nPředzvěstí blížící se pohromy bylo opatření americké vlády, která osm dní před pádem Lehman Brothers převzala kontrolu nad polostátními hypotečními agenturami Fannie Mae a Freddie Mac, jež v USA hrály ústřední roli ve financování trhu hypoték.\nDodnes zůstalo nezodpovězené, proč jedna instituce dostane podporu od státu a druhá neekonomka Markéta Šichtařová\nKolaps Lehman Brothers ale znamenal šok, ze kterého se finanční trhy a ekonomiky mnoha států světa vzpamatovávaly několik let.\nVláda prezidenta George W. Bushe odmítla této bance pomoci, na rozdíl od jiných peněžních gigantů, které podržela miliardovými půjčkami v následujících měsících. Lehman Brothers doplatila na riskantní obchody s cennými papíry, jejichž cena se odvíjela od hodnoty rizikových hypoték. Poté, co vyšlo najevo, že tato její aktiva jsou prakticky bezcenná, a banka kvůli tomu padla, burzy v atmosféře paniky rekordně propadly a úvěrové trhy zamrzly. Nikdo si kvůli provázanosti kapitálu nemohl být jistý, kolik toxických aktiv která banka vlastně drží.\nAmerická vláda sice už pouhé dva dny po pádu Lehmanů zachránila obří pojišťovnu AIG, ale to nestačilo, finanční trhy dál padaly. „Dodnes zůstalo nezodpovězené, proč jedna instituce dostane podporu od státu a druhá ne,“ poznamenává ekonomka Markéta Šichtařová.\nBez injekcí hrozil kolaps\nNásledovalo období bankrotů a krachů firem napříč odvětvími a hospodářské recese ve většině rozvinutých zemí včetně Česka. Dramatický ekonomický propad měl zejména na obou březích Atlantiku za následek ztrátu miliónů pracovních míst, což vyvolalo enormní nárůst nezaměstnanosti.\n„Zatímco před 15. září 2008 krize graduálně doutnala, pád Lehman Brothers ji odpálil naplno a pro finanční trhy představoval naprostou ztrátu důvěry. Banky si přestaly půjčovat krátkodobé likvidní prostředky. Do popředí musely nastoupit centrální banky a mezibankovní likviditu silně podpořit. Také došlo k významnému zamrznutí úvěrového kanálu. S tím, jak se velké procento soukromých společností začalo v důsledku ekonomické recese dostávat do finančních obtíží, jim banky přestaly poskytovat úvěrové financování,“ připomíná investiční stratég společnosti Conseq Investment Management Michal Stupavský.\nMnoho soukromých společností se ve finále nevyhnulo bankrotu. Samotné banky se také dostaly do zásadních problémů, ať už kvůli odpisům cenných papírů krytých hypotékami, či nespláceným úvěrům.\nSpousta bank však byla podle pravidla „too big to fail“ (příliš velká na to, aby padla) zachráněna vládami, což ve finále zaplatili daňoví poplatníci. Masivní finanční injekce vlád a centrálních bank v řádu stovek miliard dolarů odvrátila hrozící zhroucení finančních trhů a ochromení ekonomik. Vlády se rozhodly finančně podpořit i další strategické podniky, zejména automobilky, které spolu se svými subdodavateli vytvářejí mnoho pracovních míst.\nNa Evropu krize naplno dopadla v roce 2009. Zpomalení světové ekonomiky přivedlo jak banky, tak i vlády do tíživé finanční situace. Vlády jižních států EU nebyly schopné ochránit domácí bankovní systém a samy se dostaly do potíží se splácením svého vládního dluhu.\nV roce 2010 vypukla evropská dluhová krize, jež byla odstartována Řeckem. Tomu musel být poskytnut záchranný plán, jejž daly dohromady další státy eurozóny v čele s Německem, Evropskou centrální bankou a Mezinárodním měnovým fondem. Do dluhových problémů se dostaly také Itálie, Španělsko, Portugalsko, ale třeba i Irsko.\n„Tyto státy pak začaly být označovány nelichotivou zkratkou PIGS – anglicky prasata (Portugal, Italy, Greece, Spain). Musely si projít tvrdou ozdravnou kúrou v podobě razantního snižování deficitů státního rozpočtu, což mělo opět za následek ztrátu velkého množství pracovních míst ve veřejném sektoru,“ shrnuje Stupavský.\nJak doplňuje, krize znamenala i nástup nových nekonvenčních přístupů v oblasti monetární politiky. Klíčové centrální banky v čele s americkým Fedem a Evropskou centrální bankou (ECB) postupně nastoupily cestu tzv. kvantitativního uvolňování, neboť vyčerpaly potenciál klasické monetární politiky, protože své úrokové sazby srazily až k technické nule.\nFed začal s kvantitativním uvolňováním už na konci roku 2008 po pádu Lehman Brothers s tím, že se především zaměřil na odkup cenných papírů krytých hypotékami (mortgage-backed securities) od bank. „ECB spustila kvantitativní uvolňování v roce 2009 s tím, že ho rapidně rozšířila v roce 2015. Fed i ECB v rámci těchto operací rovněž nakoupily velké množství státních dluhopisů, čímž výrazně pomohly financovat deficity státních rozpočtů. Důsledkem byl rovněž dramatický pokles výnosů státních a posléze i korporátních dluhopisů,“ vysvětluje Stupavský.\nKrize změnila poměr sil v globální ekonomice. Zatímco Spojené státy a zejména eurozóna s dalšími evropskými zeměmi citelně oslabily, jiné země, zejména Čína, výrazně posílily. Číňané využili poklesu hodnoty krizí oslabených západních podniků a mnohé z nich koupili. Obří finanční rezervy také Pekingu umožnily začít více úvěrovat vlády, a to především rozvojových zemí. Zatímco vliv Číny ve světě tak za posledních deset let dramaticky vzrostl, Spojené státy přestaly být jedinou ekonomickou supervelmocí a své výsadní postavení se nyní snaží udržovat především rekordními výdaji na armádu.\nNově se také rozdaly karty v bankovnictví. Na místa dřívějších investičních gigantů nastoupily lépe řízené společnosti v čele s americkou JPMorgan a britskou HSBC. Na bankrotu Lehman Brothers dokázaly vydělat hlavně hedgeové fondy, v některých případech i miliardy dolarů.\nPřestože krizi způsobily bankovní elity za přihlížení vládnoucích politiků, účty za ni zaplatili vesměs daňoví poplatníci. A zatímco chudí zůstali chudými či ještě více zchudli, nejbohatší nakonec díky krizi ještě víc zbohatli. To zejména v západních zemích otřáslo vírou lidí v tržní hospodářství a liberální demokracii a vytvořilo prostor pro nástup nových, často populistických a nacionalistických politických stran.


Villa Juroš ***, Chorvatsko - dovolená, zájezdy a recenze tohoto hotelu | Zájezdy.cz\nVilla Juroš ***\nČíslo zájezdu: 1516121\nDovolená u moře v oblíbeném letovisku Baška Voda, ubytování ve ville Juroš*** s polopenzí\n8denní dovolená v letovisku Baška Voda\nUbytování ve ville Juroš*** s polopenzí\nCentrum jen cca 400 m\nUbytování ve ville Juroš***\nPokoje se nachází v oblíbené lokalitě Baška Voda ve ville Juroš s rodinnou a pohostinnou atmosférou, cca 400 m od centra. Ubytování je vhodné spíše pro mladou klientelu. Volný čas lze strávit v místních barech, restauracích či sportem. Nabídka vodních sportů je poměrně široká a své vyžití zde naleznou příznivci aktivní dovolené také díky místní cyklostezce na trase Baška Voda – Brela. V okolí se nachází i menší, klidnější pláže. Villa disponuje WiFi připojením (zdarma), malou společnou kuchyňkou, která se nachází na chodbě a parkovištěm (omezený počet míst). Ubytováni budete ve dvoulůžkových pokojích s orientací na mořskou stranu (neznamená výhled na moře) nebo hory. Pokoje jsou vybaveny vlastním sociálním zařízením, klimatizací (za příplatek 5 €/den – platí se na místě) a balkonem. Některé pokoje jsou s možností 1 přistýlky.\nPolopenze se podává v restauraci Šebin, vzdálené cca 200 m od ubytování\nKrásná oblázková pláž jen cca 400 m od ubytování\nPouze cca 400 m od ubytování se nachází oblázková pláž s pozvolným vstupem do moře. Baška Voda má krásné a dlouhé pláže tvořené drobnými oblázky a hrubším pískem. Díky pozvolnému vstupu do vody jsou vhodné i pro rodiny s malými dětmi. Pláže jsou lemované piniemi a poskytují příjemný stín. Hlavní pláž byla vyznamenána tzv. Modrou vlajkou.\nDítě do 2,99 let bez lůžka a služeb má pobyt zdarma. V případě varianty s autobusovou dopravou hradíte za dítě zdarma cenu dopravy stejnou jako u dospělé osoby.\nautobusovou dopravu, 7× ubytování/os., 7× polopenzi/os., pobytovou taxu, povlečení a ručníky, závěrečný úklid, služby oblastního delegáta (v hlavní sezoně 13.6. - 12.9.2020).\n7× ubytování/os., 7× polopenzi/os., pobytovou taxu, povlečení a ručníky, závěrečný úklid, služby oblastního delegáta (v hlavní sezoně 13.6. - 12.9.2020).\nklimatizaci 5 €/den/pokoj - platí se na místě, cestovní pojištění.\n2 lůžkový pokoj , pohled hory\n2 lůžkový pokoj , mořská strana\n2 lůžkový pokoj , mořská strana obs. 3 osobami, přistýlka\nVšechny zájezdy do Villa Juroš


Filmové události #25/19: Hra o trůny i Avengers: Endgame si pro fanoušky připravili vzrušující novinky | Červenýkoberec.cz\nFilmové události #25/19: Hra o trůny i Avengers: Endgame si pro fanoušky připravili vzrušující novinky\nOd Anja Verem\t Čvn 23, 2019\nA Netflix také nezůstal pozadu.\nZačal se natáčet prequel k populární Hře o trůny. Snímek Avengers: Endgame zase bude znovu vypuštěn do kin s novými záběry i potitulkovými scénami. Konkurenční studio DC pak oznámilo, že se k nim přidal režisér J. J. Abrams. A náboženská skupina usiluje o zrušení seriálu Good Omens. Stranger Things na druhou stranu nabídly finální trailer. Čtvrté pokračování Příběhu hraček si pak vede obdivuhodně dobře u kritiků. Pixar dále chystá nový animák pojmenovaný Soul. Připravuje se i pokračování série Kingsman. Na závěr pak televize Nova představila svůj letní program.\nSeriálový prequel ke světově populární Hře o trůny, se podle informací od tvůrců, začal v uplynulém týdnu točit, a to v Belfastu v Severním Irsku, kde vznikala i notná část původního seriálu. Příběh se má odehrávat dávno před původním a dobře známým děním již zmíněné Hry o trůny. Obsazení pak čítá jména jako Naomi Watts, Josh Whitehouse, Jamie Campbell Bower, Toby Regbo, Georgie Henley či Alex Sharp a mnozí další.\nObdobně, ne-li více, jsou populární marvelovky. Ta poslední, Avengers: Endgame, se díky věrným fanouškům stala druhým nejvýdělečnějším snímkem vůbec. V současnosti jí dělí jen pár desítek miliónů dolarů od překonání Avataru, který sedí na první příčce. Tvůrci se tak rozhodli, že 28. června film tzv. „znovu vypustí“ do kin a nabídnou divákům nové, dříve neviděné, scény, a dokonce i nějakou tu potitulkovku.\n(Foto: Avengers: Endgame, Avatar)\nKonkurenční studio DC pak oznámilo, že do svého týmu přidalo režiséra J. J. Abramse. Ten shodou okolností ještě donedávna pracoval ruku v ruce se studiem Disney, které vlastní i Marvel. Podle informací, by Abramsova role v DC a studiu WarnerMedia mohla být podobná, jako ta, kterou u Marvelu zastává Kevin Feige. To by potenciálně znamenalo, že by Abrams dohlížel nad veškerým děním ve světě DC superhrdinů.\nV posledních dnech se také internetem šíří poměrně humoristická zpráva, která dosáhla nečekaných obrátek. Začalo to tím, že tisíce věřících z náboženské skupiny chtěli po Netflixu, aby zrušil seriál Good Omens, který však patří stanici Amazon. Ta pak na oplátku nabídla, že zruší pořad stanice Netflix, Stranger Things.\nSeriál nabídl Stranger Things svůj finální trailer k blížící se třetí řadě. V ukázce vidíme oblíbené dětské i dospělé postavy. V nové řadě pak do obsazení přibyl Cary Elwes, coby místní starosta. Celá řada pak bude na Natflixu k vidění již za necelé dva týdny, tedy od 4. července.\nNový film chystá oscarový režisér Alfonso Cuarón. Zatím nepojmenovaný snímek bude mapovat život obyčejné rodiny v 70. letech minulého století, odehrávat se bude v Mexiku. Do země svého původu se Cuarón plánuje vrátit filmovat už letos na podzim.\nNa druhou stranu očekávaný animák Toy Story 4 sbírá od kritiků samou chválu. V uplynulém týdnu měl světovou premiéru a ohlasy fanoušků i novinářů nemohou být pozitivnější. Na nechvalně známých Rotten Tomatoes má zatím 98 % a byl certifikovaný, že je „fresh“. A i když je už skoro všude snímek k vidění, tak u nás se chystá do kin až začátkem srpna.\n(Foto: Toy Story 4)\nVe víru těchto dobrých zpráv, pak studio Pixar, které stojí i za Příběhem hraček, oznámilo, že chystá nový animák. Ten nese název Soul, a premiéru má plánovanou na rok 2020. Více detailů zatím známo.\nKromě toho se však chystá i nový díl filmové série Kingsman. Snímek s názvem The King’s Man má posloužit jako prequel k předchozím Kingsman: Tajná služba a Kingsman: Zlatý kruh. Příběh se má odehrávat v době založení této tajné organizace. Pro fanoušky to znamená, že tu již neuvidí postavy jako je Eggsy (Taron Egerton) či Harry Hart (Colin Firth). Podle dosavadních informací by se tu však měli objevit hvězdy jako Ralph Fiennes, Djimon Hounsou, Gemma Arterton, Aaron Taylor-Johnson, Matthew Goode či Charles Dance, premiéra je pak chystaná na únor příštího roku.\nNa závěr pak zpráva z domácího prostředí. Televize Nova ohlásila svůj letní program. V parných prázdninových dnech tak nabídne například pořady jako Co na to Češi, Comback!, Kriminálka Anděl, Policie Modrava, premiérově pak uvede seriál Milenky přirovnávaný k Sexu ve městě. Z filmů se pak diváci mohou těšit na premiérové snímky jako Batman v Superman: Úsvit spravedlnosti, Sebevražedný oddíl či Wonder Woman.\nAmazon Prime VideoAvengersDC ComicsDisneyHBOHra o trůnyKingsmanklikMarvelNetflixPixarToy StoryTV Nova


Velmi lehká kaprařina – Rybářství - s námi vás rybaření chytne\n29. října 2021 délka 6 min\nJe nezvyklé psát o kaprařině v souvislosti s lehkostí. Rád bych ale představil alternativu ke klasickému lovu. Několik let lovím kapry všech velikostí pomocí match prutu a s průběžným splávkem. Tento typ lovu je velmi zajímavý. Člověk má pocit, že si na prutu 5-15 g povodí každou rybu. Ovšem plavaná má ke kaprařině daleko a tak jsem začal praktikovat jiný typ rybaření – ačkoliv klasický lov kaprů na boilie miluji.\nKlasické kapraření vyžaduje spoustu času a také patřičné vybavení. S běžným kaprovým prutem jsem si nikdy menší rybu neužil. Proto jsem se zaměřil na tzv. velmi lehkou kaprařinu, která není lehká v duchu provedení, ale co se týče rybařiny a touze po konkrétní rybě.\nTakto mohu jít k vodě na pár hodin a vždy si náramně užít s kapříky do 60 cm, jako kdybych lovil obry o hmotnosti kolem 20 kg. Vybavení a technika lovu je v mnoha případech stejná nebo obdobná, ale ke slovu přichází odlehčení vybavení. Výhodou toho všeho je také skutečnost, že si tak příjemně zachytáte i v malých rybnících či říčkách.\nV zásadě se týkají odlehčení prutů, navijáků, vlasců, zmenšení háčků. A také se člověk musí zaměřit na fakt kvalitní nástrahy, které ryby lákají. Pokud píši o odlehčení prutů, nemyslím tím, že je budeme nějak uzpůsobovat, prostě použijeme jiné. Napadlo mě to, když jsem držel v ruce svůj 3m prut na přívlač, s nímž lovím především na ÚN.\nVzhledem k tomu, že mám rád i lehkou přívlač, tak při délce 3 m má odhozovou gramáž pouhých 15-40 g. Což je přesně to zlehčení, které jsem potřeboval. Putoval na něj naviják na plavanou (velikost 2500). Prut jsem sice zkoušel osadit i navijákem velikosti 4000, ale ukázalo se, že celá sestava byla jen těžší, v tomto případě zbytečně. Lovíme přece na několika metrech rybníka a na říčce, ne?\nObdobné odlehčení nastane i v případě zátěží. V mém případě jsem limitován pouhými 40 g zátěže, do které ale musím započítat i nástrahu. Není to moc málo, ptáte se? Ne, opravdu není. Při použití slabého a kvalitního vlasce se s takovou sestavou dá nahazovat až do neuvěřitelné vzdálenosti. Vždy je však něco za něco…\nA tak je třeba stále počítat s tím, že tento typ lovu je zaměřen na menší kapry, i když zdolání větších a velkých ryb není jen o vybavení, ale hlavně o zkušenostech a citu pro lov.\nV případě použití takto lehkých sestav odpadá možnost použití krmítek a obdobných pomůcek pro zakrmení lovného místa. To nás ale v ničem nelimituje. Naopak! Díky použití lehké montáže, která obsahuje závaží a nástrahu, polekáme méně ryb než při použití krmítka nebo při klasické kaprařině. A při této technice jde hlavně o to, rychle dospět k záběrům.\nZmenšení velikosti háčků\nVelice důležitá záležitost. Je to jediná součást udice, s níž se ryba určitě a vždy seznámí. Tím, že použijeme malý typ háčků (z feederu nebo plavané), získáme nad ostatními rybáři velký náskok, když oni podobné věci neřeší. A to je právě to, co potřebujeme.\nNepoužíváme krmítka… Jak dostat nástrahu do vody?\nLovíme daleko od břehu? Nelovíme! A tak můžeme zakrmit třeba rukou. Přesně. Ale pokud lovíme dál od břehu nebo krmíme pouze partiklem, pomůže nám prak (v případě nesoudržného partiklu můžeme použít method mix pro zpevnění a nastřelovat tak krmné koule).\nAnebo se výborně hodí krmná lopatka. Obě pomůcky považuji za skvělé a přesné. Prak je lehoučký jako vánek. No a krmnou lopatku našroubujeme na tyč podběráku, a tak máme dva pomocníky v jednom.\nNa co chytat a čím krmit?\nA jsme zpět u klasiky… Technika krmení je velmi podobná, nástrahy i návnady shodné. Připomínám, že jde o rychlý lov bez dlouhodobého předkrmování a tak krmit za pomoci boilie není vhodné. V tomto případě upřednostňuji partikl a method mix. Popřípadě pokrájené či drcené boilie nebo pelety.\nNástrahu předkládám vždy na vlasu. Tedy naprosto shodně, jako při klasickém lovu kaprů. Jako nástrahu používám boilie standardních velikostí, ale i ty miniaturní. Jako vždy na vlasu je úspěšná i kukuřička. Sami vidíte, žádná věda to není. Stačí se držet postupů při klasickém kapraření.\nJde o minimum věcí. Podběrák je nutností bez ohledu na to, jestli je povinný, či ne. Bohatě si vystačíme s plavačkovým óčkem o průměru 60 cm a rukovětí od podběráku na kapry. Výhoda je, že můžeme z podběráku rychle vytvořit vnadící lopatku. Vhodná je i podložka. V tom případě se hodí minimalistická verze – pouze pěnová s potahem, kterou lze zavinout do ruličky.\nVidličku či sedátko při této technice neřešme. Pokud ryby berou, moc toho nenasedíme. Když moc neberou, pod zadní částí těla nám stačí podložka či svetr. Na tripody zapomeňte. Postačí poctivé vidličky. Elektronické signalizátory sice mít můžete, ale když lovíte tam, kde je naprosté ticho, ryby si s nimi můžete vylekat.\nKdyž s nimi lovím, vypínám zvuk a sleduji jen odlehčený swinger, popřípadě i diodu na signalizátoru. Jdete-li lovit k malým vodám, buďte při příchodu dvojnásobně tišší a neviditelní. Věřte mi, že i na malých vodách ulovíte kapřích padesátníků a šedesátníků dostatek. Někdy i tolik, že se nestačíte divit.


Taktická zaostřovací svítilna Fenix FD41 :: OdolnaSvietidla.sk\nProdukt Taktická zaostřovací svítilna Fenix FD41\nJe použita špičková výkonná LED Cree XP-LHI ls životností 50000 hodin.\nTIRoptika s funkcí zaostřování vytváří kužel s dosvitem 47 - 340 metrů (560 cd - 29000 cd).\nPokud svítilna nepřepíná do vyšších režimů výkonu, bliká či se nerozsvítí, může to být jedním znásledujících důvodů:\nPokud máte dotaz týkající se Taktická zaostřovací svítilna Fenix FD41, vyplňte následující formulář níže na stránce. Váš dotaz zodpovíme v nejbližším možném termínu, obvykle v nejbližší pracovní den. Odpověď Vám bude také zaslána na vyplněnou e-mailovou adresu.


chicco ct 0.4 - skladnost - Diskuze - eMimino.cz\nahoj, kdo máte golfky chiccco ct 0.4 můžete mi napsat jak jsou skladné?\nPotřebuji golfky na cesty, aby se daly dobře složit do kufru auta.všude píšou jiné rozměry.A ještě se zeptám jak jste s nimi spokojené?Nezakopáváte o zadní kolečka?\nmám tento kočárek už 2 roky, a jsem s ním maximálně spokojená, vleze se nám do jakéhokoliv auta, ve kterém nás někdo svezl, sami auto nevlastníme.\nAhojky,,,připojuji se do této diskuze. Zrovna řeším problém, koupila jsem si trojkombinace od PegPérega, a když jsem vyměnila korbu za sportovní nástavbu, tak mě překvapila jak je úzká, při koupi jsem hlavně řešila velikost korby, ale velikost sportovní nástavby mě nějak nenapadla, chybami se člověk ale učí. Můj syn v šesti měsících je ve sportovní nástavbě opravdu tip ťop, a já teď řeším, jaký kočárek koupit, přeci jen se mi nechce kupovat velký sporťák, už přemýšlým i na úsporu místa při cestování atd. Právě mě napadly tyto golfky od Chicca, ale nevím, jestli jsou vhodné, abych ho prakticky už v šesti měsících vyměnila za sportovní kočárek s velkými koly. Řeším to i pro to, že jezdím dost v terénu. Prosím o radu, zda mohu v těchto golfkách jezdit s malým už takhle brzy a jestli v něm budeme moci odjezdit i zimu. Předem moc děkuji za radu.\nkočárek jsme kupovali taky v 6 měsících, měli jsme tako, a ten byl opravdu těžký, myslím, že by ani v zimě neměl být problém, zabalila jsem Sema do deky, a do fusaku, takže mu koukala jen hlavička.\nAhojky Pa1981, děkuji moc za odpověď. Jediné co mi na tomto kočárku tak trochu nevyhovuje, že bych malého vozila už takto brzy od sebe. Ještě mi přijde, že je malý a ráda bych na něj viděla. Tak teď se snažím najít podobné s přehazovací rukojetí, tak snad budu úspěšná.Ahojky\nmě to opravdu nepřijde, viděla jsem většinu kočárku, kdy jsou děti otočené zády k maminkám, při jízdě na něj vidím, a když něco potřeboval, vždycky houknul.\nAhoj mám tyto golfky a u mě teda nespokojenost,kopu do něj myslím si že nezatáčí tak jak by měl jinak je docela prostorný myslim že by se v něm malá i vypinkala ale jízdní vlastnosti děs


Třeseme se, aneb Vibrostation na vlastní kůži! - Žena.cz - magazín pro ženy\nTřeseme se, aneb Vibrostation na vlastní kůži!\nJestliže si na cvičení H.E.A.T. připadáte jako křeček, kterému pod nohama kmitá nekonečný kolotoč, na vibrostation se cítíte jako v šejkru. A také tak vypadáte.\nIrena Jelínková na vibrostation | Foto: vibrostation.cz\n„Nemusíte cvičit! Hubnete pouhým stáním!" hlásá reklama. Má pravdu - a nemá. Opravdu se příliš nezpotíte. Klidně můžete přijít v civilu, shodíte jen boty a jde se na to. Cvičíte pod dohledem certifikovaného instruktora, zabere to půl hodiny čistého času a ani se nezpotíte. Nebo jen velmi málo, takže pak klidně můžete pokračovat v cestě do práce. Ale...\nHodně dynamické stání\n„Rovná záda, zpevněné bříško a podsazený zadek!" zavelí šikovná slečna od strojů. Nemusím přemýšlet, o vše se postará za mě. Přesně odhadne, kde je třeba na postavě nejvíc ubrat - a tam se zaměří. Umístí mě na plošinu, upraví postoj, navolí program, zapne ho a průběžně kontroluje, jestli vše probíhá, jak má.\nPrvní minuta jsou pořádným překvapením: jednu chvíli stojím v poklidu na plošině, a další vteřinu se už na mně třese úplně všechno - svaly na nohou a rukou, špeky na břiše a bocích, prsa, podbradek, tváře. Dokonce i čelisti mi mírně cvakají a jazyk mezi zuby tedy rozhodně strkat nehodlám. Je to prostě sakra dynamické „stání", při kterém zjišťuji, že kdesi hluboko v těle doposud zahálely svaly, o jejichž existenci jsem neměla celý život ani tušení. Určitě to musí fungovat, plošina se zmítá ve frekvencích, jichž bych úmyslně nikdy neměla šanci dosáhnout.\n„Vibrační deska se naklápí a vy musíte držet rovnováhu. Tím aktivujete vnitřní svaly, tzv. břišní korzet, který se obvykle zásahům zvenku úspěšně brání. To částečně dokáže jen jóga či pilates, ale běžné cvičení nikoliv. Svaly se při cvičení na vibrostation smršťují až čtyřicetkrát za vteřinu. Jde o ohromný energetický výdej, asi 350 kalorií 10 minut. Dochází ke zrychlení krevního oběhu a lymfatického systému, krev vyplavuje tuk, třesení ho odbourává. Tělo tedy zároveň zeštíhluje i zpevňuje. Výhodou je, že se nemusíte lekat ovládání složitého stroje. To je náš úkol se o vás postarat," vysvětluje Irena Jelínková, jednatelka společnosti mající licenci na prodej plošin z produkce anglického výrobce a zároveň majitelka tří pražských tréninkových studií v nákupních centrech ABZ Centrum, Galerie Harfa a Europark Štěrboholy. „Jde o ideální cvičení pro ty, kdo jsou pracovně vytížení, nebo pro ty, kdo nemají chuť aktivně cvičit. U silnějších lidí odbourává kilogramy a zároveň formuje postavu, štíhlé jedince zpevňuje. Účinně také pomáhá proti osteoporóze a redukuje celulitidu," dodává.\nCítím se o hodně lépe\nÚbytky nejsou nijak dramatické. Za 14 dní zahrnujících 11 lekcí na vibrostation jsem lehčí o 1 kg. Pas a zadek se zúžily o 1,5 cm. Bez diety a při ne vždy úspěšné snaze jíst rozumně to docela jde. Nezhubla jsem sice tolik jako při aktivním cvičení, ale také mě to stálo jen zlomek času a energie. Navíc cítím výrazné zlepšení v držení těla - když vám někdo čtyřikrát za sebou během půl hodiny připomene, že mát mít rovná záda, zatažené bříško a podsazený zadek, budete si to chvilku pamatovat...\nA výsledné doporučení? Budete-li mít jako základ alespoň třikrát týdně pohyb na kole, bruslích nebo alespoň rychlou chůzí a k tomu si dáte půl hodiny cviků na břišní pekáč, nabízí plošina Vibrostation ideální doplňující cvičení, které dotáhne hubnutí k maximálnímu efektu.\npatří do prémiové řady Studio System\njsou určeny do komerčního prostředí\nfungují na principu náklopu vibrační desky\nocení je ti, kdo považují cvičení za nutné zlo


Nástěnná jednotka Professional do −20 °C • Chladivo R32 - Panasonic - systémy pro vytápění a chlazení\nKompletní řada s vysokou účinností i při teplotě −20 °C.\nTato nástěnná klimatizace je navržena speciálně pro profesionální použití, například v počítačových místnostech, kde je nutné zajistit chlazení i při nízkých venkovních teplotách. Kromě toho je tato klimatizace vybavena systémem automatického přepínání, aby dokázala udržovat stálou teplotu v místnosti i při velkých změnách venkovní teploty.\nFunkce Aerowings slouží k řízení směru proudění vzduchu\n(2) Stupnice energetického štítku od A+++ do D.\n(4) Hladina akustického tlaku vnitřní jednotky je hodnota naměřená ve vzdálenosti 1 m od čelní strany jednotky a 0,8 m pod jednotkou. U venkovní jednotky je to 1 m od čelní strany a 1 m od zadní strany jednotky. Měření akustického tlaku se provádí v souladu s normou JIS C 9612. Q-Lo: tichý režim. Lo: nejnižší nastavené otáčky ventilátoru.\n(5) Přidejte 70 mm pro potrubní otvor.\n* Současně lze použit jen jednu z nich.


Výdej občanek se vrací do malých měst - Deník.cz\nVýdej občanek se vrací do malých měst\nPraha – Už žádné strastiplné cestování za vyřizováním občanských průkazů. Jestli se osvědčí pilotní projekt ministerstva vnitra, budou si moci lidé vyřídit občanské průkazy i v malých městech. Vnitro si to v září chce v Chlumci nad Cidlinou a ve Skutči vyzkoušet.\nPodle jeho představ na obecní úřad každý měsíc přijedou úředníci a vyberou žádosti. Za měsíc na stejném místě pak občanky vydají. Po půlroce ministerstvo vyhodnotí, jaký je zájem, a zváží, jestli tuto možnost dostanou lidé i jinde.\nOd roku 2012 občanské průkazy vydávají pouze obce s rozšířenou působností. „Strašně se na pilotní program těšíme a chceme ho. Pokud se vše osvědčí, změna se celkově dotkne 183 obcí a dvou a půl milionu lidí ze spádových oblastí," řekl Deníku chlumecký starosta Miroslav Uchytil.\nLidé z Chlumce nad Cidlinou teď musejí 37 kilometrů do Hradce Králové nebo do Přelouče, která je 20 kilometrů daleko. Od září budou do Chlumce zajíždět hradečtí úředníci. „Část byrokracie zvládnou naši úředníci, kteří předpřipraví materiály. Naši lidé jsou připraveni, protože v minulosti takovou práci již dělali," nepochybuje Uchytil.\nPro nemohoucí občany služba funguje už dnes. Úředníci z obce s rozšířenou působností přijedou do místa bydliště a vše potřebné vyřídí v mobilní kanceláři. „Zmíněný pilotní projekt se ale týká všech. O službu bude zájem," předpovídá Petra Šlemrová, matrikářka ze Skutče.\nNa podobné vydávání i cestovních dokladů ale mobilní pracoviště nejsou vybavena. Pořizování biometrických údajů by bylo velice složité.


Náhrdelník z nejdražších perel světa\nNeděle 29. 3. 2020 | 14°C | Svátek má Taťána\n18. října 2019 | 09:00\nMAXIMA, jméno, které slibuje jedinečnost a bezkonkurenční krásu. Působivý perlový náhrdelník kombinuje více superlativů: Dokonale kulaté perly z jižního Pacifiku se mohou pochlubit ohromujícím průměrem 18-20 mm a jejich lesk nese ocenění AAA, což je pro tuto velikost velmi vzácné.\nJejich povrch je prakticky bezchybný a jemný, bílo-růžový lesk, který je obklopen perletí. Dechberoucí sofistikovanost perel obklopují tři „perly“, které obsahují 630 třpytivých briliantů nejvyšší kvality s celkovou hmotností přes 20 karátů. Náhrdelník dlouhý 46 centimetrů je skutečná světová senzace.\nKaždá z těchto nádherných perel je skutečná vzácnost. Jeden náhrdelník s 21 těmito perlami je vrcholem přibližně 120 let perlové kultivace. Mnoho let trvalo, než se jednotlivé perly, tyto klenoty moře, nalezly, aby v náhrdelníku Maxima dnes společně zářily. Tyto kulaté krásky pocházejí z prémiové farmy Clipper Pearls, kterou vlastní zkušený perlový farmář Rosario Autore. Vyživuje a pečuje o své citlivé perlové ústřice v čisté vodě Quandong Point, tři kilometry od australského pobřeží. Patří k druhům Pinctada maxima, největším z jejich rodu, ve kterém třpytivé „královny perel“ zrají.\nTeplé a jasné vody korálového útesu Quandong Point jsou bohaté na živiny a vytvářejí dokonalé prostředí pro tyto citlivé mořské obyvatele. Díky chráněnému ekologickému systému a péči, s jakou Rosario Autore pečuje o perly, bylo možné sklidit nádherné jižní tichomořské perly náhrdelníku Maxima.\nTrpělivost, zkušenost a štěstí byly nutné ke sběru 21 perel této velikosti a kvality. Stálo to za to úsilí: Náhrdelník dlouhý 46 centimetrů je skutečná světová senzace. Je to pýcha a radost Jörga Gellnera, perlového nadšence, kterému jeho přítel a partner Rosario Autore prodal svůj cenný poklad.\n"Je mi ctí, že mohu vlastnit a nabídnout toto mistrovské dílo," prohlašuje Jörg Gellner s nadšením.\nBěhem vypuknutí viru Corona dostáváme spoustu zpráv o tom, co můžete udělat více\nS jarem se jídelníček odlehčuje, ale zdravé tuky v něm mají své stálé místo po celý rok více\nDivadlo Spejbla a Hurvínka se rozhodlo potěšit malé diváky a podle známého více


Nuevo Maragato Hotel & Hostel - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě San Jose\nAvenida Central Entre Calles 1 Y 3, Carmen, San Jose, Kostarika - Zobrazit na mapě\n"Staff was amazing specially front desk Luis"\nVelmi dobré 7,6 (512 hodnocení)\nVelmi dobré 7,2 (296 hodnocení)\nSousedství Carmen Katedrála Merced Katedrála\nNuevo Maragato Hotel & Hostel – podrobnější informace\nUmístěný v San Jose Centrum města, Hotel Maragato je ideálním místem pro pocítění města San Jose a jeho okolí. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nV Hotel Maragato, směřuje veškeré úsilí k tomu, aby se hosté cítili jako doma. K tomu hotel poskytuje nejlepší služby a vybavení. Tento hotel nabízí množství vybavení, které uspokojí i toho nejnáročnějšího hosta.\nVšechno vybavení ubytovacího zařízení zajišťuje bezkonkurenční pocit pohodlí. V hotelu je k dispozici kompletní seznam rekreačních zařízení, včetně masáž. Objevte poutavou kombinaci profesionálních služeb a široké škály vybavení v Hotel Maragato.\nVšichni cestovatelé (512) Páry (214) Jednotlivci (149) Rodiny s malými dětmi (41) Rodiny se staršími dětmi (22) Skupiny (84)\nFantastic location if you can bear a bit of street light noise for the differently abled, other wise it's fantastic , rooms are big , a nice balcony facing the Central Avenida , over all , I loved it , will come back again and again and again\nEmelie – Švédsko


Do pekla nepůjdu a do nebe je ještě brzo. Poslední velký rozhovor s Karlem Gottem – Karel Gott | Prima Zoom\nKarel Gott v knihovně\nO Karlu Gottovi si mnoho lidí myslí své. Jak jinak u člověka, který je už přes půl století nejznámějším Čechem. Když s ním sedíte, slyšíte a vidíte člověka, který nad důležitými věcmi hodně přemýšlí. Neodbývá je s odkazem na to, že je „jen zpěvák“. To mu přináší obdivovatele i nepřátele. Někoho svými názory potěší a povzbudí, jiné zaskočí, ale vždy nutí k přemýšlení. Stejné to bylo i u našeho rozhovoru, který se odehrál v restauraci Peklo v areálu pražského Strahovského kláštera, kde se Karel Gott fotografoval pro náš časopis v knihovně Teologického sálu.\nPane Gotte, 14. června bylo publikováno na YouTube video s písničkou „Ta pravá“. Teď, když jsme se sešli, má už 2,7 milionu zhlédnutí. To je daleko více než některé vaše předchozí hity. Čím si vysvětlujete takový úspěch na takzvaně novém médiu? Je tam přece jenom jiné složení publika.\nNejlepší věci vznikají intuitivně. Věřím tomu, že některé skupiny lidí se přitahují a bez toho, že by se viděli, cítí, že si jednou budou rozumět a že se potkají v tu pravou dobu. Skladatele a zpěváka Marka Ztraceného, autora „Té pravé“, jsem předtím nikdy nepotkal a znal jsem ho jen z poslechu jeho písní či z televize. Přesto se sám ozval a přinesl skvělou hotovou píseň, hudbu i text. Byl jsem tehdy po léčbě a pauze, oporou mi byla hlavně rodina, tedy „ty pravé“, přesně tak, jak je to v té skladbě. Proto jsem Marku Ztracenému řekl: Sem s tím! Lidé vycítili, že to bylo ve mně, že je to spontánní. Marek přišel s pravou písní v pravý čas. Především tím si vysvětluji ten skvělý ohlas.\nMě na to upozornil můj syn, který je i rapper. Říkal, ať si to poslechnu, že je to dobré. Je mu 26 let a předtím vás moc nesledoval. Ohlas písně „Ta pravá“ na internetu je podle mě trochu zázrak, přece jenom vám bude 80 let, ale zaujal jste tím i velmi mladé publikum.\nUž děti poznají, zda mají člověku věřit. Musí v tom být věrohodnost, ale nechtěl jsem se tvářit, že právě teď se chci zalíbit mladým. Prostě se to sešlo.\nVždy se řídíte intuicí? Vaše kariéra totiž vypadá jako dobře naprogramovaný stroj.\nDám příklad. V lednu 2008 jsme si udělali s Ivankou cestu do Las Vegas. Jeden večer jsme se procházeli, zastavili se u nasvícené věhlasné kaple, kde se ženilo a vdávalo mnoho slavných lidí. A já jsem tenkrát Ivaně spontánně řekl: „To by byla romantická svatba, kdybychom se vzali právě tady.“ Koukala na mě a byla mile překvapená. To byla také intuice, protože už tenkrát mi bylo jasné, že je to „ta pravá“.\nKdyž jsem hovořil o v podstatě zázračných číslech, kterých dosáhla „Ta pravá“, vaše jméno v němčině znamená Bůh a ten dokáže dělat i zázraky. Gottů je v naší republice jen osm, ale nikdo není v Česku nositelem příjmení Bůh, to by bylo zřejmě považováno za rouhání. Kde vaše rodina ke jménu Gott přišla? Víte to?\nV roce 1965 jsem dostal první nabídku z Německa a přáním té společnosti bylo, ať si změním jméno, že Gott, tedy Bůh, se v Německu nehodí. Gramofonová firma se bála reakce hluboce věřících lidí, argumentovala tím, že by se to pokládalo za nevhodný a nevkusný pseudonym. Dodnes si ale v německy mluvících zemích někteří lidé myslí, že je to mé umělecké jméno.\nPochopili tehdy Němci, že jste si odmítl změnit jméno?\nPochopili, ale opět se ozval tichý hlas mé intuice, který mi poradil čekat na jinou příležitost. Ta přišla dva roky poté od slavné hamburské firmy Polydor. Ti moje jméno dokonce uvítali. Její šéf mě oslovil na festivalu Bratislavská lyra. Ještě k tomu jménu – jeden kronikář z Plzně, odkud pocházím, mi nabídl, že zjistí, jak daleko do minulosti sahá původ mého jména. Dostal se až do 18. století, kde v Rokycanech působil v kostele varhaník, který se jmenoval Gott.\nCo se ještě našlo ve starých kronikách?\nKromě učitele hudby se už u předků žádný výraznější hudební talent nenašel.\nA co vaši rodiče a zpěv?\nMaminka zpívala dobře, ale jen doma. Otec si občas zahvízdal písničky, ale poněkud falešně.\nZnámý spisovatel, teoretik společenských věd a nositel Nobelovy ceny za literaturu Elias Canetti napsal významnou knihu „Masa a moc“, kde podrobně popisuje, jak s masou pracovat, co to může ovlivnit a způsobit. Vy už 60 let pracujete při vystoupeních s masou. Co v tom hraje nejvýznamnější roli? Empatie, tedy vcítění se do pocitů jiných lidí? Nebo je v tom až psychologie?\nNejsem psycholog a nechci tvrdit, že umím dopředu všechno odhadnout. Mám prostě rád lidi a rád se jim pochlubím s tím, co umím. A když se mi podaří je i potěšit, mám pocit radosti. K tomu je zapotřebí už jen maličkost – abych mohl tvořit a být v životě spokojený – potkat ty pravé lidi v pravý čas. To se mi poštěstilo a o tom je nakonec píseň „Ta pravá“, o které jsme hovořili.\nCo vám ti „praví lidé“ dali?\nOd těch pravých jsem se něco naučil. Patřil mezi ně například můj učitel zpěvu na konzervatoři Konstantin Karenin, dále klavírista a skladatel Rudolf Rokl, v pravý čas jsem potkal i bratry Štaidlovy, skladatele Karla Svobodu, textaře Zdeňka Borovce a Jiřího Suchého, který mi dal šanci a v roce 1963 mě angažoval do divadla Semafor. To už v té době znamenalo jistotu, že dostanu nějaký hit. A ten se rychle dostavil. Píseň „Oči má sněhem zaváté“ mi přinesla obrovský úspěch i prvního Zlatého slavíka.\nNakonec se ale člověk vždy musí vydat svou vlastní cestou, i když potká lidi, kteří mu pomáhají v kariéře.\nJen dodávám, že všichni, které jsem jmenoval, byli velkými hvězdami a já jsem rád, že jsem s nimi spolupracoval. Jiří Štaidl například říkal, že se inspiroval u Jiřího Suchého. A ten zase zmiňoval, že v něm vzbuzovalo divadelní touhy Osvobozené divadlo Voskovce a Wericha. Pak přišel ale zlom, protože jsem se zaposlouchal do jiné muziky. (V ten moment začal Karel Gott zpívat, škoda, že to nelze na papíře reprodukovat – pozn. autora.) Byla to taneční, jazzová a rock´n´rollová hudba, naléhavá, až erotická. Pořád se ale zamýšlím nad tím, proč zrovna já jsem potkal některé lidí, proč jsem měl to štěstí.\nAutor: Jan Tůma Karel Gott mytický\nNemusí být. Jak jsem říkal, určití lidé se přitahují v určitém zájmovém okruhu. Kdysi jsem v jednom rozhovoru hovořil o pozadí nějakých historických událostí a za čas jsem potkal člověka, který o tom napsal knihu. Náhoda? Myslím si, že ne.\nNa některé lidi jste měl štěstí, co ale především rozhodlo o úspěchu vaší kariéry?\nU všech lidí, kteří tvoří, platí jedno: Když na to jdete moc rozumem, tak se něčemu musíte přizpůsobit a někomu vyhovovat. Pod heslem: Kdo platí muziku, rozhoduje, jaké písně se budou zpívat. Tak to bylo vždy. Vy přece také víte, co máte psát, nebo to tušíte. Našel jsem ale pro vás v jedné knize zajímavou větu o médiích: „Ve vztahu k majitelům je dokonce předseda představenstva každého mediálního koncernu jen malá ryba. Každý, kdo vybočuje z řady, je nakonec umlčen, nebo musí odejít.“\nTo se stává běžně i u nás. Vy jste z řady také hodně vybočoval. V jednom rozhovoru jste ke své kariéře řekl: „Kdykoliv jsem se pokoušel o nějakou přeměnu sám sebe, začal jsem se jinak odvazovat, tak se jim to nelíbilo (myslel jste diváky a posluchače). Uvědomil jsem si, že nové příznivce je velmi těžké získat a je snadné ty staré naštvat nebo je nějak zklamat.“ Když jsem si ale přehrával vaše hity z 60. let, tak tam je úplně všechno – pop, rock´n´roll až po trampskou písničku s kytarou. Jak se to tam všechno vešlo?\nAno, vešlo. Tehdy tam snad nechyběl žádný směr z těch, které se mi líbily, protože jsem se v nich mohl pohybovat svobodně, což nejde v klasické hudbě. Takže na operní dráhu, na kterou mě pan profesor Karenin připravoval, jsem se už nevydal. S čímž učitel souhlasil, protože bych neměl možnost takové improvizace a prosazování změn, které se v klasice nesmí. Jsem mikrofonní zpěvák, který svou interpretací chce docílit určité nálady u obecenstva a posluchačů. Za ideální stav při koncertech pokládám okamžiky, kdy se vznáším do nadpozemských výšin a dostávám se do jakéhosi rauše. (Karel Gott opět krátce zpívá ukázky ze svých písní – pozn. autora.) Vždy jsem si vybíral písně jednoduché, úderné, přímočaré, melodické a u toho jsem cítil, že prolamuji krunýř, který mě někdy svazuje. Muzika mi poskytuje povznesení.\nPřesto je ten rozsah vašeho repertoáru na rozdíl od jiných pozoruhodný.\nJeden hudební šéfredaktor rozhlasu mi kdysi řekl, že mým problémem je to, že nepatřím do žádné přihrádky. Tím mi i vysvětlil, proč mě tolik nehrají.\nJak se ukázalo, z problému se stala přednost.\nPřesně tak. Lidé, kteří přijdou na koncert, vědí, že se nebudou nudit jednou polohou zpěvu tři hodiny. To by se ani nedalo vydržet.\nDnes strašně pokročila dopředu technika, všechno se pořád mění. Vy jste míval i desítky koncertů za sebou, k tomu byla televize a desky. Dnes se na přehrávání hudby používá i mobil, tablety, v autě se pořád pouštějí písničky. Jak se podle vás změnil přístup ke konzumaci hudby?\nDnešní technické možnosti mají pro některé mnoho výhod. Například pomáhají nahrávkám případně nečistě zpívajících zpěváků. Dnes lze vše vyčistit a doladit. Když mi poprvé řekli ve studiu „nic neopravuj, my už to srovnáme“, připadalo mi to tehdy až ponižující. Řemeslně mě to uráželo. Abych měl z výsledného záznamu dobrý pocit, nemůže tam být cítit technický zásah. Takže i přes moderní technologii si i dnes píseň raději znovu přezpívám.\nSpolečnost je dnes navíc atomizována, roztěkaná, málo soustředěná, a proto je i v hudbě hodně balastu. Každý si může něco složit, nahrát, pustit na YouTube. Nedevalvuje to celkovou úroveň hudby?\nJako závažnější mi přijde, že pomocí moderní techniky se mění přístup k informacím a jejich vyhodnocování, tam vidím devalvaci. Mění se i přístup k trhu a přebytek zboží z nás dělá naprosto jiné lidi. Najednou je všeho moc, lidé se stávají vybíravějšími, ale ne každý má to štěstí, že může být vybíravý.\nJá mířím svými otázkami k tomu, že je i přebytek hudby a mnoho věcí je nekvalitních, přesto jsou nám nabízeny. Co si o tom myslíte?\nPředstavte si, že by všechno bylo velmi kvalitní a suprové. Jsem rád, že to takto je, vyniknou i dobří. Posluchači si už sami vyberou. Vive la différence! A když někdo zná celou moji legendu, tak ke mně přistupuje jinak, mnoho stylů mu nevadí. Naštěstí ji zná hodně lidí, vždyť zpívám 60 let.\nNeberte to zle, ale těch 60 let je v případě populárního zpěváka skutečně „hrozné“ číslo. Mám ale pořád pocit, že některé zpěvačky a zpěváci to jenom tak zkoušejí a pak se uvidí, co s tím. Není to chyba?\nTo je dobře, jen ať to zkoušejí. Budou mít dobrý pocit, že to vůbec zkusili, i kdyby to nevyšlo. Obrovská pěvecká nabídka ovšem někdy devalvuje to, co je na umění výjimečné.\nKdybyste měl teď chvilku jen sám pro sebe, jakou hudbu byste si pustil?\nPodle momentálního rozpoložení.\nNašel jsem takovou zmínku, že v roce 1990 jste uvažoval o ukončení kariéry. Proč právě tehdy?\nPo každé změně politiky státu se prezentuje nástup mladé krve. Podívejte se na naši historii ve 20. století. Po vzniku Československa se zahodilo všechno rakouské, i to dobré. V Praze zbořili sochu jednoho z našich nejlepších vojáků historie, maršála Radeckého. A to byl Čech a jeden z nejlepších vojevůdců 19. století. Po roce 1948 to nastalo opět – mládí vpřed. Jenže tehdy přišla i hudba, která mi byla velmi protivná. Různé pochody, mladí byli odhodláni vše vybudovat a kritizovali všechno staré. V 60. letech pak zase nová generace odsuzovala hudbu padesátých let. A tak to jde pořád dál. Mládí se používá při revolucích, po revolucích, při velkých změnách. Mladí se dají dobře využít i zneužít, protože nemají rodiny a nemají co ztratit. Komu je totiž už nad třicet a uvažuje o rodině, tak se většinou přizpůsobí, chce-li se svým potomstvem ve společnosti přežít a obstát. Musí se zařadit a vědět, kdy má držet ústa.\nVraťme se k tomu vašemu zamýšlenému rozhodnutí ukončit počátkem devadesátých let kariéru, jak jsem se ptal.\nNebylo ji potřeba ukončit. Bylo rychle jasné, že se prosadím i dál. Ale uvažoval jsem o tom tak, že když se otevřeme po revoluci světovému trhu, tak přijde i úplně jiný zájem o hudbu, že lidi nebudou chtít ty, co tady byli předtím. Při svých koncertech jsem tehdy ale poznal, že zájem o mě přetrvává, že není na škodu zpívat dál hezky česky staré známé písně.\nJeště se vrátím před revoluci. Mnoho lidí kritizuje fakt, že doba komunismu byla zločinná a všechno bylo špatně, například i v případě některých zpěváků. Že vlastně vyhověli režimu a režim proto vyhověl jim. Jaký je na to váš pohled?\nV umění to nebyla jen doba temna, na takové názory mám averzi. Například v 60. letech vzniklo mnoho výborných písní, nových divadel, objevily se skvělé filmy a knihy, kvalitní časopisy. Některé dobré věci v umění vznikají za jakéhokoli režimu.\nAle po roce 1968 byla doba normalizace pro mnoho lidí někdy až nesnesitelná.\nV 70. letech mi i obecenstvo připadalo takové šedivé, ten dav byl někdy téměř netečný, otrávený. Ale právě proto potřebovali lidi někoho, kdo je povzbudí a zabaví. Jenže to mi je dodnes nespravedlivě vyčítáno. Lidé mi psali dopisy, že když si pustili moje desky, tak u toho mohli alespoň na chvíli zapomenout na tu beznaděj, z které neviděli cestu ven. Místo pozitivního hodnocení, že jsem zůstal doma v Praze, kde nás lidé potřebovali, a neemigroval jsem, mi to bylo někdy vyčítáno. Nebylo to hodně lidí, co mě kritizovali, ale bylo je v nové době nejvíc slyšet. Nespravedlnost jsem cítil v tom, že jsem podle nich vlastně udělal chybu, že jsem se vrátil. A tím jsem dostal nálepku, že jsem byl zpěvákem systému, který tu byl. Kdybych býval zůstal v západní Evropě a šel tam jako někteří za lepším, a pak se vrátil z emigrace s vítězným gestem, byl bych asi uvítán v těch dnech lépe, než jak mi to dávali někteří najevo. Mnoho lidí se ale rádo vymezilo v té době proti Gottovi a čekali, jak to s ním dopadne.\nChtěl jste někdy natrvalo zůstat v cizině?\nAno, v roce 1971. Ale poznal jsem, že moje místo je tady. Kvůli lidem, kteří mě potřebovali.\nKdybyste se nevrátil, tak byste neměl ty dvě mladé slečny, myslím vaše dcery, se kterými si zjevně dobře rozumíte.\nAno, možná bych neměl ty „pravé“, které zase potřebuji já.\nUvažoval jste ještě někdy jindy o konci kariéry?\nVe skladbě „Ta pravá“ zpíváte: „Když bylo líp i když bylo hůř. A stále stejně si za tím stojím.“ Chápu to správně, že podstatou vašeho života je stát si za svým? Je ale něco, za čím si z minulosti nestojíte?\nZa jednou věcí si stát nemohu. To když se mnou někteří lidé mistrně manipulovali, a já jsem tomu důrazně nečelil. Třeba takzvaná Anticharta, to byl vrchol manipulace. Prostě nás tam nahnali, poslali před tím za mnou lidi, kteří mi neřekli celou pravdu. Slovo Anticharta nikdy předtím nezaznělo.\nKdyž hovoříme o minulosti, co přesně jste si řekli s písničkářem Karlem Krylem předtím nebo poté, když jste 4. prosince 1989 společně na pražském Václavském náměstí před statisíci lidí zpívali národní hymnu. Hodně se o tom spekuluje. Co vlastně mezi vámi zaznělo?\nDohodli jsme se, jak to pojmeme. Nakonec jsme zvolili jednoduchou přímou cestu, že budeme hymnu zpívat unisono, protože jak víme, v unisonu je síla.\nTo je celé, o čem jste hovořili?\nTam nebyla příležitost, ale povídali jsme si několik let předtím v Mnichově. Myslím si totiž, že udělal chybu, když šel ven. Působil na mě, že s tím svým rozhodnutím ani on sám nebyl spokojený, i když dostal práci ve Svobodné Evropě.\nProč myslíte, že udělal chybu, když šel do exilu v Německu? Byla to jen reakce na poměry u nás.\nV roce 1969 byl u nás Kryl nesmírně populární. Podle mě to byl ale především básník, který popisoval ducha doby. Takový musí zůstat ukotvený a nemůže ze své půdy odejít. Říkal jsem mu tenkrát: „Karle, vy jste neměl odejít, opustil jste ty, kteří vám nejlépe rozuměli.“ Jeho písně si lidi pouštěli a hráli je i v době, když byl v cizině, ale já jsem ho bral jako básníka, proto jsem to vnímal jinak.\nKteré básníky máte ještě rád?\nBásníci používají různé symboly, podle kterých je poznáte. Strašně rád jsem četl dílo starého klasického čínského básníka Li Poa. Pro něj bylo symbolem, jak divoké kachny letí na západ. (Po zpěvu v předchozí části rozhovoru začal najednou Karel Gott hlubokým hlasem recitovat): „Stojím stráž u velké zdi, přede mnou pohár špatného vína, za mnou na tisíce mil domov a nade mnou divoké husy letí na západ. Kéž bych tak mohl s nimi.“ Nevím, jestli je to úplně přesně takhle, je to pětapadesát let, co jsem tu báseň četl. Li Po ale dokázal jednou větou vytvořit mnoho obrazů. To jsem obdivoval.\nByl podobný básník v české hudbě?\nAno, a já jsem s ním strašně rád spolupracoval – Jiří Štaidl, který se trochu v Li Poovi zhlédl. Jirka mi mluvil z duše proto, že jsme byli dobří kamarádi. Celkem pro mě napsal během pouhých osmi let 98 písní, polovina z nich byly hity, což je neskutečné. Jeho texty byly poetické, klukovské, roztomile hravé, vtipné. A zajímavé je, že ve třetině písní má jako tematiku ptáky. Málokdo si toho všiml, to byl jeho symbol, podle kterého se dal poznat.\nZažil jste za dobu své šedesátileté kariéry nějaké velké trauma, problém, vykolejení, které by také mohlo znamenat konec zpívání?\nNe, zůstal jsem svůj, jak je to v jedné mé písni. Někteří lidé mě ale chtěli za komunismu vykolejit. Říkali, abych se v písních více politicky a uvědoměle projevoval, aby to nebylo tolik o lásce a dalších věcech. Jenže zjistili, že by to byl nesmysl, a pak toho nechali. Nakonec řekli: „Zpívej, jak zpíváš.“ To ale nebylo vykolejení, jak jste to myslel v otázce vy. Nebylo to trauma. Ale jeden zážitek, na který nikdy nezapomenu, se stal za druhé světové války, když při bombardování Plzně dostal zásah i náš dům. Tři dny a tři noci nás vyhrabávali ze sutin.\nBlíží se 100. výročí vzniku Československa, více než polovinu tohoto času jste nejznámějším člověkem naší země právě vy. Havla například před revolucí znalo jen málo lidí. Jak se s tím žije?\nNežije se s tím těžko, byl jsem na to vždy připravený, pořád jsem žil s vědomím, že to dokážu a že dosáhnu úspěchu. Ale moji přátelé, kteří to se mnou mysleli dobře, mi říkali, když mi bylo tak sedmadvacet osmadvacet a já měl mnoho hitů, že až mi bude kolem třiceti, tak přijdou mladí a smetou mě. Přicházeli, ale nesmetli. Měl jsem své věrné publikum. Naopak rád jsem se utkával s kvalitní, dobrou konkurencí. Takže nikdy jsem naštěstí nepodlehl žádným takovým přátelským radám. Musím ale říct, že jak jdou léta, je stále větší a větší zodpovědnost obhajovat dosažené úspěchy a nezklamat věrné příznivce.\nNaše země zažila za sto let mnoho zlomů a traumat, které souvisejí s takzvanými osmičkovými lety – 1918, 1938, 1948 či 1968. Jsou ty osmičky náhoda, nebo je v nich nějaký symbol?\nNa to jsou experti, kteří by nám o tom mohli vyprávět. Vyšla o tom i nějaká kniha. Pokud jde o čísla, netroufám si o tom hovořit. A upozorňuji, že u nás jsou důležité i devítky – 1939 a 1989.\nS těmi osmičkami máte pravdu. Ty zvraty byly podle mě dány geografií, stačí se podívat na mapu, kde ležíme. Velmoci nás bez ohledu na osmičkové roky zásadně v dobrém i zlém ovlivnily. Velké země prostě dělají historii malým zemím. Co si o tom myslíte?\nPoužil bych příklad. Německý historik a spisovatel Gottfried Thomas Mann, syn slavného Thomase Manna, vydal v roce 1971 knihu Wallenstein (Valdštejn), což je biografie naší významné osobnosti na více než 1 000 stranách. Tam je mnoho odpovědí o našich dějinách a kromě jiného se tam říká, že „komu patří Čechy, tomu patří Evropa“. To je síla. A jsme u té geografie, velmocí a naší historie.\nTakže o nás vždy rozhodl někdo jiný?\nAť už jsme měli spojence na Západě, či na Východě, vždy si to dohodli ti velcí. A počítejme s tím, že když půjde o globální zájmy, tak si nás opět rozdělí. Myslím, že kostky už jsou stejně vrženy.\nNedávno jsme si připomněli 50. výročí okupace vojsky Varšavské smlouvy ze srpna 1968. Vzpomínání na to mi přišlo hrozně palčivé. Chci se zeptat na hrdinství, protože podobné události vytvoří hrdiny a odhalí padouchy. Kdo je pro vás hrdina? Jako příklady dávám naše vojáky na frontách první světové války, kteří byli podle historiků velmi schopní a stateční. Dále letci za druhé války v Anglii, parašutisté, kteří zabili Heydricha, naši bojovníci na Dukle, Milada Horáková, Jan Palach a mnoho dalších.\nSouhlas se všemi, které jste jmenoval. Ale o českých vojácích za Rakousko-Uherska se za minulého režimu nehovořilo, jejich statečnost režim překryl, nikdo nemohl čekat, že je budou chválit. Když už o tom mluvíme, velmi mě mrzí, že nás někdy v zahraničí místo našich hrdinů spojují se Švejkem. Spojují s námi ze Švejka to negativní, tu švejkiádu, údajnou snahu vyhnout se něčemu, co bylo důležité a vážné, obejít povinnost srandičkama.\nMnoho lidí zná Švejka, méně znají například Karla Havlíčka Borovského, který měl zajímavé a ostré politické názory. Podívejme se proto na roli silných osobností v dějinách. Jak nás podle vás takoví lidé ovlivňují?\nMě pozitivně ovlivňují především dobří zpěváci. V politice se objevují i novodobí Mesiáši. Zaujmou masy, ale většinou nesplní, co slíbili. Pozorujete tento jev? Jsem zpěvák romantických písní a nejsem povolán k tomu, abych hodnotil, jak na mne působí podobné politické jevy. Hodnocení těchto jevů očekávám od vás, novinářů.\nVy jste v roce 1998 podpořil na koncertu Václava Klause. Pak už jste se ale nechtěl pro žádnou stranu a politika veřejně angažovat. Také jste k tomu řekl: „Mohlo by to být svádějící na úplně jinou cestu, než kterou jsem si původně vysnil: Nebyl bych neutrální. Protože já nejsem žádný protestsongař, nejsem bojovník. Nejdu s písněmi na barikády.“ Vy jste ale člověk, který má silné politické názory. Proč se vlastně neangažovat?\nNechci podporovat žádnou stranu, ale je pravda, že někdy se politikou zabývám víc než hudbou a mám hodně silné názory. Jsem proto za kdeco často kritizován. Nedávno mě v nějakém dopisu hanili spisovatelé, které jsem ani neznal. Podpisem petice se dožadovali mé neúčasti na Českém roku v německém Lipsku, kde jsem vlastně vůbec neměl vystupovat.\nBylo to směšné! Navíc, že bych já špatně reprezentoval v Německu? Měl jsem tam stovky koncertů a silnou podporu. Reprezentoval jsem tam dobře svoji zemi po několik desetiletí daleko víc než všichni spisovatelé, kteří podepsali tu petici, dohromady. Vadí mi na tom, že to bylo opět nespravedlivé a byla v tom jejich vypočítavost, protože teď se o nich alespoň trochu ví. Vážím si toho, že mnoho lidí se mě zastalo.\nLoni jste v jednom rozhovoru na otázku, zda nehodláte napsat paměti, řekl: „Ještě ne. Já myslím, že to nejzajímavější přijde teď.“ Už to přišlo?\nAno, přišlo. Začínám pomalu psát, dokud mi paměť slouží. Chci, aby si moji příznivci měli možnost přečíst moje paměti mýma očima, a ne od někoho, kdo píše o mně beze mě. Naštěstí mám ochrannou známku na své jméno, takže kniha o mně může být jen se mnou.\nAutor: Viliam Buchert, Vydáno: 01.10.2020


Lýkijská cesta – Lycian way 2018 – Don Fohler\nHome Cestovní zápisník Lýkijská cesta – Lycian way 2018\nDonald Fohler 11 července, 2018 11 července, 2018 Cestovní zápisník\nRáno balíme za větrného počasí a vyrážíme směr Finike. Vzhledem k našim botám a nohám po silnice, ale i tak je to docela sešup.\nPříchod do Finike. Nové turecké tenisky . Penzion a večerní pohoda.\nVe městě jako první hledáme obuv, banku a penzion. Obuv nacházíme hned, banku také a podaří se nám najít i autobusák a zjistit odjezdy autobusů směr Kumluka. S penzionem je to horší. Cesta směrem k místu kde by se měl nacházet se vleče a teplota stoupá, takže nakonec bereme jiný ,který nám padne do rány. Po krátkém odpočinku se odpoledne vypravíme do města.\nDokupujeme zásoby, Don další boty a samozřejmě vínko na večer. Večer mi Don musí ošetřit prasklý puchýř, který se začíná zanicovat, což není dobré. Hrozí mi návštěvou lékaře. V rozpáleném městě jsme v noci vděční za klimatizaci na pokoji.\n5.5. Finike -Karaoz- Gelidonyas\nRáno dojde opět na ošetření puchýře. Au, au….. Před šestou už čekáme na autobus a než si stihneme dát první ranní čaj, tak už sedíme v autobusu směr Kumluka. Pak přesun na stopovací křižovatku. Dolmuš zastavuje do půl hodiny a s dalšími turisty nás ochotný řidič doveze až do Karaoz.\nČajový stánek na autobusovém nádraží Kumluca.Za 1 liru /5kč/ decka černého sladkého silného čaje.\nKonečná v malém přímořské vesnici Karaoz. Vyndaváme kletry a hurá opět šlapat. Cílem je maják a mys Gelidonya.\nPak už jsme opět na trase Lýkijské cesty podél pobřeží. Cestou míjíme několik kempovacích míst a protože je sobota je všude dost lidí co kempují nebo piknikují . Dnes cesta docela ubíhá a tak jsme před druhou už u majáku. Kolem prochází spousta jednodenních turistů a mezi nimi i pár z Holandska (pán šel trasu v dřevácích !!!) .Nejjižnější místo Turecka na misu Galedonia a my se těšíme na romantický západ slunce. Bohužel s námi i spousta dalších turistů, takže k večeru je to celkem boj o místo na spaní.\nPláž u Karaozu.\nLesní pěšina pomalu stoupá k majáku.\nSojka je z toho trochu zmožená.\nKonečně maják na dohled.\nMys Gelidonya a náš další bivak na Lýkijské cestě. Voda je zde nakonec také. Byť jen nachytaná dešťovka v cisterně. Ale čistá a dobrá.\nMaják v noci opravdu blikal .\n6.5. Maják – Adrasan\nRáno po noci, kdy nás budila nějaká zvěř, která dojídala zbytky naší večeře, vyrážíme opět směr kopce. Ostatní spolunocležníci se ještě oddávají sladkému spánku. Směrem vzhůru se teplo mění v lepkavé vlhko. Mraky od moře zde narážejí přímo do hor.\nRanní mlžné stoupání a klesání od majáku až po Adrasan. Krajina byla divoká a měla charakter středomořského pralesa. Občasné výhledy na Egejské moře.\nPovrch stezky ukazuje tato fotka. Bylo to dost náročné na pozornost a kotníky.\nStaré borovice musely pamatovat hodně dávné doby.\nA i tady na lesní chudé půdě se vyskytoval oleandr. Tahle rostlina by mohla být takovým znakem Lýkijské stezky.\nNa tohoto potvoráka velikostio něco víc jak krabička od sirek jsem málem šlápl. Ale sojky si ho všimla. Zajímalo by mě co to bylo.\nTurecká rodinka na nedělním pikniku. A nás s úsměvem podarovali výbornými „langošemi“\nBlížíme se k Adrasanu.\nMalý soukromý kemp v Adrasanu. Rodina v pozadí nám zase nabídla šest grilovaných kuřecích křidýlek a skývu chleba.\nCestou potkáváme něco málo místní zvířeny, ale už jsme dlouho nepotkali žádnou želvu. Hovor plyne od draků a elfů až po zákonitosti vesmíru a cesta nám rychle ubíhá. Cestou procházíme kolem kempingových míst a taky se dáváme do řeči s místními a dostáváme od nich na cestu langoše. Příjemná změna ve stravování a milé od místních. Pravda je, že už po těch dnech na cestách vypadáme docela hladově, zaprášeně, zarostle (Don, já ne…) a libé vůni se nedá moc mluvit. Když jim sdělujeme, že jdeme celou Lýkijskou stezku a kolikátý den jsme na cestě, tak jen uznale mručí ( pro ně něco nepředstavitelného). V Adrasanu se ubytujeme v kempu u pláže, protože se chceme trochu poválet na pláži. Je to na pár dní poslední přístup k moři. Pokud se v Čirali rozhodneme pro horskou variantu. Večer byl pro nás překvapením. V kempu vedle más grilovala turecká rodina a podarovali nás chlebem a kuřecími křidélky . Úplné vánoce. Ta pohostinnost Turků je užasná.\n7.5. Adrasan – Čirali – ohně Chyméry\nTuristické resorty v Adrasanu\nTento had byl náš první . Ale byl mrtvý.\nZ Adrasanu až nad Chiméřiny plameny.\nRáno začneme pěkně zostra z 0 na 700 výškových metrů. Naštěstí se počasí umoudřilo, je příjemná teplota a nepere slunce. V sedle si odlovíme kešku a sedíme na lavičce u pastevecké boudy s občerstvením, když se na traktoru přižene majitel. Dáváme ayran a šťávu z granátových jablek a pak nám při placení mírně spadne brada. Asi vysokohorská přirážka a ještě eko bio kvalita. Byla to osvěžovna U Čebana.\nNa vrcholku stoupání za Adrasanem měl místní zemědělec udělanou malou osvěžovnu. Navíc v její blízkosti byla ukryta jedna ze tří námi nalezených kešek.\nTakto posilněni klesáme zvláštním lesem, který se nad námi uzavře. Nikde ani živáčka, ani ptáček nepípne. Všemi možnými způsoby zdoláváme spadlé stromy a až blížící se davy lidí nám oznamují, že se blížíme Olymposu.\nCesta se prodírá skrz polomy, divoké keře, kličkuje stoupá a vzápětí opět klesá. Je to náročné orientačně i fyzicky. Ale nakonec nás dovede až ke antickým pozůstatkům Olimposu a po pláži i k městečku Čirali.\nDon propadne trochu panice a vzájemně se domluvíme, že architektonické krásy si prohlédneme v klidu doma u lahvinky červeného. V Čirali se nakonec rozhodujeme pro horskou variantu trasy a směřujeme k Chymérám. Před samotným výstupem se u hlavního vchodu občerstvujeme a bereme vodu na večer.\nKvůli davům ruských návštěvníků jsme prohlídku antického města Olimpos vynechali.\nA po kamínkové pláži pomalu došli do Čirali\nVstupní brána k Chiméřiným plamenům. Platíme poplatek a nabíráme hodně vody. Očekává se bivak v kopcích a tam voda neni.\nÚnava už je znát a to si většinou začínáme zpestřovat hláškami všeho druhu, ale dostane mě Don. Říká, že se takhle nenadřel na podzim v Ladáku, jako tady. Byl sice ve větší výšce, ale nebyly tam tak příkré výstupy a tak mizerné cesty. / A netáhnul jsem na zádech 6 l vody!/ Z Chyméřiných plamenů už jsou spíš jen takové pšouky, takže pořizujeme pár nezbytných fotek a videí a těšíme se na bivak, který má být v sedle. Jaké je naše zklamání z místa. Fičí tu jak o závod. A místa taky neni moc. Tak popojdeme kousek níž k dalšímu místu a to je fajn. Je tu klid, bezvětří. Před večeří se kolem prožene nezbytné stádo koz s pastevcem a po večeři hurá do péří, protože dnešních 20,8km s pěkným převýšením je znát.\nSpodní plameny jsou v současné době jen takovéto pšouky. Ale teplo je od nich slušné . V pozadí je vidět pobřeží a moře na kterém starověcí plavci museli vidět ve své době až desetimetrové plameny. Neni divu že věřili v nadpřirozené příšery.\nSojka si málem zapálila sukni.\nOd spodních plamenů musíme dost strmě nastoupat ještě nějaký ten výškový metr ,\naby jsme se mohli pokochat fantastickými výhledy ze sedla. Ale spát se zde pro velmi silný vítr nedalo.\nNa druhé straně sedla sestoupíme asi 100 výškových metrů a je krásný plácek na spaní.\nOhně Chyméry –Beyzik a dál\nTam na horizontu vlevo je sedlo a tím musíme zítra projít.\nStoupáme opět do hor.Hora Olimpos se nad námi v mracích tyčí jako gigantický obr. Bouřka hrozí, něco vody spadne,ale místo na spaní obsazujeme jako první. Večeře je opět na ohni.\nVyschlá řečiště potoků dávají tušit , že s vodou je to fakt průser !\nNejvyšší kopec v mracích\nHned z rána nás čeká pěkné převýšení, ale docela to frčí. Asi proto, že ubylo stezek a přibylo silnic a lesních cest. Počasí se po noční bouřce umoudřilo a je chladněji. V Beyziku se kolem poledne zastavujeme na čaj a na oběd. Majitel je příjemný Holanďan, ale vypadá jako Turek. Provozuje hostel přímo ve středu vesnice. Ceny lidové obsluha příjemná.\nMinimárket a penzion v Beyziku. Nebýt málo hodin tak by se tady příjemně přespalo.\nVlevo placky proložené tvarohem , vpravo polívka\nChvilku posedíme a díky Wifi o sobě dáváme vědět a pak už jen zvolna stoupáne posledních 6km k bivaku. Cestou začne mírně pršet.\nJe dusno k padnutí . Vypadá to na nějakou vodu.\nNa místě však ještě doutná oheň, tak rychle stavíme stan a rozdmýcháme čmoudika. Libujeme si jak krásné místo a jsme tu sami. No jenom do té doby než se přižene stado ukrajinských turistů a začne tu být dost těsno. Na místě pro 2 -3 stany přibudou ještě 4 stany. Bude veselo.\nPodvečerní čmoudík krásně hoří , a ani déšť co přijde v pár minutách mu nezabrání uvařit naši večeři.\nProbouzející se les je čarovný.Sedlo pod Tahtali Dagi procházíme zrána. Výhledy berou dech. Skály, stromy, rostlinya hory.Vše je pod modrou oblohou jak vymalované.Jsme rádi za tuto horskou variantu.Procházíme krajinou stromových obrů. 2000let staré platany.\nProbouzející se les je čarovný.\nRáno si nebereme při balení moc servítky. Ostatní si je také večer nebrali, což nám přišlo dost bezohledné. Ráno je krásné a už při stoupání do sedla víme, že to bude prima den. Opět to jsou fotografické žně. Nahoře v sedle zůstaneme doslova paf.\nSedlo pod Tahtali Dagi procházíme zrána. Výhledy berou dech. Skály, stromy, rostlinya hory.Vše je pod modrou oblohou jak vymalované.\nVýhledy berou dech. Skály, stromy, rostlinya hory.Vše je pod modrou oblohou jak vymalované.\nSedlo pod Tahtali Dagi procházíme zrána. Výhledy berou dech. Skály, stromy, rostlinya hory.Vše je pod modrou oblohou jak vymalované.Jsme rádi za tuto horskou variantu.\nSedlo pod Tahtali Dagi\nVýhledy berou dech. Skály, stromy, rostliny a hory.\nVýhledy úžasné na všechny strany. Don se drží za hlavu, kdo, že ty fotky bude zpracovávat, ale znáte ho….\nKlesáme pracně nabytých 1000 m\nCesta začíná klesat, ale v nejbližší vesnici nenacházíme občerstvovnu ani minimakret, tak jen procházíme a pokračujeme směr Gedelme. Před vesnicí fotíme památeční platan a jsme ohromeni jeho velikostí.\nCestou do vesnice je celá platanová álej, kde je i informační tabule 4,5m průměr, 14,26 obvod 28m výška a stáří 2000 let, neuvěřitelné. Ubytováváme se v hotelu, protože se potřebujeme dát trochu do kupy. Hotel sice pamatuje lepší časy, ale je tu čisto, klid a teplá voda. Pravděpodobně jsme jediní ubytovaní. Večer ochutnáme ještě dva druhy místního piva Efez a jelikož nejde proud a ani wifi, hrajeme dámu. Ani jsem netušila jakou bude mít Don radost z několikeré výhry.\nNecháme si udělat večeři. Nebýt chleba , tak jsem se z té zeleniny moc nenajedl. 🙂\n10.5. Gedelme – Caňon\nRáno vyrážíme osvěženi na těle i na duchu zaslouženým spánkem a jídlem. Dopoledne přijdeme ke krásné zahradě v Göynuk Yaylasi.\nPohostinný a krásně udržovaný penzion pro vandrovníky.\nPůsobí v okolní vyprahlé krajině jako oáza. Posedíme s majitelem a dáme čaj, ale musíme pokračovat. Před sebou máme kaňon, kde zdoláme pár obr kamenů a rozhodneme se chvíly zůstat posedět a poobědovat.\nDvacátý druhý den\nPrůchod nádherným kaňonem.\nDon se koupe v tůni společně s pstruhy. Když odcházíme, přižene se nenápadný mrak, ale za chvilku se nestačíme divit.\nV takovéto vodě by byl hřích se nevykoupat.\nDvacátý druhý den -déšť přechází v krupkobití.\nZačíná pršet, pak už lije a nakonec padají i kroupy. Stoupání v tomto počasí ještě jde, ale klesání není nic moc až bych řekla dost riskantní.\nDvacátý druhý den je po dešti a z lesů se kouří.\nDalší turistické lákadlo – kaňon jen z kraje projdeme a občerstveni colou stavíme stan kousek od stezky na jediném miniplácku.\nZítra nás čeká poslední pořádný výšlap . A pak už je konec\nZastavuje u nás místní ochranář, že se to nesmí. Slibujeme, že nebudeme rozdělávat oheň a on přimhouří oko. Docela se mi ulevilo, protože po dnešních 23 km by se mi moc pokračovat nechtělo.\nNa tento den jsme byli zvědaví. 1500 m převýšení na 11 km. Sojka nemohla ani dospat. Ale stoupání bylo příjemné, les i závěrečné skalky nás netrápily. Kde se vzal, tu se vzal bezprizorní kůň. Stan stavím konečně na dřevěné plošině. Děda v osvěžovně mi pěkně hnul žlučí. Ale poslední bivak na cestě byl klidný a pohodlný.\nPo klidné noci vyrážíme na předposlední etapu. Která je co do převýšení opět výživná. Do 900m cesta pěkně ubíhá a potom se začíná pěkně zvedat. Dnes první den nasazujeme sluchátka s muzikou a jdeme každý svým tempem dle muziky, kterou posloucháme. Já romanticky a v klidu proplouvám lesní pěšinou, ale Don jednu chvíly stojí na skále v rukách hůlky, jako imaginární kytaru a řve na celé kolo (asi rock nebo metál). V 1100m kde se vzal tu se vzal u pěšiny kůň stál. Nechá se zdvořile vyfotit. Zazubil se na nás a my směle pokračujeme dál. V 1200m mě zastihne krizoušek, docházejí mi síly, tak nezbývá než zatnout zuby najít v batohu poslední proteinovou tyčku a škrábat se dál. Všude kolem jsou vidět ještě zbytky krup co tu padaly včera. My měli štěstí, že nás to jenom okrajově lízlo, ale tady ještě teď leží kroupy o velikosti 2cm. Stromy v okolí jsou částečně bez listí. Na posledním kempovacím místě u vody se rozhodujeme navštívit ještě inzerovanou kavárnu, protože do večera je ještě dlouhá doba. V rádoby kavárně jsme pohoštěni jídlem a čajem, vše je OK jen do té doby než dojde na placení.\nDěda se nás vůbec neptal zda něco chceme. Během chvilky přinesl místo pouhého čaje celý talíř jakých si poživatin. A když došlo na placení , řekl si částku , které jsem nemohl uvěřit.\nDěda v osvěžovně mi pěkně hnul žlučí.\nDesetinásobek normální ceny je dost přehnané. Oponujeme a necháváme majiteli částku odpovídající hodnotě jídla a jdeme si na bivak spravit chuť. Dosušujeme prádlo, jak to jde. Po měsíci v batohu a dvou dnech vlhka nabírá všechno v batohu zvláštní odér. Z bot se line vůně, jako kdyby do nich někdo na….\nKde se vzal, tu se vzal bezprizorní kůň. Když jsem ho vyfotil , tak se na mě naprosto významně zazubil.\nTam za hřebenem v mlžné dálce , se rozkládá Antálie\nNa tento den jsme byli zvědaví. 1500 m převýšení na 11 km. To , že ne každý byl z toho stoupání potěšený dokládají nápisy v závěru u sedla.\nNa tento den jsme byli zvědaví. 1500 m převýšení na 11 km. Sojka nemohla ani dospat. Ale stoupání bylo příjemné, les i závěrečné skalky nás netrápily. Kde se vzal, tu se vzal bezprizorní kůň. Stan stavím konečně na dřevěné plošině. Děda v osvěžovně mi pěkně hnul žlučí.Ale poslední bivak na cestě byl klidný apohodlný.\nStoupání je za námi. Tady v tomto místě bych nechtěl chytit tu včerejší buřinu s kroupama.\nPo včerejším krupobití je na zemi vytvořen koberec z jehličí.\nI tady jsou ty borovice impozantní.\nPoslední bivak na Lýkijské stezce. Deset km před Hisačandirem u silného pramene vody.\nPoslední noc na treku pod Duhou,na snídani poslední zásoby,klidný sestup do Hisachandiru, žádná závěrečná cedule – jsme zklamaní, stop se povedl na třetí pokus.\nPohodové čekání na noční bus do Istanbulu.\nPoslední den na trase začíná slunečným ránem a snídaní na vidličku. Bramborová kaše se sušeným masem, vločky slazené, čaj a posledních pár bombonů (moje tajná zásoba).\nZásoby vyšly naprosto přesně.\nPosledních 8km jdeme krásným ránem, které nám ukáže okolní hory v jejich majestátnosti.\nNově vytvořené prodloužení Lýkijské stezky pokračuje z Hisachandiru ještě asi dva pochodové dny na východ. To je tam na obrázku vlevo nahoře.\nRanní kochání krásnými horskými panorámaty.\nV Hisančandiru čekáme na konci trasy slavobránu, jako na začátku , ale kde nic tu nic. Vesnice ospalá díra. Kavárna zavřená. Čekáme na autobusové zastávce, ale jelikož je sobota je jasné, že zbytečně\nHisachandir. V minulosti konec Lýkijské cesty na východě. V současné době se dá pokračovat ještě cca dva pochodové dny dále na východ.\nDon stopuje a máme štěstí. Příjemný řidič nás odveze až do Antálie. Ve městě je to pro nás pořádný šrumec. Díky ochotné paní, která nás dovede do tabáku a pomůže nám z koupí karty na přepravu autobusem po městě se dostaneme na autogar. Už dopoledne je tu teplota 30 stupňů, takže rozhodnutí je jasné. Zakoupit lístky na noční autobus a posledních 7 hodin strávit v klidu a chládku na autobusovém nádraží, kde nic nechybí. Obchody, občerstvení, WC.\nOběd na otogaru v Antálii.\nČekáme 8 hodin na noční bus směr Istanbul\nNohy to zvládly a naše hlavy jsou plné společných zážitků.\nSojka čarodějky a Brhlík Dofo\nTak a to je konec výletu. Zmokli jsme jen jednou, a kromě pár pupenců, nějaké odřeniny a shozených kil jsme nepřišli k žádné úhoně. Teroristi nás neunesly, psi nepokousali a hadi neotrávily.\nObyčejní lidé na vesnicích a malých městech byli pohostinní a ochotní, příroda pro nás středoevropany úžasně jiná a počasí nám přálo tepla a slunečních paprsků měrou vrchovatou.\nNebojte se a vyražte také. Starověká antická Lýkije je krásná!\nVšechny koukatelné fotky lze s notnou dávkou trpělivosti shlédnout na ZONERAMA GALERII\nCelá trasa je možná na stáhnutí na GPSies zde


Turmalín a jeho účinky na zdraví člověka\nTurmalín léčivé účinky\nO účincích tohoto polodrahokamu nejde ani tak o účinky esoterické a psychické, které jsou přisuzovány spoustě minerálů, ale o vědecky ověřené....\nTurmalín se vyskytuje v přírodě v nejrůznějších barvách, od růžové a modravé, přes zelenou či žlutou až téměř k černé.\nDnes je dobře známý fakt, že napomáhá tělu v detoxikačním procesu - vylučuje záporné ionty a infračervené záření. Je-li kámen vystaven vyššímu tlaku, nebo dojde-li k jeho rychlému ohřátí či zchlazení, vytvoří se elektrický náboj a turmalín je jako jeden z mála minerálů schopný emitovat infračervené vlny a záporné ionty.\nZáporné ionty ve vložkách redukují pocity únavy během periody v důsledku prokazatelného zvýšení hladiny kyslíku v krvi. Uvolňuje se napětí v žaludku a zklidňují se nervy prostřednictvím posílení autonomních funkcí organismu. Detoxikační efekt záporných iontů pomáhá čistit krev a obnovovat zdravé pH v intimní oblasti. Záporné ionty dále posilují imunitní systém a podporují obnovu buněk.\nJak působí turmalín na zdraví člověka?\nA Proč nás zajímá právě tento kámen?\nProtože má mnoho společného s našimi produkty. Jde hlavně o oblast z gynekologie.\nJedná se o anionové vložky. Ty mají v sobě nanotechnologií zpracovaný pásek právě z Turmalínu.\nJe to přidaná hodnota všech anionových vložek, nejsou vůbec obyčejné.\nVliv iontů (ionů) na naše zdraví\nturmalínléčivé účinky pro zdraví člověka


Dlooouhou dobu se myslelo, že hlavním zabijákem nealko nápojů je cukr. Ono to zní logicky – na cukr se nadává obecně posledních dvacet let a není vlastně jediná pořádná limča, ve který mi nebylo víc cukru jak vody. Jenomže už v roce 2015 se začalo postupně přicházet na to, že to tak není úplně pravda. Máme tu ještě jednu, o něco více jedovatou věc – oxid uhličitý. Čert vem cukrovku, čert vem obezitu, čert vem nádory – bublinky leptaj kosti, sklovinu, ale i mozek – a právě u toho mozku to bolí vědce v poslední době nejvíc.\nPalčivé výzkumy, hojně podporovaný především USA, kde se rozjela vyložená pandemie polo-fungujících (čti: polo-mrtvých) dětí 15-25 let, ukázaly, že pravidelné pití sycených nápojů způsobují fatální a nevratné změny organismu. Testy, probíhající od září roku 2017 doposud (a nekončí, jedou dál), ukazují, že testovací skupina, užívající v pravidelném rytmu (jen) 500ml denně sycených nápojů minimálně po dobu (pouhých) tří měsíců – a teď se držte – mění strukturální soustavu svého DNA! A to nezávisle na tom, jsou-li sycené nápoje sladké, s umělými sladidly nebo bez sladidel. (Columbia University in the City of New York, 2017.)\nKanaďani nezůstávají pozadu (University of Saskatchewan, 2018) – podrobili kontrolní vzorek žen pravidelnému pozorování se zajímavým nápadem – pozorování změn i v oblastech plodnosti a rizikových ženských onemocnění. (Logicky si vzali trochu starší testovací vzorek.)\nZpátky do USA – jedeme dál. Šikovným pozorovatelům našeho instagramu (#bearrrlife) asi neunikl z minulé/předminulé zimy snímek, kde jsme zapomněli na chatě nějaký to pití (zde). Zatímco minerálky byly krásně nafouknutý a zamrzlý, Cola se ani nehla. To už samo o sobě v -10°C je dost děsivý, ale bude to ještě lepší – jakýkoli limonády CocaColovýho typu obsahující kyselinu fosforečnou. Dobrotu, co spolu s bublinkama rozbouští vápník v krvi na odpadní metabolity (z něčeho dobrýho dělá něco špatnýho) a rozbourává strukturu kostí a skloviny.\nPravidelní pijáci sycených nápojů Colovýho typu prokazují dva až třikrát větší náchylnost ke zlomeninám a zraněním pasivního hybného aparátu. (Zub ponořený do CocaColy během 48mi hodin ztratí na 5% své hmotnosti.) A jenom pro legraci – v roce 2017 zažaloval jeden chlápek firmu MountainDew za to, že v jejich plechovce našel právě zub a došel spotřebitelské újmy. Právní oddělení koncernu spor vyhrálo – šarže na plechovce odhalovala plnění plechovky nápojem tři měsíce dozadu. “Zub se v našem nápoji prokazatelně rozpustí do šesti týdnů.” zněla nevyvratitelná obhajoba…\nCo udělají bublinky v mladým těle, konkrétně v žaludku a střevech? Správně – všechno začne mutovat. Trávicí šťávy mají divoký PH – žaludek přestává umět zpracovávat surovou stravu (člověk, co vyrostl na limonádách, nedokáže pořádně přijímat vitamíny rozpustné v tucích a především minerály), žaludeční záklopka jaksi sublimuje do ztracena, což má za následek patologický pálení žáhy a střeva ztrácejí klky. Střeva – ztrácejí – klky. Když je člověk skutečně machr na sycený nápoje, jeho trávicí aparát je vyčištěnej jak potrubí od Majera. Zrcadlově hladký.\nA co na dětičkách zjistili ještě? Tentokráte v University of Pennsylvania vzali před půl rokem vzorek 6 000 dívek ve věku 10-13 let a podrobili je statistickému testování. Holčiny, co pily pravidelně sycený nápoje – opět nezávisle na cukru, sladidlech, nebo bez chuťových přídavků – s pomocí bublinek začalo menstruovat o 2,7 měsíců dříve, než respondenční skupina bez pravidelné konzumace sycených nápojů.\nNikoho nepřekvapí, že top 5 pijáků sycených nápojů jsou (od největšího) USA (161,8 litru/osobu/rok), Mexiko (114,2 litru/osobu/rok), Norsko (102 litru/osobu/rok), Kanada (85,6 litru/osobu/rok) a Austrálie (82,3 litru/osobu/rok). Pozice ČR mi není známá (je složitý definovat, jestli je pivko sycený nápoj.)\n← Návod Rváče: č.29 – Dysbalance vzniklé z provozování MMA