angelic-perfection.net » photos\nPosted by cassidy | Posted on 24-04-2013\nZačalo to minulý víkend. S prvním sluníčkem se doma vyskytuju čím dál míň a snažím se trávit u počítače co nejmíň času. Dolánky, kola, výlety, běhání, zmrzlina jako důvod, proč se někam vypravit.. Neskutečně si to užívám! Dneska to bude ve fotkách, které mi ulpěly v telefonu během posledních deseti dnů.\nMůj aktuální výhled z okna <3 On je skvělej v každým ročním období, ale po měsících šedi je tohle příjemná změna.\nPrvní letošní Dolánky minulou neděli následované Jackem a obry v kině.\nV pondělí, když jsem přijela ze školy, jsme měli chuť ještě něco podniknout, užít si (pořád překvapující) skvělý počasí. Jen na krátkou procházku do veltruského parku… Tam nás čekal bonus v podobě obrovskýho množství daňků přímo u ohrady. V oboře žijí odvždycky, co pamatuju, ale za celý život se mi snad dvakrát povedlo zahlédnout nějakého, jak se mihnul úplně v dálce. A teď? Dva metry od nás a kolik jich bylo! Dětská radost úplně :) A poprvý jsme grilovali, i když už večer bylo dost chladno.\nMy a daňci :D\nÚterní ranní stresy – můj zubař v kombinaci s problémy tisíců klientů s internetovou konektivitou do zahraničí znamenaly neustále zvonící telefony jak u Toma, tak ve spřátelené (mnohonásobně větší) firmě, kde jsme chvilku strávili a snažili se získávat informace o průběhu nápravy z první ruky. Místo T. přednášek jsme si radši poseděli s božskou zmrzlinou před Angelatem (odměna za ranního zubaře nutná!).\nNásledně jsem se přesunula na Letnou za týmem lidí ze školy, natáčeli jsme video pro jeden školní projekt. Ukážu příští týden, zatím je to tajný ;) Není to nic extra, neboť největší zkušenosti s videem z celé skupiny mám já. A ty čítají přesně moje dvě únorové videochallenge xDDDDDDD Ale pro ukázku toho, co jsme měli na mysli, to bude asi stačit. Zlatý fotky, nějak mám pocit, že jimi dokážu atmosféru vystihnout mnohem líp. Ale zjistila jsem, že bych asi chtěla umět i videa :) Vážně příjemně strávenej den. Měla jsem strašně dobrej pocit z toho množství lidí, co se kolem kyvadla prohánělo na skejtech. Mám prostě ráda lidi, co „něco“ dělají.\nČtvrtek, dva úspěšně zvládnuté testy a Dolánky podruhé.\nStationery porn – úlovky z Japonska a vydekorovanej macbook, někde jsme je vyzkoušet museli :D\nV pátek jsem se nechala ukecat na focení, takže mám pár svých hezkých fotek. Za foťákem stejně stojím radši, před objektivem jsem nervózní. Úplně náhodou jsem při cestě zpátky narazila na obchůdek Jane Bond Special, který jsem myslela, že je někde úplně jinde, ale chystala jsem se do něj v nejbližší době zabloudit. Odnesl to světlounce zelený puntíkatý šátek a musela jsem se hodně držet, abych si domů nenesla ještě nějaký šaty. Vřele doporučuju!\nPřišly mi boty z In Love With Fashion. Náhrada za moje umřelý biker boots, který jsem nesundala celou zimu. Na propršenou sobotu jak se hodily. Jenom jsem byla překvapená, jak se dělají boty „vlastní značky“. Pod přelepkou ILWF nějaký Cassandra, proč ne. Né, že by na tom nějak extra záleželo, líbily se mi, tak bych si je koupila bez ohledu na to, co mají na cedulce… Jen mě to trochu zaskočilo.\nProtože jsme chytrý opičky, dostačující část školních povinností jsme si odbyli během sobotního dopoledne a vyrazili do kina na Spring Breakers, na které čekáme už kdovíkolik měsíců. Zataženo, chladno, poprchává, tak co jinýho s námi. Bylo to dost… jiný. Ale líbilo se mi to! Jenom je trochu zvláštní vidět uťáplou Hannu z Pretty Little Liars šňupat koks a plazit se po někom v bazéně. Dávají to snad jen na Smícháči a na Zličíně, navíc jednou denně, ale jestli vám ten čas vyhovuje a bude v dohledný době náhodou počasí, který není ostuda strávit v kině, běžte :)\nNa večer jsme si domluvili hospodu s pár lidma. Nic velkýho, na chvíli pokecat. Jenže právě když od toho nic nečekáte, nejvíc se to zvrtne, proto jsme v jedenáct naskákali v sedmi do auta a odjeli na diskotéku do menšího města, naposled snad před pěti rokama jsme tam byli. Strašná párty, uhh. Takhle jsme netancovali ani nepamatuju. Párhodinový spánek u T. babičky (XDDDDDDDDD), nechutná hromadná fotka na facebooku, mise splněna :D A to jsme si mysleli, že jsme na tyhle věci starý. Jura si to teda myslí pořád XDDDDDDDDDD\nAle pořád nějak nemáme dost, škoda promarnit hezkou neděli doma/spaním. Nikomu se s náma nechce do ZOO ani na Matějskou, to si necháme na příště, až nás pojede víc. Chvíli hledáme na internetu, kam v okolí bysme se mohli jet podívat. Krabička cherry rajčat a sáček ořechů místo oběda, který se nám nechce řešit, navigace v telefonu a vyrážíme. Mám ráda výlety naším stařičkým Puntem. Mají výbornou atmosféru, i po roce (Nechtělo se mi vůbec věřit, že už ho máme rok. Ale minulý týden přišla faktura na povinný ručení, tak to tak asi fakt bude. Dospělej život.) z něj pořád máme a užíváme si ten pocit volnosti a nezávislosti :)\nJeli jsme za Kladno, do skanzenu dolu Mayrau. Navigace nás vedla přes Slatinu, tak jsme se slovy: „Jedem na výlet, máš tři minuty, jestli chceš taky něco vidět!“ vytrhli ještě Impyho od učení. Mayrovka je místo, které stojí za to vidět. Má kouzlo. Zvlášť, když se vám podaří, jako nám, natrefit na čas, kdy nikdo jiný o prohlídku nestojí. Poslední v ten den. Mám teda takový dojem, že narváno tam nebývá nikdy, což je na jednu stranu škoda, ale vy si to užijete o to víc . Končili jsme při teplým zapadajícím slunci, který dokonale dotvářelo ty momenty. Provedl nás starý pán, který v dole strávil téměř celý svůj život a bylo na něm vidět, že ho opravdu baví vyprávět ostatním, jak to tehdy fungovalo.\nV pondělí jsem přijela kolem pátý hodiny ze školy a měli jsme domluvený hromadný běhání, který nějak nikomu nevyšlo xDDD Dali jsme si s Tomem příjemnejch 6 kilometrů pohodovým tempem, běželo se nám úplně skvěle :) Zbytek dne jsem sice nemohla došlápnout na levou nohu kvůli kolenu, ale stálo to za to. Místo běhání ale vyšlo grilování, Kuba zval na večeři. Trocha obžerství, Jungle Speed se slánkou a vtipná hra bez názvu, jejíž výsledek si můžete po sloupcích prohlídnout na těch dvou fotkách plných papírků, jdou rozkliknout na větší. Brečeli jsme smíchy, hlavně u doslovných překladů vzniklých vět do angličtiny pro Brita Chrise.\nRanní vstávání nám vynahradil Max boží snídaní v Café Traverza na říkejme-tomu-pracovní-schůzce. A ještě jsem dostala vtipný trika :)\nNeboť mi v minulých dnech umřely nejoblíbenější nejpohodlnější džíny do gumy, měla jsem takovej hloupej nápad jít se podívat po podobných nových do Palladia. Stálo mě to spoustu peněz a koupila jsem kde co (třeba tu zelenožlutou kabelku jsem tam prostě NEMOHLA nechat, láska na první pohled), kalhoty samozřejmě nemám. Alespoň třeba utahám všechny ty sukně a šaty, co na mě teď koukají z uklizený skříně. Včera proběhla velká čistka a úklid, to je tak super pocit, když se člověk odhodlá!\nZas nejdu běhat s nikým dlouho, Rubi mě málem zabil včera svým tempem! Od někoho, kdo NIKDY neběhá, jsem fakt nečekala, že dáme čtyři kilometry s pace 5:31 :D\nJaponsko dopíšu, slibuju.\nPosted by cassidy | Posted on 12-04-2013\nCategory : life, photos, travels\nAdventure is over. Úspěšně jsme se dostali z Japonska domů, snad už se i přenesli přes počáteční smutek z návratu, v rámci možností dohnali většinu školních restů, dneska si poprvé trochu přispali a… Konečně je čas začít vyprávění :) Myslím, že to bude dlouhé. A podrobné. Možná tak moc, že vás to nebude bavit nebo zajímat, ale třeba si jen projedete fotky. Ale když už jednou píšu, rozhodla jsem se, že bych byla ráda, aby tahle série článků nejen kdykoli později připomněla všechno, co se stalo a co jsme zažili, mně, ale aby třeba byla inspirací nebo zdrojem alespoň základních informací pro ty, co se do Japonska chystají. Vždycky, když někam odjíždím, si říkám, jak by se mi víc podobných článků na internetu hodilo.\nBtw za tu dobu tu čeká na probrání 3500 komentářů (=spamů, mezi kterými budu hledat nějaké třeba 3 opravdové komenty, aneb Akismet prostě už nikdy fungovat nebude asi).\nDen 0 a den 1 :)\nPsala jsem vám ráno před odletem. Poslední dny pro mě byly stresující, řešila jsem nejdřív dva dny jednu špatnou číslici v datu narození na pojistce, následně problémy s online check-in(em?) a hrozbou, že strávíme let každý na jiném konci letadla. Když jsem jako bonus ve všem shonu odjela na letiště v tmavém zimním kabátu místo béžového jarního trenčkotu, byla to pro mojí psychiku poslední kapka a musela jsem to trochu obrečet už :D Hezky mi to začíná. First word problem, vím XDD Taky se už sama sobě směju, ale v tu chvíli to prostě byla šílená věc. Na přepážce jsme vyřešili sedačky, dostali jsme poslední dvě místa vedle sebe <3 Nakoupili jsme si balík časopisů, snědli něco málo v McDonalds (kdybysme tak věděli, čím se budeme život dalších x dní, asi bysme zamířili někam jinam :D) a bez jediného dalšího problému letěli směrem Moskva.\nVzhledem k tomu, že naše představy o Rusku pocházejí z velké většiny ze serveru EnglishRussia, měli jsme z přestupu na Sheremetyevo Airport trochu strach. Ten umocnila ještě Matoušova pondělní poznámka o dlouho nepoužívaném skladišti a rada pana Kyncla (zdravím!) o tom, že pár dolarů založených v pasu se rozhodně může hodit.\nALE – přistáli jsme na čas u jednoho z nových terminálů, které jsou bez problémů srovnatelné se všemi pěknými evropskými letišti, nikdo se nás nesnažil poslat do zón, kde už se smíte pohybovat pouze s visem… Takhle jsme si Rusko nepředstavovali! :D Naše dvě hodiny času na přestup byly úplně akorát – vstupní kontrola, patnáctiminutový přechod mezi terminály, pár zpráv informujících o přežití (free wifi, když budete mít trochu trpělivosti, dá se.. :D), pozorovnání odlétajících letadel v západu slunce a nastupujeme do Airbusu A330, trochu zážitek, poprvý v takhle velkým letadle (dvě uličky, woot!). Před vzletem jsme půl hodiny rolovali po letišti neznámo proč, ale i odlet do cílové destinace bez problému. Dvojsedačky bych zavedla všude, já totiž nevydržím moc v klidu sedět, musím pořád někde chodit.. Ale zase vždycky bojuju o sedačku u okýnka, takže… :D\nVečeře. Zákusky uměli asi nejlíp.\nRáno nad Sibiří\n…a „věštba“ z mojí fortune cookie\nNikdy jsem takhle dlouho nikam neletěla a podle vyprávění ostatních jsem čekala celkem peklo. Taky se nekonalo. Zkoukli jsme dva filmy, chvíli jsem si četla, nějakou dobu zabralo jídlo a pokusy usnout, nejvíc času mě asi zabavilo sledování měnící se krajiny zasněženého Ruska od chvíle, kdy začalo svítat a zírání na letové informace na panelu na sedačce přede mnou.\nPo příletu do Japonska nás čekalo několik kontrol, třeba „health control“ spočívající v měření tělesné teploty laserem. A pak ta imigrační. Pokud cestujete do Japonska na méně než 90 dní, nemusíte nic zařizovat předem a až na letišti získáte do pasu nálepku se statusem „Temporary visitor“. Fotka (možná snímek očí? Nejsem si jistá.), otisky ukazováčků, pohled na fotku v pasu a na můj obličej, několikrát tam a zpátky, a prý můžu jít. Kufry taky dorazily. Poslední kontrola, stojím u přepážky a když na otázku, zda-li jsme tu spolu, odpovím, že ano, pán v roušce se snaží Toma přivolat máváním směrem od sebe, které si nejdřív oba vykládáme jako že má ustoupit ještě trochu dozadu. Ok, jiný kraj… Tomášův batoh se nevyhne šacování. I když – šacování… Sice chce vidět oba notebooky, ale nad dvěma pevnými disky zabalenými do alobalu mávne rukou a kdyby v lesklých balíčcích byly drogy nebo jakákoliv z věcí, které s sebou vozit nemůžete (a chvilku předtím se několikrát ujišťoval, zda-li u sebe něco takového nemáme), asi to prostě nikdy nikdo nezjistí.\nPosledním, co na letišti potřebujeme vyřídit, je výměna voucherů na Japan Rail Passy za opravdové Rail Passy. Po tom, co nás dvakrát někdo pošle na JR (přímo na nástupiště k vlaku) místo do JR Office (aneb Japonci, jejich angličtina a výchova k tomu, že neřeknou, že nerozumí nebo nevědí odpověď), dostáváme spásný nápad a díky fotce JR Office na iPadu a co nejjednodušší otázce: „Please, where is this?“ jdeme správným směrem.\n(Pro zájemce o podrobnější informace: Tak to chodí. Japan Rail Pass je taková „lítačka“ na všechny JR vlaky v Japonsku a vybrané Shinkanseny. Vlaky jezdí i v centru Tokya, takže se nám určitě pořízení vyplatilo. Jedinou nevýhodou je to, že si je nemůžete pořídit v Japonsku. Musíte si voucher koupit a nechat doručit ještě před odletem a v Japonsku jej až vyměnit. My jsme ty naše objednali z Velké Británie. Dají se například přes Student Agency koupit i přímo v ČR, ale i při započtení dopravy kurýrem jsme pořád ušetřili dobrých pár stovek. A dorazily během tří dnů, což je možná rychleji, než by jim to trvalo poštou v rámci republiky. Passy jsou pouze pro turisty, tudíž k úspěšné směně voucherů je nezbytné mít v pase zaznamenaný status „Temporary visitor“)\nMáme! I rezervaci na vlak Narita Express, který nás během hodinky odveze do centra Tokya. Už je kafe prosím, a jedem.\nVystoupili jsme na Tokyo Station, kde jsme podle domluvy nacpali těžké kufry do skříněk pro uschování a neskutečnou haluzí narazili na Honzu a za chvíli i na zbytek rodiny, Tomášovy příbuzné, kteří nám na následujících 8 dní poskytli azyl. Půl roku jsme se neviděli, pro děti jsme byli skoro jako exotická zviřátka :D Šťastné setkání :) Jaké štěstí jsme měli, že jsme se rychle našli, jsme zjišťovali vždycky, kdy jsme na Tokyo Station potřebovali přestoupit nebo jen vystoupit. Největší stanice v Tokyu, milion vchodů a východů, obrovská spleť chodeb a milion pater. Všechno perfektně značené, neztratíte se, pokud víte, kam se chcete dostat. Ale najít tam člověka, když pořádně nevíte ani, kde jste? Ale my máme vždycky štěstí :)\nUjišťovali jsme všechny, že sice jsme unavení, ale rozhodně nepotřebujeme jít odpočívat, že na spaní bude dost času, až budeme zpátky v Čechách. Společně jsme se přesunuli do parku Ueno, kde byla obrovská koncentrace právě kvetoucích sakur (říkám, že máme štěstí. Letenky booklé půl roku dopředu a trefíme se zrovna do toho správného okamžiku) a Japonců oslavujících, piknikujících v deseti stupních na tenkých plachtách na zemi, bez bot, údajně čekajících, až jim do pití spadne okvětní lístek z květů třešní.\nU šintoistických chrámů nebo i jen menších svatyní si můžete za určitý obnos (zpravidla 100 nebo 200 yenů, tj. asi 20, resp. 40,- Kč) vhozený do kasičky vedle vytáhnout (nebo jiným náhodným způsobem získat) věštbu omikudži. Pokud se vám líbí, necháte si ji, pokud nejste spokojeni s tím, co vám říká, přivážete ji na k tomu určené místo. Japonci věří, že se tak předpověď nevyplní. I já jsem si dvě věšby za svůj pobyt musela koupit, mám podobné věci ráda. Obě byly pro mě dost pozitivní, takže se mnou odcestovaly domů.\nParkem jsme prošli k tržišti Ameyoko, úzké uličce plné stánků se vším, co si jen dokážete představit, od ovoce, přes čerstvé ryby a další mořské potvory, kosmetiku, oblečení, boty až po menší elektroniku. My jsme dostali chuť na ovoce na tyčce, ananas i meloun byly výborné. Jako vlastně všechno ovoce a zelenina, které jsme v Japonsku jedli.\nNa večeři jsme se jakožto milovníci evropských asijských bister těšili. Vybrali jsme si příjemnou malou restauraci v jedné z ulic křižujících tržiště. Ačkoli jsme byli několikrát varováni, že jídlo chutná jinak, nečekali jsme, že bude chutnat TAK jinak. Tak špatně. Tak jako dobře uleželé akvárium. (nebo tak si aspoň chuť a pach shnilýho akvária představuju :D). V jídle jsem konzervativní a asi pořád dost vybíravá, i když proti tomu, co jsem (ne)jedla jako dítě, je to milionkrát lepší. Asi jsem vlastně ani nemohla čekat, že mi něco chutnat bude, Japonsko je známé obrovským zastoupením ryb a mořských plodů v jídle a já ani Tom na tyhle věci nejsme. Naše smůla. Když Honza s Janou dojedli a konstatovali, že to bylo moc dobrý, trochu jsme začínali tušit, jakým směrem se bude ubírat naše stravování. Mekáč naštěstí chutná všude stejně (pozor, KFC rozhodně ne! :D).\nAbych úplně nekecala, Tomášovy tenké pálivé nudle (schované v té „vodě“) byly celkem fajn. Ale další dny už se nám nepovedlo na nic podobného narazit a někdy třetí den jsme snahy o kupování (a následné nejedení) jídel opustili.\nByt se nachází na Odaibě, jednom z uměle vytvořených ostrovů v Tokyo Bay. Dovezl nás tam z centra skrz dominantu zálivu – Rainbow Bridge – vlak bez řidiče, jehož trasa se jmenuje Yurikamome Line. Tím, že ve vlaku úplně chybí kabina řidiče, můžete sedět přímo u čelního skla. Jestli jednou dáme dohromady pár videí, která jsme za náš pobyt natočili, určitě tam nebudou chybět ani tyhle záběry. Zatím jsem našla alespoň fotku pořízenou kousek od „naší“ zastávky Fune-no-Kagakukan.\nKolem půlnoci upadáme do mdlob a nemáme ani stažené fotky do počítačů. A to jsem si naivně myslela, že každý večer napíšu blog, dokud máme všechno v živé paměti. No way.\nMarch 10, Sunday\nPosted by cassidy | Posted on 10-03-2013\nPáteční fotoodpoledne s Terkou u řeky zakončené dortíkem a chlebíčkem (k MDŽ, nějak si to ospravedlnit musíte :D) v cukrárně.\nPosted by cassidy | Posted on 02-03-2013\nCategory : actions, life, photos, travels\nUpozornění 1: Tenhle post je vážně picture-heavy, pokud se vám začal načítat a jste třeba na mobilu, s mobilním internetem a hodně omezenou FUPkou, rychle to stopněte :D\nUpozornění 2: Pokud jste se sem dostali náhodou třeba z vyhledávače a zajímají vás klasické londýnské turistické zajímavosti a památky, víc k užitku vám bude pravděpodobně tenhle post z mojí první návštěvy anglické metropole ze srpna 2011. Nic vám ale nebrání trávit čas i nad tímhle, rozhodně neříkám, že tenhle výlet byl nějaký horší nebo méněcenný, to vůbec! Jen byl už trochu jiný.\nOd chvíle, kdy jsem zbavila poslední zkoušky zimního semestru, jsem trávila dny a noci prací na jednom větším projektu, který mi toho dal hodně, ale dal mi hlavně hodně zabrat :D Dny utíkaly jeden za druhým, splývaly dohromady a najednou bylo čtrnáctýho února, poledne. Ještě vyměnit libry, místo valentýnské večeře valentýnský oběd s láskou mojí, narychlo něco naházet do kufru, do poslední chvíle před odjezdem pořád u počítače, ještě teď se cítím provinile za to, že jsme nemohli nic zajímavějšího podniknout. Před sedmou odjezd na letiště, kde už čekala Zuzka (cestou v autě jsem se s vámi ještě stihla rychle rozloučit z telefonu, jedna rychlá fotka, aby Tom stihl odjet z parkoviště bez placení. Ani jsme nemrkly a už letíme.\nVlastně ne tak docela, když nad tím teď přemýšlím a vzpomínám, ono to asi jen uteklo, protože jsme byly hodně zaneprázdněný hledáním automatu za zipový sáček správných rozměrů, ale po půlhodině jsme zjistily, že v celém terminálu 1 je zrušili. Aha. Fajn, naštěstí i Zuzčin větší prošel. Taky jsme měly bojový úkol importovat litr finský za 300,- Kč, nevím, jak to Natálička dělá, ale taková se sehnat nedá :D O stovku dražší jo, co už, hlavně, že byla, viď. Pak ještě nějaký incident pozemního personálu se zapáchající paní s image bezdomovkyně, která místo jednoho povoleného uzavíratelného příručního zavazadla mě dvě obří igelitky a nakonec vážně neletěla, moje rám-unfriendly pípající boty… A teď už fakt letíme!\nAsi po dvaceti minutách, možná půl hodině se na mě Zuzka otočí s FAKT ŠÍLENÝM výrazem v obličeji, úplně jsem myslela, že minimálně padáme prostě, něco příšernýho, že se muselo stát… A ono fakt! Na moje: „COJE?!“ odpovídá: „Luci, nelekni se…“ a ukazuje na cosi nad mojí hlavou, ááá. Pomalu tím směrem stáčím oči, fakt nevím, co čekat, a realita je možná ještě horší, než jsem si dokázala představit XDDDDDD Nad mojí hlavou, opřenou o mojí opěrku, má chlap, co sedí na sedačce za mnou, opřenou ruku tak, že dlaň a prsty visí fakt pár centimetrů nad mými vlasy. Ale JAKOU ruku! Malou, červenou, oteklou, se špínou za nehty a chybějícím prstem.. Pamatujete na Scary Movie? Fakt od ní neměla daleko, pomoc!!\nZbytek letu trávím opřená čelem o sedačku přede mnou a snažím se na to nemyslet XDDDDDD\nNoční „kdesi v Anglii“ (myslím, že Londýn tohle ještě nebyl)\nPřistání v pořádku, všechno ostatní taky v pořádku, až na nepatrný detail, kdy chvilku před zastavením stevard zamlumlá (snad schválně potichoučku a rychle, abychom mu co nejhůř rozuměli), že jsme přiletěli na špatný terminál a že jako sorry. Hm, ok. Původně jsem si říkala, co budeme tu hodinu, kterou máme „rezervní“ na letišti před odjezdem vlaku do centra, dělat. Já vám řeknu, co jsme dělaly. Běžely jsme. Běžely jsme dlouhatánskými letištními fakt dlouho, krom chvíle čekání na pasovou kontrolu celou dobu. S kuframa. Přilítly jsme k automatům pro výměnu rezervace za opravdové jízdenky pár minut před odjezdem vlaku, vyzvedly je, absolutně vyčerpané a hladové nasedly a… jely :) Ale bylo to dramatický.\nDíky bohu za nonstop Starbucks na St. Pancras, jedinýv 0:55 otevřený obchůdek a jejich vajíčkové sendviče, jinak bysme fakt nepřežily. Sedm hodin vzhůru a bez jídla, to je zrovna pro nás dvě.. Horor! :D V dálce jsme zahlídly Lukáše, který nás vyzvedával, se ale zrovna otočil a odcházel někam pryč, Zuzka musela běžet a já hlídala kufry :) Proplížili jsme se všichni k Lukymu, chvíli jsme mu tloukly nějaký klíny do hlavy a po druhý hodině odpadli.\nRáno jsme chtěli vstát brzo, Lukáš musel kolem poledne do školy, tak abysme si ho stihly trochu užít. Cestou jsme si koupili snídani jen tak do ruky, se Zuz jsme si nabily deset liber na Oyster karty, protože jsme se shodly, že lítačku bysme neprojezdily, a pak už jsme pomalu vraceli ulicemi a parky kouzelnými v ranní mlze prosvícený zimním sluníčkem se směrem St. Pancras a tím pádem také King’s Cross, protože jsem ze svojí první návštěvy Londýna neměla obligátní fotku z cesty do Bradavic, žejo. A to nejde. Musí být ;) (Fakt jsem po ní dětinsky toužila a jsem ráda, že mě tam vzali, i když už oba svojí měli. Takže díky, kamarádi!)\nSprávný směr, už se to blíží!\nPánové v nádražáckým, co fotili fotky k zakoupení v nedalekém HP shopu, mi ještě půjčili nebelvírskou šálu, nemilujte je <3\nAnglická snídaně k obědu :)\nLukáš nás nasměroval na British museum a na další dva dny jsme se rozloučili. Moc dlouho jsme nevydržely, měly jsme neskutečně těžký kabelky a kabáty v rukou a všechno, Lukáš nám totiž řekl, že prostě na dvě noci nemůžeme jet nikam s kufrem, že prostě se nám to musí vejít do něčeho menšího. Chvílema jsme ho za to trochu nesnášely, ale pravda, že představa kodrcání se s kufrem celý den taky není úplně sympatická. Asi měl pravdu. Prošly jsme jen pár expozic, British museum je tak obrovské, že i po týdnu byste pořád nacházeli nové věci :) Musím říct, že mi bylo sympatické, jak takhle instituce funguje, žádné fronty u vstupu, žádné vstupné, žádná kontrola, všichni návštěvníci si proudili dovnitř a ven, jak jen se jim zachtělo. Před muzeem jsme potkaly milého postaršího Brita odněkud víc ze severu země, který čekal na svou manželku, dal se s námi na chvíli do řeči a vděčíme mu za tuhle – další typicky turistickou – fotku, bez které ale z Londýna prostě přijet nemůžete :)\nTahle busta je naše nejoblíbenější dílo. „Probably Julius Caesar.“ Pobavili :)\nVěděly jsme, že bysme se pomalu měly pořád přibližovat Victoria Coach Station, odkud nám měl jet ve čtyři hodiny autobus do Andoveru, kde nás už měla vyzvednout Nat. Protože jsme na mapě viděly, že jsme jen kousek od Oxford Street, uznaly jsme za vhodné jít tamtudy spíš, než se proplétat bočními uličkami. Jenže tam nastal problém. Nenápadný malý vchod hlásající Primark. Hoši, Zuzka neznala Primark. Asi si to teď dokážete všichni představit :D Protože jsme byly úplně někde jinde, než tam, kde se nacházel obrovský Primark, do kterého jsme chodily s Annick a já neměla nejmenší tušení o tom, že jsou na Oxford Street dva obří Primarky, říkám jí, že to je asi nějakej maličkej jen, tak že se tam jen rychle podíváme, aby věděla, na co se těšit. Houby maličkej, byl to jen nějaký úplně nejskrytější a nejzapadlejší vchod do jednoho z těch obrovských a jeden z důvodů, proč nám málem ujel autobus za 30 liber :D Dalším z důvodů bylo to, že sakra ta třiasedumdesátka, kterou jsme si strašně naplánovaly dojet na Victorii, prostě nikde nestavěla. Obtěžkány papírovými taškami jsme doběhly na Coach Station, o které jsme samozřejmě neměly tušení, kterým směrem od Victorie se nachází, úplně za minutu dvanáct. Teda čtyři. Tohle bylo ještě o něco víc o chlup, než ten vlak o den předem. Ale zase jsme to zvládly. Dvě blondýny, víte, my jsme prostě neohrožený. Další vzrůšo.\nDalší den, dalších sedm hodin, co jsme se nestihly najíst. Ruce se nám fakt klepaly vysílením, když jsme do sebe cpaly sendviče čapnuté pár hodin předtím v Prêt á manger. Zuzka je nejšťastnější člověk, že všechny dlouhý cesty prospí, já jsem za to měla možnost vidět několik vzletů letadel z Heathrow úplně z první řady, runway byla jen pár desítek metrů od silnice, kde jsme projížděli. Nechala jsem se trochu vystresovat Natálijí, která ještě hodinu před naším příjezdem myslela, že je na poslední chvíli bez auta. Viděla jsem „buňky“, samostatný ufo vozíky, co jezdily kolem letiště, a stihla vymyslet spoustu důvodů, proč tam jakože takovýhle nadpozemský věci jezdí :)\nAutobus zastavil, začaly jsme se sbírat, přeci jen jsme byly trochu obalenější a šlo to možná trochu pomalu, ale psychicky jsem se připravovala na nějaký opičky při výstupu z busu, co jsem slíbila Nat do její únorový videochallenge, když najednou ona proti nám v uličce a něco rukama mává na řidiče, prý už zavíral dveře a kdoví, kde bysme skončily, kdyby ona neskočila dovnitř a nezasáhla, hero dne! „Nemáte tam nějaký dvě blondýnky z Čech, pane?“ Měl :)\nPrvní co, že jí vlezu za volant :D Za volant jejího nádhernýho bílýho auta, těžká závist, těžká. Ze začátku je to fakt divný. Večeře u Mekáče. Že u nás McBites ještě nemáme? Moc často u nás do McDonalds nechodím, ale myslím, že ne. Dobrý to je.\nNemáme dost. Přemýšlíme, kam vyrazit, naše možnosti jsou značně omezený absolutní absencí vysokých podpatků a krátkých šatů v našich víkendových zavazadlech. Bez toho by nás prý nikam tancovat nepustili, proto jsme si na chvíli sedly v takovým stylovým baru v Andoveru, Red Bridge. (Když jsem později viděla i holky v baru, takovýhle věci na sebe prostě vůbec nevlastním! Jako ani v kabelce, ani v kufru v Londýně, ani doma.. Většina jich byla oblečená tak, že bych se hodně bála o zdraví, možná i život, v tomhle vyrazit u nás. A ještě do hospody. Ale shodly jsme se na tom, že je fajn, mít kam si vzít boty v designu americký vlajky na odhadem 17 cm podpatku, kraťasy uprostřed zimy a plesový šaty i jinam, než na ples. I když to občas vypadá trochu bitchy. Nicméně Britům jsme se očividně líbily i bez podpatků a nadprůměrně zahalený, potěší.) Večerní punkovej photoshoot čítající dvě fotky, který asi nesmíte vidět :D\nVstáváme zas brzo, Natálka má slíbený nějaký fotky a hladovou mě někam vede, že jsou tam nějaký super vintage dveře. Úplně prostě přes silnici naproti zřícenina nějaký asi hospodářský budovy, trosky, propadaná střecha, obvodový zdi skoro pryč, ale na druhou stranu spousta zachovalých věcí, sametový židle, dveře s loupající se barvou, starý vedení elektřiny a všude od zbývajících trámů, jakože od stropu, visí provázky a kabely, věci, který prostě nepochopíte. Na focení ráj! Sice svítí sluníčko, ale zima je neskutečná, po ránu věřím, že bylo k nule, musely jsme jednat hodně rychle.. Přesto výsledek povedenej, avšak zase nic pro úplný odhalení světu ;)\nZa to jsme dostaly boží snídani. Zabiják Natálije všechno míchá nožem a já z toho mám husí kůži celej zbytek rána :D Nebezpečí úrazu a zvuk, kterej vydával nůž v kombinaci s porcelánovou miskou, hrncem, pánví, na tohle jsem fakt slabá povaha :)\nJoey se první večer trochu netvářil, ale pak zjistil, že my jsme ti lidi, co hladí, a určitě po nás ještě teď pláče :D\nKouzelný místo :) Určitě jedna z nejoblíbenějších fotek.\nPřed obědem nabíráme Lůcu a vyrážíme směrem Stonehenge, místo, které jsem si přála vidět už odmala. Trošku zklamání proti kouzelným fotkám i internetu, Stonehenge se nachází na oplocené louce mezi dálnicí a rychlostní silnicí a blízko ke kamenům se dostanete snad jen dvakrát ročně… Ale i tak jsem moc ráda, že jsem se sem podívala, určitě to i tak stojí za to, i tak to má svou atmosféru :)\nPřesunuly jsme se do Salisbury, pěkného městečka s klasickou anglickou architekturou a krásně upraveným komplexem okolo katedrály.\nPrvní odlovený pán bohužel nepochopil, že když chceme fotku s katedrálou, že opravdu myslíme celou katedrálu, ne jen výřez několika oken, naštěstí po chvíli se objevila stejná asijská rodinka, se kterou jsme si navzájem pořizovali snímky u Stonehenge a všechno bylo zachráněný :)\nPoctivá párty příprava :D\n„No, naši mi dali německý jméno, aby mi to ladilo k německýmu příjmení.“ „Co? Peréz nezní zrovna německy..“\nNat veze navečer na otočku rodinu na letiště, odlétají na dovolenou a dům máme jen pro sebe. Vrací se s výborným asijským jídlem a akorát včas na párty. Ještě mezi tím někde máme všichni šílenej šok z toho, že hostmum si zapomněla pas, protože leží u počítače a letadlo odlítá někdy během následující půlhodiny.. Ona má dva, aha :D Nat s Lůcou říkaly, že to bude párty, jakou jsme nezažily.. Jako tohle, to jsme fakt nezažily XDDDD Nechcete vědět ani.\nOpět se utvrzuju v tom, jak strašně miluju tu její láhev na horkou vodu, co se bere do postele <3\nVstáváme zase hodně brzo, moje asi čtrnáctá noc za sebou, kdy jsem se nevyspala fakt do sytosti. To nemám šanci dospat už nikdy :D Ale na odpočívání není čas, musíme toho ještě v životě stihnout strašně moc :) Nejde nevyužít příležitost, vracíme se fotit na místo, kde jsme byly už přechozí den, tentokrát využít naše nový šaty, co jsme si strašně originálně se Zůzou koupily obě, a pořídit nějaký společný fotky.\nStrašně vtipná fotka. By člověk snad věřil, že fakt cvičí :D\nA výsledek. Berte to s rezervou, docela konkurujeme fotce ségry s jednorožcem (vy jste ji vlastně asi neviděli, co?), tohle je fakt spíš vtípek, než cokoli jinýho, ale vážně jsme se pobavily, takhle v mrazu :D Trampolína je jeden nejlepších vynálezů ever, fakt, takovej pocit štěstí, když lítáte..\nJeště projít Andover, který jsme viděly jen v noci.. Pár obchodů, kafe v Costě, místní katedrála, a pomalu byl čas začít se připravovat na cestu zpátky do Londýna.\nA že příprava se vyplatila. Neboť nedisponujeme ani navigací, ani pořádnou papírovou mapou, jsme odkázány fakt skoro jen samy na sebe. Tři ženský v autě, první hodina cesty autem po dálnici, pohodička.. Ještě se stavujeme na menší nákupy v Basingstoke („It’s 53.23, please,“ holky jednohlasně: „Ježiš chudák…“ XDDDDDD), na jídlo, a máme se fakt fajn. Posledních dvacet kilometrů Londýnem, to už jsme byly trochu ve stresu. Cosi na papíře bylo fajn jako kontrola, ale zdaleka ne dostačující. Cosi v telefonu se tvářilo jako navigace, ale bohužel to byla jen těžko ovladatelná mapa s vyznačenou cestou a když jsme měly hodně štěstí a často jsem ji refrešovala, ukázala nám i, kde se cca nacházíme. Bez internetu v mobilu jste dneska ztracení. Když nejste my :D My jsme totiž dojely po hodině a půl střídavě v kolonách a střídavě na fakt rychlých úsecích bez ztrát na životech a absolutně bez zaškobrtnutí až k Lukymu před dům, HA. Ale vybavujete si takové ty pětiproudé silnice, kruháče, a milion sjezdů a nájezdů v několika „patrech“ z amerických filmů, u kterých nechápete, jak tohle někdo může dát a říkáte si, že tam byste se nikdy nechtěli ocitnout? Tak přesně tohle všechno jsme musely projet XD Gratulujem si, fakt že jo.\nLukáš měl být kolem sedmý doma, chlapec u vchodu na čipové přívěsky nás ochotně pouští dovnitř, tak co bychom ho tahaly z bytu, plánujeme ho překvapit a zaklepat na dveře. „Recepce, jo, tý jsem si včera vůbec nevšimla..“ „Zuzi, já si myslim, že včera jediný, na co jsme myslely, bylo jídlo, to jsme asi nevnímaly.“ Třetí patro nevypadá moc povědomě a kolem výtahu prochází černá gorila, hlídač. Asi čas zavolat Lukášovi.. „Lukáši, prosimtě, jaký máš číslo bytu?“ „53? Tady je to jen do padesát dvojky a pak až asi padesát sedum..“ „A kde proboha jste?“ „Čekáme u tý černooranžový sedačky za recepcí, kdy tu budeš?“ „Tyvole, kam jste to vlezly?!“ AJ. Adresa, kterou nám dal, byla k hlavnímu vchodu do budovy, vchod k jeho bytu byl za rohem… Když ty dveře a ten čip vypadaly úplně stejně, jako ve čtvrtek :D On normálně by to nebyl průser, žejo, běžně neděláte nic špatnýho. Jenže tohle jsou nějaký studentský byty, nádherný, nový, na skvělým místě, ale s jednou podmínkou – žádný návštěvy přes noc. Strašně nenápadný nafukovací dvojlůžko schovaný za závěsem, strašně nenápadný my pod neustálým dohledem kamer. Ten chlap vypadal, že by byl schopnej nás zamknout do nějakýho kumbálu a nechat nás tam umřít hlady / brutálně zavraždit / cokoli hororovýho jen vymyslíte, fantazie na plný obrátky :D\nJestli „tamto“ nebylo na Lukáše moc, po tom, co trváme na tom , že mu ukážeme, co všechno krásného na sebe jsme si koupily, nás už musí fakt nenávidět XDDDDD Vždycky je vidět ta úleva, když náhodou všechny tři najednou na pár vteřin zmlkneme :D Ale jinak byl určitě rád, že nás vidí! Jinak bysme přece už neměly pozvánku na příští rok :)\nNatálije vyměkla a už nechce spát s Lukášem v jeho posteli, což znamená nás tři na nafukovacím dvoulůžku. „Když si všechny lehneme na stejnej bok, tak se nebudeme dotýkat.“ Všichni víte, jak tyhle nafukovací matrace fungují. Za dvě hodiny jste všichni sesunutí uprostřed ať chcete, nebo ne. Další výživná noc :D We don’t care, kdo potřebuje spát.\nRáno nás čekala další bojovka. O víkendu se parkování neplatí, ale do půl devátý ráno muselo auto zmizet, buď jsme tam nesměli parkovat vůbec, že to bylo jen pro lidi, co tam bydlí, nebo za úplně šílený peníze, nevím teď přesně. Všechno parkování prostě za 30 liber na den a víc, což je celkem pálka. Vytipujeme si jako poslední záchranu obchodní centrum někde přes půl Londýna, 45 minut cesty, ale po zaparkování nám nějaký pán v garážích říká, že to je otevřené jen do deseti do večera, to taky není řešení, potřebujeme se toho auta zbavit nějak na celý dva dny, v kuse. Docela stres, nevíme moc, co budeme dělat a Lukáš se musí vracet do centra, do školy. My potřebujeme nějakej cukr, abysme měly sílu trochu racionálně uvažovat a přijít na nějaký nový řešení. Při čekání na otevření Sbux stánku v obchodním centru Zuzka chvíli něco ťuká do infopanelu a najednou je u ceny parkování za 24 hodin. Naděje svitla! Jdem se najíst, potom si informaci ověřujeme ještě u sekuriťáka… Takovej kámen ze srdce, nálada o 180 stupňů jinde během pěti vteřin. Fakt radost :D Z parkování. Z parkování v Londýně, na metru, a za 5 liber na celej den.\nA můžeme na výlet :) Jako všechny předchozí dny je nádherně, sice pořád celkem chladno, ale svítí sluníčko, rozepnutý kabáty jsou v pohodě, ideální podmínky na procházku Hyde Parkem. „Náhodou“ mám v tašce sáček oříšku, veverky nás milujou – jeden z cílů návštěvy splněn.\nTím dalším bylo mé přání najít sochu Petra Pana, která ale není v mapě a všichni se tváří, že ničem takovém v životě neslyšeli. Po třech hodinách bloumání bez úspěchu narážíme konečně na někoho, kdo ví, o čem mluvím, posílá nás ale „třicet minut rychlou chůzí“ zpět směrem, ze kterého jsme přišly. V tu dobu už fakt umíráme hlasy a žízní a… No, třeba to vyjde do třetice všeho dobrého. (Předloni s Annick jsme ho taky nevypátraly.)\nDefinitivně začínám sbírat fotky Natálijiných úchylek na moje nohy! Tohle bude už třetí :D\nVeverka, co stoprocentně v něčem jede, seděla nehnutě na tom sloupku, neskutečnej zásek. A najednou jí ruplo v bedně a neskutečnou rychlostí zmizela.\nV Kensington Gardens byly v plném proudu přípravy na londýnský fashion week, který začínal tuším hned následující den.\nPohled pro Téru :) Dorazil během dvou dnů, ale ostatní dva jsou pořád nezvěstné.\nMíříme do Notting Hill, cestou naštěstí konečně nacházíme nějaký jídlo. Nacházíme autobus, který (snad) pojede až do Camdenu. Máme krásnou vyhlídkovou jízdu a vzhledem k tomu, co všechno za úžasnosti vidíme venku v obchůdcích, jsme vážně rády, že jsme v autobuse, protože jinak by to bylo hodně drahý :D\nStory o řízkách pro Lukáše, jakožto jedinou věc, kterou si přál jako úplatu za ubytování, nechcete slyšet. Když to shrnu tak, že kdybysme v Marks and Spencer Food koupily ty už obalené a osmažené v krabici, byl by to nejlepší nápad večera, musí vám to stačit XDDDDDDDD\nTaky bylo pomalu na čase začít řešit to, že do příručních kufrů, které jsme vezly plné už cestou sem, prostě všechny nově pořízené věci nezabalíme ani náhodou. Lukáš do Čech lítá jen s batohem, takže i když zrovna letěl na víkend domů dva dny po nás, s tímhle nám nepomůže. Poslat balík a riskovat ztrátu / poškození / čekat třeba i několik týdnů na všechny ty krásy? Naštěstí u Easyjetu je možné doplatit si odbavení zavazadla i jen na zpáteční cestu, což jsme zjistily skoro náhodou, a bylo to nejlepší možný řešení, jak cenově, tak v tom, že věci budeme mít hned po návratu. Rozeply jsme „druhé patro“ mýho kufru, jako příruční jsem si vzala velkou kabelu a bylo po problému :) Sice to bylo i tak tip ťop, ale vyšlo to. Zase.\nVečerní občerstvení a hruškový cider <3 Offline dlužníček a Natálčino válečné umělecké veledílo.\nRáno jsme si s holkama prošly Camden, což jsme do té doby vůbec nestihly. Tržiště z bývalých stájí má atmosféru i skoro vylidněné v deset hodin dopoledne, umím si představit, jak zajímavý místo to musí být v odpoledních a večerních hodinách. Láska na první návštěvu :)\n… A pomalu byl čas říct si „Tak čááu, v létě!“ a rozdělit se. Mě jel po obědě autobus z Gloucester Place na Stansted, Natálku čekala cesta pro auto a pro její mamku na Heathrow a Zuzku ještě jeden bonusový den v Londýně.\nS extra šlehačkou při čekání na autobus.\nAby těch úspěchů v řízení nebylo moc (asi jsme se trochu přechválily), včera, asi po týdnu od naší cesty Londýnem, přišel tenhle dáreček :D Ale nás tam fakt zablokovali jako, vůbec jsme za to nemohly XDDDDDD\nKdyž jsme se se Zuzkou sešly dva dny na to ve škole, abysme si vyměnily zpřeházený věci, co jsme si navzájem vezly v kufrech, skoro jsme si poplakaly, jak moc bysme se hnedka vrátily zpátky. Výborný to bylo, hoši. Fakt. Díky za všechno :) Že teď měsíc nebudem mít ani za co si koupit oběd ve škole, koho to zajímá… Vždycky to nějak chvíli přežijeme s kontem čítajícím desítky / stovky korun, za ty zážitky to stojí ;)\nPosted by cassidy | Posted on 22-02-2013\nPo téměř dvou letech jsem vážně vyfotila 72 snímků mojí Dianou Mini a nadšeně běžela do fotolabu (i se zaseknutým převíjením filmu, opět). Miluju to překvapení! Při vyzvedávání fotek slečna v labu snížila mé očekávání na minimum slovy: „No, snad z toho Londýna máte i jiné fotky..“ :D O to větší mám radost, nedopadlo to vůbec tak špatně. Dokonce myslím, že počet úplně nepoužitelných (černých nebo bílých) snímků oproti předchozím filmům trochu klesl. A pár z nich mě vážně nadchlo! Podívejte se, kam se se mnou Diana za poslední dva roky vydala :) Tyhle jsou moje nejoblíbenější:\nNěkde na cestě v Rakousku 2012\nRoadtrip 2012 (Lignano)\nLondýn 2013 (Hyde Park)\nLondýn 2013 (Camden)


Praha: Rodinný pobyt v apartmánu + wellness | TRAVELKING\n( Celkem 54 hodnocení)\nRodinný pobyt v apartmánu\nZpříjemněte si den a zaplavte si v hotelovém bazénu\nVe vinném baru ochutnáte bohatství vinic z jižní Moravy\nHotelové wellness centrum láká k odpočinku\nKomfortní postele v Double room\nTriple room pro větší cestovatelskou skupinku\nLuxury room se vstupem na terasu\nFamily room je skvělá volba pro cestující rodiny\nKoupelna je součástí každého pokoje bez výjimky\nNekuřácká à la carte restaurace přímo v hotelu\nHotelový lobby bar je opravdu na úrovni\nRecepce vítá hosty velmi elegantním stylem\nRecepce ve sportovním centru hotelu\nVychlazená čepovaná i láhvová piva si vychutnáte i na terase\nHotelová posilovna se může chlubit skvělým vybavením\nPohled na hotel ve dne\nFOTO OD VÁS, Katka N.\nFOTO OD VÁS, Michaela Z.\nFOTO OD VÁS, Jiři B.\nDětský koutek a program\nDélka pobytu: 3 - 8 dní od 4950 Kč\nUbytování pro dvě osoby + děti do 10 let v apartmánu v Congress & Wellness Hotelu Olšanka ****\nSnídaně formou bufetu či servírované\nNeomezený vstup do bazénu pro všechny\nNeomezený vstup do fitness centra pro všechny\n1x denně vstup do Saunového světa pro všechny\nDětský koutek s odpoledním promítáním dětských filmů\nDětská diskotéka každou sobotu\nSleva na vstup do JumpParku Jarov\nPo zakoupení pobytu si rezervujte termín u ubytovacího zařízení (rooms@hotelolsanka.cz, +420 267 092 202). K závazné rezervaci je potřeba uvést číslo kupónu. Nástup na pobyt je možný pouze s platnou rezervací a při nástupu je nutné prokázat se vytištěným kupónem.\nVstup do wellness centra není možný 24.12.2021, ostatní dní dle otevíracích hodin.\nDítě do 9,9 let zdarma - včetně přistýlky a polopenze (dětské menu).\nDítě do 14,9 let 550 Kč/noc - včetně přistýlky a polopenze (dětské menu).\nDítě do 17,9 let 1 000 Kč/noc - včetně přistýlky a polopenze.\nOsoba nad 18 let 1 000 Kč/noc - včetně přistýlky a polopenze.\nMaximální kapacita apartmánu je 4 osoby včetně dětí.\nParkování za poplatek 400 Kč/noc.\nSváteční příplatek (28.9.2021, 28.10.2021, 17.11.2021, 26.11.2021 - 28.11.2021, 3.12.2021 - 5.12.2021, 10.12.2021 - 12.12.2021, 17.12.2021 - 19.12.2021, 24.122021 - 26.12.2021) 200 Kč/pokoj/noc.\nPokud si přejete změnit rezervaci, kontaktujte ubytovací zařízení na rooms@hotelolsanka.cz, +420 267 092 202 nebo naši zákaznickou podporu.\n(Katka N. - Česko )\nHodnocení napsáno: 15. 5. 2022\nVse co bylo v kuponu uvedeno, to jsme obdrzely, damska jizda super, nejlepsi wellness, vrele doporucujeme!!!\n(Dagmar B. - Česko )\nSkvělý personál i jídlo.\n(Daniela V. - Česko )\nPro 2 osoby Snídaně Bazén a saunový svět\nPobyt v Praze nikdy nebyl pohodovější a luxusnější. Vydejte se do Congress & Wellness Hotelu Olšanka **** s celou rodinou. Ubytováni budete v pětilůžkovém apartmánu a až 2 děti do 10 let mají pobyt zdarma! Užijte si chutnou polopenzi i neomezený vstup do wellness s bazénem a saunami. Na děti tu čeká dětský koutek i diskotéka.\nVychutnejte si kouzelnou atmosféru historického srdce Evropy z Congress & Wellness Hotelu Olšanka ****. Hotel je umístěn na klidném místě pod Žižkovskou televizní věží, moderní dominantou Prahy. Přímo před hotelem je zastávka MHD, odkud jste za pár minut v historickém centru, na Václavském náměstí nebo u Národního muzea a dalších nádher našeho hlavního města.\nUbytováni budete v troj nebo čtyřlůžkových pokojích, případně v prostorném pětilůžkovém apartmánu s komfortními postelemi, které jsou vybaveny LCD televizí se satelitním příjmem, vysokorychlostní bezplatnou WiFi, trezorem, stolem s židlí, telefonem s přímou volbou, koupelnou se sprchovým koutem a fénem.\nPřímo v hotelu naleznete nekuřáckou à la carte restauraci se širokým výběrem nejrůznějších jídel, lobby bar, vinný bar či pivní terasu.\nSoučástí hotelu je velké sportovní a wellness centrum, které zahrnuje mimo jiné bazén s hodinami aqua aerobiku, kurty na badminton, stolní tenis, fitness centrum, saunový svět, masáže a kadeřnictví.\nPobyt v ubytování Congress & Wellness Hotel Olšanka **** má průměrné hodnocení 4.3/5. Zákazníci si nejvíce chválí: Lokalita hotelu, Služby hotelu, Personál\nKolik stojí pobyt v ubytování Congress & Wellness Hotel Olšanka ****?\nCongress & Wellness Hotel Olšanka **** nabízí různé varianty pobytů se službami - cena je od 4 950 Kč.\nJe možné ubytování Congress & Wellness Hotel Olšanka **** navštívit s domácím mazlíčkem?\nJe v ubytování Congress & Wellness Hotel Olšanka **** k dispozici bazén?\nJaká jsou zajímavá místa v okolí ubytování Congress & Wellness Hotel Olšanka ****?\nV okruhu 20 km od ubytování doporučujeme navštívit tato zajímavá místa a oblasti: Praha, Zoo Praha, Aquapalace Praha, Tančící dům, Václavské náměstí


Elektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Lavender) | Ejuice.cz\nJste zde: Elektronické cigarety > Elektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Lavender)\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Lavender)\nKód produktu: SN-Ecig-4246\nUšetříte: 150 Kč (13%)\nVaše cena 1049 Kč vč. DPH\n- Joyetech ObliQ Pod\nElektronická cigareta Joyetech ObliQ Pod Kit\n- Originální zpracování, možnost regulace výkonu, podpora rychlého dobíjení USB-C\nVýrobce Joyetech představuje novou elektronickou cigaretu typu pod s netradičním designovým zpracováním a řadou užitečných výhod pro každodenní využití. Hlavní předností je integrovaná baterie s velkou kapacitou, podpora rychlého dobíjení, možnost regulace výstupního výkonu a perfektní ergonomie celého zařízení. Právě díky zaoblené konstrukci těla a rozměrům 85 x 42 x 22,6 padne tato e-cigareta perfektně do ruky. V těle se nachází zabudovaný čip Avatar.AI pro co nejlepší výsledky při vapování a pro pohodlné ovládání celého zařízení. Díky inteligentnímu čipu lze regulovat výstupní výkon v rozmezí 5 - 60 W.\nO hladký chod se postará integrovaná baterie s kapacitou 1800 mAh. V případě potřeby dobíjení potom jednoduše připojíte kabel USB-C a dobijete proudem až 2 A. Dobíjení je tak nesmírně rychlé. Joyetech ObliQ Pod Kit je elektronická cigareta typu pod, v její vrchní části se tak nachází cartridge pro e-liquid s objemem 3,5 ml. Cartridge je kompatibilní se žhavícími tělísky z řady Joyetech EZ. Dvě tělíska z této řady najdete v balení. První nabídne odpor 0,4 ohm a využití pro utaženější DL potah. Druhé tělísko disponuje odporem 0,8 ohm a je ideální pro MTL. Joyetech ObliQ Pod Kit tak dokáže oslovit naprosto každého vapera, od naprostých začátečníků, až po pokročilé uživatele.\nRozměry: 85 x 42 x 22,6 mm\nMateriál: zinková slitina + sklo + PCTG plast\nJoyetech ObliQ Pod Kit je originálně zpracovaná e-cigareta s moderním a futuristickým designem. Zaoblené hrany dodávají perfektní ergonomii. Díky tomu se pohodlně používá a snadno drží v ruce. Díky rozměrům 85 x 42 x 22,6 mm také skvěle padne do kapsy. K dostání je hned v šesti moderních barvách.\nIntegrovaná baterie 1800mAh\nUvnitř těla se nachází integrovaná baterie se solidní kapacitou 1800 mAh, která se postará o hladký chod zařízení a rychlý náběh žhavení. Samozřejmostí je potom celá řada bezpečnostních ochran baterie pro bezpečné užívání. Najdete zde například ochranu proti zkratu, nebo proti přebití a podbití baterie.\nVýkon až 60W\nV přední části se nachází ovládací panel tvořený spínacím tlačítkem, velkým displejem a dvěma regulačními tlačítky. Na displeji si pohodlně nastavíte potřebný výkon v rozmezí 5 - 60 W. Celé nastavení je nesmírně rychlé a snadné, s e-cigaretou si budou skvěle rozumět zejména začátečníci a nenároční uživatelé.\nUSB-C pro rychlé dobíjení\nVe spodní části najdete konektor typu USB-C pro dobíjení integrované baterie. Díky tomuto novému typu konektoru je zaručeno rychlé a efektivní dobití baterie proudem až 2 A. Při použití vhodného a kompatibilního dobíjecího adaptéru je možné baterii dobít už za 60 minut.\nCartridge s objemem 3,5ml\nVrchní část je opatřena praktickou cartridgí na e-liquid. Do ní můžete pomocí vrchního plnícího systému doplnit až 3,5 ml e-liquidu. S touto kapacitou si poradí s mnohahodinovým intenzivním provozem bez potřeby dalšího plnění. Vnitřní konstrukce cartridge se navíc postará o prokreslenou chuť každého e-liquidu.\nŽhavící tělíska Joyetech EZ\nCartridge modelu ObliQ Pod je kompatibilní se žhavícími tělísky z rodiny Joyetech EZ. V základním balení najdete rovnou dvě tělíska z této řady. První z nich disponuje odporem 0,4 ohm a je vhodné pro utaženější DL potah. Druhé tělísko nabídne odpor 0,8 ohm a najde využití na klasické šlukování (MTL). Možnosti jsou tak skutečně obrovské.\n1x baterie Joyetech ObliQ Pod (1800 mAh)\n1x prázdná cartridge Joyetech ObliQ Pod (3,5 ml)\n1x žhavící tělísko Joyetech EZ (0,4 ohm)\n1x žhavící tělísko Joyetech EZ (0,8 ohm)\nVýstupní výkon až 60 W\nRozměry 85 x 42 x 22.6\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Black Ro...\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Blue Orc...\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Modern R...\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Obsidian...\nElektronická cigareta: Joyetech ObliQ Pod Kit (1800mAh) (Tropical...\nNáhradní cartridge pro Joyetech ObliQ Pod (3,5ml)\nLahvička Chubby Gorilla V3 (100ml) (Transparentní)\nElektronická cigareta: Joyetech eGo AIO (Limitovaná edice) (1500mAh) (Bílá)\nElektronická cigareta: Joyetech eGo AIO (Limitovaná edice) (1500mAh) (Šedá)\nElektronická cigareta: Joyetech eGo AIO (Limitovaná edice) (1500mAh) (Černá)\nPříchutě ProVape Warriors S&V dárkové balení 6x20ml\nPříchuť LIQUA Mix&Go: American Blend (Americká tabáková směs) 12ml\nPříchuť LIQUA Mix&Go: Bright Tobacco (Virginská tabáková směs) 12ml


Squatting jako inspirace a akce proti evikcím (Československá anarchistická federácia)\n691 zhliadnutíverzia pre tlač\nSquatting jako inspirace a akce proti evikcímPřinášíme další z příběhů o squattingu na jihu Evropy, kde začínají celé rodiny řešit hrozbu bezdomovectví obsazováním prázdných domů. V předešlých článcích jsme informovali o Nuova Periferia Polivalente, obsazeném sportovním centru v italské Pise, a o Corrala de la Vecinas la Utopia, novém bytovém komplexu ve španělské Seville, který se stal útočištěm více než 40 rodin.\nV polovině června došlo v Seville k obsazení dalšího domu, poté co lidé napochodovali před místní zastupitelstvo se seznamem požadavků, mezi nimiž nechyběla ani legalizace squattingu. Odtud se následně vydali do centra města a za bílého dne několik z nich vybouralo palicemi zazděný vchod opuštěného domu, zatímco ostatní lidé zablokovali silnici. Do domu, který byl několik let prázdný, se nastěhovalo pět rodin. Jednalo se o lidi, kteří byli předtím v Corrala de Vecinas la Utopia požádat o pomoc. Squat je ale již plný, a tak se inspirováni tímto projektem sami zorganizovali a obsadili byty v centru. V jejich úsilí jim bylo nápomocno místní Hnutí 15. května (15M).\nVIDEO z obsazování domu v Seville:\nSolidarita se sousedy\nVedle squattingu je dalším řešením hrozícího bezdomovectví aktivní solidarita a obrana sousedů před vystěhováním z jejich domovů, a to i když je třeba čelit při tom policejnímu násilí.\nNásledující video přibližuje evikci v Coronil, vesnici v provincii Sevilla ve španělské Andalusii. Juan, otec rodiny, která žije v tomto domě, je nezaměstnaný zedník. Rodina s dvěma dětmi nebyla schopna platit hypotéku, protože přišel o práci. Proběhlo několik pokusů vypudit tuto rodinu z domu, ale na její obranu se vždy postavilo 70 až 100 lidí, kteří vlastními těly bránili soudnímu vystěhování, včetně sousedů, aktivistů 15M a dělníků organizovaných v zemědělských odborech SAT. Na plakátech, které můžete vidět v oknech domů v okolí, stojí: „Vaši sousedé jsou s vámi“. Plačící žena, kterou ostatní drží, je matka rodiny. Plataforma de Afectados por la Hipoteca\nJednou z iniciativ, která se ve Španělsku rozšířila poté, co hnutí 15M upustilo od obrovských sněmů na náměstích a začalo působit více na lokální úrovni v jednotlivých čtvrtích, je Plataforma de Afectados por la Hipoteca (Platforma pro oběti hypoték, PAH). Nyní tato platforma působí i na mnoha vesnicích, například právě v Andalusii, a tvoří ji vedle aktivistů zejména místní lidé ze sousedství. PAH se od roku 2009 věnuje podpoře lidí, jimž hrozí vystěhování, a organizuje na jednotlivých místech blokády evikcí. Úřady se snaží hnutí kriminalizovat udělováním pokut za bránění soudnímu výkonu a lidé podporující své sousedy čelí často policejnímu násilí (ZDE). Přesto se platformě daří a úspěšně již zabránila desítkám exekucí (ZDE).\nDemonstrace PAH proti bankám ve městě Terrassa, 16. 12. 2011\n26. června popsal Dannny, jeden z diskutérů na portále libcom.ogr, jak může probíhat taková obrana před vystěhováním: „Právě jsem se vrátil z blokády evikce v Pinos Puente, malé vesnici u města Granada. Byla to větší zábava, než je obvyklé, protože tam byla spousta dětí a lidé, o jejichž dům se jednalo, se jim postarali o něco na zub. Akce probíhala jako obvykle, účastníci se skládali z osob napojených na 15M (některé skupiny 15M se zaměřují přímo na boj proti evikcím) a sousedů, kteří se shromáždili před domem asi hodinu předtím, než mělo dojít k vystěhování, zpívali a povzbuzovali kolemjdoucí, ať se připojí. Řekl bych, že se tu dnes dalo dohromady tak 50 lidí. Právník z banky, nebo co to bylo zač, přivolal policii. Zástupci skupiny na zastavení evikce (z nichž jeden je předák odborů CGT a další dva jsou tuším právníci v oblasti bydlení) promluvili s policií a zástupcem banky, kteří se později rozhodli nepouštět se do vystěhování. Je možné, že se pokusí pro evikci stanovit náhradní termín, ale to není nic, co mohou udělat přes noc, a je možné, že mezitím najde banka s rodinou, které bude radit podpůrná skupina, jiné řešení. Dosud nebyl nikdo, kdo v Granadě kontaktoval skupinu proti evikcím při 15M, úspěšně vystěhován.“\nVIDEO z blokády evikce v Granadě ZDE.\nPříspěvky pod článkem Evicted families occupy a building in Seville and call on others to do so\n27-06-2012 | -jk- | Vaše postřehy či připomínky k článku nám můžete napsat na náš kontaktní e-mail. Rádi vám odepíšeme a v případě, že tomu bude charakter dopisu odpovídat, jej i uveřejníme v rubrice Z redakční pošty (pokud samozřejmě neuvedete, že si to nepřejete). > novinky na csaf.cz


Tisk z adresy https://www.raft.cz/forum-Re--Paddleboard-na-tekouci-vod.aspx?ID_prispevku=4621\nDiskusní fórum Paddleboard na tekoucí vodu\nPaddleboard na tekoucí vodu, Bartex, 07.07.2020 11:55\nMáte někdo zkušenosti s Paddleboardem na řeku? Procházel jsem diskusi, ale nic jsem neobjevil. Viděl bych to tak max na WW1 :-) Všude na mě vyskakují paddleboardy z lidl shopu atd, ale vzhledem k tomu, že vlastním Swing 2 od Gumotexu, něco jsem najezdil na Barace a Pálavě, tak mám strach, že když to nebude kvalitka, budu znechucen... Za každý tip děkuji! :-)\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, boris, borboris~email.cz, 07.07.2020 12:43\nZkus to tady www.kibokoboards.cz/kontakt\nmyslím, že jsem je viděl na Jihlavě a dle stránek mají v repertoáru i jiné řeky...\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Bartex, 07.07.2020 23:50\ndíky za tip. Není problém si vygooglit různé prodejce, ale sehnat osobní zkušenosti někoho, kdo na boardu už nějakou řeku jel... Vychloubačné řeči prodejců jsou jedna věc, ale realita může být jiná. :-)\nPůjčovny mám hodně z ruky...\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, , 14.07.2020 13:02\nPořiď si flexi flosnu\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Petr, 07.07.2020 21:39\ntohle www.paddleboardshop.cz/ můžu doporučit. Jezdí na boardech i Salzu, což je trojka.\nTakže se neomezuj :-)\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, žralok, 08.07.2020 8:13\nZáleží na tvých proporcích a kolik chceš investovat . Pokud nejseš moc velkej a těžkej , tak Lídl za 6000 i s příslušenstvím sjede a vydrží lecos zralok.estranky.cz/fotoalbum/f...\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Paolo, 08.07.2020 17:57\nJezdím na řekách na obyčejném Hydroforce Oceana a je to v klidu. Záleží, kolik za to chceš dát.\nUrčitě je ale dobré mít kvalitní pádlo, nedávno jsem\ninvestoval do mixu laminát/carbon/bambus a je to paráda.\nPokud ovšem ryješ koryto, tak asi radši i něco obyčejného.\nPrkno určitě s malými ploutvičkami, širší.\nSpecielně na řeky toho moc není, viděl jsem prkno s 5ti\nploutvičkami spešl na řeku, ale už se neprodává.\nTakže asi nějaký Allround.\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Bartex, 08.07.2020 18:32\nMerim 175 a vaha tesne pod 70... Takze me uveze vsechno :-)\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, žralok, 08.07.2020 22:18\nTak to máš proporce syna z fotek . Zbytek je na tobě , akorát seriově dodávané pádlo k příslušenství je dost mizerný .\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Bartex, 08.07.2020 22:44\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Pitris, pitris.d~seznam.cz, 08.07.2020 18:22\nAhoj Tambo taky na řeku. Honza Rot. S gajdou Jožkem jsme sjeli i Soču. Jezdíme převážně řeky\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Bartex, 08.07.2020 18:30\nTyjo, na Soču bych chtěl prvně s Barakou. Na řeky na boardu musím postupně :-)\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Bartex, 17.07.2020 22:01\nTak jsem nakonec vybral na Kiboko... Prkno super, ale vybrali jsme pádlo viz níže\na překvapilo mě, že není vyhnuté. Myslel jsem, že veškerá pádla na SUPy jsou vyosená. Aspoň na všech videích, která jsem viděl (a není jich málo) mají vyosený list oproti zbytku pádla. Vyosení prý zefektivňuje pádlování. Co si o tom mám myslet? :-)\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, žralok, 20.07.2020 21:39\nNení to zas tak nutný\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, David j., david.jersak84~gmail.com, 20.07.2020 10:52\nAhoj. Naučil jsem se jezdit bez ploutvičky a na řeku ti doporučuji totéž. Mám Skiffo Sun Cruise 10 a pohoda. Většinou radši sedím a mám kajak pádlo.\n|_Re: Paddleboard na tekoucí vod, Januna, 21.07.2020 6:55\nAhoj, tak se připojím se svými krátkými zkušenostmi. Dlouho jsme vybírali a nakonec pořídili třívrstvé od Supocean. Máme touringové typy, abychom na ně mohli navázat co nejvíc věcí. V divočejší vodě asi budou méně obratné, ale ty asi jezdit nebudeme:-). Začínali jsme na Seči, pak kousek Doubravy, pak Sázava 2 dny a teď jsme jeli Divokou Orlici...pro nás asi zatím limitní řeka. Jezdíme bez středové flosny, ale flexi by stála asi za úvahu. Jezy obcházíme, jeli jsme jen jeden 1m vysoký a do většího bych nešla. Kritické úseky jezdíme v kleče. Je to super, jak jde vše sbalit a přenést. Za nás dobrý výběr paddleboardu, cena cca 13 tis.komplet s pádlem a pumpou. Designově mě tedy moc neberou, ale co:-).Přeji šťastný výběr. Jana\nLetos spluto 360 řek a 22402km.


Postřelil ji Taliban. Šestiletou dívku zachránili američtí lékaři — ČT24 — Česká televize\nPostřelil ji Taliban. Šestiletou dívku zachránili američtí lékaři\nWashington - Američtí lékaři operovali šestiletou afghánskou holčičku. Členové Talibanu postříleli její rodinu a málem zabili i ji. Když se o incidentu dozvěděl afghánský ministr zdravotnictví, požádal neziskové organizace o finanční pomoc na její léčbu. Až jí lékaři spraví oční důlek a tvář, bude se moci dívka vrátit zpět.\nChybělo málo a šestiletá Marcia mohla být další bezejmennou obětí války. Kulka ji zasáhla do levé tváře a vylétla nad pravým okem. Jen o vlásek tak minula mozek. Lékaři v americkém Oceaside jí z peněz neziskových organizací pomáhají vrátit se zpět do života. Kvůli porušenému nosu se jí těžko dýchalo. „Naším cílem je jí umožnit znovu normálně dýchat, cítit se v pořádku a zajistit, aby její obličej mohl normálně růst,“ podotkl operující lékař Kaveh Alizadeh.\nMalá Marica pochází z chudé afghánské vesničky. Otce i bratra zastřelili útočníci Talibanu přímo před jejíma očima. Šestiletou dívku střelili také a mysleli si, že je mrtvá. Marcia během dalších tří hodin málem vykrvácela, lidé z vesnice ji ale objevili a zavolali pomoc.\nKdyž se o incidentu dozvěděl ministr zdravotnictví, požádal neziskové organizace o pomoc. „Je to vše o tom, vrátit to dítě zpět do života, dát mu důstojnost, aby mohlo znovu žít,“ řekla Elissa Montaniová z Global medical fund.\nPodobný osud jako šestiletou Afghánku Marciu nedávno potkal také patnáctiletou Malalaj Júsafzájovou z Pákistánu. Talibánci ji střelili do hlavy a krku. Šlo o pomstu za dívčinu kampaň podporující vzdělávání žen. Dívka se léčí v nemocnici v britském Birminghamu a její stav se lepší. Časopis Time ji letos nominoval i na osobnost roku.


Reportáž ze zápasu Atlético Madrid - FC Porto: statistiky, reportáž - EuroFotbal.cz\nKurzy sázkové kanceláře Tipsport: 1.76 - 3.30 - 4.15\n- 2. Bruno Alves\n44. Sergio Agüero\n88. Juanito 72. Fredy Guarín\n21 střely celkem 15\n8 střely na branku 8\nAtlético Madrid: Sergio Asenjo, Juan Valera (46. Antonio López), Juanito, Luis Perea, Álvaro Domínguez, Maxi Rodríguez (68. José Antonio Reyes), Paulo Assunção, Cléber Santana, Simão, Diego Forlán, Sergio Agüero (48. José Manuel Jurado)\nFC Porto: Helton, Jorge Fucile, Maicon (59. Cristian Săpunaru), Bruno Alves, Álvaro Pereira, Diego Váleri (62. Fredy Guarín), Fernando, Raul Meireles, Hulk, Falcao (70. Silvestre Varela), Cristian Rodríguez\nRozhodčí: Stephane Lannoy\nAtlético Madrid prohrálo s Portem, na Evropskou ligu to stačí\nHulk (© blogportista.com)\nAtletico Madrid dosáhlo i přes vysokou porážku 0:3 na postup do jarní fáze Evropské ligy. Jeho nejbližší sok, tedy APOEL Nikosia, totiž pouze remizoval na Stamford Bridge a zásluhou lepších vzájemných zápasů si tak uchoval naději na zisk alespoň jedné trofeje španělský klub.\nAtleticu k přestupu do Evropské ligy stačil stejný nebo lepší výsledek, než jakého dosáhne kyperský APOEL Nikosia. Na ten čekal zájezd na Stamford Bridge, tudíž šance fotbalistů z Pyrenejského poloostrova byly solidní. APOEL navíc v Anglii uhrál "pouze" bod, a tak byl výsledek úterního utkání z pohledu Atletica druhořadý. Jenže to bylo z dobrých zpráv pro borce z Madridu úplně vše.\nPorto s naprostým přehledem dokráčelo k hladkému postupu a podobně jako v loňském roce, i tentokrát z cesty odstavilo Atletico. Totéž chtělo zopakovat i v závěrečném klání celé skupiny a na soupeře vlétlo jako uragán. Portugalští šampióni potřebovali ke vstřelení branky pouhých 90 vteřin. Na rohový kop Rodriguéze vyskočil Bruno Alves a přesnou hlavičkou nedal brankáři Asenjovi žádný nárok.\nAsenjo se musel mít na pozoru také o chvilku později, když ho pořádně vylekal Valeri, druhý gól však na sebe nenechal dlouho čekat. Dalekonosný pokus Fucileho domácí gólman pouze vyrazil k dobíhajícímu Falcaovi a ten s přehledem zvýšil na dvoubrankový rozdíl. Stejným poměrem prohrálo Atletico také svůj úvodní duel na půdě Porta a vše tedy bylo na nejlepší cestě minimálně k zopakování téhož výsledku.\nNicméně hostitelé neházeli předčasně flintu do žita a snažili se o vstřelení alespoň kontaktní branky. Maxi Rodriguéz ale nechal vyniknout pouze brankáře Heltona, Aguero na přízemní Forlánův centr těsně nedosáhl. Jenže vzadu to byla stále stejná bída. Falcao však zvýšení náskoku s díky odmítl. Rovněž po opětovném příchodu z kabin se herní obrázek nezměnil. Porto v klidu praktikovalo svou taktiku rychlých protiútoků, Atletico pouze bušilo do obranného valu.\nPrávě jeden z těchto svižných přechodů do útoku málem znamenal třetí pohromu pro Španěly. Falcao ovšem mířil hlavou těsně mimo. Domácí zahrozili Forlánem, jehož ale u bližší tyče vychytal pozorný Helton. Definitivně rozhodnuto pak bylo v 76. minutě. Do role hlavního hrdiny se pasoval brazilský internacionál Hulk. Ten napřáhl na hranici šestnáctky a prudkou ranou pod břevno upravil na 3:0. Hrstka zbylých diváků pak ještě mohla zatleskat skvělému zákroku Asenja proti velké příležitosti Rodriguéze.\n4.6 tak to musim dat 2\nobávám se, že atletico vyhraje 2:0, ale postup máme v kapse, tak su klidný, FC PORTO OLÉ!!!!!!!!\n2:2 nádherný fotbal....\nckej,porto uz nemuze z prvniho...ne???\nnulka jako z pohádky\nLM je opravdu nevyzpytatelná, ale super výkon draci! FC PORTO OLE!!!!!!!!\nOSTUDA!!! TRAGEDIE!!! HNUS!!!\npostoupit do EL si zaslouzili kyprani, kteri kazdy zapas podali vykon na hranici svych moznosti, my ani nahodou...\nAtletico dělá ostudu PD.....\nTenhle tým by už neměl hrát poháry, to co zase předvedli...