CiS - CEJN identifikační systém | CEJN (CZ)\nCiS - CEJN identifikační systém\nPřevezměte kontrolu nad svou konfigurací hydraulické hadice pro ultra vysoký tlak. Technologie CiS pro vaši bezpečnost\nPřevezměte kontrolu nad sestavením vaší\nultra vysokotlaké hydraulické hadice\nPráce s vysokotlakou hydraulikou je spojena s nebezpečím pro váš život. Proto je životně důležité eliminovat riziko co nejvíce. Při používání vysokotlakých produktů od CEJN si můžete být jisti, že jste se rozhodli bezpečně, protože pracujeme na bezpečnosti v celém výrobním řetězci pomocí našich znalostí získaných ze 40 let zkušeností.\nSledujte své hadice rychle a snadno pomocí aplikace CiS\nPomocí značky CiS můžete rychle a snadno sledovat denní stav svého zařízení. Chcete -li zkontrolovat stav sestavy hadice, nainstalujte software a/nebo si stáhněte aplikaci. Umístěte štítek přes ovladač USB, zkontrolujte, zda je spuštěn software, nebo umístěte štítek přes telefon se spuštěnou aplikací. Po naskenování čipu se zobrazí všechna dostupná data konkrétní sady hadic\nZelená indikace - OK k použití\nŽlutá indikace - Kontrola tlakem před použitím\nČervená indikace - NEPOUŽÍVEJTE, recyklujte hadici\nPoznámka - tato technologie nedokáže detekovat poškození nebo jiná chyby na hadici.\nStáhněte si aplikaci CiS z App Store nebo Google Play\nZaloženo na technologii NFC\nŠifrované informace o hadici jsou uloženy na elektronickém čipu, který je umístěn mezi dvě vrstvy plastového štítku připojeného k hadici. Připojení k databázi není nutné. Štítek je vyroben z materiálu odolného proti opotřebení a lze jej na přání upravit. Odkazy na QR kód na uživatelskou příručku.\nnajděte svůj produkt (1)


Chcete-li poznat to nejhezčí a nejcennější z Českého krasu, vyjeďte vlakem z Prahy do Srbska a vydejte se pěšky kolem Koněpruských jeskyní do Berouna. V barvách nastávajícího podzimu je tu snad nejkrásněji.\nSouhlasím, že Koněpruské jeskyně jsou nuda. Na Moravský kras nemají. A Moravský kras zase nemá na Javoříčko.\nAle nevíte někdo (např. autor článku) podrobnosti o té tragédii, co se odehrála po válce v kodské hájovně? To, co je tam na ceduli, si umím přečíst taky.\nZ tech jeskyni jsem byl zklamany...\nna Moravsky Kras nemaji. Jsou hodne zdemolovane lomem, co je hned vedle. Otresy. Krapnikova vyzdoba je hodne chuda...\nRe: Z tech jeskyni jsem byl zklamany...\nzalez do pralesa moravskej drne\nRe: Re: Z tech jeskyni jsem byl zklamany...\nÁááá, promluvila česká inteligence Co když není z Moravy, cajsle? A koneckonců má sice pravdu, ale Český kras je o něčem jiném, ne o Koněpruských jeskyních. Na ten zbytek zas nemá okolí Moravského krasu.\nRe: Re: Re: Z tech jeskyni jsem byl zklamany...\nTak to bych take netvrdil, videl jsem oboje a Moravsky Kras je hezci....\nRe: Re: Re: Re: Z tech jeskyni jsem byl zklamany...\nAle hoši, tak se nehádejte... přírodovědecky jsou zajímavá obě území, každé troško jinak - Moravský kras je zachovalejší v původní podobě, Český kras je zase lépe "otevřený" lomy, což pro geologa je více než zajímavé a po čase jsou ty lomy taky krásné - příroda si poradí. Tyhle pseudospory mezi Moravany a Čechy jsou fakt k smíchu, to jste se zapomněli někde z hysterii 90. let, ne?\nV této lokalitě je ještě spousta jeskyň, které nebyly a asi nebudou zpřístupněny. Doporučuji trochu opačnou cestu a to z Berouna a nevynechat Svatý Jan pod skalou. Stojí to za to. Skončit pak můžete třeba prohlídkou Karlštejna a nebo v Zadní Třebani ( ano, píše se s krátkým a ) v hospůdce na Ostrově.


Chystáte se do Belgie? Ať už se vydáte do Bruselu, Antverp, Gentu, Charleroi, Brugg či Lutychu a zavítáte do některé z místních restaurací, narazíte v jídelním lístku na položku salade liégeoise. Jedná se o lutyšský salát, pocházející ze stejnojmenné, nejvýchodnější belgické provincie. Postupem času se z něj stalo národní jídlo, jehož věhlas navíc překročil hranice celé země.\nObsahuje zelené fazolky i slaninu\nLutyšsko (neboli Lutych, francouzsky Liège) sousedí s Nizozemskem, Německem a Lucemburskem. Největším městem provincie je Lutych (mapa) s nádhernou soudní budovou, katedrálou svatého Pavla či moderním vlakovým nádražím Guillemins. Mimochodem – seznam nejzajímavějších a nejvýhodnějších zájezdů do Belgie naleznete ZDE. Ale zpátky k salade liégeoise, pokrmu, který kdysi vznikl v těchto končinách a jehož příprava není nikterak náročná.\nLutyšský salát obsahuje zelené fazolky, brambory, slaninu, cibuli a vinný ocet. Může se jednat o předkrm, přílohu, případně o hlavní chod. A jak bývá u slavných jídel zvykem, existují různé regionální varianty, doplněné o nevšední ingredienci. Například o vejce, kozí roh, pažitku či šalotku. Baví vás vařit? V tom případě zamiřte do kuchyně, oblečte si zástěru a udělejte si doma „českou verzi“ salade liégeoise.\nRecept na lutyšský salát pro dvě osoby\nLutyšský salát (salade liégeoise), respektive jeho příprava, si vyžádá 400 g zelených fazolek, 400 g brambor s pevnou dužinou, 200 g neuzené slaniny, 1 cibuli, 20 g másla, 5 lžic bílého vinného octa, čerstvou petrželku, pepř a sůl.\nBrambory umyjte, ale neloupejte.\nZelené fazolky nakrájejte na dva až tři kusy, podle jejich délky.\nOloupejte cibuli a nahrubo nakrájejte.\nBrambory vařte 20 minut.\nV jiném hrnci vařte fazolky – také 20 minut. Poté nechte okapat a vložte na pánev.\nOloupejte brambory. Malé nechte v celku, velké nakrájejte na větší kusy. Následně je přidejte k fazolkám.\nNa druhé pánvi rozpusťte máslo a na mírném ohni orestujte cibulku – dozlatova. Posléze ji vyjměte pomocí sběračky.\nDo stejné pánve vložte slaninu a lehce ji osmahněte na zbytku másla.\nPoté do pánve vraťte cibuli, trochu osolte, opepřete a přidejte vinný ocet. Míchejte na mírném ohni.\nObsah pánve přelijte do pánve s fazolkami a bramborami. Ohřejte na mírném ohni a občas opatrně promíchejte, aby se brambory nerozmačkaly.\nPřendejte na talíře a podávejte posypané nasekanou petrželkou.\nLáhev s vinným octem postavte na stůl, aby si každý mohl lutyšský salát libovolně dochutit.\nbelgická jídlabelgická kuchyněbelgická specialitabelgické jídlobelgické specialityBelgiebramborabramboryBruggyBruseldovolená v Belgiieurovíkend v Belgiieurovíkend v BruseluEvropaGentingrediencejídlokuchyněLiègeLutychpokrmpřípravareceptsalátslaninaspecialityvíkend v Belgiizájezd do Belgiezájezd do Bruselu


Instituce - A ČO S TÝM?\nNeprečítaný príspevok od používateľa Jasminec » 25 Okt 2021, 15:51\nVíte někdo jestli dostáva církev adventistů dotace na mzdy pro kněze a která instituce to má kompetencí?\nMyslím které ministerstvo.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Neregistrovaný » 26 Okt 2021, 21:36\nCASD nemá kněze, takže nejprve by jsi si měl zjistit typ církve, dotace je pak podružná otázka. Ale aby jsi dostal alespoň nějakou odpověď-CASD vždy odmítala, i za minulého režimu, příspěvky na mzdy kazatelů, zatímco ostatní církve je dostávaly. Poté, co naše vláda již v demokratických poměrech rozhodla o vyrovnání se s církvemi, tedy náhradu za ukradený majetek, se situace změnila. Protože nebyla možnost ani vůle nahradit CASD zabavený majetek jinak, než příspěvkem na mzdy duchovních, CASD tento způsob přijala, férovější od státu by ale bylo, kdyby dal církvi peníze jinak. Zlé jazyky tedy mohou tvrdit (a tvrdí), že i CASD bere příspěvky na mzdy duchovních a že tedy odpadla. Že to je všechno trochu jinak nechtějí slyšet.\nJe to v kompetenci ministerstva kultury. Máš ještě nějaké otázky?\nNeprečítaný príspevok od používateľa Tomáš Plechatýý » 27 Okt 2021, 08:28\nNeregistrovaný napísal: ↑26 Okt 2021, 21:36\nVýňatek s CASD teologické konference (z roku2011) na téma církev a stát:\nhttps://ati.casd.cz/wp-content/uploads/ ... 12_web.pdf\nVideo záznam Autorova příspěvku na konferenci:\nhttp://www.hopetv.cz/videa/5-prednasky/ ... eho-rezimu\nPřed realitu nových církevních zákonů byly postaveny také tzv. svobodné církve,\nkteré byly zvyklé na úplné oddělení církve od státu a jejich financování bylo na státu nezávislé, mezi nimi i českoslovenští adventisté. Jednání s nimi se odehrálo až den\npřed schválením zákonů ve sněmovně a bylo spíše informativní schůzkou než jednáním. Protesty zástupců církve, mezi nimiž byl také předseda Církve adventistů sedmého dne (CASD) Josef Doubravský, neměly žádný efekt a od roku 1949, důsledněji pak\npo provedení systematizace sborů svobodných církví v roce 1951, jsou i tyto církve financovány ze státního rozpočtu. Tento krok byl ze strany státu a KSČ vnímán jako bod\ndůležitý v otázce hospodářské kontroly a vyššího vlivu na církve.\nCASD a státní platy\nSpolu s ostatními svobodnými církvemi, také CASD byla po roce 1949 nucena přijmout\nstátní platy. Ty byly vypláceny Národními výbory přímo duchovním a existuje o nich\ndostatek dokladů jak ve státních archivech, tak i v účetnictví církve. Toto období však\ntrvalo pouze do zákazu církve. V archivech nenalezneme doklady o tom, nakolik a jak\nse s tím církev vyrovnávala. Pamětníci si na tuto skutečnost příliš nevzpomínají, zaznamenáváme také vzpomínku na to, že tyto platy kazatelé opět odevzdávali vedení církve\na to je podle potřeby opět přerozdělovalo. To však není možno ani potvrdit ani vyvrátit, faktem zůstává, že během tohoto krátkého období byli kazatelé placeni státem. Po\npovolení církve byl placen přímo státem pouze předseda a tajemník církve, což zcela\nnaplňovalo motivační funkci státních platů na vedoucí administrátory církve.\nPrvek, který však ve státním financování církve zůstal a kterým se stát pokoušel udržet vliv na duchovní, bylo vyplácení tzv. „mimořádných odměn“ duchovním. Toto odměňování „pokrokových duchovních“ (tedy těch z pohledu státu loajálních) bylo zave-\n96KOINONIA 3/2012 Studie\ndenou praxí již od roku 1949. Od roku 1953 byly tyto odměny také vypláceny takovým\nzpůsobem, aby se nemusely zdanit a byly tak účetně utajené. Tyto výkonnostní odměny\njsou podle interních státních materiálů „účinným politickým prostředkem při kádrové\npráci. Jejich výše se neřídí nikdy podle množství pastorační činnosti duchovního, nýbrž podle jeho kádrové kvalifikace.“ V seznamu Sekretariátu pro věci církevní se pravidelně nachází také adventističtí administrátoři. Např. v prvním pololetí roku 1987 je\nčástka poukázaná předsedům a tajemníkům jednotlivých sdružení a unie CASD vyšší než částka určená představitelům mnohonásobně početnější Českobratrské církve\nevangelické. Finanční výpomoc však dostávali i někteří kazatelé. Dnes někteří administrátoři vyplácení a přijímání těchto odměn popírají, zatímco jiní je připouštějí2\n. O výši\nposkytnutých odměn a jejich užití tak lze spekulovat, o vyplácení odměn samotných\nvšak nikoliv. Dodejme, že vyplácení těchto odměn nebylo vždy jen odměnou za loajalitu, ale také snahou si loajalitu ze strany státu a KSČ „vykoupit“, což ne vždy muselo\nvést k zamýšlenému cíli.\nV období komunismu také církev přijímala peníze, které byly vypláceny v souvislosti\ns mírovou činností církví. Také tyto prostředky byly spíše odměnou za tuto činnost než\nreálným vyčíslením nákladů v souvislosti s touto činností, celkový objem těchto prostředků je však v rámci financování CASD zcela zanedbatelný. Hlavní finanční kontrolní prvek církevních zákonů však představovalo schvalování veškerého hospodaření,\nkteré bylo zásadním způsobem rozhodování o církevních penězích. V tomto ohledu\nCASD netvořila mezi československými církvemi výjimku. Tento prvek kontroly významně nabourával možnosti finanční nezávislosti na státu, neboť i nakládání s penězi\nvybranými od členů vyžadovalo státní souhlas.\nTakže není pravda výše citovaný příspěvek, který vykresluje mezi ostatními církvemi v době minulého režimu CASD jako výjimku, která vždy odmítala příspěvky na mzdy kazatelů nebo duchovních.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Tomáš Plechatýý » 27 Okt 2021, 08:39\nA to ještě dodávám, že CASD přistoupila na finanční příspěvky na platy duchovních, aby touto formou obdržela kompenzaci za zabavený majetek někdy v roce 2008.\nAle finanční příspěvky od státu byť značně menší dostávala i před tímto rokem.\nvýroční zprávy církve za roky 2002-2020:\nNeprečítaný príspevok od používateľa Neregistrovaný » 27 Okt 2021, 22:01\nCASD byli výjimkou, odmítali z principu financování mezd ze strany státu. Dlouhá okopírovaná pasáž to spíše podporuje-komunisté se sice se svými penězi do zákazu církve vnucovali, ale příjemci je církvi vraceli a bylo nemožné je vrátit státu.\nPři vyplácení odměn se zřejmě komunisté zaměřovali na získání loajality, jednalo se o selhání jednotlivců, církev má dodnes učení o financování mezd duchovních z desátků a měla je i za doby socialismu, což možná nemá obdobu v jiných církvích. Občasné odměny nejsou mzdami a možná velká část putovala k bývalému předsedovi unie, dosazeném komunisty, na kterého věděli, že má mimomanželský vztah.\nKromě zakázaných Svědků Jehovových byli adventisté zřejmě jedinou církví, která si otevřeně nepřála podporu státu na mzdy. Nejen tím byli výjimeční.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Neregistrovaný » 27 Okt 2021, 22:53\nhttps://cs.wikipedia.org/wiki/C%C3%ADrk ... %C4%8Cesku\nhttps://www.christnet.eu/zpravy/25242/c ... ovnani.url\nNeprečítaný príspevok od používateľa Tomáš Plechatýý » 27 Okt 2021, 23:12\nNeregistrovaný napísal: ↑27 Okt 2021, 22:01\nAno církev hlásá samostatnost z desátků a nezávislost na státu jako je to u Svědků Jehovových z dobrovolných darů.\nVýroční zprávy CASD, ale ukazují přijímání peněz od státu i v letech po revoluci. Po pádu komunismu snad církev nikdo nenutil přijímat peníze ne? Nebo ji nikdo nenutil tvrdit o sobě, že se financují pouze z desátků bez státních příspěvků.\nSkutky bývají hlasitější než slova.\nJinak uznávám, že je to jiný level než jiné církve ,které braly peníze na platy duchovních a ani nehlásaly samostatnost na státu. Ty braly ještě více.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Neregistrovaný » 28 Okt 2021, 15:19\nNevím, zda CASD tvrdí, že nikdy nepřijímala peníze od státu (žádné), ale vím, že nechtěla přijímat peníze na mzdy duchovních. Proč by nepřijala dotaci na opravu historické budovy (Jablonec nad Nisou) nebo dotaci na koupi či rekonstrukci modlitebny (Hronov), na práci s dětmi (Pathfinder) apod.?\nA berou dosud- třeba Apoštolská církev je pěkná ždímačka z kapes daňových poplatníků. Náhrada přes miliardu, přitom vznikla až v roce 1989, 50 milionů ročně a jeden duchovní na cca 25 lidí a to mezi členy počítám započítali i kojence. Kam se na ně hrabou katolíci, za nimi je alespoň vidět, že dělají charitu...\nJojo, církve by se měly zamyslet nad přikázáním "nepokradeš" a to ani z kapes ateistů.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Lída R. » 28 Okt 2021, 16:48\nPeníze budou vždycky budit vášně.\nPokud se stát chce vyrovnat s církvemi, je to správné bez ohledu na smýšlení ateistů.\nOtazník je nad způsobem, jakým se to udělalo.\nAno, Apoštolská církev pobírá peníze neoprávněně, avšak charitu také provozuje a má úspěšný projekt Teen Challenge pro závislé lidi na drogách.\nExistovaly hlasy, které tvrdily, že církve, které pobírají peníze, nebudou požehnány atd. Tak např. AC dle sčítání lidu mírně roste a zatím se na ní "nepožehnání" neprojevilo.\nPochopitelně to může být všechno jinak po letošním sčítání lidu. Nutno však dodat, že sčítání je pouze orientační ukazatel, kolonka vyznání víry není povinná.\nCírkevní matriky mohou ukazovat úplně jiná čísla.\nAC nijak neobhajuji, jen je potřeba být objektivní.\nDále, 19 % finančních náhrad se Římskokatolická církev zřekla ve prospěch jiných církví. Tuto informaci by bylo dobré dát k Velkému Dramatu věků, které se bude houfně rozšiřovat zřejmě i v ČR.\nKdyž se jedná o peníze, jsme všichni stejného vyznání mimo BJB, SJ a mormonů. Nevím, jestli ještě nějaké jiné církve nebo společnosti také nic nežádaly. Předseda baptistů prohlásil, že pokud se církev neuživí, kazatelé si najdou práci.\nBJB, SJ a mormoni se restitucí zřekli z ideových důvodů, svým ideám věří. Předseda BJB prohlásil, že když by se kazatelé neuživili, najdou si práci a že jejich činnost není závislá na kazatelích, neboť už teď někteří dávají desátky a laikové aktivně působí.\nCASD bych neobviňovala, že restituce přijala v této formě, je to normální a udělala to, co většina církví. Majetek jim byl taky zabaven. Jen to způsobilo v roce 2007 velkou nedůvěru členstva a část lidí v našem sboru přestala dávat desátky, než se situace uklidnila. Naše církve zřejmě do budoucna také čeká, že si duchovní budou muset najít práci, protože členstva spíše ubývá až na pár subjektů.\nV zahraničí je zavedena tzv. "církevní daň". Zajímalo by mne, jakým způsobem by se to promítlo do členstva v našich církvích, pokud by to zde bylo zavedeno.\nNeprečítaný príspevok od používateľa Neregistrovaný » 28 Okt 2021, 20:17\nDobrý nápad, mnozí asd ale vědí, že kdyby se řkc nevzdala svého dílu v době, kdy se (pozdě) přihlásili k restitucím, možná by ani nic nedostali. Bylo to velkorysé.\nBJB, SJ a mormoni se restitucí zřekli z ideových důvodů, svým ideám věří. Předseda BJB prohlásil, že když by se kazatelé neuživili, najdou si práci a že jejich činnost není závislá na kazatelích\nTo se mi líbilo taky.\nJen to způsobilo v roce 2007 velkou nedůvěru členstva a část lidí v našem sboru přestala dávat desátky, než se situace uklidnila.


Svépomocí.cz - Příprava a betonáž Stropu Ytong Ekonom\nVIDEO: Příprava a betonáž Stropu Ytong Ekonom\nStropní systém Ytong Ekonom si poskládáte sami na stavbě z betonových nosníků a pórobetonových vložek. Výhodou stropu Ekonom je betonáž pouze do prostoru nosníků mezi vložkami. Nemusíte si lámat hlavu s ukládáním betonu do roviny, jako je tomu při celoplošné nadbetonávce.\n950 zhlédnutí 18.01.2020 09:00\nProstudujte kladečský plán\nKe každému Stropu Ytong Ekonom dostanete od Ytongu kladečský plán. Ten obsahuje přesné rozmístění nosníků a typy vložek, které se mezi nosníky ukládají. Jeho součástí je také i výpočet potřebného množství betonu, přesný výkaz výztuže, schéma podpěr a výkresy výztuže ve věnci. Dále obsahuje výkres dodatkové výztuže, jako jsou přídavné tahové výztuže do trigonů a přídavná smyková výztuž. Vše je specifikováno v tabulce oceli. Kvůli vetšímu zatížení při statickém výpočtu může být v plánu uvedeno zdvojení nosníků v nejnamahanějších místech, což je případ této stavby.\nPrvní nosník smí být od kraje zdi vzdálený tak, že pórobetonová stropní vložka leží jedním koncem na nosníku a druhým koncem na zdi. Délka uložení stropní vložky na zdivu musí být minimálně 20 mm. Vložky se vkládají mezi nosniíy až po podepření nosníků.\nRozmístění nosníků po obvodovém zdivu\nNejprve jsme rozmístili nosníky po obvodovém zdivu. Minimální délka uložení nosníku na stěnu je 150 mm. Předepsaná osová vzdálenost mezi nosníky je 680 mm. Tu jsme zajistili tak, že jsme si na krajích vždy mezi nosníky usadili jednu pórobetonovou vložku.\nVložka stropu Ytong Ekonom je široká 250 mm. My jsme vložku ukládali na zdivo s přesahem 40 mm, takže jsme metrem pouze kontrolovali, aby od vnitřní strany tvárnic byla vložka usazena vždy 210 mm směrem do interiéru.\nPo rozmístění nosníků podle kladečského plánu jsme pod budoucím stropem postavili stojky. Maximální vzdálenost stojek od stěn nebo mezi sebou je 1,6 metru.\nNadvýšení střední části stropu\nJsou-li stropní nosníky delší než 4,6 metru, je nutné strop uprostřed nadvýšit. Konkrétní hodnoty vzepětí, jsou k dispozici v technických podkladech výrobce.\nNadvýšení jsme kontrolovali nataženým provázkem podél horní hrany nosníku. V našem případě, bylo nutné nosníky uprostřed místnosti zvednout přibližně o 1 cm.\nJakmile jsou stropní nosníky rozmístěny a celá konstrukce řádně podepřena, je možné přistoupit k ukládání stropních vložek.\nVložky Stropu Ytong Ekonom jsou odolné vůči prolomení a odlomení úložného ozubu. To znamená, že se po připravovaném stropě můžeme bezpečně pohybovat a přenášet další vložky.\nPo důkladném podepření stropu a uložení všech vložek, přišla na řadu příprava armatury v prostoru věnce a ztužujících prutů v místech s nízkými vložkami.\nJakmile byla všechna ztužující armatura dokončena, vyzdili jsme po obvodu stropu věncové tvárnice a objednali betonáž.\nPřed zahájením betonáže stopu je nutné vložky důkladně navlhčit vodou. Následně můžeme přistoupit k betonáži věnců a prostoru mezi vložkami. Minimální povolená kvalita betonu je C20/25. Beton musí být plastický, nikoliv řídký.\nBeton je nutné v průběhu betonáže vibrovat. Ideálním způsobem je použití přenosných ponorných vibrátorů.\nPravidelné vlhčení betonu\nPrvních 7-10 dní po betonáži beton pravidelně vlhčíme. Podpěrnou konstrukci je možné odstranit nejdříve po 28 dnech.\nSledujte také video: Jak smontovat systémové stropy od společnosti Ytong.\n24.01.2020 09:13 2384 zhlédnutí\nVIDEO: Pokládka stropní konstrukce Ytong Ekonom\nStropní systém Ytong Ekonom si poskládáte sami na stavbě z betonových nosníků a pórobetonových...\n20.12.2019 17:49 415 zhlédnutí\nVIDEO: Všichni svépomocí a každý sám za sebe aneb co tým Svépomocí.cz přeje stavebníkům\nKdyž se Tým Svépomocí.cz sešel v polovině prosince, měl jasný cíl. Připravit vánoční...\nVideO: Na návštěvě u svépomocníka Karla - zdění hrubé stavby z Ytongu\nVideO: Na návštěvě u stavebníka Karla - zdění hrubé stavby z Ytongu


Retrospektivu klubových filmů okoření humor - Prachatický deník\nRetrospektivu klubových filmů okoření humor\nVimperk – Letní retrospektivu klubových filmů spojuje láska ve všech svých aspektech, potřeba milovat a být milován, potřeba někam patřit.\nNejlépe to vystihují severské filmy, které svou přirozeností a přímočarostí zanechávají v naší duši otisk síly „obyčejného“ života. Jsou to filmy k veřejnosti vesměs přívětivé. Jde v nich totiž o něco, čemu všichni podvědomě rozumíme, co je nám blízké, protože se to děje i nám. Je známou pravdou, že humor nám pomáhá překonávat strasti, a proto jsou všechny vybrané snímky právě humorem okořeněny. Retrospektivu uzavírá film sice neseverský, zato krásný. Pondělí 11. července Kurz negativního myšlení Komediální drama, Norsko, 2006, 79 minut, režie: Bård Breien Od autonehody je Geirr impotentní a nemůže chodit. Jeho žena, ve snaze zachránit manželství v krizi, pozve na delší návštěvu skupinu tělesně postižených, které vede agilní psycholožka Tori. Dosud sebedestruktivní milovník Johnnyho Cashe a válečných filmů se vzbouří proti nevítané invazi „pozitivní“ energie a za pomoci místy až brutální upřímnosti se pokusí ovládnout situaci. Uvnitř zánovního domu v poklidné čtvrti dochází během jedné noci k zúčtování s falešnou upřímností, dusivým soucitem a zdánlivě osvědčenými metodami léčby duše. Originálnímu tvaru přidává na atraktivitě hudební doprovod pro rockové fajnšmekry. Úterý 12. července Když se muž vrací domů Komedie, Dánsko/Švédsko, 2007, 100 minut, režie: Thomas Vinterberg Ulítlá komedie o zamotaných vztazích na malém městě dobře baví stejně jako jiné severské filmy s podobným tématem. Rodinná oslava (předchozí Vinterbergovo drama) probíhá tentokrát v komickém duchu. Když se muž po letech vrátí domů, nic už nemůže být jako dřív. Výborný režijní nápad a zpracování scény u slavnostního stolu, kde všichni zúčastnění v sobě dusí emoce, jež naplno propuknou u velké slavnostní večeře, při které pravda vychází najevo, řadí tento snímek nad obyčejnou komedii a zajistí, že budete odcházet domů pobaveni a spokojeni. Středa 13. července Domů na Vánoce Komediální drama, Norsko/Švédsko/Německo, 2010, 90 minut, režie: Bent Hamer Štědrý večer na norský způsob. Kdo nesnáší sentimentální, hřejivé vánoční slaďáky, je na správné adrese! Objevujme skandinávský přístup k vánočnímu času, vánočním slibům, laskavosti, upřímnosti a poetice bez jednoúčelové štědré nálady, která se po vánocích zabalí opět do krabice. Film je přirozený, s laskavým skrytým lidským humorem a melancholickou linkou. Snad právě proto je to záležitost, která v protiváze všech přeslazených hollywoodských dojáků, kde všechno končí dobře, dokáže vyčistit hlavu a rozdělat jiskřičky vánoční nálady i v červenci. A tudíž si své diváky zaslouží. Čtvrtek 14. července Všude dobře, proč být doma Roadmovie, USA/Velká Británie, 2009, 98 minut, režie: Sam Mendes Krásný příběh, který v diváku nevzbuzuje žádná očekávání, protože on žádná prostě nenabízí, a je jen na nás samotných, jestli chceme sledovat čistou cestu lásky nebo v něm hledat něco, co tam není… Rozhodně jedna z nejlepších komedií roku, které se daří v rovině romantické i dramatické. To, co chybělo Americké kráse, Cestě do zatracení, a Nouzovému východu, dotáhl Sam Mendes do dokonalosti v Away We Go. Neskutečně inteligentní dialogy ze života, úžasný výběr hudby a postav, humorné situace a průpovídky… A scéna s kočárkem?! Nemá chybu, to prostě musíte vidět. Jaroslav Pulkrábek


Vojenský expert: USA mohou přeměnit EuroPRO na útočný systém - Sputnik Česká republika\n23:04 03. srpna 2020\nVojenský expert: USA mohou přeměnit EuroPRO na útočný systém\n17:34 23.07.2015 (aktualizováno 16:18 05.10.2015) Získat krátkou URL\nUSA znovu potvrdily plány rozvíjení systému EuroPRO. Vojenský expert Sergej Griňajev nevylučuje, že v budoucnu se Američané mohou rozhodnout pro rozmístění v Evropě i raket středního doletu, které budou zaměřeny mimo jiné i proti Rusku.\nJak už dříve prohlásili na ministerstvu zahraničí USA, neruší dohoda o Íránu nutnost vytváření systému protiraketové obrany v Evropě, který by čelil íránské raketové hrozbě.\nJak potvrdil Pentagon, očekává se, že už do roku 2018 zaujmou všechny rakety svá místa v Rumunsku a Polsku. Kromě toho budou doplněny i antiraketami, které se teoreticky dají rozmístit kdekoli.\nGenerální ředitel Centra strategického hodnocení a prognóz, vojenský expert Sergej Griňajev má za to, že systém EuroPRO se docela dobře může v brzké době přeměnit z obranného na útočný.\n„Situace vypadá tak, že budou-li Spojené státy i nadále realizovat svůj plán rozmísťování prvků EuroPRO, pak mohou být v budoucnu poziční oblasti, využívané k rozmísťování antiraket, přizpůsobeny k rozmístění raket středního doletu. A ty mohou být použity jako útočné zbraně. A z EuroPRO se tak stane útočný systém, který bude použit v první řadě proti Rusku", míní Sergej Griňajev.\nPřes veškerá prohlášení Washingtonu se podle názoru ruského experta systém protiraketové obrany v Evropě od samého začátku nevytvářel ani zdaleka kvůli obraně, před hrozbou z Íránu a Severní Koreje. Byl určen k tomu, aby čelil raketovému potenciálu Ruska a Číny. Přitom ale budou USA i nadále trvat na vlastním exkluzívním právu vytváření podobných systémů, soudí Sergej Griňajev.\nPodle jeho slov nejsou Evropané prostě schopni Spojeným státům v tom zabránit.\n„Evropa nemá v plné míře národní suverenitu. A dokonce i v tom případě, že by se Evropané chtěli vzdát rozmístění na svém území prvků systému EuroPRO, pak to kvůli politice prosazované jejich národními elitami prostě udělat nedokážou. Evropané jsou nuceni následovat Washington, mimo jiné i v otázkách vojenské bezpečnosti. A v důsledku toho se dostávají otázky sociální sféry, dvoustranných vztahů mezi celou řadou států Evropské unie do pozadí, a do popředí se dostává mýtická hrozba spojená s Ruskem, Íránem. A Spojené státy tu v plné míře využívají síly svého vojensko-průmyslového komplexu, aby vnutily svou politiku Evropě", domnívá se vojenský expert.\nsystém PRO, USA, Rusko


Dřevěný plot s podezdívkou • NejŘemeslníci.cz\nOvěřené firmy a recenze na dřevěný plot s podezdívkou\nZakázky od 3,8 do 19 tis. Kč\nZakázky od 15 do 150 tis. Kč\nZakázky od 3 do 93 tis. Kč\nPoptávám plot: Popis: stavba oplocení z betonových tvarovek a dřevěných latí na mírně svažitém terénu Rozměry: délka 28 m včetně branky a 4 m br… Více\nBohužel s toutu firmou nemáme nejlepší zkušenosti co se rychlosti realizace týče. Nabere si více zakázek, které potom nestíhá a musíte ji neustále uhánět, aby se k vám vůbec dostavili. Když už se dě… Více\nDobrý den, poptávám výstavbu dřevěného plotu - vodorovná prkna na sebe (do sloupků po 1,5-2m, s nízkou podezdívkou/obrubníkem), celková výška plotu … Více\nPoptávám stavbu plotu (podezdívky a sloupků) z betonových plotových bloků. Výška podezdívky cca. 0,5-0,6m + sloupky 1,2-1,3m (celková výška plotu 1,… Více\nPoptávám výměnu plotu v obci Rosnice u Všestar (503 12). Stávající plot tvoří 1m vysoká dřevěná pole o délce 2,5m mezi kovovými sloupky v betono… Více\nS provedením práce i výsledkem jsem velmi spokojen. Dohoda přes e-mail byla rychlá (vyjasnění detailů a ceny) a pan Kožíšek nabídl termín za cca 14 dní, který nám vyhovoval. Během 2 dnů bylo pak v… Více\nRealizace oplocení a brány\nDobrý den, potřebuji realizovat oplocení přední části pozemku dle přiloženého náčrtku. V pravé části mám představu jednoduchého pletivového p… Více\nUděláno co bylo domluveno za předem dohodnuto cenu. Můžu s klidným svědomím doporučit.\nVíme, jaké jsou nejčastější ceny v kategorii dřevěný plot s podezdívkou.\nUžitečné podklady a články na téma dřevěný plot s podezdívkou.


Tleskač skáče před Cowboys\nTleskač skáče před Cowboys\nTleskač skáče před Cowboys na FiftyFifty.cz. Články, recenze, povídky, stále nové soutěže, hry, horoskopy na týden atd.\nMagazín pro ženy i muže > Tleskač skáče před Cowboys\nJe právě ± 04.07.2020 19:53\n> Tleskač skáče před Cowboys\nFinské Leningrad Cowboys bude na jejich koncertě 13. února 2007 v pražském klubu Roxy předSKAkovat plzeňská SKA formace Tleskač, která v listopadu loňského roku vydala nové album „Na předměstí Bory“.\nJejí členové připravují navíc pro známé finské recesisty překvapení, které ale samozřejmě nemohou dopředu prozradit. Jirka Sýkora, šéf kapely, k tomu říká: „Tento koncert bude zvláštní oproti jiným tím, že bude s Leningrad Cowboys, se kterými jsme ještě nehráli. Navíc zazní něco nového, okostýmujeme se a budeme mít s sebou novou desku. Překvapení chystáme hlavně pro členy Leningrad Cowboys, čímž je trumfneme.“ O jaké překvapení půjde, se dozví až diváci v Roxy, kterým Tleskač vzkazuje: „J. K. Tyl, autor české hymny, má divadlo a věčné lože v Plzni. Nikoliv v Leningradu!!!“ Leningrad Cowboys, kteří prosluli především díky svému nezaměnitelnému zjevu a předělávkám známých rockových i nerockových skladeb, poprvé v Česku představí materiál ze zatím poslední desky „Zombie´s Paradise“, která vyšla na jaře 2006. Vstupenky na koncert stojí 690,- Kč a jsou k dostání v předprodeji v síti Ticketpro. Koncert pořádá agentura Transmusic Booking East Europe a začíná v 19.30.\nVíce informací na www.roxy.cz.\nLeningrad Cowboys si kromě mnoha koncertů zahráli hlavní roli v kultovních filmech finského režiséra Aki Kaurismäkiho „Leningrad Cowboys go America", „Leningrad Cowboys meet Moses" a v dokumentu „Leningrad Cowboys meet the Alexandrov Red Army Ensemble". Naposledy v České republice vystoupili loni 15. září v pražské Sazka Areně na uzavřeném večeru k 50. výročí společnosti Sazka, kde zopakovali během tří písní své hudební spojení s Alexandrovci – Akademickým souborem písní a tanců Rudé armády A. V. Alexandrova. Svým šarmem dokonce přesvědčili Alexandrovce, aby s nimi společně nastudovali „politicky nekorektní“ píseň „Go West“, která je jinak známá z podání Pet Shop Boys.\nOhlas po celém světě jim získaly především podobné společné koncerty nazvané „Total Balalajka Show“ v roce 1993 na hlavním náměstí v Helsinkách a o rok později v Berlíně u příležitosti odchodu sovětské armády z Německa. Kromě těchto koncertů Leningrad Cowboys připravili řadu dalších zajímavých hudebních projektů – např. „Leningrad Cowboys go Classic" či „Global Balalaika Show" v roce 2003 se 120 muzikanty z celého světa. Celkem vydala kapela 11 alb, poslední nazvané „Zombie´s Paradise“ na jaře 2006.\nIdeologický vznik skupiny Tleskač se datuje k 1. 1. 2000 pět minut po půlnoci. Na pódiu plzeňského hudebního klubu Divadlo Pod lampou před několika okamžiky dohrála kultovní punková skupina Požár mlýna a právě její tři členové, baskytarista Jirka "Frigo" Sýkora, bubeník Petr "Bejdžán" Bejlek a zpěvák Míra "Prasopes" Cisler, si na baru připíjí na nové tisíciletí a při této příležitosti zakládají, zatím pouze teoreticky, skupinu, která by podle představ zakládajících měla hrát ska. Pouze z lásky k této muzice, kterou tak pěkně všichni tři trpěli.\nOd představ k realizaci tohoto pošetilého nápadu utekl půlrok a na podzim roku 2000 začaly první nesmělé zkoušky tělesa, které o hraní na druhou dobu nemělo ani tušení. S o to větším nadšením se výše zmíněná trojice, doplněná o kytaristu Jirku Kyliše, tenorsaxofonistu Štěpána Slezáčka, pozounistu Michala Sloupa a klávesistu Honzu Mráze, pustila do sehrávání a studování několika převzatých písní, aby zjistila, jakže se to vlastně hraje. Záhy se k lopotě zúčastněných přidává altsaxofonista Pavel Halík a mladičká, teprve patnáctiletá, zpěvačka Olinka Konopíková, která se jen těžko srovnávala s mužskou přesilou a občasnýmy vulgarismy v textech obsažených. Po desetiměsíčních útrapách se vyčerpaným muzikantům narodilo přenošené dítě v podobě prvního koncertu. Kde jinde, než v Divadle Pod lampou pro 200 (!) občanů. Inu, nikterak se to dlouho dopředu netajilo a každý z členů má dost známých. Aspoň v tom je výhoda vícehlavých souborů. V létě se, konečně, kapela zakulacuje na deset perzón a přichází poslední posila, trumpetista Karel Kolesa. Začíná se koncertovat čím dál častěji, čím dále od rodné hroudy, úroveň hudebních výkonů prudce stoupá a převzatá tvorba je pouze drobnou ingrediencí.\nV zimě roku 2002 se loučí kytarista Jirka Kyliš a předává "žezlo" strakonické posile Vladimírovi Barešovi. V tomto složení je odehrán pro kapelu zásadní koncert na Litoměřickém kořenu v létě 2003, kde byl soubor lapen do sítí hudebního vydavatelství Black Point, pod jehož křídly na jaře 2004 vydává své debutové album "Ska z Česka". Název tohoto alba naprosto přesně vystihuje styl, který těleso produkuje. Po dokončení desky odchází od skupiny "právěvystudovaný" zubař a tenorsaxofonista Štěpán Slezáček, by se věnoval dentistickému řemeslu. Ovšem v kurzu jsou právě rovnátka a "rovnátkářů" jako šafránu. Snad je dílem osudu, že oboru se vyučuje právě v Plzni, a tak je možné, že kapela mezi sebou staronového člena brzy přivítá...\nZdroj: web kapely Tleskač - autor není hudební publicista ani historik


Smrt USA! Muslimové vyšli na demonstrace. Hlášeni jsou mrtví - Echo24.cz\n2 Jeruzalém hlavním městem Izraele\nSmrt USA! Muslimové vyšli na demonstrace. Hlášeni jsou mrtví\nEcho24, ČTK AKTUALIZOVÁNO 8. prosince 2017\nTémata: Izrael, Turecko, Jeruzalém, muslimové\nTisíce muslimů vyšly po pátečních poledních modlitbách do ulic Istanbulu, aby protestovaly proti rozhodnutí amerického prezidenta Donalda Trumpa o Jeruzalému. Dva Palestinci zahynuli v Pásmu Gazy při srážkách demonstrantů s izraelskými vojáky. Demonstrace se konaly i v Malajsii, Indonésii a Pákistánu. V Teheránu stovky lidí provolávaly smrt Americe. Velké protesty na pátek svolali i Palestinci.\nDva Palestinci podlehli střelbě izraelských vojáků u hraničního plotu mezi Pásmem Gazy a Izraelem, kde podle izraelské armády stovky Palestinců válely hořící pneumatiky a házeli kamení na vojáky na druhé straně hranice. „Během výtržností stříleli vojáci cíleně na dva hlavní podněcovatele,“ citovala agentura Reuters prohlášení armády.\nPři dnešních palestinských protestech svolaných kvůli rozhodnutí amerického prezidenta Donalda Trumpa uznat Jeruzalém hlavním městem Izraele bylo zraněno na 90 lidí. Oznámil to Červený půlměsíc. Podle jeho informace jednu osobu zranila palba ostrou municí, další se nadýchaly slzného plnu nebo je zasáhly gumové projektily. Protesty se dnes konaly nejenom na palestinských územích a v Jeruzalémě, ale i v mnoha asijských zemích.\nNejvíce raněných je hlášeno z palestinských měst Hebron, Betlém, Kalkílija, Kfar Kaddúm a Džajjús. Izraelci zasahovali proti Palestincům házejícím na ně kamení. U Damašské brány v Jeruzalému bylo několik demonstrantů zatčeno. Z Gazy je hlášen jeden vážně raněný. Protesty byly svolány na dobu po poledních modlitbách.\nČtěte také: „Mešita Al-Aksá je v ohrožení“. Výzvu k intifádě podpořil libanonský Hizballáh


Jihočeská regionální organizace SKIP a Městská knihovna v Pelhřimově vás všechny zvou na další pozoruhodné setkání knihovníků - seniorů pod heslem\nV ZDRAVÉM TĚLE - ZDRAVÝ DUCH\nkteré se uskuteční 14. - 16. srpna 2007 v Pelhřimově a okolí\nAkce se realizuje za finanční podpory Ministerstra kultury ČR\nDalší informace na: e-mail: Wimmerova.D@seznam.cz\nPřípadné dotazy zodpoví také Věra Doskočilová (MěK Pelhřimov) vdoskocilova@knih-pe.cz\nJIŽNÍ ČECHY HLÁSÍ\nJaro každoročně znamená pro jihočeské knihovníky výpravu za poznáním - cesta za novými zajímavými zkušenostmi v knihovnách jiných regionů. Stejně jako v loňském roce (Brno,Vídeň), tak i letošní cesta vedla přes Moravu, do blízkého zahraničí - tentokrát byly cílem knihovny ve Vsetíně, Žilině a Martině.\nPrvní poznávací zastávka byla v Masarykově veřejné knihovně ve Vsetíně. Vsetínskou knihovnu již Jihočeši na svých toulkách v minulosti navštívili, nyní však byli všichni zvědaví na novou knihovnu !!! Vlídnou průvodkyní po knihovně byla paní ředitelka PhDr. H. Gajdušková, kterou velmi ochotně doplňovaly další kolegyně. Jako vždy se tato knihovna ukázala pro všechny inspirativní - nejen krásným prostředím, ale také svou bohatou činností.\nDalší navštívená knihovna už byla v zahraničí. Krajskou štátnou knižnici v Žilině přiblížila zvídavým návštěvníkům její ředitelka Mgr. K. Šušoliaková. Vzhledem k tomu, že tato knihovna je "veřejná" a navíc plní "regionální funkce" pro knihovny v nedalekém okolí, byla to zajímavá možnost porovnat současnost v knihovnictví obou států. Mnohé problémy jsou podobné těm našim doma a tak bylo dost námětů k diskusi. Jisté podivení vzbudil fakt, že slovenské pověřené knihovny nezajišťují svým malým knihovnám "výměnné soubory" a že na Slovensku neexistuje grantový program, který by pomohl vybavit knihovny počítačovou technikou a napojit je na internet. Slovenské knihovny jsou nuceny shánět finanční prostředky každá samostatně.\nV sobotu dopoledne se celá výprava přesunula do Martina. Návštěva Slovenskej národnej knižnice vzbudila u některých "pamětnic" vzpomínku na první setkání s kompaktními regály - mají je tam stále a dobře jim slouží dodnes.\nS provozem i službami této knihovny "zahraniční kolegyně" seznámila PhDr. Darina Janovská. I když je knihovna uvnitř modernizovaná a automatizovaná, zvenku působí omšelým dojmem. Projevuje se zde nedostatek financí. Vše nahradily pohledy z okna studovny - panorama Tater a Malé Fatry.\nNěkolik zájemců se ještě stihlo podívat do Turčianské knižnice v Martině. Pracovní podmínky slovenských kolegyň jsou nezáviděníhodné. Rekonstrukce knihovny probíhá po částech a za plného provozu - podle toho, jak se povede sehnat finanční prostředky. Přijetí však bylo vlídné a přátelské.\nNásledný program byl relaxační. Každý podle svých možností a schopností. Tak bylo možno spatřit knihovnice, jak se plaví po Váhu na pltích. Jiné zdolaly skalní masiv a "dobyly" hrad Strečno. Společně pak večer korzovaly nově zrekonstruovaným historickým jádrem Žiliny.\nKrátké nedělní zastavení v Rajeckých Tepliciach, doplnilo letmý, ale velmi příjemný pobyt na Slovensku.\nVesnice roku - knihovny a internet\nJiž druhý rok jsem jako zástupce Svazu knihovníků a informačních pracovníků členkou krajské komise, jejímž úkolem je posuzovat úroveň obcí přihlášených do soutěže Vesnice roku (více o soutěži v krajském měřítku na http://www.kr-stredocesky.cz/regionalni-rozvoj/vesnice-roku, v celostátní měřítku na http://www.mmr.cz/index.php?show=001024006000.\nMohu jen poděkovat kolegyním, kterým se před lety podařilo prosadit zastoupení knihovníků v této komisi. V letošním roce se ve Středočeském kraji přihlásilo rekordních 49 obcí, což znamená 10 pracovních dní strávených cestováním po kraji a návštěvami jednotlivých vesnic a vesniček.\nPříjemně mne překvapilo nasazení starostů a všech lidí podílejících se na aktivitách obcí, překvapilo mne obrovské množství práce a času věnovaných těmto aktivitám bez ohledu na odměnu, překvapila mne kvantita i kvalita akcí, kteří lidé pro sebe i své okolí umí připravit.\nTaké mne překvapil (a to už ne příjemně) přístup některých představitelů obce ke knihovnám. Pouze asi v polovině obcí jsem měla možnost nahlédnout do knihoven, jen v nepatrném množství z nich byl přítomen knihovník či knihovnice. Navštívila jsem i obce, kde knihovnu nemají (nejmenovaný starosta nejmenované obce zdůvodnil neexistenci tohoto zařízení takto: "lidé tu pracují do večera na poli a po práci si raději zajdou do hospody než do knihovny"). Navštívila jsem, bohudíky, i obce, kde je knihovna součástí společenského života.\nČastým tématem rozhovorů se starosty bylo ustanovení zákona 257/2001 Sb. v aktualizovaném znění týkající se umožnění přístupu k informacím na internetu. Tuto povinnost musí knihovna, resp. její provozovatel splnit nejpozději do 31. prosince 2007. Nestane-li se tak, bude zrušen její zápis v evidenci knihoven. V praxi to znamená, že zřizovatel musí zajistit bezplatný přístup k internetu pro občany obce, který by měl být umístěn v knihovně. Pouze v tomto případě bude knihovna nadále zapsána v evidenci MK ČR a bude moci využívat dotační programy státu a kraje a být příjemcem regionálních funkcí poskytovaných kraji.\nNa otázku, zda by počítač umožňující bezplatný přístup k internetu umístěný jinde než v knihovně mohl být chápán jako veřejná informační služba ve smyslu § 4. odst. d zákona 257/2001 Sb., neznám odpověď. Z logiky věci vyplývá, že by mohl, co však na to zákonodárce? Najdeme včas adekvátní odpověď?\nVěra Krajíčková, Knihovna Eduarda Petišky, Brandýs nad Labem -Stará Boleslav\nPoznávací zájezd na Slovensko\nObnovenou tradicí zájezdů našich knihovníků za poznáním a poučením do bližších či vzdálenějších krajin byl letošní zájezd ke kolegům na východ. Po loňské cestě na jižní Moravu, předloňské do jižních Čecha i těch nejmenovaných předchozích, padl letos tip na knihovny na Slovensku. Na konci dubna (28. - 30. 4. 2007) vyrazil autobus plný knihovníků (ano, byli mezi námi i kolegové) a knihovnic ze všech koutů Moravskoslezského a Olomouckého kraje od úrodných hanáckých nížin přes beskydské vrcholy směr Kysuce.\nV odborné části programu byla návštěva Žilinské knižnice a Městské knižnice Kežmarok. První zastávkou byla Žilinská knižnice (http://www.zilinska-kniznica.sk/), která plní funkci veřejné knihovny s krajskou působností. Kromě centrální knihovny, kterou jsme navštívili, má ještě deset poboček. Ředitelka knihovny Mgr. Katarína Šušoliaková s kolektivem se nám obětavě věnovala v sobotu po poledni, kdy už knihovna uzavřela své dveře veřejnosti. V polovině devadesátých let rekonstruovaná budova slouží veřejnosti nejen v Žilině, ale poskytuje služby dojíždějícím studentům středních i vysokých škol i čtenářům v blízkém okolí. Problémy, se kterými se knihovna potýká, jsou v mnohém podobné těm našim. Přesto knihovna poskytuje širokou školu služeb, které neustále rozšiřuje - například také květnovým (29.5.2007) otevřením Britského centra v knihovně.\nVstřícné a přátelské slovenské knihovnice nás uvítaly také v Městské knižnici v Kežmaroku (http://www.kezmarok.sk/kultura/kniznica/). Na rozdíl od žilinské je kežmarská knihovna v historické budově v poněkud stísněných prostorových i personálních podmínkách. Kromě zajišťování služeb ve vlastní knihovně docházejí knihovnice jednou týdně do dvou školních knihoven. Je obdivuhodné, jak knihovnice za podmínek, které mají k dispozici, dokáží poskytovat kvalitní služby pro širokou čtenářskou veřejnost. Obě navštívené knihovny, ačkoliv tak odlišné, měly společného jmenovatele - zapálené a obětavé knihovnice. Určitě nás potěšil zájem kolegyň o naše knihovny a zejména pak o knihovní systémy u nás používané. V Kežmaroku jsme měli ještě jednu mimořádnou možnost - navštívili jsme nejstarší dochovanou lycejní knihovnu Evangelického lycea (http://www.evanjelik.sk/node/379) s jejími unikátními sbírkami.\nPoznávací turistickou část zájezdu jsme absolvovali v překrásné krajině Pieninského národního parku. První zastávkou byl Červený klášter, národní kulturní památka, obývaný nejprve kartuziánskými, poté kamaludskými mnichy. Díky prudké změně počasí ze sobotního letního na nedělní ledově chladné jsme v klášteře vymrzli natolik, že byla nutná vzpruha v podobě horkého čaje. A to nás ještě čekala plavba v "pltích" po řece Dunajci, kterou jsme si samozřejmě nemohli nechat ujít. Překrásnou přírodní scenérii jsme absolvovali pod kapkami deště. Zpáteční cesta domů byla rozšířena o krátkou návštěvu, spíše projížďku, Vysokých Tater. Pohled na kilometry lesů zničených větrnou smrští před dvěmi lety byl deprimující zejména pro ty z nás, kteří tyto malé velehory znali z dřívějších návštěv.\nŽilina, Čadca a naše známé Beskydy. Autobus ještě rozveze účastníky zájezdu a jsme opět doma. Letošní zájezd SKIP 10 skončil, o dojmy se ještě podělíme s kolegy. Každé setkání přináší něco nového, možnost srovnání, poučení. A příští rok?\nPro případné zájemce na je adrese http://skip.samirportal.eu/ několik obrázků ze zájezdu.


PitBull West Coast - pánská zimní bunda ASPEN červenočerná - Oblečení Pitbull West Coast\nDomovská stránka / Pánské oblečení / zimní bundy / PitBull West Coast - pánská zimní bunda ASPEN červenočerná\nPitBull West Coast - pánská zimní bunda ASPEN červenočerná\nBunda ASPEN z nejnovější kolekce společnosti Pitbull West Coast. Bunda je klasického sportoního střihu. ?Bunda je prošívaná a vyrobená z vysoce kvalitní nylonové tkaniny odolné proti větru, dešti a sněhu. Celá bunda je podšita polyesterovou podšívkou, rovněž tak kapuce, která je nastavitelná pomocí šňůrek. Bunda má dvě boční kapsy na zip a uvnitř bundy neleznete praktickou kapsu na suchý zip. Spodní část bundy lze stáhnout pomocí šňůrek se zarážkami. Na hrudi naleznete tištěný nápis. Složení vnějšího materiálu: 65% polyester, 35% bavlna / podšívka a výplň: 100% nylon\nTabulka velikostí – zimní bunda ASPEN černočervená\nS 55 41 50\nM 57 42 51\nL 60 44 51\nXL 63 45 52\n2XL 65 48 52\n3XL 68 50 52


• Zobrazit téma - Život brouka/Bug's Life, A (1998)\nPrávě je 16 pro 2018, 19:15\nŽivot brouka/Bug's Life, A (1998)\nPředmět příspěvku: Život brouka/Bug's Life, A (1998)\nNapsal: 31 srp 2009, 22:29\nRegistrován: 08 srp 2008, 20:32\nID Užívateľa: 17379\nŽivot brouka/Bug's Life, A\nNa csfd 75%\nOscarový režisér John Lasseter se po úspěchu TOY STORY pustil se svým týmem počítačových animátorů do dalšího\ncelovečerního filmu. Odehrává v miniaturním světě pracovitých a veselých mravenců, kteří jsou každý rok sužováni nájezdem žravých kobylek. Hlavním hrdinou příběhu je Flik, šikovný mladík a zneuznaný vynálezce, jehož dobré nápady a záměry se s osudovou neodvratností vždy zvrhávají v katastrofu. Tentokrát se Flikovi dokonce podařilo zničit zásobu jídla připravenou pro\nkobylky. A tak, zatímco se celé mraveniště znovu pouští do obstarávání potravy pro bandu desperáta Hoppera, Flik je vyslán radou starších, aby realizoval svůj smělý plán. Chce ve městě\nnajmout velké brouky, kteří by mraveniště před kobylkami ochránili. Upřímně řečeno - všichni mravenci doufají, že toho smolaře a kazisvěta už nikdy v životě neuvidí a o\nto větší je jejich překvapení, když se Flik brzy vrátí s pestrobarevnou bandou podezřele veselého hmyzu. Že by mu začalo přát štěstí? Nikoliv, omylem najal ve městě skupinu artistů z blešího cirkusu. To, co na první pohled vypadá jako největší průšvih Flikova mladého života, se ale nečekaně mění v triumf, když se do boje proti Hopperovým kobylkám zapojí nejen cirkusáci, ale i celé mraveniště se svými doposud příliš ušlápnutými obyvateli...\nWriting library : VirtualDub build 8892/release\nNaposledy upravil Stanley dne 27 led 2014, 22:01, celkově upraveno 2


Že jsi byl na Šumavě pětkrát na táboře a třikrát v kempu a rytíře jsi neviděl ani jednou? Jasně, že ne. Obyčejný lidi jako ty neví nic. Mezi náma žije spousta lidí a věcí, který se zdají neuvěřitelný. Chlap u vchodu do klubu je ve skutečnosti troll, odpadky vyváží ghúl. Ve městech to tak chodí a všímá si toho jenom pár lidí, je to takovej skrytej svět.\nAle nikde v zemích český koruny nenajdeš tolik dobrodružství a odvahy jako na tý schovaný, opravdový Šumavě.\nVe vsích a městečkách sice lidi žijí navenek běžným životem, všichni jsou ale poddanými pánů z Růže.\nPo celé Šumavě stojí staré tvrze a pevnosti rytířů, pánů i vévodů. Jak svíce ve tmě oddělují nutný svět vlekařů a hoteliérů od světa nočních stezek, tajných míst a nepoznaných hrůz i zázraků.\nJednou z takových tvrzí je i Sychravo.\nKdysi pyšnou pevnost zub času nešetřil, přesto je domovem pána Alberta Tomáše ze Sychrava a jeho dvora.\nMísto, kde stále zní písně rytířů s růží ve znaku.\nKde se vzpomíná na vykonané hrdinské činy - a konají přípravy na ty budoucí.\nKde si rytíři suší kabáty, opravují zbroje, ostří meče a přebíjejí náboje.\nKde stále voní pečeně z dvorních hostin a zní veselé švitoření dam.\nMísto, kde povinnost, přísahy a čest jsou vším.\nA kde se koná velký dušičkový turnaj.\n22.-25.10. 2020 - pátý běh, český\n29.10.-1.11. 2020 - šestý běh, český\n5.-8.11. 2020 - sedmý běh, mezinárodní\n„Pane, dovolte, abych byl tím, kdo doprovodí vaši dceru na výpravě k posvátnému prameni,” pronese mladý rytíř klečící uprostřed prostorné síně.\n„Dobře víš, manželi,” šeptne pánova žena zpoza trůnu, „že už tě několikrát zklamal. Nedovol, aby dostal na starost tak důležitý úkol!”\nZ druhé strany se ale ozve druhý hlas, hlas stařeny. „Můj pane, proč tvá žena trvá na tom, aby tento mladý, pohledný rytíř zůstával na hradě. Víš snad, co vše se děje v jejich komnatách za zavřenými dveřmi? Ten muž ti slouží dobře a těžko najdeš spolehlivějšího, který by tvou dceru doprovázel.”\nZpěvy rytířské vás zvou na Šumavu\nAle ne na tu nudnou, kam se jedete povalovat u Lipna a možná se projít po několika krotkých kopcích.\nNaše Šumava je plná kouzel, zázraků i beznaděje.\nJe to zem prázdných domů a mýtin, kde už jen pár kamenů prozradí, že tu dřív stála vesnice.\nSvět Našinců. Rytířů s revolverem a mečem za pasem, spanilých dam a kouzelných bytostí. Ti všichni žijí mezi námi a ne náhodou jejich společnost odráží tu naši.\nPříběhy, do kterých vás zveme, nám umožní:\n- vložit do hry esenci rytířských příběhů, přestože netvoříme historický larp. Středověcí rytíři jsou pro nás inspirací, ne cílem.\n- spojit Artušovskou legendu s rekvizitami současné doby, tak, jak to dělali historičtí autoři.\n- vytvořit esteticky zajímavou hru, v které je možné kreativně spojovat moderní a pohádkové rekvizity a tím umožnit intenzivnější prožitek ze soubojů a ostatních herních prvků.\nSvět hrdinských písní, kde se čas nezastavil. Kde se střetává dobro se zlem, přísahy neztratily nic ze své závaznosti a čest znamená víc než život.\nCo na tom, že rytíři vyměnili ocel za kevlar a pod prsním plátem s erbem nejčastěji nosí maskáčovou blůzu s jehličím vz.60.\nOstatně i lesní běsi se přizpůsobili a častěji než ve vývratu po prastarém dubu je najdete v opuštěném pohraničním řopíku.\nNa tvrzi Sychravo nastává čas velkého turnaje, na nějž se sjíždí družiny z široka daleka vzájemně poměřit své síly a bojovat o přízeň dam. Každý si se sebou však nese i své břímě a tak, jak jsou neklidná jejich srdce, je neklidné i okolí Sychrava. Skupiny ozbrojenců tedy vyráží na výpravy, na nichž bojují o každou zbývající mez svého upadajícího panství\nKrve mu rychle ubývalo a v ranách pálil jed z primitivních oštěpů.\nChtěl to vzdát. Utéct. Vrátit se domů… ke své milé. K přátelům. Pánovi, který potřeboval jeho rady. Toužil žít.\nAle s vědomím, že zklamal? V hanbě a opovržení ostatních?\nSevřel pevněji meč a vystřelil tři světlice.\nRarachům vzkázal, že je stále zde, připraven se bít.\nBratrům, že na něj nemají čekat. A že nesmí zapomenout.\nZpěvy rytířské jsou akční fantasy pohádka pro 35 hráčů.\nPro hru je klíčová atmosféra podzimu, fyzičnost hry a vyprávění příběhů, které nejsou zcela uzavřené (tedy hráč v hrubých obrysech ví, co ho čeká, a přizpůsobuje si hru dle vlastní vůle).\nVšechny postavy jsou vytvořené organizátory; mají danou minulost, výchozí vztahy a hlavní témata svých příběhů. Jak se však budou vyvíjet, necháváme zcela v rukou hráčů.\nPár fotek ze hry najdete například zde.\nZastavil se a zprudka oddechoval. Byl sám. Lijavec neustával a do úsvitu zbývaly podle digitálek aspoň dvě hodiny. Stiskl rty.\n„Neboj se,” zašeptal hlas jeho milé. Markétky. Té, kterou pohřbili před dvěma týdny.\nI ten největší hrdina si se sebou nese své břímě v podobě neštěstí, které ho poskytlo, nebo konfliktu, co jej pronásleduje. V naší hře tomu nebude jinak. Každá z postav čelí své vlastní tísni prolínající se celým jejím příběhem. Je na každém z hráčů, jak se s ní vypořádá a jakým způsobem ji na konci svého příběhu uzavře.\nOd organizátorů dostanete pouze krátký přehled toho, jaké obecné zvraty vaši postavu čekají, a případně jestli můžete čekat smrt obzvlášť brzy. To, že je takto definován hlavní problém, ale nic neříká o tom, jak se má vyřešit a kam má hráč hru směřovat - pouze jej musí ukončit. Také se budeme snažit, aby se v průběhu hry objevily alespoň dva významnější zvraty, které dají možnost nového náhledu na situaci.\nPříkladem tísně by byl třeba Tristanův konflikt mezi věrností svému pánu a láskou k jeho ženě Isoldě.\nPostavy jsou rozděleny do několika skupin, které jim jsou něčím jako rodinou. Spolu prožili poslední léta, prožili mnoho dobrého a zlého, a navzájem je k sobě pojí důležité vazby.\nZároveň ale má každá i vztahy s postavami mimo svou skupinu, a to včetně těch pozitivních. Snažíme se, aby po této stránce byla celá hra důkladně propojená.\nDružiny jsou důležité zejména pro postavení v turnaji. Krom toho tvoří základní jednotku pro bojové akce. Občas se stane, že někam vyrazí družin vícero, ale k náhodnému míšení docházet nebude.\nSkupiny představujeme postupně, od nejmenší po největší. Každý medailonek je také uvozen (občas mírně upraveným) citátem z nějakého oblíbeného rytířského románu či písně.\nRole si budete vybírat rovnou v rámci přihlášení na hru. Doporučujeme tedy využít celou délku intervalu, vše promyslet a teprve pak vybrat své vyvolené role. Není kam spěchat.\nKaždý kraj má své hrdiny, každý kraj má svou minulost a každý pán kraje byl někdy prostým rytířem a měl svou družinu.\nObzvláště výjimečnou družinu tak měl před mnoha lety, někdy na začátku let devadesátých, pan Albert Tomáš ze Sychrava, dnešní vládce nad tvrzí Sychravo.\nJan Valerián z Lipové byl jeho nejbližším pobočníkem a kam přišel, dokázal přinést veselou mysl a zaplašit i ten nejhorší strach.\nKarel Ignác ze Sychrava, Albertův mladší bratranec, byl snad nejsilnějším z válečníků, který kraj znal - sám se dokázal postavit do cesty rozběsněnému předvoji rarachů a nebyl turnaj, ve kterém by se neumístil na předních pozicích.\nA Medjed? Medjed sloužil na Sychravu desítky let jako nejposlednější sluha, ale když se Albert Tomáš oženil, daroval mu jako svému dobrému příteli svobodu.\nAle čas šel dál. Albert Tomáš se stal pánem tvrze, měl nádhernou veselku a své tři přátele dobře pohostil. Žili pak dále poblíž jeho dvora a život byl dobrý. Lidé se rodili a umírali, písně se zpívaly, byly tkány nové příběhy.\nPak přišla ta osudná noc před deseti lety. V předvečer slavného podzimního turnaje vykázal Albert Tomáš ze Sychrava svého vlastního syna Martina Jana. Martin Jan ale neodešel sám. K jeho bloudění po Šumavě se přidali Medjed, Karel Ignác i Jan Valerián. A příběhy o jejich dobrodružstvích občas dosáhly až na Sychravo. O tom, jak zabránili rozšíření upírů na Modravě nebo o tom, jak našli celé nové kusy Šumavy. A samozřejmě hlavně o tom, kterak byli prvními rytíři kteří našli Lid Dlouhého Jezera a navázali s nimi vztahy, za což si zasloužili osobní vyznamenání od velkovévody Viléma II.\nNěkteří rytíři vítězí silou paží, někteří nepřekonatelnou bystrostí či hbitostí a někteří zkrátka přežijí. Silou Jana Valeriána je víra. Nejen ta v Krista, ale také v to, že ráno vyjde světlo, že každá situace může mít dobrý konec a že žádný úsměv není nazbyt.\nNe snad, že by zaostával v boji či nedokázal připravit chytrou léčku: stále je jedním z nejzkušenějších bojovníků na panství a mužem, který přežil desítky dobrodružství.\nAle mnozí nechápali, proč se k trestu tak krutému zavazuje dobrovolně. Ptali se ho rytíři i baroni, jestli snad svého pána miluje tak málo.\nOn jim na to odvětil, že ho miluje tak moc, že sám přijme jeho spravedlnost.\nKdyž se malý Medjed připlazil na Sychravo a prosil o azyl, musel mnoho let prokazovat svou užitečnost tvrdou prací. A když bylo Tomáši Albertovi šest let, dostal Medjeda jako osobního sluhu, strážce a hračku.\nS jiným pánem by to byla léta nejhoršího ponížení, ale Medjed se brzy stal nejen sluhou a věcí k obejmutí a poňuchňání (což měl dovoleno vždy jen a jen Albert Tomáš, jinému by Medjed ruku uhryzl), ale také rádcem a snad i přítelem.\nNikdy nečekal, že dostane svobodu. Přesto s ní vždy zacházel velmi uměřeně: zůstal u dvora, získal titul rytíře a stál vždy pevně na straně pánů ze Sychrava. Ne snad, že by jeho povaha byla vždy klidná a přátelská. Obzvláště když se noci prodlužují a zima přichází, je protivný, nerudný a dobrých slov má jen pomálu. Od každého jiného než nejbližších přátel ho také dokáží velmi rozčílit nevhodné vtipy. A jeho přátelé si často rádi počkají, než vtipálka Medjed po zemi protáhne, a až poté se do věci vloží.\n„Ha, tu stojí rytier, ktorý z lásky k pánu Lancelotovi podstúpi s vami boj."\nA naskutku zabil dvoch jednou pikou a desiatich palošom.\nŘíká se, že Karel Ignác mohl být sám pánem tvrze, ale poklekl před svým bratrancem a odevzdal vládu nad krajem Albertu Tomášovi.\nAle je se čemu divit? Říká se, že Karla Ignáce postihla nějaká strašlivá katastrofa, která zlomila jeho vůli k vládě. A jeho povaha možná nikdy nebyla povahou vládce: klidný, uměřený a dobrý společník, ale přirozený velitel? Nikdy. Stal se ale blízkým válečníkem svému bratranci.\nA čekala je veliká dobrodružství. Co Karlovi chybělo v ambicích, doháněl silou paží a hbitostí těla. Když mu bylo osmnáct, vyhrál svůj první turnaj, a to tak, že svého nepřítele zcela zesměšnil a zranil natolik, že musel měsíc ležet se zlomenými žebry, zlomenou rukou a tisícem dalších oděrek. A tak rovnou našel přítele na celý život: poraženým ve finále byl Jan Valerián. Společně pak celá družina konala hrdinské činy a dospívala. Karel Ignác sice necestoval zdaleka tolik jako Jan Valerián, ale na rozdíl od Medjeda občas i Sychravo opustil.\nJeho návrat domů znamená mnohé: možná otevření starých ran, možná usmíření. Ale určitě přidělalo trochu starostí soutěžícím v turnaji, protože právě Karel Ignác nese znaky šampiona družiny a bude tedy družinu reprezentovat.\nMartin Jan se narodil do prvního manželství pána Alberta Tomáše ze Sychrava. Velmi, velmi těžce nesl ztrátu matky i příchod nové ženy na panství a od mala rozděloval své okolí. Jedni jej milovali pro jeho bystrost a pro sladkost jeho pozornosti - i té poslední kuchařce si vzpomněl přinést květiny a nikdy nezapomněl zbrojnošům popřát dobré noci na hlídce, ať byl v jakémkoliv věku. To bylo při jeho dobrých dnech: leč s pubertou dobrých dnů ubývalo a uhrovitý mladík odmlouval, nadával a přikazoval čím dál častěji. Když ho otec vykázal z tvrze, lidem na Sychravu se prý ulevilo.\nČasto si však uvědomíme, že něco je pro nás důležité, až když to ztratíme. Na Martina Jana se vzpomínalo po čase již jen v dobrém a když dorazily první příběhy o roztodivných výpravách a bojích družiny, začali se potají nižší šlechtici a služebnictvo těšit na návrat mladého pána.\nPo odchodu Martina Jana a tří rytířů kolem něj bylo na tvrzi Tomáše Alberta smutno jen krátce. Mohli povstat noví hrdinové - a nejvýše z nich stál Slavomír Markvart z Želnavy. Slavomír Markvart vždy šel tam, kam ho Tomáš Albert poslal, vždy kráčel s hlavou vztyčenou do první linie. Jako šestnáctiletý se stal rytířem a ve svých dvaceti pěti letech byl rytířem kapitánem. A jeho družina se stala útočištěm pro ty, kteří chtěli dokázat svou cenu i přes často nižší původ.\nA to se povedlo na mnohokrát. Nejedno doupě rarachů bylo vypáleno, nejedna pohraniční pevnůstka navrácena pod vládu Tomáše Alberta a sály Alberta Tomáše dosud zdobí poklady, které se povedlo rytířům Slavomíra Markvarta přinést.\nA jaké byly mezi nimi vztahy! “Povinnost, čest a bratrství” bylo vždy jejich heslem a žádný ze Slavomírových rytířů neváhal podstoupit jakékoliv riziko ve jménu svého rytíře kapitána a Slavomír se vždy uctivě sklonil před moudrostí svého pána Alberta Tomáše.\nSnad právě proto pán Sychrava vybral před několika měsíci tuto družinu, aby zachránila Jasmínu, dívku zakletou mezi nejpichlavějším trním. Jasmínu vyvolil Albert Tomáš jako ženu pro Šejdíře, bývalého rytíře, který při záchraně tvrze ztratil svoji rytířskou čest. Ale o jeho strastech jindy.\nDružina se vrátila. Nic ale netrvá věčně a i Slavomíra Markvarta někdy muselo opustit štěstí a síla. Příběh našeho slavného turnaje začne návratem družiny Slavomíra Markvarta: žel, již bez svého slavného vůdce.\nŠtít šampiona družiny sklesle a zasmušile nese pan Ctibor Čeněk z Modravy. Rytíř, který byl Slavomíru Markvartovi důvěrníkem a přes svůj vyšší věk i dobrým přítelem. Zkušený bojovník, který si dokázal uchovat vynikající formu a který se v boji prý nikdy nerozčílí. Říká se o něm, že nezná strach: a někteří dodávají, že je příliš prostý na to, aby se o něco bál, jiní zase se smutkem vysvětlí, že muž, který nemá co ztratit, se nemá o co bát. A skutečně: Ctibor Čeněk nikdy neměl ani ženu, ani děti. A jeho rod...Modrava byla zapomenuta.\nCtihodné sestry provází rytíře od nepaměti. Poskytují naději tam, kde rytíř smutní, obvazy a kvalitní léky, když rytíř umdlévá a jsou zrůdy, kterým dokáže čelit nejlépe právě ony, ženy beze zbraní, zato s rukama schopnýma dělat zázraky.\nA Kunhuta je ze ctihodných sester jedna z nejoblíbenějších. Milá žena s tichým hlasem a nesmírnou touhou po dobrodružství, žena, která tráví více času na cestách než leckterý rytíř. A na jejím těle je to vidět na první pohled: nos zlomený na několikrát, kdysi hladká tvář pokryta jizvami a zbytky spáleniny, prsty které už několikrát někdo přelámal.\nSnad jako by byl prokletý! Za svůj život je již v sedmé družině: a žádná z těch minulých nedopadla slavně, z žádné z těch minulých nezbylo příliš. Sám tančil na pokraji smrti několikrát, ležel týdny v horečkách i bojoval se zanícenými zraněními či se sám vracel, krok za krokem a se zlomenou nohou i polámanými žebry z misí hluboko na neprozkoumaném území. Přežil. Víc než přežívání snad pro něj mohla být až družina Slavomíra Markvarta, družina, do které si ho sám Slavomír vyvolil i přes jeho pověst smolného rytíře. A jaké mu to přineslo štěstí.\nA když Šejdíř ztratil při záchraně Sychrava své původní jméno a svoji rytířskou čest, slitoval se nad ním alespoň Albert Tomáš a slíbil, že mu za jeho dosavadní zásluhy nechá přivést ženu. A Šejdíř zahrál a zazpíval nejsmutnější píseň, kterou od něj kdy kdo slyšel, píseň o tom jak moc touží jeho duše i tělo po setkání se zakletou Jasmínou. A pán tvrze pro ní vyslal družinu Slavomíra Markvarta.\nJasmína není jediný, kdo přibyl do družiny Slavomíra Markvarta nedávno. František není rytíř, ale podle jeho odění dobře ozbrojeného zálesáka se v okolí vyzná a dokáže přežít nějakou dobu v lesích: minimálně tomu odpovídá množství zbraní, pro každou situaci alespoň jedna viditelná a těžko říct, kolik schovaných.\nVít Lukáš je ale přímo ztělesním krutostí osudu Sněžné. O otce přišel jako dítě, správu stanice tehdy svěřil ještě starý pán Sychrava do rukou jeho matky Anežky jako regentky. Byla to výjimečná žena: zbraň samozřejmě nikdy nepozvedla, ale její vytrvalost a schopnost dát důvěru vždy těm nejlepším mužům dokázala zajistit přežití Sněžné. Vít Lukáš vyrůstal jako ideální rytíř: prvního nepřítele srazil k zemi když mu bylo 14. Když dosáhl dvacítky, očekávalo se, že bude dle nepsaného zvyku také pověřen správcováním Sněžné, byť nárok na to žádný nemá. Pán ze Slatiny ale rozhodl po poradě se Ctihodnými, že Vít Lukáš ještě počká. To bylo loni.\nJan Sladký některé rodové tradice porušil. Po světě chodí se skutečnou psí hlavou, kvůli které byl také jako mladý krátce zavřen do Obory. Zažil válku s Prahou a když se ustanovila Farma, přidal se k jejím strážcům. Dvacet let stoupal vzhůru, až se stal jedním z nejvyšších vojenských velitelů Farmy. A pak, možná poprvé v dlouhé historii jeho rodu, opustil svou službu a s ním odešli i jeho nejvěrnější. Na několik týdnů se ztratil - a znovu se objevil až jako rytíř kapitán vévody z Frymburku, ověnčem titulem z Hojsovy Stráže, který nechával dlouho Albert Tomáš volný.\nO jeho mládí někteří slyšeli. Jeho opatrovníkem a vychovatelem prý byl sám Jezevec, ale jak se stalo, že ho vychovával, to si nikdo nepamatuje. Ví se jen, že ta výchova neskončila nejlépe a dlouhá léta byl důvodem pro ostudu.\nNa Rysákovi je teď ale něco zvláštního, něco nového. Není to jenom zjevné a nekonečné škádlení a rivalita s Kokem. Není to jenom jeho mlčení a odstup od Jezevce, ani jeho zjevná oddanost Sladkému. Rysák se už umí i ztišit a pomalu naslouchat Zmejkovu syčení či podepřít Kozlowského, když to ten zrovna potřebuje. Rysák si pečlivě čistí svůj kabát a zbroj a každým detailem svého úboru se snaží říct, že je dobrým panošem a možná brzy i rytířem. Dokáže Rysák vystoupit ze svého stínu lesního běsa?\nKoko není povahou zdejší. Když se po válce lámal chleba, Kokův fotr se postavil dost jasně na stranu revoluce a Triumvirátu a šel budovat lepší svět. Pořídil rodině krytí a všechno šlo dobře. A pak Koko vyrostl - a co začalo jako drobné pití, poslouchání nevhodný muziky a taková ta běžná puberťácká rebélie, se brzo zvrhlo v totální rozkol rodinný i politický. Koko byl viděn slavit s kurvama, zvracet u paty sochy Stalina, pokusil se ukrást nabalzamovanýho Gottwalda a vlámal se do rozhlasu s cílem obohatit vlny rozhlasu o Sex Pistols a hity svojí kapely Kokonauti. Pecky jako “Šukáme zdechlý víly”, “Remek, Remek, kriplů předek” či “Bajaja je píčus a komouš” bohužel v éteru nikdy nezazněly - tehdy Koko dostal opravdu a pořádně přes hubu. Z policejní akademie ho vyhodili a jeho další život už vypadal dost jinak: potácel se po ulicích, chlastal, nosil bedny na ilegálních koncertech a čím víc dostával přes hubu a ztrácel prachy a kontakty, tím víc ztrácel krytí. A skončil v Oboře.\nKdyž po válce s Prahou přišel na Farmu, našel sám sebe. Jel si pořád to svoje, ale našel i povolání, ve kterém mohl být užitečnej a dobrej. Koko se stal jedním z prvních strážců Farmy - a byl mnohem víc policajt než voják. A jako policajt byl sice místy trochu neortodoxní a nikdo by ho nedokázal donutit nějak víc řešit rušení nočního klidu, ale dokázal se u drobných věcí domluvit s každým a u těch velkých problémů zase dokázal být dost nasranej, aby to klaplo. Přibral, usadil se a fungoval.\nPak přišlo povstání včel a něco přecvaklo. Těžko říct, co se pokazilo, ale Koko se jasně postavil za co nejtvrdší potrestání Mášeňky a její party. Ta ale dostala milost - a když si Sladký serval hodnosti a dal se na odchod, šel Koko s ním. Co nechal za sebou a co ho žene dopředu není úplně jasný. Stejně tak ve skupině zvířat nemá největší přátele: s Rysákem se neustále poměřuje, ze Zmejka má srandu, Sladkýmu občas udělá nějaký naschvál a Kozlowskimu a Jezevci hází hlášku za hláškou.\nKozlowski je figura, která zaujme na první pohled. Ne nutně vzrůstem (byť jeho rohy pomáhají), ale hlavně výbavou. Na kabátě má zavěšené množství výbušnin, jeho zbraně jsou do jedné vylepšeny speciálními nástavci a kolem něj se line kombinace zápachu síry a naprosto neidentifikovatelných chemikálií. Improvizovaná výbava vycházející z hluboké obeznámenosti s technologiemi a nutnou trochou šílenství mu propůjčuje výhodu v boji, která nahrazuje zjevný nedostatek výcviku a přirozené síly.\nRytíři Růže mají ke zvířatům už od společné války proti Praze snad nejbližší vztah ze všech Našinců a často je uvidíte objímat se jako bratrance. Bratrance - ne bratry. Odstup zde stále existuje a služebníci pánů na Krumlově se často štítí nejenom vzhledu, ale i duší a povahy zvířat. Ve zvířecích tělech se často skrývají pokřivené vášně, nekontrolovatelný hněv a nenávist, kterou lze těžko pojmenovat. Nikdo není větším šampionem těchto poklesků než Jezevec.\nNebýval vždy zvířetem: ale dostihla ho kletba za jeho hrozné skutky. To ho ale nezastavilo. Kde jiný jezevec by snad objímal stromy na Vysočině, rytíř z Blat se stále vrhá do pečlivě připravených akcí: ve kterých se chová velmi neplánovaně.\nTedy, téměř vše. Laurenc před měsícem rozhněval svého pána: když před tvrzí kvílela bílá paní, přízrak dávných křivd, Laurenc i přes přímý pokyn svého pána nedokázal rychle vyjít ven a přízraku se postavit. O tom, kdo tehdy před tvrz vyšel není vhodné mluvit. O tom, že Laurence opustili dobří rytíři mluvit vhodné je. Z mnoha dobrých bojovníků tak najednou v družině byl sám Laurenc a věrný Tomáš.\nLidé z Tvrze\nDvacet let Laurenc František z Rejštejna získával čest. Dvacet let bojů, úkolů, šťastného manželství s dobrou paní Alenou, jeden dobrý syn, jeden schovanec a desítky poražených nepřátel. Ale sláva, a čest obzvláště, jsou nestálé a křehké, jako to nejdražší sklo. Když Laurenc František, legenda mezi šermíři a postrach turnajů, zaváhal při splnění rozkazu svému pánovi a místo něj splnil pokyn jemu podřízený rytíř, ztratil Laurenc František velkou část své cti. Toho dne ho opustili tři spolubojovníci: ten, který šel před tvrz, jehož jméno nadále není. Tadeáš, jeho schovanec. A hlavně Gabriel Dominik z Rejštejna, jeho vlastní syn!\nKaždý nastávající bojovník musí projít zkouškou přijetí, než ho ostatní v kmeni přijmou jako dospělého muže. Cesta mladičkého Drápa je však ještě jiná. Podle proroctví neomylné šamanky vykoná syn mocného Rikitana pro kmen velké věci a zachrání ho před dosud neviděnou cizí hrozbou. Ale je tu háček: aby se tak stalo, musí se stát mužem dle pravidel cizinců. Ano, Dráp putuje k Sychravu, aby se účastnil turnaje a aby si vysloužil ostruhy rytíře, prvního rytíře od Dlouhého jezera. Mladý rover Dráp si tak bude muset poradit s úkoly, na které se jiní připravují dlouhá léta. A i kdyby uspěl, čeká ho i další výzva: nové prostředí ho nevyhnutelně změní. Bude se vůbec chtít vrátit domů?\nDráp bojuje jako šampion družiny Laurence Františka z Rejštejna,\nHřiba vyslal náčelník kmene na Sychravo jako doprovod mladých a těžko si představit lepšího průvodce. Stárnoucí lovec je podobného věku jako samo Lipno - ale přesto nemá přílišnou úctu svých společníků nebo vestu zdobenou množstvím trofejí. Právě naopak: muselo se stát něco hrozného a možná, možná je tato cesta Hřibovým trestem.\nHřib zná mnohé o Šumavě a zná i tajemství lidí. Přesto se bude muset střetnout s civilizovaným světem a být svým soukmenovcům průvodcem v džungli hustší než kterýkoliv prales. V džungli intrik.\nJe to už dvě desítky let od doby, kdy na tvrzi začal vládnout Albert Tomáš. Dodnes se vypráví o hrdinských skutcích, které vykonal se svou družinou ještě před tím, než se stal pánem tvrze. Když konečně nastoupil na svůj skromný trůn a přijal posvátné zbraně svého rodu, nastala doba, na kterou všichni vzpomínají jako na dobu téměř zázračnou.\nSmutek se vkradl na dvůr až se smrtí jeho první ženy, ale příchod Reginy ho rychle zahnal. Dvůr si oddechl i když před deseti lety odešel Martin Jan. V předvečer slavného turnaje ale na tvrz přichází zvláštní hosté a všichni ví, že další kapitola slavné historie Sychrava se uzavře.\nAlbert má sice už dost šedin, ale kromě vlasů a vrásek kolem očí jeho věk neprozrazuje téměř nic. V mládí byl možná silnější a rychlejší, ale dnes je obrazem zkušeného bojovníka a vůdce, který vytrval přes desítky zkoušek. Mládí...nikdo si ho nedokázal představit bez Jana Valeriána, Medjeda a Karla Ignáce. Prošli spolu jedno divoké i děsivé dobrodružství za druhým. Nerozloučila je ani Albertova nová povinnost vladaře - naopak, stáli po jeho boku a byli za kmotry Martina Jana.\nRole ctihodné Kateřiny je výrazně specifická. Jednak se jedná o velmi moudrou a mocnou ženu, která ale bude muset být často poslem špatných zpráv.\nMichael vládne velkou čarovnou mocí. Nebo alespoň vládl na vrcholu své slávy. Tedy, říká se to a hlavně on to říká, když ho někdo z lítosti poslouchá. Co vypráví lidem o své moci?\nAle v životě mu nikdy nic nespadlo jen tak zadarmo do klína, naopak. Dětství prožil jako chudý šumavský sirotek, tulák bez domova. Občas něco vyžebral, když se nezadařilo, tak i ukradl. Pak ale během toulek narazil na Mlýn a vše se změnilo. Stal se učněm a kromě mlynářské dřiny se po nocích naučil i čáry. O Mlýnu se vědělo, že nikoho nepustí ven - každý učeň zde nakonec našel svůj hrob, ledaže by se sám stal Mistrem. Ale Michael zjevně nebyl jako každý učeň. Mlýn prý někde na Šumavě stojí dál, ale Michael někdy po válce přišel a stal se věrným pomocníkem pánů ze Sychrava. Nesnadné dětství ho naučilo, že nemá hrát podle pravidel ostatních a po zádech ostatních učňů se vydrápal až na svobodu. Jak moc si při tom ušpinil ruce, raději nevědět. Jisté je jedno, už krátce po válce měl na Šumavě docela renomé čaroděje - vzácný zjev v kraji, kde se kouzla běžně otevírají jen ženám. Jeho magie ale nepocházela z přírody a starých pravidel, ale z knih a tajemných slov. A když se dokázal diplomaticky vypořádat s Čarodějnicí Šumavy, jeho moc už jen rostla.\nTadeášovo původní celé jméno znělo Tadeáš Jiří z Hartmanic. Přízvisko z Hartmanic už ale zde na tvrzi dlouho nikdo nepoužívá. Tadeáš je totiž poslední potomek starého rodu z Hartmanic, kterému původně tvrz Sychravo patřila. Pak však jeho předci při snaze o získání více moci zradili přísahu pánům z Rožmberka při úkolu, který jim byl uložen, a jen díky Albertovi Tomášovi neskončila celá věc naprostou tragédii. Výměnou za to dostal Albert od pánů z Rožmberka Sychravo do opatrování, zatímco Tadeášova rodina upadla v nemilost. Zrádci byli popraveni, zbytek rodiny ztratil své šlechtické výsady a na tvrzi se stali služebníky nových pánů - tedy, ta jediná žena která přežila, Tadeášova matka.\nNa Šumavě se už vyskytly mnohé mocné čarodějky, ale snad žádná neměla tak strmý růst k moci jako Marianna. Ač je jí teprve kolem čtyřicítky, na čarodějku dosti mladý věk, není pochyb, že je právě nyní na vrcholu svých sil. Není pochyb, že na Sychravu není mocnější čarodějka než je ona. Možná je služba na zapadlé tvrzi kdesi na Šumavě dokonce trochu pod její úroveň? Mohla by splétat kouzla a rady pro vévodu Petra Voka na Frymburku, možná by snad dokonce našla místo u dvora velkovévody Viléma či v Praze. Ale přesto zůstává na Sychravu a neobjevila se žádná čarodějka, která by ji dokázala vyzvat. Dávno už také nahradila Michaela a sedí u stolu mnohem blíže pánovi tvrze než starý pán.\n22.-25.10. - pátý běh, český\n29.10.-1.11. - šestý běh, český\n5.-8.11. - sedmý běh, mezinárodní\nHra bude trvat od čtvrtečního večera do sobotní noci a bude zakončená poherní párty. Před začátkem hry proběhne minimalistická příprava zaměřená hlavně na bezpečnost. Hraje se už ve čtvrtek v noci - pro jistotu tak doporučujeme zajistit si i možnost brzkého odjezdu z práce ve čtvrtek.\nPro uvádění Zpěvů v roce 2020 zavádíme vratnou zálohu 400,-. Zálohu vám vrátíme, pokud přijedete včas, zapojíte se do poherního úklidu lokace a přispějete tak k hladkému průběhu hry. Celková částka, o kterou vás po přihlášneí na hru poprosíme, tedy činí 3200,-\nChceme pro Vás proces přihlašování co nejvíce zjednodušit. Do začátku od Vás proto budeme chtít jen pár základních informací: kromě jména a kontaktních údajů se zeptáme na pár jednoduchých dotazů, a dále na čtyři preferované postavy a taky dvě postavy, které hrát nechcete. Celé vyplnění nezabere více než 10 minut - pokud máte vybrané postavy.\nPřihlašování otevíráme najednou otevřeno pro hráče, Stíny i dobrovolníky. Všechny tři kategorie se musí zaplnit, abychom hru uváděli.\nHráči se mohou přihlásit zde.\nStíny se mohou přihlásit zde.\nDobrovolníci se mohou přihlásit zde.


Hlídání dětí Rantířov | Hlídačky.cz\nHlídání dětí Rantířov\nVyberte si paní na hlídání v Rantířov. Na každém profilu si můžete prohlédnout úroveň ověření hlídačky, přečíst o jejích zkušenostech a především zjistit, jak ji hodnotí ostatní rodiče.\nJmenuji se Karolína a momentálně jsem v prvním ročníku VŠE. S hlídáním děti nemám žádné profesionální skutečnosti, ale celé dětství jsem hlídala svého o 8 let mladšího bratra. Děti miluju stejně tak jako zví...\nPo-st můžu od 17:00\ncelkem 37 hlídaček - chův v Rantířov (10km)\n» Kraj Vysočina » Jihlava » hlídačky - chůvy Rantířov