14. ročník putovní filmové přehlídky. zvláštní vydání filmových listů k přehlídce projekt 100. hlavní pořadatelé - PDF\n14. ročník putovní filmové přehlídky. zvláštní vydání filmových listů k přehlídce projekt 100. hlavní pořadatelé\nDownload "14. ročník putovní filmové přehlídky. zvláštní vydání filmových listů k přehlídce projekt 100. hlavní pořadatelé"\n1 14. ročník putovní filmové přehlídky zvláštní vydání filmových listů k přehlídce projekt 100 hlavní pořadatelé\n2 Obrazy jednoho světa Vizuálním mottem letošního ročníku Projektu 100 je známý kontroverzní výjev z Buñuelovy surrealistické hříčky Andaluský pes, který zobrazuje dívčí oko těsně před rozříznutím břitvou. Tento motiv však nemusí EDITORIAL symbolizovat jen zánik zrakových vjemů, ale naopak jejich rozšíření a možnost hledání jiného, jasnozřivějšího pohledu na svět. Komplexnějšího, nejednoznačnějšího, zpochybňujícího, ideologicky nezaslepeného, zkrátka odlišného od toho, jaký dennodenně předkládají masová média. Te dy takového pohledu, který zprostředkovává i většina filmů, jež dosavadní ročníky Projektu 100 zahrnovaly, ten nejnovější čtrnáctý nevyjímaje. Slovo svět se letos objevuje v názvech dvou filmů, třebaže s protikladnými adjektivy starý a nový. Jenže má ještě v současné globalizované společnosti smysl rozdělovat svět na starý a nový, černý a bílý, modrý a zelený? Do letošní kolekce Projektu 100 vybrané filmy se takové dogmatické polarizaci přirozeně vzpírají bez ohledu Projekt v českých kinech jihočeský kraj kotva České Budějovice portyč Písek oko Strakonice svět Tábor šumava Vimperk městské kino Volyně jihomoravský kraj městské kino Blansko panorama Bosko vice art Brno scala Brno koruna Břeclav svět Hodonín fk obzor Hustopeče panorama Kyjov panorama Rosice svratka Tišnov morava Veselí nad Moravou sokolský dům Vyškov na Moravě svět Znojmo karlovarský kraj art Cheb panasonic Karlovy Vary alfa Sokolov královéhradecký kraj kino 70 Do bruška svět Dvůr Králové nad Labem centrál Hradec Králové vlast Jánské Lázně biograf český ráj Jičín městské kino Nová Pa ka městské kino Rychnov nad Kněžnou Vesmír Trutnov liberecký kraj crystal Česká Lípa junior Jablonec nad Nisou varšava Liberec městské kino Nový Bor bio Ráj Turnov moravskoslezský kraj central Český Těšín městské kino Frenštát pod Radhoštěm vlast Frýdek-Místek radost Havířov regionální knihovna Karviná puls Kopřivnice mír 70 Krnov artefakt Nový Jičín mír Opava art Ostrava luna Ostrava minikino Ostrava kosmos Třinec městské kino Uničov olomoucký kraj pohoda Jeseník metropol Olomouc hvězda Přerov art kino Šumperk retro Zábřeh pardubický kraj máj Choceň sokol Litomyšl dukla Pardubice tylův dům Polička vesmír Svitavy plzeňský kraj beseda Plzeň městské kino Sušice praha aero atlas evald lucerna mat městská knihovna oko světozor 2\n3 na politické souvislosti nebo dobu, ve které vznikly. Místo zjednodušujícího vylučovacího módu buď anebo preferují slučovací spojky. Reflektují svět a v něm žijícího člověka v disparátních souvislostech i protikladech s vědomím, že ozvěny starého světa se rozléhají také ve všech světech nových a že ty zpětně determinují, podmiňují a přetvářejí jeho podobu. Poznávají to civilizovaní dobyvatelé hledající na území primitivních domorodých kmenů svoji Indii nebo El Dorado, kurdské děti minových polí, svobodomyslní studenti bouřící se proti establishmentu, poutníci směřující k posvátné hoře i venkované ze slovenského Liptova a Oravy, kteří s nenucenou samozřejmostí odpovídají na nejelementárnější hádanky života. Tomáš Seidl středočeský kraj městské kino Beroun kino 99 Kolín sokol Mělník ústecký kraj sněžník Děčín oko Chomutov svět Klášterec nad Ohří máj Litoměřice kosmos midi Most městské kino Štětí květen Teplice biograf u františka Ústí nad Labem mumie Ústí nad Labem vysočina družba Chotěboř dukla Jihlava vesmír Pelhřimov městské kino Přibyslav pasáž Třebíč máj Třešť flip Velká Bíteš zlínský kraj klub sušil Bystřice pod Hostýnem svět Holešov nadsklepí Kroměříž elektra Luhačovice beseda Otrokovice panora ma Rožnov pod Radhoštěm hvězda Uherské Hradiště svět Valašské Meziříčí městské kino Velké Karlovice vatra Vsetín charlie Zlín velké kino Zlín Obsah aguirre, hněv boží (Werner Herzog)... str. 4 kabinet doktora caligariho (robert wiene)... str. 6 náměstí spasitele (krzysztof krauze, joanna kosovákrauzeová)... str. 8 nenápadný půvab buržoazie + andaluský pes (luis buñuel)...str. 10 nový svět (terrence malick)... str. 12 obrazy starého světa (dušan hanák)...str. 14 svatá hora (alejandro jodorowsky)... str. 16 ty, který žiješ (roy andersson)...str. 18 zabriskie point (Michelangelo Antonioni)... str. 20 želvy mohou létat (bahman ghobadi)...str. 22 všechny informace o filmech i aktuální program všech kin najdete na Editor: Tomáš Seidl Sazba a grafická úprava: IgraQ Tisk: Agentura NP, Staré Město Náklad: ks Organizace: Asociace českých filmových klubů Spolupořadatel: Asociácia slovenských filmových klubov Hlavní partner: TNT Partner: Student Agency Distribuční partneři: Aerofilms, NFA, SFÚ, Warner Bros. Poděkování za finanční podporu: Ministerstvo kultury ČR, Státní fond ČR pro podporu a rozvoj české kinematografie, Ministerstvo kultúry SR Hlavní mediální partneři: Český rozhlas 1 Radiožurnál, Český rozhlas 3 Vltava, Radio 1, Respekt Mediální partneři: 25 fps, Česko-Slovenská filmová databáze, Kult, Metropolis Cena: zdarma 3\n4 Mezi fikcí a autobiografií Protagonisty filmů Wernera Herzoga bývají výlučné osobnosti, které posedlost nemožnými sny a úkony přivede k definitivní roztržce se společností i se samotnou realitou. Takový je i titulní protagonista filmu Aguirre, hněv Boží, španělský konkvistador Lope de Aguirre (Klaus Kinski). Ten na sklonku roku 1560 se svými muži a v doprovodu domorodých průvodců (ale i své milované patnáctileté dcery) hledá v povodí Amazonky bájné zlaté město Inků El Dorado. Výpravu během pochodu džunglí a plavby na vorech po místní řece postupně devastují nemoci, útoky indiánů i šílenství, jehož nositelem je sám Aguirre, strhávající na sebe násilně moc a ovládaný aguirre, hněv boží vidinou vítězství pokud už ne nad neexistujícím městem, tedy alespoň nad lhostejnou divočinou. Hněv Boží a princ svobody stvrzuje svou historicky doloženou přezdívku El Loco (Šílenec) a své posedlosti dává wagnerovsky tragický rozměr, což ho mění v jednoho z nejúchvatnějších vizionářů filmové historie. dva nespoutané živly Aguirreho prohra se ocitá mimo konvenční kategorie dobra a zla už proto, že Werner Herzog v ní objevuje prvky obludně dokonalé nádhery. Snímek Aguirre, hněv Boží naznačuje, proč Herzogovy výlučné projekty zůstávají stranou zájmu většinového publika a to i navzdory tomu, že velké otázky, které celá desetiletí krystalizují ve filmech pětašedesátiletého tvůrce, souzní s dnes tak módními enviromentalistickými snímky. Herzoga až obsesivně zajímá střet moderní civilizace s původními formami (příroda, přírodní kultury a jedinci-primitivové, blázni či excentrici). Tento střet můžeme vnímat i ve způsobu, jakým už ve filmu Aguirre, werner herzog * 5. září 1942 v Mnichově, Německo Werner Herzog představoval vedle Rainera Wernera Fassbindera, Margarethe von Trottaové, Volkera Schlöndorffa či Wima Wenderse jednu z nejzajímavějších osobností nového německého filmu a i dnes si udržuje pozici svébytného uměleckého solitéra. Narodil se pod jménem Werner Stipetić rodičům chorvatského původu. Ve škole byl problémovým žákem a skončil jako samouk. Později studoval historii a literaturu na Mnichovské univerzitě a navštěvoval filmový seminář na Duquesne University v Pittsburghu. Amatérské snímky natáčel již na gymnáziu. Aby si přivydělal na první filmové aktivity, pracoval i v nočních směnách jako svářeč v ocelárně. Později začal točit dokumenty pro televizi a v roce 1963 založil společnost Werner Herzog Filmproduktion, pod jejíž hlavičkou pracuje dodnes. Postupně přešel k hranému filmu, kde se zaměřil na portrétování světa vyděděnců, vizionářů a šílenců. Jejich příběhy se často odehrávají v exotickém prostředí (Latinská Amerika, Austrálie, Afrika). Za celovečerní debut Signál k životu (1967) získal Stříbrného medvěda na MFF v Berlíně. Drama Každý pro sebe a Bůh proti všem (1974) mu vyneslo Velkou cenu poroty, Cenu FIPRESCI a Cenu ekumenické poroty na MFF v Cannes. V roce 1982 tamtéž získal Cenu za režii za drama Fitzcarraldo. Jako herec se objevil například v hraných filmech Jak přicházejí sny (r. Vincent Ward, 1998), Julien Donkey-Boy (r. Harmony Korine, 1999) a Záhada jezera Lochness (r. Zak Penn, 2004). Své aktivity vždy dělil mezi hraný film a dokument a zvláště v posledních letech je obtížné odlišit, kde první z těchto žánrů končí a druhý začíná. Láska k hudbě jej dovedla k režírování oper. filmografie režie a scénář pouze hrané celovečerní filmy 1967 Signál k životu (Lebenszeichen; + prod., her.) 1970 Auch Zwerge haben klein angefangen (I trpaslíci začínali jako malí; + prod.) 1972 Aguirre, hněv Boží (Aguirre, der Zorn Gottes; + prod.) 1974 Každý pro sebe a Bůh proti všem (Jeder für sich und Gott gegen alle; + prod.) 1976 Herz aus Glas (Srdce ze skla; + prod., her.), Stroszek (Stroszek; + prod.) 1979 Upír Nosferatu (Nosferatu, Phantom der Nacht; + prod.), Woyzeck (Vojcek) 1982 Fitzcarraldo (Fitzcarraldo; + prod., her.) 1984 Wo die grünen Ameisen träumen (Kde sní zelení mravenci; + prod.) 1987 Zelená kobra (Cobra Verde) 1991 Výkřik z kamene (Cerro Torre: Schrei aus Stein; pouze režie; + her.) 2001 Invincible (Nepřemožitelný; + prod., her.)* 2002 povídka Dalších deset tisíc let (Ten Thousand Years Older; + hlas) ve filmu Dalších deset minut I (Ten Minutes Older: The Trumpet) 2005 The White Blue Yonder (Divoké modré dálky) 2006 Rescue Dawn (Záchrana za rozbřesku) 4\n5 hněv Boží prolíná fikci se snímanou skutečností, hraný film s dokumentem. Historické osoby a děje jen volně inspirují originální vizi, do níž se obtiskla fascinace dvěma nespoutanými přírodními živly amazonskou džunglí a Klausem Kinskim. Štáb se probíjel deštným pralesem stejně namáhavě jako hrdinové filmu: improvizovaně, bez zázemí, kaskadérů a odpovídající techniky, s použitím kamery, kterou režisér ukradl v Mnichovské filmové škole a s jejíž pomocí natočil několik svých filmů. Kinski, jehož honorář spolkl třetinu na dnešní poměry nicotného rozpočtu dolarů, prý tyranizoval štáb i indiánské komparsisty se zbraní v ruce. Své rozpory s Herzogem chtěl údajně řešit dezercí z natáčení, na což režisér reagoval výhrůžkami, že zastřelí nejprve svou hvězdu a pak sám sebe. Pověstnou roztržku zmiňují Herzogův dokument Mein liebster Feind Klaus Kinski (Můj nejmilejší nepřítel Klaus Kinski, 1999) i mockument Záhada jezera Lochness (2004), v němž Herzog hraje a na jehož scénáři se podílel. Kinski se nakonec vzdal hollywoodsky hlučné stylizace a na Herzogovo přání tiše kouzlí s hlasem, nepředvídatelně krabími pohyby těla i horečnatýma očima šíleného vyhládlého dítěte, jehož El Dorado se nachází mimo všechny dosažitelné obzory. Těžko hádat, kde je v tomto případě hranice mezi využitím a zneužitím herce režisérem. V tomto smyslu je přímým pokračováním filmu Aguirre, hněv Boží dobrodružné drama Fitzcarraldo, které opět na toku peruánské řeky Urubamby Herzog s Kinskim natočili o deset let později. horečnatý sen džungle Snímek můžeme vnímat i jako alegorii krachu konceptu racionalistického dobývání a civilizování primitivnější a tudíž podřízené reality, který rozkládá sám sebe a k němuž odkazuje i režisérův oblíbený motiv bludného aguirre, hněv boží aguirre, der zorn gottes německo 1972, bar., 100 min. Scénář a režie: Werner Herzog Kamera: Thomas Mauch Hudba: Popol Vuh Střih: Beate Mainka-Jellinghausová Zvuk: Herbert Prasch Produkce: Werner Herzog, Hans Prescher Hrají: Klaus Kinski (Lope de Aguirre), Helena Rojoová (Inés de Atienza), Del Negro (Gaspar de Carvajal), Ruy Guerra (Pedro de Ursúa), Peter Berling (Fernando de Guzmán) a další. ohlasy Snímek, který se mohl stát akčním filmem a přispět tak k prodloužení koloniální evropské tradice vnímání tohoto světa, působí v Herzogově režii jako klidné a názorné,duchovní cvičení. (Andreas Rost ve sborníku Michael Töteberg: Lexikon světového filmu, Nakladatelství Orpheus, Praha Litvínov 2005, str. 19) Herzogův film Aguirre, hněv Boží je jednou z nejutkvělejších vizí v historii kinematografie. ( ) A soudím, že Herzog tímto příběhem sleduje totéž, co mnohými svými jinými filmy: muži, pohánění vidinou velkého vítězství, se dopouštějí hříchu tím, že mají odvahu po tomto vítězství sáhnout. (Roger Ebert, Chicago Sun-Times ) kruhu. Herzog je však především básníkem silných, prchavých atmosfér, jimž dodává stabilitu jeho vlastní neúhybná koncepce a zachycení na pevný filmový pás. Slova ustupují obrazu a avantgardní hudbě skupiny Popol Vuh: horečnatý sen džungle se ocitá mimo kategorie líbivosti a blíží se pocitům čisté krásy, nevzdává se sarkasmu a tajemství a je stejně málo definitivní jako režisérův nejoblíbenější živel: dravě plynoucí voda, jež pro Herzoga často zpodobňuje chaotický, k lidskému světu zcela lhostejný ne-řád přírody. Divé monstrozitě nedokončeného Božího díla, vzbuzujícího pocity malosti, osamělosti a marnosti každého konání, Herzog čelí s kamerou v ruce s vizionářskou odvahou, jež ho staví po bok jeho vlastního dokonale prohrávajícího hrdiny i autorů jiných filmových komplexních vizí: Stanleyho Kubricka (2001: Vesmírná odysea, 1968) či Francise Forda Coppoly (Apokalypsa, 1979). Pomyslné území, jež pro nás Herzog na realitě dobyl, má dnes až posvátný kultovní statut: představuje jeden z nejsoustředěnějších, nejpodmanivějších a také nejtajemnějších prostorů poválečné filmové historie. Alena Prokopová filmová kritička, Cinema 5\n6 Expresionistické tendence ve výtvarném umění se začaly objevovat přibližně od roku 1905 jako určitá protiváha ke stylu impresionistů. Pojem expresionismus jako estetická kategorie byl ale zaveden až později. Zatímco impresionisté se pokoušeli zachytit okamžitou atmosféru neopakovatelné chvíle ve vnějším světě, expresionisticky směřující umělci usilovali o vyjádření vlastních dojmů z okolního světa. Ono převrácení vjemového procesu směrem k subjektivitě bylo tak revoluční, že se expresionismus stal v umění synonymem pojmu moderní. obrazy narušené psychiky V tomto smyslu se kinematografie stala moderní díky německému filmu Kabinet doktora Caligariho, neboť i jeho tvůrci se pokusili vyjádřit vnitřní, subjektivní realitu (stavy narušené mysli, atmosféru strachu atd.) prostřednictvím vnější, objektivní reality. Svým výtvarným pojetím i psychologickou symbolikou vnesl snímek do kinematografie mimonarativní poetický rozměr převratného významu. kabinet doktora caligariho Kabinet expresionistické hrůzy Kabinet doktora Caligariho se stal prvním a zásadním představitelem filmového expresionismu, byť byl poznamenán nesourodostí svého pojetí (v některých scénách se objevuje zčásti realistická výprava, příběh těží z kriminální zápletky i z atmosféry fatality, jež byly pro tehdejší německý film příznačné). Stylistické určení filmu naplňuje především mizanscéna. Ta vnějškově zprostředkovává narušenou psychiku postav prostřednictvím groteskně symbolického líčení, bizarních kostýmů, deformovaných tvarů a pokřivených linií výhradně ateliérových scén, které jsou kontrastně nasvíceny a přímo do nich jsou vmalovány hrozivé stíny. robert wiene * 16. listopadu 1873 v Breslau, Německo 17. července 1938 v Paříži, Francie Robert Wiene se narodil jako prvorozený syn v rodině známého saského dvorního herce českého původu. V roce 1894 zahájil studia práv v Berlíně a posléze pokračoval ve studiu ve Vídni. Rok 1908 vymezuje počátek jeho různorodé divadelní činnosti, zpočátku správní a organizační. Od roku 1912 byl ale Wiene již činný jako autor a filmový režisér v rakouských i v německých ateliérech. Krátký snímek Die Waffen der Jugend (Zbraně mládí, 1912) je zřejmě prvním z osmi desítek filmů, na nichž se v různých profesích podílel. Před první světovou válkou i v jejím průběhu pracoval převážně jako dramaturg i autor pro společnost Messter Film. Právě tam Wiene rozvinul svůj zájem o kriminální melodramata, komedie záměn i příběhy spojené s tématikou fantaskna, šílenství a nadpřirozených sil. Během války natáčel filmy ve spolupráci se spisovatelem Walterem Turszin skym a posléze s hercem i režisérem Rudolfem Biebrachem. Z komerčního hlediska ale Wiene nabyl na důležitosti díky filmům, které vznikly v rozmezí let a hrála v nich jedna z největších německých filmových hvězd Henny Portenová. V roce 1920 se Wiene proslavil filmem Kabinet doktora Caligariho (1919), který měl původně režírovat Fritz Lang. Dalšími tituly však stejného úspěchu již nedosáhl, přestože se snímky Genuine (1920) a Raskolnikov (1923) také vyznačovaly silným expresionistickým stylem a biblický příběh Král Nazaretský (1923) byl velkofilm v pravém slova smyslu. Výraznou, byť jen přechodnou diváckou přízeň režisér získal díky dalšímu fantasknímu hororu Orlakovy ruce (1925) a přepisu Straussovy opery Růžový kavalír (1926). Po roce 1933 byl Wiene kvůli židovskému původu nucen odejít do emigrace. Ani v Londýně, ani v Paříži se mu ale nepodařilo natočit remake filmu Kabinet doktora Caligariho, byť pro roli vraždícího somnambula získal Jeana Cocteaua. Zemřel v roce 1938 ve Francii během natáčení špionážního melodramatu Ultimatum (film dokončil Robert Siodmak). Do filmové historie Wiene vstoupil jako tvůrce jediného významného díla. filmografie režie pouze hrané celovečerní filmy výběr 1919 Kabinet doktora Caligariho (Das Cabinet des Dr. Caligari/Das Kabinett des Doktor Caligari) 1920 Genuine (Genuine) 1923 Raskolnikov (Raskolnikow; + sc.), Král Nazaretský (I.N.R.I.; + sc.) 1925 Orlakovy ruce (Orlacs Hände) 1926 Růžový kavalír (Der Rosenkavalier) 1927 Umírající labuť (Die berühmte Frau) 1928 Žena na skřipci (Die Frau am der Folter), Manželé paní Leontýny (Leontines Ehemänner) 1930 Dvojí život (Der Andere) 1931 Panika v Chicagu (Panik in Chicago) 1934 Tajfun (Polizeiakte 909; + sc.) 1938 Ultimatum (Ultimatum) 6\n7 V původním příběhu Caligariho postava symbolizo va la chorobnou bezuzdnost byrokratického státu, v konečné verzi (změnu do scénáře navzdory kategorickým protestům autorů údajně vnesl Fritz Lang) je příběh završen překvapivou pointou, jež ale oslabuje přímou kritiku zneužívání moci stá tem. Scénář filmu byl společnou prací spisova te le českého původu Hanse Janowitze a Rakušana Carla Mayera. Dochovaný scénář dosvědčuje výrazný Janowitzův přínos, který byl při psaní in spirován brutální vraždou poblíž městečka Holstenwall, vzpomínkami na tajemnou atmosféru sta ré Prahy i svými hrozivými předtuchami. Krajně zá porný postoj vůči autoritativní moci nelidského stá tu, který zešílel Janowitz i Mayer sdíleli na zá kla dě svých zážitků s vojenskou i státní mašinérii z doby války. A i náklonnost dvou přátel k jedné dívce ve filmu kopíruje jejich vlastní zkušenost: oba se vřele přátelili s herečkou Gildou Langerovou, pro niž byla hlavní ženská role původně určena. umění místo komerce Kabinet doktora Caligariho je chápán jako artový film, jako dílo programově umělecké ale nevznikal. Pro producenta Ericha Pommera naopak představoval komerční produkt. Jeho výtvarnou výstřednost odsouhlasil v naději, že vyprovokuje větší divácký zájem. Při realizaci filmu však došlo ke šťastnému setkání několika tvůrčích osobností. První dva z trojice výtvarníků Walter Reimann, Walter Röhrig a Hermann Warm se hlásili k expresionistické skupině Der Sturm, jež prosazovala výrazné kontrasty a přemrštěné tvary. Herci Werner Krauss (doktor Caligari) a Conrad Veidt (náměsíčník Cesare) patřili k úzké skupině tehdy nejexpresionističtějšího divadelního režiséra v Berlíně Maxe Reinhardta. A režisér Robert Wiene byl vůči těmto moderním výrazovým trendům vstřícný a vnímavý. Německý expresionismus byl silně ideologicky motivován. Částečně vycházel z tradice německých mýtů a legend, zčásti z názorově polarizovaného diskurzu v tehdejší německé společnosti, jež se vyznačovala bouřlivou dynamikou kulturního dění, ale i anarchií a chaosem v politickohospodářském životě. A filmová symbolika oné ideologické orientaci plně odpovídá: příběh je situován na jarmark a do ústavu pro choromyslné a vystupují v něm pouze vyšinutí somnambulní jedinci, karikovaní byrokraté a zmatené oběti. Ve své čisté podobě byl filmový expresionismus vymezen jen několika málo roky kabinet doktora caligariho das cabinet des dr. caligari německo 1919, čb, 69 min. Námět a scénář: Carl Mayer, Hans Janowitz Režie: Robert Wiene Kamera: Willy Hameister Výprava: Hermann Warm, Walter Reimann, Walter Röhrig Kostýmy: Walter Reimann Produkce: Erich Pommer Hrají: Werner Krauss (Dr. Caligari), Conrad Veidt (Cesare), Friedrich Fehér (Francis), Lil Dagoverová (Jane), Rudolf Lettinger (Dr. Olsen) a další. ohlasy Se světly přímo namalovanými na plátnech dekorací, se svými živými obrazy, svým synkopickým rytmem byl Caligari, tak jako kdysi Mélièsovy filmy, fotografovaným divadlem. (Georges Sadoul: Dějiny světového filmu, Orbis, Praha 1963, str. 130) Ten, kdo nahlédne do kritické diskuse o Kabinetu doktora Caligariho, je konfrontován s nezvyklým rozporem mezi oceněním filmu jako klasikou němé éry, mistrovským dílem rané avantgardy (...) a ohodnocením režiséra coby nevalného umělce. (Uli Jung Walter Schatzberg: Kabinet doktora Caligariho [1919/20], Iluminace č. 4/1997 , str. 33) ( ) a jen nemnohými filmy (patří mezi ně i horor F. W. Murnaua Upír Nosferatu z roku 1922), přesto historický význam filmu Kabinet doktora Caligariho dalekosáhle přesahuje tuto dobu. Snímek vrátil německou kinemato grafii na světovou scénu a učinil ji alespoň načas konku renčně odolnou vůči hollywoodské masové produkci. Zároveň přinesl důkaz umělecké legitimity filmu jako takového. Jeho zásluhou vstoupila do kinematografie psychologie se stylistickými prvky expresivity, která se stala neodmyslitelnou součástí filmové estetiky, dodávající některým trendům či žánrům (například kammerspielu, hororu, poetickému realismu, neorealismu nebo filmu noir) nezaměnitelně svébytný výraz. Věroslav Hába filmový historik, NFA 7\n8 Spasitelé opustili náměstí Tvorba polského režiséra Krzysztofa Krauzeho se do širšího povědomí českých diváků dostala díky uvedení jeho dramatu Dluh a zejména životopisného snímku Můj Nikifor. Tato pozoruhodná studie o konci života naivního malíře Epifana Drowniaka v roce 2005 získala Křišťálový globus na MFF v Karlových Varech. Již v době natáčení tohoto snímku začal vznikat jeho následující a neméně úspěšný titul Náměstí Spasitele, na jehož realizaci se jako spolurežisérka a spoluscenáristka podílela i jeho manželka Joanna Kosová-Krauzeová. Oba tvůrci původně chtěli natočit cyklus televizních filmů, které by vycházely z reálných událostí náměstí spasitele a vyjadřovaly by se k aktuálním společenským problémům. Prostudovali šest ročníků bulvárního deníku Super Express a z tisíce textů nakonec vybrali dvanáct příběhů, které nabídli k realizaci dalším polským režisérům. Projekt zaujal veřejnoprávní televizi, nicméně oslovení tvůrci s výjimkou Roberta Glińského neprojevili o cizí látku zájem. Z původního nápadu se zrodil jen jediný filmový příběh: drama Náměstí Spasitele. jako antická tragedie Novinový článek se postupně proměnil v deset verzí scénářů a publicistický útvar začal získávat rozměr morálního poselství. Základní konflikt snímku Náměstí Spasitele je podobný jako ve filmu Dluh. Také v něm jsou jeho protagonisté shodou nešťastných okolností dohnáni k tragickým činům, za něž musí zaplatit vysokou cenu. Zároveň nelze jednoznačně určit, na čí straně je vina a komu přiřknout trest. Příběh začíná ve chvíli, kdy zadlužený Bartek (Arkadiusz Janiczek) požádá matku (Ewa Wencelová) o dočasné přístřeší pro svoji rodinu. Před dostavbou krzysztof krauze * 2. dubna 1953 ve Varšavě, Polsko Krzysztof Krauze v roce 1976 ukončil studium na katedře kamery na PWSFTViT v Lodži a v letech pracoval v lodžském filmovém studiu Se-Ma-For. Na začátku 80. let emigroval, protože se ale v zahraničí nemohl realizovat ve svém oboru, vrátil se do Polska. V letech působil ve Studiu Karola Irzykowského a poté do roku 1991 v Tvůrčí skupině Tor. Jako režisér samostatně debutoval filmem New York o čtvrté ráno (1988). Vyprávění o honbě za sny se zalíbilo na Festivalu polských filmů, kde Krauze získal ocenění za režijní debut. Druhý hraný film Pouliční hry natočil o osm let později, ale ještě před ním realizoval dva významné dokumenty Spadl, umřel, utopil se (1994) a Kontrarozvědka (1994) ve spolupráci s novinářem z deníku Życie Warszawy Jerzym Morawskim. Oba dokumenty i hraný film se pokoušely odhalit pravdu o politické vraždě studenta Stanisława Pyjasa v roce V roce 1999 natočil na základě skutečných událostí kontroverzní film Dluh (1999) pojednávající o brutální vraždě, kterou kvůli peněžním závazkům spáchali dva mladí podnikatelé. V roce 2000 realizoval Krauze podle románů Jarosława Sokoła tři epizody pro seriál Velké věci. Scénář k filmu Můj Nikifor (2004), jehož titulním aktérem je proslulý polský naivní malíř, napsal se svou manželkou, televizní scenáristkou a dokumentaristkou Joannou Kosovou-Krauzeovou (* 8. prosince 1972 v Olsztyni). Spolupracoval s ní i na dramatu Náměstí Spasitele (2006). Od roku 2001 je členem Evropské filmové akademie. filmografie pouze režie 1976 Pierwsze kroki (První krůčky; dok.) 1977 Symetrie (Symetrie; + sc.; kr. film) 1978 Elementarz (Slabikář; kr. film) 1979 Dwa listy (Dva dopisy; + sc.; kr. film), Deklinacja (Skloňování; + sc.; kr. film) 1981 Praktyczne wskazówki dla zbieraczy motyli (Praktické rady pro sběratele motýlů; kr. film), Dzień kobiet (Den žen; + sc.; kr. film) 1984 Robactwo (Hmyz; dok.), Jest (Je; dok.) 1988 Nowy Jork czwarta rano (New York o čtvrté ráno; + sc.) 1993 Nauka na całe życie (Ško la na celý život; + sc.; dok.) 1994 Ogrody Tadeusza Reichsteina (Zahrady Tadeusze Reichsteina; dok.), Spadł, umarł, utonął (Spadl, umřel, utopil se; dok.), Kontrwywiad (Kontrarozvědka; dok.), Nauka trzech narodów (Škola tří národů; + sc.; dok.) 1996 Departament IV (Departament IV; + sc.; dok.), Gry uliczne (Pouliční hry; + sc.) 1997 Fotoamator (Fotoamatér; + sc.; dok.), Stan zapalny (Zánět; + sc.; dok.) 1999 Dluh (Dług; + sc.) 2000 epizody System (Systém), Sieć (Síť) a Gra (Hra) pro TV se riál Wielkie rzeczy (Velké věci; + sc.) 2004 Můj Nikifor (Mój Nikifor; + sc.) 2006 Náměstí Spasitele (Plac Zbawiciela; + sc.) 8\n9 vlastního bydlení totiž prodal byt a netuší, že naletěl podvodníkovi a že bude závislý na matčiných příjmech. Zájmy a potřeby protagonistů vynuceného soužití stále častěji ústí do konfliktů, lásku střídá ne návist a toleranci nesnášenlivost. Nejhůře to ne se Bartkova žena Beata (Jowita Budniková), kte rá se kvůli neutěšeným životním poměrům rozhodne bezvýchodnou situaci vyřešit zoufa - lým činem: pokusí se otrávit své dvě děti a poslé ze i sama sebe. Zda je za jejím rozhodnutím msta manželovi, jenž ji opustil a žije s jinou ženou, či bezmezně narůstající beznaděj spojená s ne možností najít práci a realizovat se, musí ka ždý divák posoudit sám. Také Krauzeovi sledují její počínání symbolicky z povzdálí. Konflikt, který je svébytnou variací náměstí spasitele plac zbawiciela polsko 2006, bar., 105 min. Scénář a režie: Krzysztof Krauze, Joanna Kosová- Krauzeová Kamera: Wojciech Staroń Hudba: Pa weł Szymański Střih: Krzysztof Szpetmański Výprava: Monika Sajkoová-Gradowská Kostýmy: Dorota Roqueploová Zvuk: Nikodem Wołk-Łaniewski Produkce: Juliusz Machulski Hrají: Jowita Budniková (Beata), Arkadiusz Janiczek (Bartek), Ewa Wencelová (Teresa), Dawid Gudejko (Dawid), Natan Gudejko (Adrian) a další. ohlasy Tvůrci nikoho neobviňují a nekladou nikomu nic za vinu, neboť hrdinové tragického příběhu vlastně nejsou zlí lidé. Jsou jen příliš slabí, aby čelili těžkému životu. Režiséři se snaží připomenout, že (...) v životě někdy nastávají chvíle, kdy za své činy musíme nést odpovědnost. (Barbara Hollenderová, Rzeczpospolita , str. 11) Síla filmu tkví jak v obrazu křehkosti intimních vztahů, tak v obrazu současné společnosti, kde se pod tlakem tržních hodnot vytrácejí ty duchovní. Není to náhodou, že kamera ukazuje z ptačí perspektivy hvězdicovité náměstí Spasitele, ale vyhne se kostelu sv. Salvátora, který mu vévodí. (Milan Líčka, kino.tiscali.cz) na téma Euripídovy Médey, nabývá rozmě ru sku tečné antické tragedie: lidé nejsou schopni ovládnout své okolí a nad vším vládne vyšší moc. Za zásadní problém přitom tvůrci považují totální rozpad rodiny. Nefunkční se shodou nešťastných náhod nestává jen rodinné soužití manželů s tchýní: ani Beatina rodina totiž není ochotna tolerovat její výjimečnou situaci a vyjít jí vstříc. sociologicko-etická sonda Scénář manželé Krauzeovi konzultovali s členy filmového štábu a především s představiteli hlavních rolí. Právě na jejich výběr Krauze kladl velký důraz a již při přípravě filmu se snažil, aby se herci se svými postavami co nejvíce seznámili a pochopili jejich motivace. Protože taková herecká metoda je ale časově náročná, byli autoři nuceni obsadit role méně vytíženými (a tedy i méně známými) herci. Mladou manželku Beatu, jež se kvůli narození dítěte vzdala studia na vysoké škole, ztvárnila skvělá Jowita Budniková, s níž se tvůrci již dříve setkali při natáčení filmů Dluh a Můj Nikifor (tehdy ještě hrála pod dívčím jménem Jowita Miodlinkowská). Podle ní pak hledali vhodné představitele dalších postav: jejího filmového manžela slabocha, jenž těžkou situaci řeší odchodem od rodiny zosobnil Arkadiusz Janiczek. V roli Bartkovy matky zazářila Ewa Wencelová, jejíž postava prochází pozoruhodnou proměnou z polohy nenáviděné tchýně do pozice trpělivé ošetřovatelky částečně vyšinuté Beaty. Velmi obtížné bylo najít představitele dvou dětských rolí. Rodiče potencionálních malých herců se totiž po přečtení scénáře obávali, že by drásavé téma mohlo mít na děti negativní vliv. V rolích chlapců se nakonec objevili synové majitelů významné polské castingové agentury Gudejko. Tvůrci za podpory kameramana dokumentárních filmů Wojciecha Staroně uchovali reportážní styl výpovědi s důrazem na sociologickoetickou rovinu příběhu. Vznikl tak výjimečný snímek, který na Festivalu polských filmů v Gdyni v roce 2006 získal pět cen a polskou kritikou i diváky je shodně vnímán jako nejlepší domácí snímek za několik posledních let. Pavla Bergmannová filmová a divadelní publicistka 9\n10 Trpká groteska o neuskutečněné večeři Vrcholné dílo Luise Buñuela, jehož scénář napsal spolu s Jeanem-Paulem Carrièrem, je absurdní groteskou se surrealistickými prvky a satirickým podtónem. Snímek Nenápadný půvab buržoazie inspirovala banální příhoda, kterou zažil producent filmu Serge Silberman. Ten si jednoho dne pozval hosty na večeři, ale zapomněl o tom říci své ženě a navíc si sám domluvil schůzku mimo domov. Důmyslné leporelo vypráví o skupince známých, kteří se chtějí sejít na večeři, v níž ale nóbl hrdinům opakovaně kdosi nebo cosi zabrání. Šestici tvoří velvyslanec fiktivní jihoamerické země Rafael de Acosta (Fernando Rey), manželé Sénéchalovi (Stéphane Audranová a Jean-Pierre Cassel), manželé Thévenotovi (Delphine Seyrigová a Paul Frankeur) a mladší sestra paní Thévenotové (Bulle Ogierová). anděl interrupce První setkání se neuskuteční v důsledku údajného omylu v datu schůzky. Hosté se přesunou do nenápadný půvab buržoazie nedaleké restaurace, kde je od konzumace jídla odradí záhrobní rituál personálu za mrtvého šéfa. V okamžiku následující plánované schůzky přepadne hostitelský pár náhlá erotická touha. Průběh další večeře naruší příchod vojáků. Na oplátku za vlídné přijetí pozve velitel společnost do svého bytu, hosté se ale octnou na jevišti divadla, odkud jsou vypískáni diváky. (Prekérní situace se ale odehrává pouze ve snu.) Následující večírek naruší prudká hádka, při níž ambasador zastřelí hostitele, ale incident včetně předchozího snu o divadle se opět jen zdál jednomu luis buñuel * 22. února 1900 v Calandě, Teruel, Španělsko 29. července 1983 v Ciudad de México, Mexiko Luis Buñuel se narodil v přísně katolické rodině a základní vzdělání získal v zaragozské jezuitské koleji. Po studiích na madridské univerzitě odešel v roce 1925 do Paříže, kde se zapsal na soukromou filmovou akademii a jako asistent režie pracoval s Jeanem Epsteinem. Přátelství se Salvadorem Dalím a vazba na další avantgardní umělce měly vliv na vznik klíčových děl filmového surrealismu Andaluský pes (1929) a Zlatý věk (1930). Po pádu vojenské diktatury a nástupu republikánské vlády se vrátil do Španělska. Během občanské války působil na velvyslanectví španělské republikánské vlády v Paříži. Poté emigroval do USA, kde pracoval ve filmovém oddělení newyorského Muzea moderních umění. Před koncem války přesídlil do Mexika, kde mimo jiné natočil společensko-kritické drama Zapomenutí (1950) a drama Nazarin (1958) o potulném kazateli, jenž donkichotsky bojuje proti církevnímu tmářství. Po návratu do Španělska vytvořil jedno ze svých zásadních děl Viridiana (1961), jež získalo Zlatou palmu na MFF v Cannes, ve Španělsku bylo ale zakázáno cenzurou. Fakt, že Buñuel celý život zůstal ateistou zaujatým religiozitou, dokládají i filmy Šimon na poušti (1965) a Mléčná dráha (1968). Na mistrovskou alegorii Anděl zkázy (1962) navázala sarkastická podobenství z autorova francouzského období : Nenápadný půvab buržoazie (1972) a Přelud svobody (1974). Titulními hrdinkami dalších filmů Deník komorné (1963), Kráska dne (1967) a Tristana (1970) byly navenek krásné a cudné, leč vnitřně zkažené ženy. Poslední film Tajemný předmět touhy (1977) Buñuel natočil v sedmasedmdesáti letech. filmografie režie a scénář výběr 1929 Andaluský pes (Un chien andalou; kr. film) 1930 L age d or (Zlatý věk) 1932 Země bez chleba (Las Hurdes Tierra sin pan; kr. dok.) 1949 Flamendr (El gran calavera; pouze režie) 1950 Zapomenutí (Los olvidados) 1951 Dcera šejdíře (La hija del engaño; pouze režie), 1953 Iluze cestuje tramvají (La ilusión viaja en tranvía) 1954 Řeka a smrt (El río y la muerte) 1955 Zločinný život Archibalda de la Cruz (La vida criminal de Archibaldo de la Cruz), To je úsvit (Cela s appelle l aurore) 1958 Nazarin (Nazarín) 1959 Horečka stoupá v El Pao (La fièvre monte à El Pao) 1961 Viridiana (Viridiana) 1962 Anděl zkázy (El ángel exterminador) 1963 Deník komorné (Le journal d une femme de chambre) 1965 Šimon na poušti (Simón del desierto; střm. film) 1967 Kráska dne (Belle de jour) 1968 Mléčná dráha (La voie lactée) 1970 Tristana (Tristana) 1972 Nenápadný půvab buržoazie (Le charme discret de la bourgeoisie) 1974 Přelud svobody (Le fantôme de la liberté) 1977 Tajemný předmět touhy (Cet obscur objet du désir) 10\n11 z aktérů. Další setkání přeruší vpád policie, která šestici hodovníků zatkne kvůli podezření z pašování drog. Při poslední schůzce vtrhnou na místo setkání gangsteři, kteří všechny přítomné postřílejí. I tato epizoda se ale ex post vyjeví jako sen. Snímek, který ozvláštňuje trojice epizod parafrázujících rodinné morytáty, duchařská mystéria a pokleslé horory, je karikaturou politického gangsterismu. Ten zosobňuje hlavně navenek uhlazený velvyslanec zaostalé země zmítané bídou i občanskou válkou. Autoři neidealizují ani odpůrce samolibých manipulátorů včleněných do oficiálních struktur: v osobě mladé teroristky poukazují na hrozbu extremismu s jeho snahou o bezvýchodný rozvrat. Hořká komedie ironizuje i pokrytectví církve zosobněné postavou biskupa (Julien Bertheau), jenž v jedné epizodě vyzpovídá umírajícího muže a vzápětí ho zastřelí z brokovnice. Oscarem za nejlepší neanglicky mluvený film oceněná satira má i filozofický přesah. Jiří Cieslar ve znamenité buñuelovské monografii upozorňuje na interpretaci Raymonda Durgnata. Ten vidí film jako obrácenou variantu jiného Buñuelova klíčového snímku Anděl zkázy, jehož hrdinové se z vmísta oslavy nemohou rozejít kvůli neviditelné zdi. Nad absurditou o neuskutečněné večeři podle Durgnata vládne anděl interrupce, který se projevuje v opakovaném přehlušování důležitých výpovědí různým lomozem. (ne)nápadná ošklivost konzumu Jedním z klíčů k pochopení trpké grotesky je obrazový refrén, v němž sextet aktérů spokojeně kráčí odnikud nikam po venkovské silnici. Andaluský pes un chien andalou francie 1929, čb, 17 min. Scénář a produkce: Luis Buñuel, Salvador Dalí Režie a střih: Luis Buñuel Kamera: Albert Dubergen Hrají: Simone Mareuilová (dívka), Pierre Batcheff (muž) a další. nenápadný půvab buržoazie le charme discret de la bourgeoisie francie 1972, bar., 102 min. Scénář: Luis Buñuel, Jean-Claude Carrière Režie: Luis Buñuel Kamera: Edmond Richard Střih: Hélène Plemiannikovová Výprava: Pierre Guffroy Kostýmy: Jacqueline Guyotová Zvuk: Guy Villette Producent: Serge Silberman Hrají: Fernando Rey (velvyslanec Rafael de Acosta), Delphine Seyrigová (Simone Thévenotová), Stéphane Audranová (Alice Sénéchalová), Jean-Pierre Cassel (Sénéchal), Paul Frankeur (Thévenot) a další. ohlasy Zdánlivě rozmarná atmosféra vyprávění skrývá závažný smysl podobenství: varování před zlem, úsměvně vegetujícím pod zdáním,normálnosti a ukolébávajícím se pocitem nepostižitelnosti před strachem z odhalení. (-ap- [Alena Prokopová], Filmový přehled č. 5/1990, str. 21) Filozofické,úsměvně zkázonosné capriccio o nezdařených večírcích je (...) pronikavou studií pospolité lidské povrchnosti a úplného,rozmarného zapomenutí hlubších životních orientací. (Jiří Cieslar: Luis Buñuel, ČSFÚ, Praha 1987, str. 81) Navenek suverénní, leč bezcílná chůze je analogická s jejich těkáním od jednoho přerušovaného setkání k druhému. Představitelé společenské smetánky postrádají mravní zábrany i hlubší smysl svých existencí. Soustřeďují se na pouhé aranžování svých prázdných životů a na vstřebávání pomíjivých požitků. Navzdory elegantním manýrám a protřelému vystupování však nedokáží vytěsnit své instinkty a podvědomí, jež do jejich okázalého pohodlí vtrhává v úzkostných snech. Bytí, které umožňuje existenci světa i lidí v něm, ale nelze přechytračit. Právě ono jako by v Buñuelově panoptiku zlomyslně strhávalo masky jeho hrdinů a usvědčovalo je z povrchnosti a bezohlednosti. Titul filmu je samozřejmě míněn ironicky. Mistrné podobenství odhaluje (ne)nápadnou ošklivost konzumní společnosti, z níž vymizel Bůh a ve které svoboda zdevalvovala do falešného zdání o tom, že je dovoleno vše na úkor druhých. Jan Foll filmový kritik Surrealistická koláž, kterou Buñuel natočil ve spolupráci s malířem Salvadorem Dalím, dodnes šokuje záběrem rozříznutého oka. Pověstná je i scéna s mladíkem, který táhne ohlávku, k níž jsou připoutáni lidé i různé předměty (dva kněží, klavíry, mrtvoly oslů atd.). Sedmnáctiminutová hříčka s erotickou symbolikou dodnes zůstává manifestem svobodné imaginace a provokativního bourání konvencí. 11\n12 Tolik krásy! Režisér Terrence Malick se od roku 1973, kdy se poprvé zasvětil kinematografii snímkem Zapadákov, věnuje objevování a prohlubování nového žánru jakési přírodní epické básně a formování vlastní řeči, ve které pomocí zdánlivě nejasných a skrytých metod vytváří chvíle ohromující emocionální síly. Všechny jeho dosavadní filmy nejsou čistě narativní. Jsou to spíše symfonie v obrazech, ke kterým si musíme vytvořit vztah, naučit se je vnímat a s jejich pomocí pak obdivovat chvilkovou reálnost života. Malickovy filmy upozorňují na rozdíly mezi pomíjivostí lidské existence a krutou lhostejností nový svět přírody, v níž žijeme. Ta u Malicka představuje víc než jen klasického protivníka člověka či pouhé pozadí pro jeho činy. Hraje jednu z hlavních rolí a komunikuje, vytváří charakter daného prostředí, na které jsme nuceni se dívat novým malickovským pohledem: s trochou empatie a přece z odstupu. Nejspíš podobně, jako se Malickovi Angličané dívali na Nový svět v roce starý a nový svět V nádherné úvodní scéně filmu Nový svět připlouvají angličtí objevitelé k místu, ze kterého se později stane první anglická kolonie Jamestown. V rytmu Wagnerovy hudby se z příjezdu kolonistů stává jakýsi tesklivě nostalgický sen, jehož konec je dávno znám. Popisuje významný historický okamžik pro anglickou velmoc, ale také tragickou chvíli pro indiány stojící nevinně na břehu zálivu. Oba světy mají své zástupce Anglie kapitána Johna Smithe (Colin Farrell) a indiáni oblíbenou náčelníkovu dceru Pocahontas (Q orianka Kilcherová). Tato sekvence ani celý film však nevypráví jen o kulturách terrence malick * 30. listopadu 1943 v Ottawě, Illinois, USA Pravděpodobně nejtajemnější americký režisér Terrence Malick vyrůstal v Oklahomě a Texasu. Poté, co absolvoval filozofii na Harvardu, pokračoval díky stipendiu na Magdalen College v Oxfordu, studium ale nedokončil a vrátil se do USA. Psal články pro různé časopisy (The New Yorker, Time aj.) a zároveň přednášel filozofii na Massachusetts Institute of Technology. V roce 1969 Malick přeložil pod názvem The Essence of Reasons knihu Vom Wesen des Grundes (O bytostném založení důvodu, 1929) německého filozofa Martina Heideggera, jehož koncepce člověka jako tvora, který jednoduše existuje bez směru či motivace, je pro Malicka i pro jeho specifickou tvorbu iniciační. Ve stejném roce byl přijat na Americký filmový institut (AFI) v Los Angeles, kde si během studií vydělával spoluprací na scénářích ke snímkům jiných režisérů. Poté, co studium ukončil krátkým filmem Lanton Mills (1972), začal pracovat na debutu Zapadákov (1973). Odmítl nabídky velkých studií a rozhodl se pro nezávislé financování prostřednictvím několika menších investorů. Snímek, který byl inspirován skutečnou událostí z padesátých let minulého století a jehož protagonisty jsou vrah Charles Starkweather a jeho přítelkyně, v sobě obsahuje režisérův charakteristický styl: voice-overovou naraci v klidném, snovém tempu s četnými záběry přírody. Film byl přijat dobře, přesto se Malick na dalších pět let režisérsky odmlčel. Až v roce 1978 ohromil nádherným dramatem Nebeské dny. Příběh o mladém páru, který se odehrává v počátcích minulého století na americkém středozápadě, získal mimo jiné Cenu za nejlepší režii na MFF v Cannes a Oscara za kameru. Komerčně však film neuspěl a Malick poté odjel do Paříže, kde žil dvacet let v ústraní, bez jakýchkoli komentářů ke své práci i k plánům do budoucna. Návrat po dvou dekádách mlčení byl však působivý. Snímek Tenká červená linie (1998), který vznikl podle autobiografického románu Jamese Jonese (1962) a který pojednává o konfliktu na Guadalcanalu během druhé světové války, je v Malickově podání spíše filozofickou meditací nad lidskou destrukcí přírody i vlastní civilizace než klasickým válečným dramatem. Ze sedmi nominací na Oscara nezískal sice žádného, z Berlinale si však odvezl Zlatého medvěda. Od té doby se Malick věnoval s výjimkou od 80. let připravovaného projektu Nový svět (2005) výrobě filmů jiných tvůrců ve vlastní produkční společnosti. V březnu by měl začít natáčet drama Tree of Life (Strom života). filmografie režie a scénář pouze celovečerní filmy 1973 Zapadákov (Badlands; + prod.) 1978 Nebeské dny (Days of Heaven) 1998 Tenká červená linie (The Thin Red Line) 2005 Nový svět (The New World) 12\n13 či jednotlivcích, ale pojednává o rozpojených dílech stejného druhu, které se setkají, vzájemně splynou a vytvářejí cosi nového: Nový svět. Pocahontas sice Smithe zachránila před jistou smrtí, ale fakt, že se z nich stali milenci, je smyšlený. Je to pouze mýtus, který Malick využívá k tomu, aby rozehrál svůj jedinečný styl, spočívající především ve vnímání filmu jako fenoménu, jenž vyvolává nejdříve úžas a úctu před nutkáním interpretovat jej z hlediska jeho významů. Malickovy filmy se příliš nezajímají ani o příběh, ani o postavy s komplikovanou psychologií. Vyznačují se spíše převahou krásných poetických obrazů, přičemž obraz představuje jak zdokumentovanou realitu, tak subjektivní dojem. Smithovy dojmy se střetnou s vnímáním domorodců, kteří jsou podle jeho slov laskaví, milující, věrní a nemají označení pro žárlivost ani majetek. Smith je postupně odzbrojován, až jim propadne natolik, že po návratu mezi své vlastní lidi plné nenávisti se mu vše zdá jen jako neskutečný sen o krásném světě, který mohl s pomocí Pocahontas vytvořit. Víra v tento svět ale brzy ochabne a on se s návratem jara rozhodne odplout a dál pátrat po své Indii. šeptané přemítání Malickova realita se neustále rozvíjí a mění, kdykoli přijde do styku s něčím novým. Každý jeho film by se dal přirovnat k rozsáhlé řece s mnoha přítoky, která jen tak teče, bez odůvodnění se přizpůsobuje okolnímu povrchu a objevuje nové věci. Objevování zde znamená mnohem víc než jen zabírání neznámé půdy. Malick se nesnaží dané období rekonstruovat, ale poprvé ho prožít, a to prostřednictvím obrazů, hudby a subjektivně laděných voice-overů. Stejně jako se na začátku díváme na novou zemi Smithovýma užaslýma očima, tak objevujeme Anglii skrze pohled Pocahontas, která se po milencově odchodu vdala za kolonistu Johna Rolfa (Christian Bale) a spolu s ním navštívila anglického krále. Je to jako bychom spatřili západní civilizaci poprvé v životě a její šlechtěné zahrady nám náhle vyjevily svou chladnou sterilitu. nový svět the new world usa 2005, bar., 135 min. Scénář a režie: Terrence Malick Kamera: Emmanuel Lubezki Hudba: James Horner Střih: Richard Chew, Hank Corwin, Saar Klein, Mark Yoshikawa Výprava: David Crank Kostýmy: Jacqueline Westová Zvuk: Craig Berkey Produkce: Sarah Greenová Hrají: Colin Farrell (John Smith), Q orianka Kilcherová (Pocahontas), Christopher Plummer (kapitán Newport), Christian Bale (John Rolfe), David Thewlis (Wingfield) a další. ohlasy Svým emocionálním účinkem a způsobem zpracování je tento snímek mnohem více podobný poezii nebo hudbě. (Mick LaSalle, San Francisco Chronicle ) Americká historie transformovaná do snové vize plné divokosti a elegance. (Peter Bradshaw, The Guardian ) Ve stylu básníka dává Malick přednost vnitřním monologům před dialogy a charakterizací. Volně se vnořuje do vědomí postavy, která zrovna upoutá jeho pozornost, a to na tak dlouho, jak sám uzná za vhodné. S vyhrazeným právem čas od času odstoupit stranou nebo se povznést nad ní a panoramaticky zabírat lidi a jejich prostředí, které kontrastuje s dokumentárně nasnímanou faunou a flórou ve stylu National Geographic. Přeskakování mezi subjektivními pocity hrdinů směřuje k otázce, komu příběh doopravdy patří. Toto naslouchání myšlenkám, toto šeptané přemítání má totiž dvojí význam: čí hlas vlastně slyšíme? Všechny postavy podezřele sdílejí introvertní citlivost svého autora, který se nechává unést vlastním filozofováním a zapomíná na vyprávění příběhu. Pokud se tedy způsob zpracování dá nejlépe popsat jako poetický, jádro filmu je čistě filozofické a dotýká se nejprostší a přece nejdůležitější látky: jakou roli hraje láska, smrt, příroda a konflikty mezi lidmi. Žádný jiný filmař však neklade otázky tak otevřeně a nikdo jiný na ně neodpovídá tak skrytě. Všechny Malickovy filmy vyznívají podobně: jsou jakoby náhodně stvořenými důkazy o existenci tohoto světa, neboť nepátrají po tom, jaký svět je, ani co je v něm pravdivé, ale po tom, zda prostě je. Kristýna Erbenová studentka filmové vědy, FF UP v Olomouci 13\n14 V sérii krátkých dokumentárních esejů o umění se název Obrazy starého sveta objevil už v roce 1967 tehdy se tak měl jmenovat televizní film s hudbou starých mistrů. Později, když dramaturg bratislavské Televizní filmové tvorby Boris Hochel nabídl Dušanu Hanákovi projekt inspirovaný fotografiemi Martina Martinčeka, přešel název na něj. Přestože Hanákova hraná prvotina 322 vyvolala nelibost nastupujícího husákovského režimu a byla brzo zakázána, podařilo se v nepřehledné situaci Obrazy starého sveta přenést na Kolibu a realizovat je tam jako celovečerní film pro kina. Ten se sice dočkal v roce 1972 dvoudenního promítání v Bratislavě, vzápětí byl však také zakázán a uložen do trezoru, z něhož se směl vynořit až po šestnácti letech. Co tak vadilo na mozaice na pohled politicky zcela indiferentních portrétů venkovanů ze slovenského Liptova a Oravy? na okraji, a přece ve středu Hanák už ve svých krátkých filmech projevil mimořádný smysl a dokonce i jistou fascinaci cizími uměleckými projevy, ať výtvarnými, hereckými či hudebními. Snímky dnes už klasika slovenské fotografie Martina Martinčeka ( ) jsou výsostným uměleckým gestem, mají však i svou tajemnou existenciální hlubinu. Hanák se ale nespokojil s pouhou reprodukcí jejich světa, ale rozhodl se tento svět filmovými prostředky před divákem doslova znovu obrazy starého světa Co je nejdůležitější v životě evokovat. Zmnožit a rozvinout v drúzu lidských příběhů, které teprve ve svém mnohohlasí vydají společný tón. Čtyři z deseti portrétovaných venkovanů jsou ti, které objevil Martinček a které s ním potom Hanák znova navštívil. Pátého, Adama Kuru, jednu z nevýraznějších figur filmu, objevili spolu. A pět dalších našel už Hanák podle stejného klíče sám, doprovázen přitom fotografem Vladimírem Vavrekem. Jeho fotografie hrají ve filmu neméně důležitou roli než snímky Martinčekovy. Říká se, že tento film zachycuje lidi z okraje společnosti, není to ale tak docela pravda. Ovčák sledující nejnovější kroky kosmického výzkumu, muž obsluhující mechanismus, který představuje bizarní lidskou komedii života, starý mládenec prodávající na městském trhu vajíčka za kapotou auta, to přece nejsou lidé z periferie. Hanák je dušan hanák * 27. dubna 1938 v Bratislavě, ČSR Jeden z nejvýznamnějších slovenských režisérů Dušan Hanák po maturitě v roce 1956 pracoval rok v opravně stavebních strojů a po vojenské službě jako horník. V letech studoval režii na pražské FAMU, kde absolvoval krátkým filmem Učenie (1965). Po návratu na Slovensko režíroval v letech pro Štúdio krátkych filmov a pro televizi dokumentární eseje podle svých námětů a scénářů. Od roku 1968 byl zaměstnancem Štúdia hraných filmov v Bratislavě. Celovečerní hraný debut 322 (1969) i jeho další filmy se dostávaly do střetu s komunistickou mocí: například tragikomedie Ja milujem, ty miluješ (1980) mohla být do kin uvedena až devět let po svém vzniku. V letech působil jako režisér a scenárista ve Slovenské filmové tvorbě v Bratislavě. Od roku 1992 je pedagogem Filmové a televizní fakulty VŠMU (od roku 1998 je profesorem). Vydal knihy textů a fotografií Slepec a nahá slečna (1999), 3 scenáře (2005) a Záznamy a odkazy (2006). filmografie režie u krátkých filmů téměř vždy i námět a scénář 1961 Stopár (škol. film) 1963 Alcron (škol. film), Zádumčivosť (dok.), Šest otázek pro Jana Wericha (škol. film), Artisti (dok.) 1965 Učenie (absol. film), Výzva do ticha (dok.), Metamorfózy (TV dok.), Analógie (dok.) 1966 Prišiel k nám Old Shatterhand (dok.), Impresia (TV dok.) 1967 Omša (dok.), Variácie kľudu (dok.), Sonáta alebo Hľadanie šťastného čísla (TV) (+ sc.) 1970 Lili Marlen (kr. film; spol. režie) 1971 Zanechať stopu (TV dok.) 1972 Deň radosti (TV dok.), Obrazy starého sveta (+ nám., sc.; uveden 1988) 1974 Let modrého vtáka (TV dok.) 1976 Ružové sny 1977 Doktor Jorge (+ sc.; TV insc.) 1980 Ja milujem, ty miluješ (+ nám.; uveden 1989) 1981 Miesto medzi luďmi (TV dok.) 1983 Husia koža (TV dok.) 1985 Tichá radosť (+ spol. nám., sc.) 1990 Súkromné životy (+ nám., sc.) 1995 Papierové hlavy (+ nám., sc.) 14\n15 sleduje ve vztahu k okolnímu světu, hledá a nalézá však centrum, hlubinu bezpečnosti v nich samých. Právě tato svéprávnost postav filmu, jejich lpění na odvěkých principech a hodnotách, vedly k jeho zákazu, nikoli jeho údajný naturalismus a zhlédnutí se v estetice ošklivosti. Ani vynucené střihové úpravy v očích režimních exponentů filmu nepomohly, neboť ti správně vycítili, že Hanákovy postavy jejich lži nepotřebují, že žijí mimo ně a že navzdory jakýmkoli zásahům zůstanou ve svém životním gestu celiství. život, láska, smrt Zaručila to i Hanákova tvůrčí metoda, stavějící na roveň záběry fotografické se záběry filmové kamery (vnímavě a tvořivě vedené Alojzem Hanúskem) a postupy dokumentárního záznamu s prvky inscenovaného filmu. Charakteristické jsou v tomto smyslu úvodní a závěrečný příběh: o babke zo šopy, která se odklidila se svou tuberkulózou do ústraní, a o jednonohém vdovci, jehož smrt film uzavírá. Divák si možná ani neuvědomí, že osud obou protagonistů je rekonstruován z fotografií, s minimem filmových dotáček. Právě tyto dotáčky však svědčí o mimořádné citlivosti a invenčnosti tvůrců tím, jak ctí atmosféru i výtvarnou hodnotu každého z fotocyklů. Zpovědi obou postav, které čte Ladislav Chudík, odkazují k promyšlené stylizaci filmu, vyplývající z kombinace reportážního natáčení s inscenovanou rekonstrukcí. Obě ankety jsou příklady cinema direct, sekvencí až publicistického žánru. Naopak v úvodu a závěru je východiskem jednoznačně literární stylizace, jinde nové aranžování děje, který už jednou proběhl. Jakkoli tedy film působí dojmem svrchované bezprostřednosti a autenticity, ve skutečnosti je výslednicí často až protikladných filmařských postupů, jejichž disparátní, kolážovité použití teprve v celku vytváří nezaměnitelnou poetiku. A jako se tvar filmu buduje vršením, překrýváním, kontrasty jednotlivých složek, tak se teprve postupně vytváří a kumuluje jeho poselství. První vrchol přichází s příběhem človeka na kolenách, který postavil dům. Druhý v závěru, kde se za životem sfouknutým jak plamen petrolejky nese do prostoru pláč novorozence. Jeden život končí, druhý začíná, a to, co je mezi zrozením a smrtí, je věčná hádanka. Staří lidé na ni odpovídají ve dvou anketách; nejprve trochu rozpačitě, pak se samozřejmostí obyčejných pravd. V životě má cenu život sám, smutek, radost, veselost, práce, Bůh, děti a láska. obrazy starého světa obrazy starého sveta čssr 1972, čb, 73 min. Námět, scénář a režie: Dušan Hanák Kamera: Alojz Hanúsek Hudba: Georg Friedrich Händel, Václav Hálek, Jozef Malovec Střih: Alfréd Benčič Výtvarná spolupráce: Jan Švankmajer Zvuk: Ondrej Polomský Vedoucí výroby: Juraj Král Účinkují: Verona Ralíková, Adam Kura, Jozef Orságh, Juraj Michelík, Anton Miček, Františka Ševčíková, Adam Struhárňanský, Jozef Račko, Alojz Kováč, Matej Dudka Komentář: Ladislav Chudík ohlasy Tvůrce proniká s nevšední účastí do nejhlubších zákoutí lidských duší, aby tu objevil a vynesl na povrch ty nejzákladnější a nejryzejší hodnoty člověka. (Filmový přehled č. 6/1990, str. 2) Film je úžasne sugestívny aj vďaka štýlu kameramana Alojza Hanúska, ktorý v záberoch prežaruje a rozjasňuje biedu, akoby tam bolo ustavične viacej poetickej než tragickej atmosféry. (Václav Macek: Dušan Hanák, SFÚ, Bratislava 1996, str. 63) Váha těchto jistot není laciná měří se protivenstvími, která se člověku staví do cesty a z nichž je vydobývá. Rány osudu, nevděk nejbližších, chudoba a samota jsou průvodními jevy lidské existence, lidé Hanákova filmu jim však nepodléhají. Jednotlivě možná ano, jako společenství vyzařují však trpělivou nezdolnost, pokoru před řádem všehomíra i jurodivou nezkrotnost vytržení bezmála uměleckého. Život se v jejich osudech klene od chůze po kolenou až po kosmické výšiny, zachovává si však své nezrušitelné konstanty a klade znepokojivé otázky. Jeli toto ten starý svět z titulu filmu, pak je to zároveň svět stále nový, protože znova a znova připomínající nezbytné předpoklady lidské existence. Má logicky blízko ke křesťanskému náhledu, v Hanákově pojetí s ním však není totožný. Právě nedogmatický, otevřený existenciální koncept je tím, co snímku zajišťuje rezonanci v každém dalším světě novém. Jan Lukeš literární a filmový kritik, NFA 15\n16 Panický tanec reality svatá hora Mexický režisér Alejandro Jodorowsky měl v době premiéry snímku Svatá hora již kolem sebe dostatečně přesvědčivou auru kultovního autora. S odstupem času lze potvrdit i převažující dobový verdikt, že jde o režisérovu nejucelenější vizi přenesenou na plátno. Obsahová i formální koncepce filmu je promyšlená do nejmenších detailů. Každý ornament, každý kostým, každá postava a téměř každý pohyb lze uspokojivě vyložit v odpovídajícím kontextu. utajené peníze johna lennona Kolem snad všech filmů prokletého režiséra kolují nejrůznější legendy. V případě Svaté hory ta nejznámější tvrdí, že film produkovali Beatles. Pokud se budeme držet podrobného vysvětlení samotného režiséra, které poskytl v roce 1999 pro Slovník mexických režisérů, geneze filmu probíhala následujícím způsobem: John Lennon a Yoko Ono byli uchváceni filmem Krtek a požádali manažera Beatles Allena Kleina, aby k němu zakoupil práva. Díky tomu se film promítal nepřetržitě jeden rok a Jodorowsky se seznámil s Kleinem. Režisér se poté soustředil na natáčení filmu Svatá hora, který měl na svou dobu velkorysý rozpočet. Až jednoho dne mu producent oznámil, že peníze došly. Když se to dozvěděl John Lennon, zorganizoval setkání s Jodorowskym v New Yorku a nabídl mu dofinancování filmu. Bylo třeba splnit jen jedinou podmínku: utajit, že za vším stojí právě Lennon. Krtek a Svatá hora jsou pravděpodobně jediné dva filmy, které mohl Jodorowsky natočit v naprosté svobodě tvůrčí i finanční. Vždy tvrdil, že chce dělat nezávislé filmy s rozpočtem velkofilmů a to se mu alespoň v těchto dvou alejandro jodorowsky * 7. února 1929 v Iquique, Chile Alejandro Jodorowsky studoval na chilské univerzitě medicínu, psychologii a filozofii. Zároveň pracoval jako klaun v cirkuse, spisovatel, výtvarník, mim, tanečník, loutkoherec a divadelní režisér. V roce 1953 odjel do Paříže, kde se věnoval pantomimě pod vedením Étienna Decrouxe a následující rok se přidal ke společnosti Marcela Marceaua. V roce 1957 natočil krátký pantomimický film Las cabezas trocadas/la Cravate (Vyměněné hlavy). Ve stejném roce s Marceauem odjel na turné do Mexika, kde se později usadil, ačkoli byl nucen čelit řadě útoků především kvůli svým divadelním hrám označovaným za bludařské a neuctivé. V roce 1962 společně se španělským dramatikem Fernandem Arrabalem a výtvarníkem Rolandem Toporem založil v Paříži avantgardní divadelní skupinu Movimiento Pánico. Jako filmový režisér debutoval v roce 1968 adaptací Arrabalovy hry Fando a Lis. Snímek zahájil vlnu mexických esoterických filmů, vyvolal však skandál na festivalu v Acapulku a na uvedení do kin proto musel čekat až do roku Přesto toto jediné dílo stvořilo kult Jodorowsky. Ten potvrdily filmy Krtek (1971) a Svatá hora (1973), jež vznikly v estetickém stylu panických děl a svému autorovi vynesly světový věhlas. Po premiéře druhého z nich režisér opustil Mexiko a přestěhoval se do Francie, kde žije dodnes. Ve francouzské produkci vzniklý film Tusk (1979) natočil v Indii. V roce 1989 se Jodorowsky do Mexika vrátil, aby pracoval v mexicko-americké koprodukci na snímku Svatá krev (halucinogenní příběh byl uveden v soutěži na MFF v Cannes). Jeho zatím posledním filmem je britská produkce Zloděj duhy (1990). V roce 1994 se režisér objevil v dokumentu Louise Moucheta La constellation Jodorowsky (Souhvězdí Jodorowsky). Rozsáhlé rozhovory s Jodorowskym tvoří část knihy Antología pánica (Panická antologie, 1996), kterou sestavil historik umění a filmař Daniel González Dueñas. Jodorowsky je i autorem několika románů, básnických sbírek, comicsů či knih o taroku (je uznávaným specialistou na tuto karetní hru). Vydal i několik knih o terapeutických technikách, které vymyslel: nejznámější je psychomagie (druh aplikovaného umění s terapeutickými účinky). Rozpracováno má několik filmových projektů, včetně Felliniho scénáře o setkání italského filmaře s Carlosem Castanedou Viaje a Tulum (Cesta do Tulumu) a pokračování filmu Krtek. V roce 2009 by měl dokončit drama King Shot (Královský výstřel). filmografie režie a scénář pouze celovečerní filmy 1968 Fando y Lis (Fando a Lis) 1971 El Topo (Krtek) 1973 Svatá hora (La montaña sagrada/the Holy Mountain) 1979 Tusk (Tusk) 1989 Santa Sangre (Svatá krev) 1990 The Rainbow Thief (Zloděj duhy; pouze režie) 16\n17 případech povedlo. Svatá hora měla premiéru v roce Ale až v roce 2006 na MFF v Cannes byla uvedena verze odpovídající představám autora. Byly restaurovány barvy a zároveň proběhlo vylepšení dvou posledních kotoučů (nový sestřih i ozvučení). Kopie, která dnes koluje po světě (a tedy v rámci Projektu 100 i v České republice), je údajně kvalitnější než v roce premiéry. Ve filmu záměrně vystupují většinou neherci. Za pozornost stojí kamera Rafaela Corkidiho, který s Jodorowskym natočil nejvýznamnější panické produkce (jak je autor sám označoval). průvodce posvátným labyrintem Svatá hora pro mne byla velkým dobrodružstvím. Tento film jsem točil v jiném životě. Teď jsem někdo jiný. Tato slova míní režisér naprosto vážně. Máme co do činění s posvátným iniciačním dílem, které je reakcí na autorovu teorii o změně lidstva prostřednictvím filmů. Podle ní filmy mohou být účinnější než LSD, osvítí diváky a pak dojde k novému třesku. Děj filmu je přitom poměrně jednoduchý. Muž výrazně se podobající Ježíši Kristu se dostane do věže, kde ho přijme mistr alchymie a představí mu vládce sedmi planet sluneční soustavy. S nimi se vydá na posvátnou horu, aby tam žijícím sedmi mudrcům vyrvali tajemství nesmrtelnosti. Z hlediska interpretačního je třeba na film pohlížet zjednodušeně řečeno jako na rozsáhlou kritiku moderní společnosti vyjádřenou v alegorických scénách, které na sebe nemusí logicky navazovat. Chladný racionální přístup diváka zákonitě odsuzuje ke zmatku a nudě. Samozřejmě k poskytnutí podrobného vhledu by bylo třeba celé knihy, takže následující myšlenky berme jen jako záchytné body pro začátek. Film otevírá scéna obřadu, kde každý předmět a každé gesto má svou náboženskou symboliku. Následuje obrazové ztvárnění Boha, jenž svatá hora la montaña sagrada/the holy mountain mexiko/usa 1973, bar., 114 min. Scénář a režie: Alejandro Jodorowsky Kamera: Rafael Corkidi Hudba: Alejandro Jodorowsky, Ronald Frangipane, Don Cherry Střih: Federico Landeros Výprava: Manuel Felguerez, Alejandro Jodorowsky, Alain Glass, Luis Urias Kostýmy: Alejandro Jodorowsky, Nicky Nichols Zvuk: Al Steckler Produkce: Allen Klein, Alejandro Jodorowsky, Roberto Viskin Hrají: Alejandro Jodorowsky (alchymista), Horácio Salinas (zloděj), Juan Ferrara (Fon), Adriana Pageová (Isla), Nicky Nichols (Berg) a další. ohlasy Svatá hora nabízí divákovi jedinečnou zkušenost, jež uchvacuje rozložitostí vizuálního šílenství a křečovitou krásou svých obrazů. Oplzlost, snovost a pravda se mísí na širém poli poezie. (Olivier Père, Les Inrockuptibles ) Je třeba to říci jasně: Jodorowsky si neláme hlavu s politikou, protože jde mnohem dál a vypráví nám o věčném člověku. (Jacques Zimmer, Image et Son č. 281 [únor 1974], str. 112) se spirálovitě otevírá našemu rostoucímu vědomí (Buddhovo oko, perla, kterou musíme očistit, terč, do něhož se musíme trefit atd.). Motýlí křídla symbolizují metamorfózu a sestup do světa mrtvých. Důležité je pochopit začátek, kdy vidíme tarokového blázna (je vidět i jeho karta). Všechny postavy ve filmu mají svůj astrální symbol. Hlavní hrdina je nejprve probuzen sprškou kamenů. Sám následně vyžene děti a tak se zbaví vlastního primitivismu. Poté začíná objevovat lidské city. Ocitne se v zemi (aluze na mexickou realitu roku 1968), kde vládne diktátor, kde jsou zabíjeni studenti a kde boháči mluví o náboženství. Při setkání s americkými turisty pochopí hodnotu peněz. Kristus začíná rozumět lidem, prostitutky si vezme za své apoštoly a poznává, že církev zapomněla, co je skutečné křesťanství (rouhačské scény v kostele vyvolaly silnou nevoli a za režiséra se musela postavit mexická vláda). Zde končí primitivní svět (tj. první část filmu) a začíná mystický svět, kde vládne menší chaos... Snímek Svatá hora nelze pochopit během jedné projekce. Je výsledkem životního hledání jedinečného filmového tvůrce, a proto je také nenapodobitelný. David Čeněk pedagog, FF UK v Praze 17\n18 Tramvaj do stanice Léthé Buď spokojený, ty, který žiješ, ve své vyhřáté posteli, dříve než ledová vlna řeky Léthé olízne tvou unikající nohu. Motto filmu Ty, který žiješ, které je důvtipně vypárané z klasika, předznamenává tematickou koncepci nového snímku jedinečného švédského tvůrce Roye Anderssona. Proslulá Goetheova básnická sentence, která teprve čtvrtý Anderssonův celovečerní film za čtyři dekády zaštiťuje, totiž naznačuje, že život bude nahlížen nejen v podobě smolného a osamělého přežívání, ale tentokrát i jako série více či méně bdělých snů. zítra je taky den! O poznání odlehčenější, zejména v první třetině snímku výrazně komediálnější variaci na předchozí film Písně z druhého patra (viz Projekt ) režisér připravoval dlouhých sedm let. Snímek Ty, který žiješ sice namísto tenze, průběžně vysvobozované smíchem, nabízí lehce pošmourný festival rozpustilých gagů a lakonických anekdot, nicméně staví na identických formálních prostředcích jako rovnocenně absurdní, leč apokalypticky vyznívající Písně z druhého patra. ty, který žiješ Anderssonovy filmy se vzpírají konvencím: popírají tradiční dramaturgii i obvyklý styl vyprávění, nemají žádný souvislý děj. Náročně koncipovaná a brilantně řešená mizanscéna, statická distancovaná kamera pracující s mimořádnou hloubkou ostrosti, střih omezený na nejnutnější minimum (film tvoří jen několik desítek záběrů) taková je důsledná a komplexní abeceda Anderssonovy kinematografické řeči. Širokoúhlé a v náročných studiových podmínkách realizované obrazy upomínají svou tlumenou barevností (žlutá a zelená) obrazy německého expresionisty Otto Dixe či chladně puristické interiéry a portréty dánského malíře Vilhelma Hammershoie. roy andersson * 31. března 1943 v Göteborgu, Švédsko Nejprve zázračné dítě, poté vzdorovitý mladík a nakonec celosvětově respektovaná osobnost tak se vyvíjela neobvyklá kariéra švédského filmového solitéra Roye Anderssona. Rok po natočení kolektivního nadžánrového dokumentu Bílý sport (který mimo jiné sleduje utváření nové levice v revolučním roce 1968 a studentské konflikty s policií na pozadí daviscupového utkání Švédska a Rhodesie) absolvoval Vysokou filmovou školu ve Stockholmu. Zároveň uvedl do kin svůj dodnes nejúspěšnější titul Švédský milostný příběh (1969). Získal za něj čtyři nestatutární ceny na MFF v Berlíně, jeho forma i nálada však s Anderssonovou aktuální tvorbou korespondují jen částečně. Následující, v mnoha ohledech zlomové, ale divácky zcela neúspěšné drama Giliap (1975) názorně vypovídá o tvrdohlavosti svého autora i stigmatu veleúspěšné prvotiny. Režisér se po komerčním nezdaru čtvrt století věnoval výhradně reklamám (natočil jich asi tři sta), za něž nasbíral mnoho mezinárodních cen. Jeho odvážně koncipované, výhradně jednozáběrové a suše pointované spoty se staly přímým můstkem ke dvěma pozoruhodným krátkometrážním titulům. Anderssonův děsivě strohý, cynický a k smrti vtipný snímek Něco se stalo (1987) sestává z několika autonomních výjevů, jejichž tematický rozptyl se rozprostírá od akademické pantomimy na téma přenosu viru HIV z opice na člověka až po sadismem načichlé fašistické reminiscence. Snímek Nádherný svět (1991) znovu předestírá nelichotivý obraz Švédska, společnosti schované za dokonalou fasádou, jejíž masku nosí i navenek vyrovnaný, uvnitř ale zoufalý hrdina. Skutečnost vymknutá z kloubů normality je i stěžejním tématem filmu Písně z druhého patra (2000), který na MFF v Cannes získal Cenu poroty a znamenal autorův návrat k celovečerní tvorbě. Model vyprávění seskupuje řadu zdánlivě nesouvisejících osudů ve světě, v němž nic neběží, jak má: kouzelník selže při triviálním triku s pilou, zástup církevních hodnostářů majestátně dohlíží na dívčí obětinu, generál-odbojář senilně hajluje v dětské postýlce a moderní krucifixy s tekoucí krví se vrší na skládce. Nejnovější titul Ty, který žiješ (2007) představil Andersson s velkým úspěchem na MFF v Cannes. Uveden byl také na MFF v Karlových Varech. filmografie režie a scénář 1968 Lördagen den 5.10 (Sobota 5. října; střm. dok.), Den vita sporten (Bílý sport; spol. režie; + kam.; dok.) 1969 En kärlekshistoria (Švédský milostný příběh) 1975 Giliap (Giliap; + střih) 1987 Någonting har hänt (Něco se stalo; kr. film) 1991 Härlig är jorden (Nádherný svět; kr. film) 2000 Písně z druhého patra (Sånger från andra våningen; + střih, prod.) 2007 Ty, který žiješ (Du levande) 18\n19 Anonymní evropské velkoměsto je ve filmu Ty, který žiješ modelem současného světa, v němž člověk jakožto přirozeně sociální tvor propadá do totální izolace. Nezbývá mu než pasivně přebývat, případně ventilovat svůj zmar verbálním projevem složeným převážně z refrénovitých výkřiků ( Zítra je taky den!, Nikdo mě nemiluje! ). Bílým pudrem nasáklé a oteklé nordické obličeje všech (mezi sebou jen nahodile vztahově propojených) postav ideálně korespondují s všeprostupnou civilizační úzkostí a zároveň umocňují komický potenciál jednotlivých výstupů. Podstatnou součástí kouzla Anderssonovy současné tvorby je totiž způsob, jímž si autor pohrává s takřka neviditelnou hranicí mezi posměchem a soucitem, obřadním patosem a slapstickovou komedií. Hravější podtón dílu dodává i sladce melancholická hudba složená převážně ze smyčcových pizzicat (složil ji opět bývalý člen skupiny ABBA a režisérův jmenovec Benny Andersson), ale také v obrazech pevně ukotvený jazzový šraml Louisianského kvarteta či kytarová sóla nemluvného ikonického emopunkera Mickeho. svět se vymyká kontrole Jak bylo naznačeno, Roy Andersson úvodním citátem (ale také záběrem na náhle se probudivšího muže) publiku sugeruje, že celý snímek tentokrát halí smířlivá klenba snů. Poslední záběr na geometricky narůstající řadu letadel blížících se k městu dá ale nečekaně vzpomenout na první slova filmu: Zdálo se mi o bombardování. Kromě výtečných zpředmětnění lucidních stavů některých figur (včele s pohyblivou svatbou volně navazující na scénu z filmu Písně z druhého patra, v níž poděšení úředníci zjišťují, že dům naproti se hýbe ) se tvůrce věnuje novým permutacím svých oblíbených motivů. Jeho doménou je maximálně dotažená absurdita a cit pro paradoxy: muž, připravující trik se strhnutím ubrusu, roztříská veškerý servis tvořící historickou tabuli a na dřevěných stolech ty, který žiješ Du levande, Švédsko/Německo/Francie/Dánsko/Norsko 2007, bar., 95 min. Scénář a režie: Roy Andersson Kamera: Gustav Danielsson Hudba: Benny Andersson Střih: Anna Märta Waernová Výprava: Magnus Renfors, Elin Segerstedtová Kostýmy: Sofia Frykstamová Zvuk: Jan Alvemark, Robert Sörling Produkce: Philippe Bober, Pernilla Sandströmová. Hrají: Patrik Anders Edgren (profesor), Erik Bäckman (Micke Larsson), Elisabeth Helanderová (Mia), Håkan Angser (psycholog), Björn Englund (hráč na tubu) a další. ohlasy Zasmušile komická symfonie o smyslu či nesmyslnosti bytí ( ) nachází přesnou linii mezi výsměchem a sympatií, pesimismem a matnou nadějí. (Justin Chang, Variety ) Sny a noční můry dnešní společnosti se v Anderssonově snímku Ty, který žiješ probouzí ke svému tragikomickému životu. Tato temná i zábavná etuda o stavu člověka v 21. století je opět velmi úspěšným pohledem na beznadějný chaos mo derního života. (Boyd van Hoeij, european-films.net) tak odhalí vyryté svastiky; odsouzenec utěšuje svého advokáta před tribunálem konzumujícím pivo; doktor rezignovaně vyjadřuje znechucení i únavu z povinnosti pomáhat pacientům. Přestože se může režisérova poetika jevit výsostně surrealistickou, Anderssonův fiktivní svět vychází z neodbytně povědomého všednodenního základu a je ad absurdum dotaženým extrémem jednoho neoddiskutovatelného prvku naší reality: odráží vědomí, že věci tohoto světa se neovlivnitelně vymykají kontrole. Anderssonovy vtipné provokace nicméně mají humanistické jádro. Cílem jeho bombardování jsou především všežravý kapitalismus a konzum, které jsou projevem krize současné technokratické a komunikace neschopné společnosti produkující jen nešťastné a osamocené bytosti. Navzdory mírné vousatosti zmíněných témat, občasné ztrátě tempa i ne zcela vyrovnané úrovni dílčích gagů, svět ještě neviděl tak výstředně poetickou etudu na dané téma. Jakkoli má městem projíždějící tramvaj namířeno do cílové stanice jménem Léthé, není třeba se znepokojovat: Roy Andersson natočil další film, který nebude zapomenut. Aleš Stuchlý filmový a hudební kritik, A2 19\n20 Apokalyptické proroctví Filmy Michelangela Antonioniho vždy názorově dělily jak publikum, tak kritiku: připomeňme, že snímek Dobrodružství byl při uvedení na MFF v Cannes v roce 1960 vypískán. Žádný z jeho filmů ale nezískal tak kontroverzní ohlas jako drama Zabriskie Point. Na scénáři díla, jímž Antonioni reagoval na aktuální politický fenomén, se vedle režiséra podílelo několik dalších autorů: kromě obvyklého spolupracovníka Tonina Guerry to byli pod jménem Fred Gardner Ital Franco Rossetti a tehdy teprve začínající Sam Shepard a Clare Peploeová, sestra známějšího Marka Peploea, podle jehož námětu vznikl o pět let později podstatně úspěšnější film Povolání: reportér. dva autorské záměry Úspěch předchozího filmu Zvětšenina (Zlatá palma na MFF v Cannes v roce 1967) povzbudil tvůrce, aby si zopakoval zkušenost natáčení mimo Itálii. A protože jej lákala Amerika a drsná krása její pouštní krajiny, umístil příběh reflektující revoltu studentů proti establishmentu právě tam. Jeho zabriskie point převážná část se odehrává v nejnižším bodě USA, v proláklině zvané Zabriskie Point, jejíž pusté písčité břehy zalidnil jednou ze dvou legendárních scén filmu: výjevy kolektivního milování dvojic rozsetých po jeho svazích. Právě ta k nepříčetnosti rozzuřila puritánskou část amerického publika a vložila kritikům nejvlivnějších listů USA do úst odsudky, v jejichž slovníku byla pornografie tím nejjemnějším výrazem. Dokonce i Roger Ebert, jenž už tehdy byl uznávaným kritikem listu Chicago Sun-Times a který ve své odsuzující recenzi nepoužívá tak silného výraziva, považuje ony dvojice, co se tak dlouho válejí v písku po březích údolí, nanejvýš za směšné, protože v jejich michelangelo antonioni * 29. září 1912 ve Ferraře, Itálie 30. července 2007 v Římě, Itálie Michelangelo Antonioni vystudoval techniku v Bologni, ale zajímal se i o malířství a architekturu. V roce 1939 odešel do Říma, kde se stal redaktorem čtrnáctideníku Cinema. Jeho vydavatelem bylo Centro Sperimentale di Cinematografia, na němž v roce 1941 vystudoval režii. První praktické filmařské zkušenosti získal u Roberta Rosselliniho, Marcela Carné, Guiseppa de Santise a dalších tvůrců. Vlastní tvorbu zahájil v duchu neorealismu sérií dokumentů se sociální tématikou. V oblasti hraného filmu debutoval dramatem Kronika jedné lásky (1950). Mezinárodní ohlas ale sklidil až svojí tetralogií citů, v níž se objektem jeho empatického zkoumání staly prožitkově autentické ženy. Ve filmech Dobrodružství (1959), Zatmění (1962) a Červená pustina (1964) je ztělesnila první režisérova manželka Monica Vittiová, ve druhém snímku Noc (1960) ji vystřídala Jeanne Moreauová. Počínaje filmem Zvětšenina (1966), který byl pop-artovým obrazem swingujícího Londýna, se jeho zájem obrátil mimo Itálii. Snímek Zabriskie Point (1970), v němž se zamýšlel nad revoltou mládeže, natočil v USA, existenciální drama Povolání: reportér (1975) zasadil do nespecifikované severoafrické země. V roce 1985 byl v důsledku mozkové mrtvice paralyzován, s pomocí manželky a německého kolegy Wima Wenderse ale pod názvem Za mraky (1995) vytvořil filmovou verzi několika svých povídek (česky vyšly v roce 1989 v knižním souboru Kuželník u Tiberu). V roce 1995 režisér získal zvláštního Oscara za celoživotní dílo. V té době byl ale již částečně ochrnutý a téměř nemluvil. filmografie režie a scénář pouze hrané celovečerní filmy 1950 Kronika jedné lásky (Cronaca di un amore; + střih) 1952 I vinti (Poražení) 1953 La signora senza ca melie (Dáma bez kamélií; + střih), povídka Pokus o sebevraždu (Tentato suicidio) ve filmu Láska ve městě (Amore in città) 1955 Le amiche (Přítelkyně) 1957 Výkřik (Il grido) 1958 Nel segno di Roma (Ve znamení Říma; pouze spol. režie) 1959 Dobrodružství (L avventura) 1960 Noc (La Notte) 1962 Zatmění (L eclisse) 1964 Červená pustina (Il deserto rosso), povídka Il provino (První herecká zkouška) ve filmu I tre volti (Tři tváře) 1966 Zvětšenina (Blowup) 1970 Zabriskie Point (Zabriskie Point; + střih) 1975 Povolání: reportér (Professione: reporter/the Passenger; + střih) 1980 Tajemství Oberwaldu (Il mistero di Oberwald; + střih; TV) 1982 Pátrání po jedné ženě/identifikace ženy (Identificazione di una donna; + střih) 1995 Za mraky (Par-delà les nuages; spol. režie; + střih) 2004 povídka Nebezpečný vývoj událostí (Il filo pericoloso delle cose) ve filmu Eros (Eros) 20\n10. 1. 31. 5. 2008. První tisková zpráva 16. října 2007, Uherské Hradiště\nPrvní tisková zpráva 16. října 2007, Uherské Hradiště Čtrnáctiletá tradice V roce 2008 nás čeká už 14. ročník Projektu 100, který nabídne do české a poté i slovenské distribuce dalších deset kvalitních\nTřetí tisková zpráva 4. prosince 2007, Praha\nTřetí tisková zpráva 4. prosince 2007, Praha V první půli příštího roku připravila Asociace českých filmových klubů už 14. ročník Projektu 100, který nabídne do české distribuce dalších deset kvalitních


Náramek JADEIT ZELENÝ - Merinožky\nJadeit je kámen lásky a radosti, prosperity a moudrosti. Náramek z jadeitu přináší harmonii. Přitahuje přátelství, štěstí i peníze. Zárověň chrání před neštěstím a nehodami. Podporuje sebevědomí a samostatnost.\nPrůměr kuliček 10 mm. Obvod náramku cca 18 - 19 cm.\nSlaďte si své nové merino ponožky s náramkem z jadeitu. Budete vypadat skvěle a ještě podpoříte Nadační fond šance onkoláčkům částkou 50,- Kč.


Kava vedlejší účinky, Nežádoucí události & Lékové interakce\nCo je Kava\nKava kava, což může být rovněž nazývána jednoduše “Kava,” používá se v alternativní medicíně a jako obřadní nápoj v některých tradičních kulturách Jižní Pacifik.\nKava je konzumovat jako nápoj, Tablet, lokální krém nebo jiné takové látky vyrobené z kořenů Piper methysticum keř. Ačkoli výzkumy ukazují, že kava může být efektivní pro úzkost a spánek, to také způsobuje vedlejší účinky a představuje značné bezpečnostní obavy.\nPoužití doplňků Kava byla zakázána v několika zemích, jako například VELKÁ BRITÁNIE, Austrálie a Kanada, kvůli jeho bezpečnostní riziko. Toto doplněk je ještě legální nákup v USA, ale FDA regulační orgány vydaly varování o nebezpečí pro zdraví.\nKava extrakt vedlejší účinky mohou zahrnovat potíže s játry, interakce s některými léky, zažívací potíže, mírné bolesti hlavy a poruchou fyzické nebo kognitivní funkce, Podobně jako pití alkoholu.\nCo je Kava a proč je to používá?\nKava kava čaje a nápoje byly použity slavnostně stovky let. Dnes, bylinný extrakt je spotřebována rekreačně. Podle databáze přírodních léčiv, to také byl zkoumán jeho účinky na:\nNěkteří lidé také konzumují kava jako afrodiziakum. Lokálně, Kava se používá pro bolesti zubů, Sněť rány, abscesy, ušní infekce, rány a kožní nemoci.\nVětšina z těchto použití nebyly ověřeny studií. Podle NCMD, Další výzkum je třeba hodnotit Kava pro účinnost mnoha z těchto léčivých aplikací.\nPodle předpisů FDA, Kava mohou legálně prodávány jako doplněk stravy. Nicméně, nemůže být prodávána jako lék pro léčbu, prevence, vyléčení nebo diagnózu nějaké konkrétní zdravotní stav.\nKava Kava je nebezpečné?\nVýzkum ukazuje, že kava představuje některé významné riziko pro zdraví spotřebitele. Kava negativní vedlejší účinky, které jsou považovány za mírné může zahrnovat:\nZatímco kava vedlejší účinky na kůži a gastrointestinální trakt jsou zřídkakdy život ohrožující, doplněk ’ s další potenciální vedlejší účinky jsou mnohem vážnější.\nZávažné nežádoucí účinky Kava obvykle zahrnuje játra. I krátkodobé spotřeby této látky může vést k jaterní toxicity, a tam byly četné zprávy o vážné nebo i fatální jaterní problémy u lidí, kteří byli náročné kava.\nPotenciální vedlejší účinky kava pro játra byly tak těžké pro některé pacienty, které po transplantaci jater bylo požadováno po pouze jeden až tři měsíce používání drog.\nVýsledkem je, Spojené státy americké Food and Drug Administration nyní vydala několik varování veřejnosti o rizicích spojených s konzumací kava. Nicméně, Někteří odborníci alternativní medicína stále podporovat kava jako možnost přiměřeně bezpečné léčby pro lidi, kteří používají produkt pod lékařským dohledem.\nBěžné dávky Kava Kava\nPřes známé nežádoucí účinky kava kava a FDA ’ s varování, mnoho lidí stále konzumovat Tento bylinný extrakt. Lidé, kteří se rozhodnou využívat kava by tak měly učinit pečlivě.\nNikdy trvat déle než minimální dávky nutné k dosažení požadovaného účinku nebo maximální dávky doporučené lékařem.\nNeexistují žádné zvláštní pokyny pro využívání kava. Nicméně, Níže je přehled dávek, které byly použity v předchozích výzkumných studií. Nekonzumujte Kava bez předchozí porady s lékařem k určení, zda tento doplněk je vhodný pro vás a Co je doporučená dávka pro vaše potřeby.\nNa nespavost – Až do 300 mg Kava ve formě kapslí denně ve třech rozdělených dávkách.\nPro horké záblesky – Až do 100 mg denně Kava.\nPro lepší náladu – Jednorázové dávky až do 300 mg Kava za den.\nNa deprese – Až do 250 mg Kava ve formě tablet denně v alespoň třech dílčích dávkách.\nPro poznání – Až do 600 mg kava extrakt nebo syntetické kava denně.\nPro úzkost – Až do 400 mg Kava ve formě tablety nebo kapsle denně v rozdělených dávkách.\nKava, lékové interakce a kontraindikace\nNěkteré negativní vedlejší účinky Kava pilulky může být snížena o vyhnout použití tohoto doplňku s léky nebo jiné výrobky, které by mohly způsobit interakcí.\nKava mohou pracovat s řadou různých léků, včetně substráty p glykoproteinu, levodopa, Xanax, Tlumících CNS, Přípravek ZYPREXA, omeprazol, Valium, ibuprofenu, tamoxifen, warfarinu, Zofran a jakékoliv drogy, známo, že je toxický pro játra.\nInformujte svého lékaře zjistit, zda kava spolupracuje s některým z vašich léků. Kava může také komunikovat s bylinkami nebo doplňky, které mají sedativní vlastnosti nebo jsou známo, že je toxický pro játra.\nKava by neměly být konzumovány v kombinaci s alkoholem. Poraďte se svým lékařem o rizicích předtím, než spotřebuje kava, pokud máte Parkinsonovy ’ choroby nebo hepatitida.\nKava použití by měla být přerušena alespoň dva týdny před podstupujících chirurgický zákrok, jako kava mohou zvýšit účinky anestezie a další léky, které běžně podávaných během operace.\nKvůli možné vedlejší účinky, včetně těžké poškození jater, Kava bylina vždy by měly být konzumovány s opatrností.\nMohou být spotřebovány ve formě tablet, tobolka, nápoj nebo výpis. To lze také použít zevně k léčbě některých onemocnění.\nPředtím, než spotřebuje kava, poraďte se svým lékařem, zda doplněk je bezpečné pro vás, a kolik byste měli vzít najednou. Nikdy trvat déle než je doporučená dávka. Chcete-li snížit riziko kava vedlejší účinky co nejvíce, už z této látky, než je třeba k získání požadovaného efektu.\nKava Kava. USA. Národní knihovna medicíny. Citovaná na květen 25, 2016.


Developerský projekt Rezidence Rostislav k nastěhování 2022.\nDeveloperský projekt Rezidence Rostislav\nNovostavby » Developerské Projekty » Rezidence Rostislav\nRezidence Rostislav je pětipatrovým bytovým domem s dvanácti byty o dispozici od 1+kk po 3+kk. V prvním nadzemním podlaží domu jsou prostory pro obchod a kanceláře, ostatní jsou obsazena byty. Byty mají rozlohy od 22 do 45 metrů čtverečních a jsou vybaveny balkony či terasami, přípravou na klimatizaci či vinylovými podlahami. Designově je nemovitost řešena v moderním industriálním stylu s akcentem na funkční využití prostoru.\nPředpokládaný termín dokončení stavby je podzim 2022.\nRezidenci Rostislav najdete v brněnské čtvrti Královo Pole, na ulici Rostislavovo náměstí, v lokalitě s plnou občanskou vybaveností. V docházkové vzdálenosti od nemovitosti najdete obchody, bankomat, kavárny i restaurace, zastávky autobusu i tramvaje, sportoviště, zdravotnická střediska, školu i školku. V širším okruhu lokality jsou pak také kulturní a historické památky či zelené plochy, které zastupuje například Park Božetěchova, Park Lužánky, Wilsonův les či okolí hradu Špilberk.\nVíce info: rezidencerostislav.cz\nByty, Brno, Celá ČR, Jihomoravský kraj, Okres Brno-město, 2022, V prodeji, Byty Brno, Novostavby Brno 2022 - nejzajímavější developerské projekty\nCo si o projektu “Rezidence Rostislav” a jeho okolí myslíte? Sdělte nám své zkušenosti s lokalitou či developerskou společností Zrušit odpověď na komentář


Druhy designových samolepek na zeď\nJistě jste prošli marketem, papírnictvím, obchodem s nábytkem, dekoracemi či klasickým trhem ve městě a vesnici.\nNe vždy, ale ve většině připadech zde právě najdete první druh dekoračních samolepek na zeď:\n1) Tištěné v ze sériové výrobě na podkladový papír nebo fólii - Vypadají po nalepení takto:\nJedná se o levné samolepky, které mají určitou životnost a po čase se začnou odlupovat ze zdi. Také jak vidíte mají po okraji neestetický okraj průhledné, nebo jiné fólie, na které jsou natisklé.\n2) Originální vyřezávané samolepky na zeď z vinylové fólie\nDíky vyřezávání motivů nemají tyto samolepky nehezký průhledný ani jiný okraj. Jsou tak naprosto ideálním řešení designového moderního doplňku do interiéru, dají se lepit i na hrubší zeď, protože materiál dokonale kopíruje povrch a lze samolepky použít i na hrubší zeď.\nZávěrem: Domov je tam, kde je Vaše srdce... říkají různá motta a citáty.\nDoma to většina z nás chce mít hezké, k obrazu svému a proto jsme se v roce 2010 rozhodli, že začneme vyrábět designové samolepky na zeď kvalitně a i tak za přijatelné ceny. Zvolili jsme tedy řezané samolepky z vinylové fólie a dnes máme na výběr více jak 350 designových motivů - originálů v několika kategoriích. Každá samolepka nabízí několik velikostí a výběr z 36 barev.\nTy děti to opravdu zvládnou...\nDěkujeme za čas, který jste tomuto článku věnovali.\nTým Wallvinil samolepek


Pareo nejen na pláž, aneb jak je nosit | Pro Ženy CZ\nPareo nejen na pláž, aneb jak je nosit\nCo s sebou na pláž nebo k bazénu? Samozřejmě, že plavky, opalovací kosmetiku a sluneční brýle. Že by to chtělo ještě něco na sebe?\nPořiďte si velký šátek zvaný PAREO. Je vhodný nejen jako součást šatníku na dovolenou k moři, ale zároveň je velmi variabilní v jeho nošení.\nJako ozdoba na klobouk - můžete jím ovázat velký slaměný klobouk.\nMísto sukně nebo šatů - v tomto případě existuje mnoho způsobů na jeho uvázání:\nŠaty s náhrdelníkem ve tvaru T - pareo napněte přes záda, které povedete pod pažemi a poté chytíte oba horní konce do rukou. Ty převažte, stočte každý zvlášť do spirály, a pak dohromady asi do poloviny délky. Oba konce uvažte za šíjí na uzlík. Přečnívající konce schovejte pod vzniklý “náhrdelník”.\nŠaty s U náhrdelníkem - napněte pareo přes záda, veďte jej pod pažemi, oba horní konce uprostřed převázat a stočit do spirály. Nakonec stačí konce zavázat za šíji. Přečnívající konce je dobré zamaskovat pod “náhrdelník”.\nSukně - pareo veďte přes zadeček, napněte jej před sebou a horní konce svažte na boku na mašličku. Pod ní uvažte další dva uzlíky s volnými konci, které budou připomínat mašle. Takto vytvoříte elegantní, nařasenou sukni se svůdným rozparkem na jedné noze.\nNa youtube najdete mnoho dalších a zajímavých úvazů parea - například zde.\nA pokud ještě nemáte tento skvělý šátek, stačí kliknout na odkaz níže a objednat si ho.\nPAREO FLOWERS zakoupíte v eshopu:


Vsadím se, že obě publikace tiskla tiskárna exprimátora pana Kalouska.\nMyslíte exprimátora p. Kalouse - tiskárna Kalous+Skřivan?\nJá jsem napočetl nikoli 11, ale 13 výrobně činných pivovarů v Plzeňském kraji\nProč brožura není také v italštině a franzouštině? Mapa ano,\nbrožura ne? Proč to? Není těch pivovarů v regionu více, jedná se komerční či nekomerční materiál? U komerčního chápu, že tam bude jen ten, kdo si zaplatil, u nekomerčního a právě proto platíme daně či turistické taxi ale očekávám, že tam budou všichni bez ohledu, zda platí výpalné či nikoli. Budu se těšit na veletrhu Holiday world v Praze, že na stánku Plzeňského kraje bude toto k dispozici, s potěšením následně se vyjádřím více.\nTo nám někdo chce namluvit, že v Plzeňském kraji je jenom 11 pivovarů?\nMyslím si, že jich bude o dost víc, ale spočítáno nemám...\nJen domovarníků je přes 30.\nJo, taky mám ten pocit. Čili pokud bych chtěl najít ty co neznám, pořád bude lepší se zeptat švagra, který má dost slušný přehled.\nže je brožura jen na papíře.... kdyby byla na www, byla by přístupnější.\nMyslím, že to bude i na webu :-)


Flexible Air Strategy and the 1973 October War Místa Pro Knihy Stáhnout\nNázev knihy : Flexible Air Strategy and the 1973 October War\nHodnocení knih: 3.3 z 5 (221 hlasů)\nPopis "Flexible Air Strategy and the 1973 October War"\nZastavit Unavený s hledat on-line when může Získat román Flexible Air Strategy and the 1973 October War, může být všechny bych vás požádat,. O zdroje najdete skutečné E-book Flexible Air Strategy and the 1973 October War, spolu s knihy z rozlišovací generos pomocí představivost i výzkum společnosti pomoc užijte si některý ocenit Historie. Řídit času a úsilí, budete muset počkat co chtěli v adresář týkající se učebnice. přínosy naše elektronické výběr:\nmůj vlastní opravdu známý není nedostatek prostředky reklama a Marketing, jedince může studovat to kniha Flexible Air Strategy and the 1973 October War jemně.\nIhned po Přístup, ni elektronické knihy Flexible Air Strategy and the 1973 October War většinou přepsat v oblíbené v dokument, rtf, epub, dokument, fb2, vidět mobi formátování si jen číst všechny na cestách, a asi kompletní monotónnost výlet.\nOp možnost ke stažení učebnice bez jakýchkoli nákladů, není nutné, že budete muset strávit nemusím k Přístup k knihy.\nnelíbí se mi žádné časté sbírka, digitální výběr může být start celý den, Check-out!\nJsme - dokončení o knihy skutečně aktualizovaný. týden zcela nová učebnice, časopisy, Vzdělávání, mp3 audioknihy jsou obvykle přidáno.\nefektivní a logické Design z vašich adresář související příručky bude pravděpodobně support povolit minimalizovat konkrétní bod v čase podílí určena pro konkrétní ideální práce.\nPobyt s nás, naučit impozantní E-knihy Flexible Air Strategy and the 1973 October War život kompaktní životní styl.\nke stažení Flexible Air Strategy and the 1973 October War vůbec ne v fb2, txt, epub, e-book, mobi formát v oblasti android mobilní telefon, Apple iphone a tablet Apple ipad, iBooks, může mobilní telefon a také tableta, select správné publikace formátování su v pod. touha čtení na Webu ebook Flexible Air Strategy and the 1973 October War viz webové Stránky Odkaz pod.\nHodnocení recenzí Flexible Air Strategy and the 1973 October War\nJako · Odpověď · 1 · Následuj příspěvek · 14 před minutami


Jaké jsou druhy živností v České republice a jak se dělí.\nŽivnosti se dělí na ohlašovací a koncesované.\nOhlašovací živnosti - jsou živnosti, které vznikají a jsou provozovány na základě ohlášení. Tyto živnosti jsou osvědčeny výpisem ze živnostenského rejstříku. Ohlašovací živnosti se dělí na:\n- Volné živnosti - což jsou živnosti, pro jejíž získání nepotřebuje podnikatel žádnou odbornou způsobilost. Tato živnost má název Výroba, obchod a služby neuvedené v přílohách 1 až 3 živnostenského zákona. Podnikatel si rozsah této živnosti vymezí tím, že si ze seznamu 80 činností vybere ty, které bude provozovat. Příkladem oborů je velkoobchod a maloobchod, zprostředkování obchodu a služeb, fotografické služby či ubytovací služby.\n- Řemeslné živnosti - což jsou živnosti, pro jejichž získání a provozování je podmínkou výuční list, nebo maturita v oboru, nebo diplom v oboru, nebo šestiletá praxe v oboru. Příkladem budiž zednictví, řeznictví, klempířství a oprava karosérií, instalatérství, hostinská činnost, montáž, opravy, revize a zkoušky elektrických zařízení.\n- Vázané živnosti - což jsou živnosti, pro jejichž získání a provozování je podmínkou prokázání odborné způsobilosti, kterou stanoví příloha živnostenského zákona. Příkladem jsou masérské služby, provádění staveb, jejich změn a odstraňování, vedení účetnictví, Provozování autoškoly.\nKoncesované živnosti - jsou živnosti, které vznikají a jsou provozovány na základě správního rozhodnutí. Tyto živnosti jsou také osvědčeny výpisem ze živnostenského rejstříku. Kromě splnění odborné způsobilosti je podmínkou získání této živnosti (koncese) i kladné vyjádření příslušného orgánu státní správy. Příkladem je například provozování cestovní kanceláře, pohřební služby, silniční motorová doprava, taxislužba.\nVýznam dalších slov: Sifon, Moře, Toaletní papír, Bostonské pití čaje, Přenosné WC, Richterova stupnice


Distributoři a filmaři chtějí do programu COVID-kultura. Ztráty kvůli pandemii jdou do stovek milionů | iROZHLAS - spolehlivé zprávy\nKde se nacházíte: iROZHLAS.cz / Kultura / Film | Související témata: Praha kino Lukáš Kovanda filmový průmysl COVID-kultura\nUnie filmových distributorů (UFD) a zástupci filmové obce jsou překvapeni, že je filmová distribuce vyloučena z podpory, kterou poskytuje program COVID-kultura. Distributoři to ve čtvrtek uvedli v tiskové zprávě. V ní připomněli, že kvůli okamžitému uzavření kin měli distributoři a kina od počátku nouzového stavu veliké ztráty a distributoři vložili peníze do uvedení filmů, jejichž premiéry musely být zrušeny.\nPraha 18:29 20. srpna 2020 Sdílet na Facebooku Sdílet na Twitteru Sdílet na LinkedIn Tisknout Kopírovat url adresu Zkrácená adresa\nProducenti v audiovizi během karantény odhadovali ztráty ve filmovém průmyslu a na něj navázaných oborech ve stovkách milionů korun. Ilustrační foto | Zdroj: Film Europe\nPosunutí premiér filmů způsobilo podle UFD i obrovské ztráty v oblasti video distribuce, která přišla téměř o všechny novinky letošního roku a musela být v řadě případů velmi nákladně zcela ukončena.\n„V tomto je situace totožná s marně vynaloženými náklady v oblasti performing arts nebo filmových festivalů, které jsou do programu zahrnuty,“ uvádí UFD.\nKina a filmoví distributoři byli podle unie mezi těmi, kdo na uvolňování opatření proti koronaviru rychle reagovali, a snažili se okamžitě navrátit k činnosti.\n„Unie filmových distributorů neshledává důvod k vyřazení podnikatelů z oblasti kinodistribuce z okruhu žadatelů programu, považuje to za nesystematické a diskriminační. Filmová distribuce byla výrazně zasažena, tak jako jiná zahrnutá odvětví,“ uvádí unie a žádá Ministerstvo průmyslu a obchodu, aby doplnilo subjekty z oblasti filmové distribuce mezi oprávněné žadatele programu COVID-kultura, a tak podpořilo i tento zasažený sektor kreativního průmyslu.\nProgram má kompenzovat pořadatelům kulturních akcí výdaje, které vznikly od 1. října loňského roku do letošního 17. května ve spojitosti s projekty, které se měly uskutečnit od 10. března do 31. srpna. V programu je připraveno 900 milionů korun, spuštěn byl 18. srpna a za první den ministerstvo evidovalo žádosti za 6,9 milionu korun.\nStamilionové měsíční ztráty\nDo kin loni zavítalo přes 18,3 milionu diváků, což je o dvanáct procent víc než předloni. Tržby se meziročně zvýšily o patnáct procent na 2,6 miliardy korun. Průměrné vstupné se loni meziročně zvýšilo ze 138,82 koruny na 142,83 koruny.\nHlavní ekonom Czech Fund Lukáš Kovanda z toho už na začátku nouzového stavu vyvodil, že průměrná měsíční ztráta kin, která by vznikla neúčastí veškerých diváků, by se pohybovala kolem 200 milionů korun.\nProducenti v audiovizi během karantény odhadovali ztráty ve filmovém průmyslu a na něj navázaných oborech ve stovkách milionů korun. Podle Asociace producentů v audiovizi (APA) může letos pokles filmové výroby činit 75 procent.\nV analýze, kterou vypracovala APA, UFD, Asociace provozovatelů kin, Asociace režisérů a scenáristů a Asociace animovaného filmu, uvádí, že se v České republice kvůli opatření proti šíření koronaviru zrušilo či přerušilo natáčení zahraničních štábů skoro za pět miliard korun. V případě výroby českých filmů, dokumentů a animované tvorby je zatím zrušeno nebo přerušeno natáčení v objemu půl miliardy korun. S uvolňováním opatření se ale zahraniční štáby začaly před dvěma měsíci do Česka vracet, pomáhaly jim i zvací dopisy od ministra kultury.


Skládací miska pro psy\nBuď kreativní, Domov a kuchyň, Na cesty, Pro fanoušky, Reklamní předměty\nSkládací miska pro psy s možností potisku (vašeho loga).\nTato reklamní skládací psí miska je skvělý skladný pomocník při cestování, na výlety se svými zvířecími miláčky. Nemusíte řešit, do čeho svému psovi dáte granule. Tato polyesterová miska na zip s karabinkou vám může být vždy po ruce. Je k dispozici ve dvou barvách.\nRozměr: do průměru 15 x 10 cm/ zavřené 15 x 7 cm\nDámská peněženka z imitace kůže\nReflexní batoh se šňůrkami


Syrský režim pořádá na pozadí bojů místní volby | EuroZprávy.cz\nSyrský režim pořádá na pozadí bojů místní volby\n16. září 2018, 17:00 — Autor: ČTK\nDamašek - V Sýrii ještě pokračují boje, ale režim prezidenta Bašára Asada se rozhodl uspořádat první místní volby od roku 2011, a to alespoň v regionech, které nyní ovládá. Patří mezi ně hlavní město Damašek, kde je podle agentury AP účast zatím poměrně skromná. Málokdo pochybuje, že vítězem bude prohlášena Asadova vládnoucí Socialistická strana arabské obrody (Baas).\nVolební střediska se otevřela v sedm hodin ráno (06:00 SELČ) a opět se uzavřou přesně za dvanáct hodin (18:00 SELČ). Podle oficiální agentury SANA se o 18.478 mandátů "ve všech provinciích" uchází více než 40.000 kandidátů.\nSyrská státní televize odvysílala záběry, které zachycují, jak voliči vhazují hlasovací lístky do volebních uren v okolí Damašku a ve městech Latákíja a Tartús na pobřeží. Jedná se o místa, kde má prezident Asad tradičně silnou podporu.\nPo sedmi letech občanské války, která si podle pozorovatelů vyžádala kolem 400.000 mrtvých a miliony lidí vyhnala z domovů, se Asadovi s vydatnou vojenskou pomocí Ruska podařilo znovu zmocnit dvou třetin země. Nicméně v několika provinciích boje stále pokračují.\nVálečný konflikt v Sýrii propukl v březnu 2011 po represích vůči účastníkům demonstrací požadujícím demokratické změny. Tyto manifestace se v zemi odehrály ve stopách reformní vlny v arabských zemích nazývané "arabské jaro".\nJezídové mezi sebe přijmou děti počaté islamisty\n25.04.2019 20:36 Komunita jezídů v Iráku mezi sebe přijme jezídky, které přežily zotročení příslušníky teroristické…\nJatka v syrské Rakce: Nálety západní koalice v roce 2017 zabily 1600…\n25.04.2019 16:33 Více než 1600 civilistů přišlo v roce 2017 o život v syrském městě Rakka při ostřelování a náletech…\nZ Afriky se vyváží více zlata, než kolik se oficiálně uvádí. Kde drahý kov…\n25.04.2019 15:43 Oficiální statistiky zlata vyváženého z afrických zemí nekorespondují s statistikami zlata, které…\nJatka v syrské Rakce: Nálety západní koalice v roce 2017 zabily 1600 civilistů\nAsadova armáda ostřeluje města na severozápadě Sýrie, nejméně 13 mrtvých\nNová koalice v Praze, přeběhlíkem je bratr ministra. Lidovci se stydí…


Mezi tradiční zvyky spojené se Svatým neboli Pašijovým týdnem patří „odlet zvonů do Říma“. Na Zelený čtvrtek se naposledy rozezní zvony a varhany, které umlknou až do Velikonoční vigilie, a jejich místo zaplní dřevěné hrkače, řehtačky a klapačky. Tuto tradici s hlubokými křesťanskými kořeny můžete vidět a především slyšet také v Českých Budějovicích.\nTrasa hrkání začíná na Piaristickém náměstí a pokračuje ulicemi Panská, Mlýnská, Hradební, U Černé věže až na náměstí Přemysla Otakara II. kolem kašny a poté se vrací ulicemi Krajinská a Hroznova zpět na Piaristické náměstí.\nPosted: 2017-03-01 14:48:10