Klepání z motoru po nastartování studeného motoru - Motor 1.4 TSI - ŠKODA Forum - SKODAHOME.cz\nBy SandyZ, November 14, 2013 in Motor 1.4 TSI\nPo nastartování studeného motoru se ozývá z motoru poměrně výrazné klepání, které po zahřátí zmizí.\nEdited November 14, 2013 by SandyZ\nTěžko, radit po internetu. Otázka je jak to klepe. Pokud to spíše drnčí při zvýšených otáčkách po startu, u mé staré OII FL TSI ty byla uvolněná nějaká tyčka u turba či co. Pokud to spíše dieselově klepe, tak to vypadá na něco s automatickým nastavováním ventilů. Pokud ti to vadí, záruční servis!\nNahraj to na YouTube, ať se můžeme něčeho chytit. Jinak samozřejmě nástup do servisu.\nKubis001 - počítám, že jsi měl 1.2 TSI, když píšeš o tyčce turba? Prosím, neplést tyto motory - s motory v OIII nemají moc společného.\n...mě se to občas stává též....když nastartuju a otáčky motoru jsou postupně sestupný od 1250 do volnoběžných tak to nedělá, ale když hned po startu klesnou na standartní volnoběh tak je to slyšet, ovšem jenom v určitém spektru otáček, je to jako když ti klepe trubka do rámu...není to ale po každým startu, spíš sporadicky...v servisu nic neobjevili, vše OK...takže to neřeším a nechám projevit, na to jsou záruky ne ?...\nSandyZ: přestane klepání po sešlápnutí spojky?\nKolegové děkuji za rychlé reakce. Ještě upřesňuji. Klepání je nejvíce slyšet při volnoběžných otáčkách.Po sešlápnutí spojky se klepání výrazně sníží.\nZadávám nahraný zvuk běžícího motoru.Výraznější zvuk je bez sešlápnuté spojky.Tišší zvuk je se sešlápnutou spojkou.\nZní to fakt děsivě, jako nějaká klepající hřídel. Ventily to nebudou.\nNa mé OIII 1,4TSI to nedělá, tam je slyšet jenom šepot květin.\nSám bych do toho motoru nesahal, ať už ti tady poradí cokoliv = Záruční servis!!!\nChtěj po nich aspoň náhradní auto zadara, protože tohle o přitažení šroubku asi nebude...\nEdited November 27, 2013 by Kubis001\nTak to klepe tedy fest, když to přestane se sešláplou spojkou tak to bude něco na převodovce\nTuty převodovka reklamace!!!\nNo to je docela síla. Fofrem s tím do servisu. Ať makají.\n...no poslechl jsem si to a to je síla, na nic nečekej a jeď do servisu, mě to klepe, ale je to slyšet jenom v interieru, toto je něco jinýho...tipl bych spojka, převodovka by mlátila furt....\nUž je vyriešené to klepanie? Čo bolo vadné?\njak dopadl servis??\nHoj na mém Octavia 3 rs tdi taky řeším podobný případ jsem rád že nejsem sám v ADO Frýdek Místek už řešil jednoho zákazníka vyměnili mu spojku je to jen škoda\nHm, no dobrý, ale tady se řeší motor 1.4 TSI. Myslíš, že je u těchto motorů všechno identické, včetně spojky a převodovky?\n...jak jsem už psal někde výše, mě to dělá taky, ale je zajímavý, že klepání se projevuje jenom při studeném motoru a to pouze prvních 60 - 90 sekund při volnoběžných otáčkách, když podržím plyn 30 s na nějakých 1000ot/min a pak nechám spadnout na volnoběch tak to už neklepe...takže si myslím, že to spojka nebude, to by klepalo furt. Někde v diskuzi debatili o dvouhmoťáku, ale to se mi taky nezdá, protože by se to víc projevovalo při nižších otáčkách a při řazení...byt to traktor, tak řeknu, že je to někde kde se maže olejem a chvíli trvá než se vymezí vůle filmem...uvidíme, blíží se garančka a na seznamu závad to mám na prvním místě a dokud je v záruce ať se vady projeví...\nTSi má dvouhmotový setrvačník?????\n...jak píšu, to se mi nezdá, ale je tu dost odborníků tak se snad někdo ozve, já měl za to, že je to doména TDi...\nPokud vám můžu poradit,řešil jsem tento případ.Na doporučení ze ŠA byla vyměněna převodovka,problém přetrvával.Poté opět demontáž,po dalším doporučení výměna spojky, problém vyřešen.Pokud mohu radit,navštivte první autorizovaný servis.\nSpojka vyměněna a závada trvá.Budu uplatňovat novou reklamaci.\nJen poznamenávám,že poslední příspěvky/zápisy ze servisu/ od Pawouka jsou jako kdyby byly na mé auto, včetně toho zamrzlého řízení a tvrdé spojky.\nEdited March 17, 2014 by SandyZ\nDopředu se omlouvám a i když vím, že můj dotaz do tohoto fora nepatří, doufám, že ho admin nesmázne.\nU svého Golfa 1,4 92kW, 2016, řeším problém s nepříjemným klepavý zvukem. Zvuk mi hodně připomíná zvuk, který je v tomto tématu.\nDělá to jak za studena, tak i za tepla na volnoběh. Mám najeto 8,5 tis km, v 5 tis jsem měnil olej.\nAuto je teď v autorizovaném servisu a uznávají, že zvuk není normální. Diagnostika nic nehlásí a zatím si servis neví rady. Prý se budou dotazovat přímo ve VW.\nNevíte, jsou u G7 a O3 u 1,4TSI stejné převodovky? Je možné, že ten zvuk je ta rachotící hlavní hřídel převodovky?\nEdited October 2, 2016 by mati-cb\nNebyla to dvouhmota setrvačník či ložisko špatný jo? Já mám stejnej zvuk na Octávce 2003, 1.9 dieslu... 480 000 najeto. A mám měněnou celou spojkovou sadu. Tak mi je divné, že by to byla spojka ale všechno tomu naznačuje... Tak teda nevim...\nV 17. 3. 2014 na 12:00, SandyZ napsal:\nZdarec, jak si nakonec dopadl? ...


Rosa Mitnik: Jak vypadá aktovka Ergobag po třech letech\nPořádek: Děti, ECO, Rajská zahrada\nIlona 28. března 2020 19:55\nTo mě právě hned napadlo, jestli se mu všechno učení do aktovky vejde. U nás byl právě problém prostor. Na každý předmět aspoň 5 sešitů, učebnice, pracovní listy, penál, veeeelka svačina (či dvě). A nosil to všechno.\nJinak synek v 5.třídě měří asi 163 cm. Už se těší, až nás předroste :D\nRosa 29. března 2020 19:25\ndíky, jsem ráda, že jsi stále tu - to mě těší. Tvé komentáře mají pro mě vždycky velkou váhu a budou - i až budeš doma nejmenší! ... :o)\nBuďte všichni zdraví, pusu!\nLenka Malichová 28. března 2020 20:06\nMáte teda výbornou školu, když nemusí děti nic nosit. To naši kluci tahají vše s sebou a musím říct, že náš Honzin, který je v 7. třídě sice měří 170cm(řeklo by se chlap, jak hora), ale váží 40 kg a když si otěžkám jeho školní batoh, tak mu vůbec nezávidím.Přesně u nás by byl problém s prostorem. Jak píše Ilona, na každý předmět několik sešitů... A držím palce při výběru druhé aktovky pro Mikiho :-). Chápu Tvé dilema...\nRosa 29. března 2020 19:24\nto jsou krásné starosti, i když ta těžká brašna by mi taky dělala těžkou hlavu.\nMoc Tě zdravím a ještě Ti do ucha pošeptám, že jsem vybrala dino. Ale zatím je to tajné - pšt!\nAnonymní 29. března 2020 8:31\n...uf uf, tam teda mají výběr, než jsem se proklikala k Wave...Rosi, ale já bych to fakt nechala na Mikim, dyť to vypadá, že s tou aktovkou bude žít dlouho, hlasuju pro dino, je vkusná a tu eleganci tomu dodá nositel....zdraví pevné vinšuju jarka\nRosa 29. března 2020 19:22\nVaše elegance nositele nás s mužem ráno tak dojala, že jsem rovnou a bez váhání objednala dino. Díky Vám. Jsem šťastná a už teď se nemůžu dočkat příští neděle!!!\nAnonymní 30. března 2020 7:56\nQuanti 27. dubna 2020 8:06\nA to já bych se ho bývala prostě zeptala - třeba by překvapil, a když ne, aspoň by to bylo jasné ;)


Steam chce apt-get\nAutor Téma: Steam chce apt-get (Přečteno 3155 krát)\n« kdy: Srpen 07, 2013, 20:45:47 »\nZdar, používáte někdo Steam? Nainstaloval jsem si oficiální balíček, ale po spuštění na mě vybafne konzole, že chybí nějaké součásti a že mám zadat sudo pro apt-get. Sudo jsem si nakonec povolil, ale skončí to tím, že apt-get nelze najít a Steam nastartuje a a sám se zaktualizuje. Jenže mě to otrsvuje při každém spuštění, jmenovanbé programy mám samozřejmě nainstalovány.. Je to normální neob mám někde v /home pozůstatek pro předchozí verzi, kterou jsem instaloval ručně?\nRe:Steam chce apt-get\n« Odpověď #1 kdy: Srpen 07, 2013, 20:47:25 »\nA co za veci to chce doinstalovat? Nejde o sudo nebo apt-get, ale o to, ze nemuze najit nejakou knihovnu nebo binarku. Co presne to pise? Doporucuji precist: Jak se ptát na fóru: http://wiki.mageia.cz/wiki:jak_se_ptat_na_foru\n« Odpověď #2 kdy: Srpen 08, 2013, 00:21:50 »\ncurl, jockey-common, python-apt, xterm, xz-utils, zenity, libgl1-mesa-dri:i386, libgl1-mesa-glx:i386, libc6:i386\nNaopak nejde o ty balíčky, ale o špatný mechanismus.Ptal jsem se na Abclinuxu, ale bylo jasné, že absolutně nevědí, o co jde...\nBug s podobným problémem existuje, ale tvrdilo se v něm, že toto chování se objeví pouze při prvním spuštění a po autoaktualizaci Steamu už to bude v pořádku. U mě není...\n« Odpověď #3 kdy: Srpen 08, 2013, 07:21:51 »\nNevim, co za bug jsi nasel, ale v mageia bugzille: https://bugs.mageia.org/show_bug.cgi?id=9407 je to celkem rozepsano. Z bugu plyne, ze se to tyka jen nekterych her a ze to chteji opravit. Mimo to tam je taky i reseni (Solution).\n« Odpověď #4 kdy: Srpen 13, 2013, 21:05:01 »\nDíky, tenhle bug jsem asi taky četl, ale týkal se spouštění her, mě se to děje už při spouštění samotného Steamu. Zkusil jsem doinstalovat ty balíčky podle návodu, ale výsledek je skoro stejný, pořád chce sudo a teď ještě hlásí:\nE: Could not open file /var/lib/dpkg/status - open (2: Adresář nebo soubor neexistuje)\n« Odpověď #5 kdy: Srpen 14, 2013, 19:56:03 »\nHmm, ted mi to doslo.\nCitace: HonzaRez Srpen 07, 2013, 20:45:47\nNainstaloval jsem si oficiální balíček...\nOdinstaluj jej a nainstaluj RPM balik z repozitaru. Ten to musi mit poresene!\n« Odpověď #6 kdy: Srpen 16, 2013, 21:02:17 »\nInu co mám dělat, mám balíček z repozitáře nonfree verze 1.0.0.36-2.mga3.nonfree\nUž jsem ho nainstaloval a odinstaloval třikrát, chová se pořád stejně...\n« Odpověď #7 kdy: Srpen 16, 2013, 22:29:44 »\nZkus smazat, případně přejmenovat skrytý adresář .steam\n« Odpověď #8 kdy: Srpen 17, 2013, 22:54:52 »\nSmazat uživatelskou složku jsem taky několikrát zkoušel, teď jsem to smáznul i s nainstalovaným Team Fortress. Po spuštění Steamu se to chová stejně: ptá se na sudo, ještě než mi to vytvoří novou složku...\n« Odpověď #9 kdy: Srpen 18, 2013, 20:38:42 »\nSteam používám, nainstalován z repa a funguje naprosto bez problémů.\nNepíšeš, jakou verzi Mageia používáš. 32 nebo 64 bit?\nSteam je 32 bitová aplikace a pro svůj běh potřebuje mít nainstalovány některé 32 bit knihovny. Jestli máš 64 bit systém, musíš povolit i 32 bit repozitáře. Potom Steam odinstaluj a znovu naistaluj\nJeště můžeš případně smazat složku .local/share/Steam\nVe složce .steam jsou jen linky na výše uvedenou složku. Její smazání nic neřeší.\n« Odpověď #10 kdy: Srpen 20, 2013, 08:28:23 »\nDíky, složku /local/share/Steam jsem zkusil smazat, musel jsem znova zaregistrovat PC, ale při spuštění to dělá pořád to samé...\nSystém mám 64bitový, vím, že na 32bitech je se Steamem míň problémů, ale jsem si jist, že všechny kompatidebilní 32bitové knihovny mám nainstalovány, repositáře samozřejmě mám 32 i 64...\n« Odpověď #11 kdy: Srpen 20, 2013, 11:26:45 »\nTestoval jsem to nekolikrat na nekolika systemech, strojich... a nepovedlo se mi tve problemy replikovat. Zkus noveho uzivatele?\n« Odpověď #12 kdy: Srpen 31, 2013, 20:37:43 »\nZdar, takže jsem vytvořil uživatele, přidal ho do skupiny sudo a po spuštění Steamu to chce opět přihlásti v konzoli a píše to jako předtím:\n« Odpověď #13 kdy: Srpen 31, 2013, 21:11:53 »\nNěco musíš dělat hodně špatně.\ndpkg je balíčkovací systému Debianu. Jediné rozumné vysvětlení je, že máš nainstalován Steam pro Ubuntu.\nJe pravděpodobné, že máš teď v systému špatnou verzi Steamu (nebo nějaké jeho pozůstatky). Tady je každá rada drahá. Doporučil bych přeinstalovat celý systém (včetně nového uživatele) a Steam naistalovat z repozitáře MGA. Není to sice řešení elegantní, ale v tvé situaci asi nejrychlejší a nejsnažší.


Ekonomické rukopisy: Kapitál III. díl, Dodatky k třetímu dílu „Kapitálu“\nDodatky k třetímu dílu „Kapitálu“\nOd té doby, co byl třetí díl „Kapitálu“ předložen k posouzení veřejnosti, byl už mnohokrát a různým způsobem vykládán. Nic jiného se ani nedalo očekávat. Při jeho vydání mi šlo především o to, abych pořídil co nejautentičtější text, abych reprodukoval nové výsledky Marxova bádání pokud možno vlastními Marxovými slovy, abych sám zasahoval jen tam, kde to bylo absolutnč nezbytné, a ani tam aby čtenář nemohl být ani v nejmenším na pochybách, kdo k němu promlouvá. To mi bylo vytýkáno; byl vysloven názor, že jsem měl z materiálu, který mi byl k disposici, udělat systematicky zpracovanou knihu, en faire un uvre, jak říkají Francouzi, jinak řečeno — měl jsem obětovat autentičnost textu čtenářovu pohodlí. Ale tak jsem svůj úkol nechápal. K tomu, abych text takto přepracoval, jsem neměl sebemenší právo: takový člověk jako Marx si může činit nárok na to, aby byl slyšen sám a aby zanechal potomstvu své vědecké objevy v autentickém vlastním výkladu. Kromě toho jsem ani nechtěl tak nepřípustně — jak mi to nutně muselo připadat — zacházet s odkazem tak vynikajícího člověka; byl bych to považoval za věrolomnost. A za třetí by to bylo úplně zbytečné. Je vůbec bezúčelné namáhat se nějak kvůli těm, kdo nedovedou nebo nechtějí číst, kvůli těm, kdo už při prvním dílu vynaložili víc úsilí na to, aby jej pochopili nesprávně, než kolik bylo nutné k tomu, aby jej pochopili správně. A pro ty, kterým jde o správné pochopení, byl nejdůležitější právě původní text; pro ně by moje přepracování mělo cenu nanejvýš jako komentář a nadto jako komentář k něčemu, co nebylo vydáno a co není dostupné. Při první kontroversi by stejně bylo nutné sáhnout k původnímu textu a při druhé, třetí by se ukázalo, že je naprosto nutné vydat jej in extenso [v plném rozsahu].\nTakové kontroverse jsou úplně přirozené u spisu, který přináší tolik nového a přitom jen ve formě zběžně načrtnutého a místy neúplného prvního zpracování. Zde ovšem mohou mé zásahy přispět k tomu, aby bylo usnadněno pochopení textu, aby byly zdůrazněny důležité momenty, jejichž význam v textu není dost patrný, nebo aby k textu, napsanému roku 1865, byly pod zorným úhlem situace roku 1895 připojeny některé důležitější dodatky. Opravdu, už teď jsou dva takové body, které je podle mého názoru nutné stručně objasnit.\nZákon hodnoty a míra zisku\nDalo se očekávat, že vyřešení zdánlivého rozporu mezi oběma těmito činiteli povede po uveřejnění Marxova textu ke sporům právě tak, jako k nim vedlo před jeho uveřejněním. Leckdo čekal pravý zázrak a je zklamán, když místo očekávaného hokuspokusu vidí prosté, racionální a prosaicky střízlivé vyřešení tohoto rozporu. Nejškodolibější radost z tohoto zklamání má ovšem nám již známý slovutný Loria. Ten konečně našel Archimedův opěrný bod, z něhož i pidimužík jeho kalibru může nadzvednout Marxovu pevně skloubenou obrovskou budovu a rozbít ji na kusy. Cože, volá rozhorleně, tohle že je řešení? Vždyť je to pouhá mystifikace! Když ekonomové mluví o hodnotě, mluví o takové hodnotě, která se fakticky prosazuje při směně. „Ale zabývat se hodnotou, za kterou se zboží ani neprodává, ani nikdy nemůze prodávat (nè possono vendersi mai), to ještě nikdy neudělal a neudělá žádný ekonom, který si zachoval alespoň špetku zdravého rozumu... Jestliže Marx tvrdí, že hodnota, za kterou se zboží nikdy neprodává, je určena úměrně množství práce v něm obsažené, cožpak tu neopakuje — jenže na ruby — thesi orthodoxních ekonomů, že hodnota, za kterou se zboží prodává, není úměrná práci, která na ně byla vynaložena?... Nic nepomáhá ani to, jestliže Marx říká, že přes odchylky jednotlivých cen od jednotlivých hodnot se úhrnná cena všech zboží vždy rovná jejich úhrnné hodnotě čili množství práce obsaženému v celkovém množství zboží. Vždyť už sama představa úhrnné hodnoty je absurdum, nesmysl... contradictio in adjecto, poněvadž hodnota není nic jiného než poměr, v němž se jedno zboží směňuje za druhé.“ Marx prý říká hned na začátku svého spisu, že směna může porovnávat dvě zboží jen proto, že obsahují stejné množství stejnorodého prvku, totiž stejné množství práce. Teď prý však slavnostně sám sebe popírá, tvrdí-li, že se zboží nesměňují úměrně množství práce v nich obsažené, ale v úplně jiném poměru. „Kde se kdy dospělo k většímu absurdu, k většímu theoretickému bankrotu? Kde byla kdy spáchána vědecká sebevražda s větší pompou a slávou ?“ („Nuova Antologia“, 1. února 1895, str. 478 a 479.)\nJak je vidět, náš Loria je radostí celý pryč. Neměl snad právo jednat s Marxem jako se sobě rovným, jako s prachobyčejným šarlatánem? Jen se podívejte — Marx se vysmívá svému čtenářstvu úplně stejně jako Loria, je živ mystifikacemi právě tak jako poslední italský profesůrek politické ekonomie. Ale zatím co si to tento šarlatán může dovolit, protože se vyzná ve svém řemesle, dostává se nemotorný seveřan Marx na každém kroku do úzkých, říká nesmysly a absurda, takže mu nakonec nezbývá nic jiného než okázalá sebevražda.\nNebudeme se zatím zabývat tvrzením, že zboží se nikdy neprodávalo a nemůže prodávat za svou hodnotu. Zastavme se tu jen u tvrzení pana Loni, že „hodnota není nic jiného než poměr, v němž se jedno zboží směňuje za druhé, a že proto už sama představa úhrnné hodnoty zboží je absurdum, nesmysl atd.“ Poměr, v němž se dvě zboží směňují — jejich hodnota — je tedy něco naprosto náhodného, o čem zboží neví, jak k tomu přišlo, a co může mít dnes jednu velikost a zítra jinou. Smění-li se jeden metrický cent pšenice za jeden gram nebo za jeden kilogram zlata, to nezávisí ani v nejmenším na podmínkách tkvících v této pšenici nebo v tomto zlatu, ale na okolnostech jim oběma úplně cizích. Neboť jinak by se tyto podmínky musely uplatňovat i při směně, musely by ji, všeobecně vzato, ovládat a musely by samostatně existovat i nezávisle na směně, takže by se dalo mluvit i o úhrnné hodnotě zboží. Avšak slovutný Loria tvrdí, že je to nesmysl. Ať se dvě zboží směňují v jakémkoli poměru, je to jejich hodnota — a basta. Hodnota je tedy totožná s cenou a každé zboží má tolik hodnot, kolik může mít cen. Cena se pak určuje poptávkou a nabídkou, a kdo se ještě dále ptá a čeká na odpověď, je blázen.\nAle je v tom háček. Za normálního stavu se poptávka a nabídka kryjí. Rozdělme všechno zboží na světě na dvě poloviny — na skupinu poptávky a stejně velkou skupinu nabídky. Dejme tomu, že cena každé skupiny = 1000 miliardám - marek, franků, liber šterlinků nebo čeho chcete. To dává — jak ví každý školák — cenu nebo hodnotu 2000 miliard. Nesmysl, absurdum! — volá p. Loria. Obě skupiny dohromady mohou představovat cenu 2000 miliard, ale s hodnotou je tomu jinak. Řekneme-li cena, je 1000 + 1000 = 2000; avšak řekneme-li hodnota, je 1000 + 1000 = 0. Tak je tomu alespoň v daném případě, kde jde o souhrn všech zboží. Neboť zde zboží každého z obou stojí 1000 miliard, poněvadž každý z nich chce a může dát tuto sumu za zboží druhého. Soustředíme-li však všechna zboží obou v rukou někoho třetího, nezůstane prvnímu z nich žádná hodnota, druhému také ne a třetí nebude mít tím spíš nic — nakonec nebude mít nikdo nic. A my se znovu obdivujeme výtečnosti našeho jižního Cagliostra, který se s pojmem hodnoty vypořádal tak, že po něm nezůstala ani památka. To je opravdu vrchol vulgární ekonomie![*]\nV Braunově „Archiv für soziale Gesetzgebung“ (roč. VII, seš. 4) je velmi dobrý povšechný výklad Marxova systému od Wernera Sombarta. Je to první případ, kdy se německému universitnímu profesorovi daří vyčíst z Marxových spisů zhruba to, co Marx skutečně řekl, je to první případ, kdy se prohlašuje, že kritika Marxova systému nemůže spočívat v jeho vyvracení — „tím nechť se zabývají političtí kariéristé“ — nýbrž jen v jeho dalším rozvíjení. I Sombart se samozřejmě zabývá naším thematem. Zkoumá otázku, jaký význam má v Marxově systému hodnota, a dochází k těmto závěrům: Hodnota se neprojevuje ve směnném poměru kapitalisticky vyrobených zboží; nežije ve vědomí agentů kapitalistické výroby; hodnota není empirický, nýbrž myšlený, logický fakt; pojem hodnoty v její hmotné určenosti není u Marxe nic jiného než ekonomický výraz toho faktu, že základem hospodářského bytí je společenská produktivní síla práce; v kapitalistickém hospodářském řádu vládne zákon hodnoty v poslední instanci nad hospodářskými jevy a pro tento hospodářský řád v nejobecnější formě znamená: hodnota zboží je specificky historická forma, v níž se prosazuje určující působení produktivní síly práce, která vládne v poslední instanci nad všemi hospodářskými jevy. Potud Sombart; o takovém chápání významu zákona hodnoty pro kapitalistickou formu výroby se nedá tvrdit, že je nesprávné. Zdá se mi však, že je pojato příliš obecně, že je třeba, aby bylo určitěji, přesněji formulováno; podle mého názoru vůbec nevyčerpává celý význam zákona hodnoty pro ty stupně ekonomického vývoje společnosti, které jsou tímto zákonem ovládány.\nV Braunově „Sozialpolitisches Zentralblatt“ z 25. února 1895, čís. 22, je uveřejněn rovněž skvělý článek o třetím dílu „Kapitálu“; autorem tohoto článku je Conrad Schmidt. Zejména je nutno zdůraznit, že se v něm poukazuje na to, jak Marx tím, že vyvodil průměrnou míru zisku z nadhodnoty, po prvé dává odpověď na otázku, kterou dosavadní ekonomie ještě ani nepoložila: jak se určuje výše této průměrné míry zisku a proč dosahuje řekněme 10 nebo 15%, a ne 50 nebo 100%? Od té doby, co víme, že nadhodnota, kterou si přivlastňují nejprve průmysloví kapitalisté, je jediným a výhradním zdrojem, z něhož pramení zisk a pozemková renta, není už třeba tuto otázku řešit. Tato část Schmidtovy stati jako by byla speciálně napsána pro ekonomy à la Loria, není-li ovšem marné snažit se otevřít oči těm, kdo nechtějí vidět.\nI Schmidt má formální pochybnosti o zákonu hodnoty. Nazývá jej vědeckou hypothesou, zkonstruovanou k objasnění skutečného směnného procesu, hypothesou, která se osvědčuje jako nutný theoretický výchozí bod, vrhající světlo i na jevy konkurenčních cen, jež jí zdánlivě úplně odporují; bez zákona hodnoty není podle jeho názoru možné jakékoliv poznání ekonomického mechanismu kapitalistické skutečnosti. A v jednom soukromém dopise, který mi dovolil citovat, Schmidt přímo prohlašuje zákon hodnoty uvnitř kapitalistické formy výroby za fikci, i když theoreticky nutnou. Toto pojetí je však podle mého názoru zcela nesprávné. Zákon hodnoty má i pro kapitalistickou výrobu daleko větší a závažnější význam než jen význam pouhé hypothesy, tím méně tu může jít o fikci, i když nutnou.\nJak Sombart, tak Schmidt — o slovutném Loriovi se přitom zmiňuji jen mimochodem jako o zábavném vulgárně ekonomickém protějšku — nepřihlížejí dost k tomu, že tu nejde jen o čistě logický proces, ale o historický proces a o jeho objasňující odraz v myšlení, o logické vysledování jeho vnitřních souvislostí.\nRozhodující místo o tom je u Marxe v III. dílu, kap. X:\n„Celá potíž vzniká z toho, že se zboží nesměňují prostě jako zboží, nýbrž jako výrobky kapitálů, které si činí nárok na podíl z celkové masy nadhodnoty, úměrný své velikosti, nebo při stejné velikosti na stejný podíl.“\nPro ilustraci tohoto rozdílu se pak předpokládá, že dělníci jsou vlastníky výrobních prostředků, že pracují průměrně stejnou dobu a se stejnou intensitou a směňují svá zboží přímo mezi sebou. Za těchto podmínek by dva dělníci přidávali za jeden den ke svému výrobku svou prací stejné množství nové hodnoty, ale výrobek každého z nich by měl různou hodnotu, podle množství práce již dříve ztělesněné ve výrobních prostředcích. Tato druhá část hodnoty by představovala konstantní kapitál kapitalistického hospodářství; část nově přidané hodnoty, vynaložená na životní prostředky pracujících, by odpovídala variabilnímu kapitálu a další zbývající část nové hodnoty by představovala nadhodnotu, která by v daném případě patřila dělníkům. Oba dělníci by tedy po odečtení náhrady za „konstantní“ část hodnoty, kterou jen zálohovali, dostali stejně velké hodnoty, avšak poměr části představující nadhodnotu k hodnotě výrobních prostředků — což by odpovídalo kapitalistické míře zisku — by u nich byl různý. Protože však je každému z nich při směně hodnota jeho výrobních prostředků nahrazena, byla by to okolnost úplně lhostejná.\n„Směna zboží za jejich hodnoty nebo přibližně za jejich hodnoty odpovídá tedy mnohem nižšímu stupni než směna za výrobní ceny, k níž je třeba určité výše kapitalistického vývoje... I kdybychom nebrali v úvahu to, že ceny a pohyb cen jsou ovládány zákonem hodnoty, je tedy naprosto správné považovat hodnoty zboží nejen theoreticky, ale i historicky za prius výrobních cen [něco, co je předchází]. Platí to pro poměry, kdy výrobní prostředky patří tornu, kdo s nimi pracuje, a takový stav nacházíme ve starém i v moderním světě jednak u rolníka, který sám pracuje a má půdu, jednak u řemeslníka. Shodujě se to také s názorem, který jsme vyslovili dříve, že přeměna výrobků ve zboží začíná směnou mezi různými pospolitostmi, a ne mezi členy téže pospolitosti. Platí to jak pro tento prvotní stav, tak pro pozdější poměry založené na otroctví a nevolnictví, i pro cechovní organisaci řemesla, dokud se výrobní prostředky, srostlé s každým výrobním odvětvím, jen těžko dají přenést z jedné sféry do druhé, a různé sféry výroby se proto do určité míry k sobě chovají jako cizí země nebo komunistické pospolitosti.“ (Marx, „Kapitál“, díl III, kap. X)\nKdyby byl Marx mohl třetí díl ještě jednou přepracovat, byl by toto místo jistě rozvedl mnohem podrobněji. Ve své nynější podobě je to jen hrubý nástin toho, co by se mělo o této otázce říci. Podívejme se na ni proto poněkud podrobněji.\nVšichni víme, že v počátcích života společnosti spotřebovávají výrobky výrobci sami a že tito výrobci se přirozeně spojují ve více méně komunisticky organisované pospolitosti; že směna přebytků těchto výrobků s cizinci, jíž začíná přeměna výrobků ve zboží, spadá do pozdější doby; původně dochází ke směně jen mezi jednotlivými pospolitostmi různých kmenů, teprve později se uplatňuje směna i uvnitř pospolitosti a významným způsobem přispívá k jejich rozpadu na větší nebo menší rodinné skupiny. Ale i po tomto rozpadu zůstávají směňující hlavy rodin pracujícími rolníky, kteří téměř všechno, co potřebují k uspokojení všech svých potřeb, vyrábějí se svou rodinou ve vlastním hospodářství a jen nepatrnou část nutných předmětů získávají směnou odjinud za přebytek produktu své práce. Rodina se zabývá nejen zemědělstvím a chovem dobytka, ale zpracovává také jejich produkty v hotové spotřební předměty, místy si ještě mele zrní ručními mlýnky, peče chléb, přede, barví, tká len a vlnu, vydělává kůže, staví a opravuje dřevěné stavby, zhotovuje nářadí a pracovní nástroje, často koná truhlářské a kovářské práce, takže taková rodina nebo rodinná skupina je v podstatě soběstačná.\nTo málo, co taková rodina musí získávat směnou nebo kupovat od jiných, skládalo se — v Německu dokonce až do začátku XIX. století — převážně z předmětů řemeslné výroby, tj. z takových věcí, o nichž rolník dobře věděl, jak se zhotovují, ale které sám nevyráběl jen proto, že těžko získával suroviny, nebo proto, že koupené výrobky byly mnohem lepší nebo daleko levnější. Středověký rolník tedy dost přesně věděl, kolik pracovní doby je třeba ke zhotovení předmětů, které získával směnou. Vesnický kovář a kolář pracovali před jeho očima, stejně tak krejčí nebo obuvník, kteří ještě v době mého mládí chodili v Porýní od jednoho rolníka ke druhému a šili šaty a boty z látek a kůží vyrobených po domácku. Jak rolník, tak ti od nichž kupoval, sami pracovali: předměty, které směňovali, byly produkty jejich vlastní práce. Co vynakládali při zhotovování těchto předmětů? Práci — a jedině práci: na nahrazení pracovních nástrojů, na výrobu suroviny a na její zpracování vynakládali jedině svou vlastní pracovní sílu; jak jinak mohli tudíž směňovat tyto své výrobky za výrobky jiných pracujících výrobců než úměrně vynaložené práci? Pracovní doba vynaložená na tyto výrobky tu byla nejen jediným vyhovujícím měřítkem pro kvantitativní určení směňovaných veličin, ale žádné jiné měřítko tu vůbec ani nebylo možné. Myslí si snad někdo, že rolníci a řemeslníci byli tak hloupí, aby směňovali výrobek desetihodinové práce jednoho za výrobek hodinové práce druhého? Pro celé období rolnického naturálního hospodářství byla možná jen taková směna, při níž byla tendence porovnávat směňovaná množství zboží stále víc podle množství práce v nich ztělesněné. Od té chvíle, kdy do tohoto způsobu hospodaření pronikají peníze, projevuje se tendence přizpůsobení zákonu hodnoty (nota bene v Marxově formulaci!) na jedné straně ještě výrazněji, ale na druhé straně začíná již být porušována zasahováním lichvářského kapitálu a fiskálního vyssávání, a období, v nichž se ceny v průměru téměř blíží hodnotě, se již prodlužují.\nTotéž platí o směně výrobků rolníků za výrobky městských řemeslníků. Nejprve se směňuje přímo, bez prostřednictví obchodníka, ve dnech, kdy se konají ve městech trhy, kde rolník prodává své výrobky a nakupuje. I zde zná rolník pracovní podmínky řemeslníka a řemeslník opět pracovní podmínky rolníka. Řemeslník sám je ještě do jisté míry rolníkem, má nejen ovocnou a zelinářskou zahradu, ale velmi často kousek pole, jednu dvě krávy, prasata, drůbež atd. Tak byli lidé ve středověku s to dost přesně si navzájem spočítat výrobní náklady pokud jde o suroviny, pomocné látky, pracovní dobu — alespoň u předmětů denní potřeby.\nAle jak se při této směně podle množství vynaložené práce toto množství určovalo, třebaže nepřímo a relativně, u výrobků vyžadujících déle trvající, nepravidelně přerušovanou práci s nejistým výtěžkem, na příklad u obilí nebo dobytka a nadto u lidí, kteří neuměli počítat? Je zřejmé, že k tomu docházeli jen zdlouhavým procesem, oklikami, tápáním v temnotě, při čemž se jako vždy učili teprve z trpkých zkušeností. Nutnost, aby každý dostal nazpět zhruba to, co vynaložil, pomáhala vždy najít správnou cestu, a omezený počet druhů předmětů, které se směňovaly, spolu s neměnícím se — často po celá staletí — charakterem jejich výroby tento úkol ulehčovaly. A že přibližně přesné stanovení relativní velikosti hodnoty těchto výrobků netrvalo nijak příliš dlouho, to dokazuje už sám fakt, že takové zboží, jako dobytek, u něhož se to pro dlouhou výrobní dobu jednotlivého kusu zdá nejobtížnější, se stalo prvním téměř všeobecně uznaným peněžním zbožím. Než se k tomu došlo, musela už hodnota dobytka, jeho směnný poměr k celé řadě jiných zboží, dosáhnout poměrně neobvyklého ustálení, uznávaného bez námitek na území četných kmenů. A tehdejší lidé, jak pastevci, tak i ti, kteří od nich kupovali, byli jistě dost chytří, aby pracovní dobu, kterou sami vynaložili, nedávali při směně bez ekvivalentu. Naopak, čím blíže je ten či onen národ prvotnímu stavu zbožní výroby — na př. Rusové a obyvatelé východních zemí — tím více času ještě dnes promarňují, aby dloůhým, úporným smlouváním vytloukli plnou náhradu za pracovní dobu vynaloženou na výrobu výrobku.\nVycházejíc z tohoto určení hodnoty pracovní dobou, rozvíjí se celá zbožní výroba — a s ní i rozmanité vztahy, v nichž se projevují různé stránky zákona hodnoty — tak, jak je to vyloženo v prvním oddílu prvního dílu „Kapitálu“; rozvíjejí se tedy zejména podmínky, za nichž je jedině práce tvůrcem hodnoty. Přitom jsou to takové podmínky, které se prosazují, aniž si to zúčastněné osoby uvědomují, a které mohou být jen obtížným theoretickým bádáním abstrahovány z každodenní praxe, které tedy působí podobně jako přírodní zákony, což nutně vyplývá, jak dokázal Marx, z povahy zbožní výroby. Nejdůležitějším a rozhodujícím pokrokem byl přechod ke kovovým penězům, avšak důsledkem tohoto přechodu bylo i to, že určení hodnoty pracovní dobou již přestalo viditelně vystupovat na povrchu směny zboží. S hlediska praxe se rozhodující mírou hodnoty staly peníze, a to tím více, čím rozmanitějšími se stávala zboží přicházející do obchodu, v čím větší míře pocházela z dalekých zemí, čím méně tedy bylo možno kontrolovat pracovní dobu nutnou k jejich zhotovení. Kromě toho i samy peníze pocházely z počátku většinou z ciziny; ale i tehdy, když se drahé kovy dobývaly v dané zemi, nebyli rolníci a řemeslníci jednak s to ani přibližně odhadnout práci vynaloženou na jejich těžbu, jednak však už sami, protože byli zvyklí počítat v penězích, měli velmi nejasnou představu o vlastnosti práce jako měřítka hodnoty; v povědomí lidu začaly být peníze představitelem absolutní hodnoty.\nZkrátka, Marxův zákon hodnoty platí všeobecně — pokud vůbec ekonomické zákony platí — pro celé období prosté zbožní výroby, tedy až do doby, kdy se vznikem kapitalistické formy výroby dochází k modifikaci zbožní výroby. Do té doby ceny tíhnou k hodnotám, určeným Marxovým zákonem, a kolísají kolem nich tak, že čím plněji se rozvíjí prostá zbožní výroba, tím více se průměrné ceny v dlouhých obdobích, nepřerušovaných vnějšími násilnými poruchami, shodují s hodnotami až na veličinu, které je možno nedbat. Marxův zákon hodnoty má tedy ekonomicky všeobecnou platnost pro období, které trvá od počátku směny, jež přeměnila výrobky ve zboží, až do XV. století našeho letopočtu. Počátek směny pak spadá do doby, která předchází jakékoli psané dějiny a spadá v Egyptě nejméně do doby tři a půl a možná pět tisíc let, v Babyloně čtyři až šest tisíc let před naším letopočtem. Zákon hodnoty vládl tedy po dobu pěti až sedmi tisíc let. A teď se teprve obdivujte hlubokomyslnosti p. Lorii, nazývajícího hodnotu, která po celou tuto dobu měla všeobecný a bezprostřední význam, hodnotou, za niž se zboží nikdy neprodávalo a nemůže prodávat a jejímž zkoumáním se nikdy nebude zabývat žádný ekonom, který si zachoval alespoň špetku zdravého rozumu.\nDosud jsme nemluvili o obchodníkovi. Nemuseli jsme si všímat jeho zasahování až do této chvíle, kdy přecházíme k přeměně prosté zbožní výroby v kapitalistickou zbožní výrobu. Obchodník byl revolucionujícím elementem této společnosti, kde jinak bylo všechno neměnné, neměnné takřka dědičně; kde rolník nejen svůj lán, ale i své postavení svobodného vlastníka, svobodného nebo poddaného poplatníka nebo nevolníka a městský řemeslník své řemeslo a cechovní výsady získávali dědičně a téměř nezcizitelně; kromě toho každý z nich dědičně získával své zákazníky, své odbytiště, stejně jako zručnost ve zděděném povolání, vypěstovanou od mladých let. A do tohoto světa vstoupil nyní obchodník, který se měl stát výchozím bodem jeho převratu. Nepůsobil však jako vědomý revolucionář, ale naopak jako kost kosti jejich a tělo těla jejich. Obchodník ve středověku vůbec nebyl individualista, byl v podstatě příslušníkem sdružení jako všichni jeho současníci. Na vesnici vládla marka, vyrostlá z prvobytného komunismu. Každý rolník měl původně stejně velký lán se stejně velkými pozemky různé kvality a tomu odpovídající stejná práva ve společné marce. Když se marka stala uzavřenou a přestaly se přidělovat nové lány, nastalo drobení lánů děděním atd. a tomu odpovídající drobení markovních práv, avšak jednotkou markovního zemědělství zůstával i nadále plný lán, takže existovaly půllány, čtvrtlány, osminy lánu s poloviční, čtvrtinovou nebo osminovou účastí na markovních právech. Po vzoru marky se utvářely všechny pozdější řemeslnické organisace, především městské cechy, jejichž vnitřní zřízení nebylo ničím jiným než aplikací markovního zřízení, ale již na řemeslnické výsady, a ne na určité území. Ústředním bodem celé organisace bylo, že se každý její člen stejným dílem podílel na všech výsadách a požitcích zaručených celku, jak je to výmluvně vyjádřeno v privilegiu na „požívání příze“, uděleném obyvatelům Elberfeldu a Barmenu roku 1527. (Thun: „Industrie am Niederrhein“, II, 164 a násl.) Totéž platí i o hornictví, kde každý kuks [důlní podíl] dával stejnou účast a stejně jako lán příslušníka marky byl dělitelný i s právy a povinnostmi s ním spojenými. A totéž platí v nemenší míře o obchodních společenstvech, jež vyvolala v život zámořský obchod. Benátčané a Janované v alexandrijském nebo cařihradském přístavu — každý „národ“ ve své vlastní tržnici [Fondaco], skládající se z obytných budov, hostince, skladiště, výstavní a prodejní místnosti s ústřední kanceláří — tvořili uzavřená obchodní společenstva, byli odděleni od konkurentů a zákazníků, prodávali za ceny stanovené vzájemnou dohodou, jejich zboží mělo určitou kvalitu, zaručenou veřejnou kontrolou a často zvláštními značkami, společně stanovovali ceny, které se měly platit za výrobky domorodcům atd. Nejinak obchodovali členové hansy na „německém mostě“ (Tydske Bryggen) v norském Bergenu a právě tak jejich holandští a angličtí konkurenti. Běda tomu, kdo by byl prodal levněji nebo koupil dráže než za dohodnuté ceny! Bojkot, který jej stihl, znamenal za tehdejších podmínek, že nevyhnutelně přišel na mizinu, nemluvě ani o přímých trestech, jimiž stíhalo provinilce společenstvo. Kromě toho byla však zakládána užší společenstva k určitým účelům, jako janovská společnost Maona, vládnoucí dlouhá léta nad kamencovými ložisky ve Fókii v Malé Asii a na ostrově Chiu ve XIV. a XV. století, dále jako velká ravensberská obchodní společnost, která od konce XIV. století obchodovala s Italií a Španělskem a založila tam své pobočky, a jako německá společnost augsburských Fuggerů, Weiserů, Vöhlinů, Höchstetterů atd. a norimberských Hirschvogelů a jiných, která se s kapitálem 66.000 dukátů a třemi loďmi účastnila portugalské výpravy do Indie v letech 1505—1506 a získala přitom 150%, podle jiných pramenů l75% čistého zisku (Heyd: „Levantehandel“, II, 524), a jako celá řada jiných společností „monopolia“, proti nimž tak horlil Luther.\nZde po prvé narážíme na zisk a míru zisku. Obchodníci totiž vědomě a záměrně usilují o to, aby tato míra zisku byla pro všechny zúčastněné stejná. Benátčané na východě, členové hansy na severu platili za získané zboží každý stejné ceny jako jeho sousedé, zboží je stálo stejné dopravní náklady, dostávali za ně stejné ceny jako ostatní a rovněž zpětný náklad kupovali za tytéž ceny jako každý jiný obchodník téhož „národa“. Míra zisku byla tedy pro všechny stejná. Ve velkých obchodních společnostech bylo rozdělování zisku podle vloženého podílu kapitálu tak samozřejmé jako požívání práv v marce podle částí lánu, dávajících tato práva, nebo jako účast na zisku z dolů podle počtu kuksů. Stejná míra zisku, která je na vrcholu svého vývoje jedním z konečných výsledků kapitalistické výroby, ukazuje se zde ve své nejprostší formě jako jeden z výchozích bodů historického vývoje kapitálu, ba jako přímá odnož marky, která je zase přímou odnoží prvobytného komunismu.\nTato původní míra zisku byla nevyhnutelně velmi vysoká. Obchodování bylo velmi riskantní nejen pro silně rozšířené pirátství, ale i proto, že konkurující národy si při první vhodné příležitosti často dovolovaly všelijaké násilnosti; konečně odbyt a podmínky odbytu byly založeny na výsadách udělených cizími knížaty a často nedodržovaných a úplně měněných. Zisk tedy musel zahrnovat vysokou pojistnou prémii. Kromě toho obrat byl pomalý, obchody se protahovaly a v příznivějších dobách, které ostatně zřídka kdy trvaly dlouho, bylo obchodování monopolním obchodem s monopolním ziskem. O tom, že průměrná míra zisku byla velmi vysoká, svědčí také tehdy obvyklé velmi vysoké úrokové míry, které musí být vždy celkově nižší než obvyklá sazba obchodního zisku.\nAle tato vysoká a pro všechny účastníky stejná míra zisku, jíž se dosahovalo spoluprací společenstev, platila jen uvnitř společenstva, tj. v daném případě u jednotlivého „národa“. Benátčané, Janované, členové hansy, Holanďané, každý národ pro sebe a pravděpodobně zprvu také pro každé jednotlivé odbytiště měli zvláštní míru zisku. K vyrovnávání těchto různých měr zisku jednotlivých společenstev docházelo opačnou cestou — konkurencí. Nejprve se vyrovnaly míry zisku na různých trzích téhož národa. Jestliže Alexandrie poskytovala větší zisk za benátské zboží než Kypr, Cařihrad nebo Trapezunt, posílali Benátčané do Alexandrie více kapitálu a stáhli jej z jiných trhů. Potom muselo nastat postupné vyrovnávání měr zisku mezi jednotlivými národy vyvážejícími na tytéž trhy stejné nebo podobné zboží, při čemž byl velmi často některý z těchto národů přiveden na mizinu a zmizel se scény. Tento proces byl však neustále přerušován politickými událostmi: tak např. veškerý obchod s Východem zanikl v důsledku mongolských a tureckých nájezdů a veliké zeměpisné obchodní objevy po roce 1492 tento zánik jen urychlily a pak dovršily.\nNáhlé rozšíření oblasti odbytu, jež pak následovalo, a s ním spojený převrat v dopravních spojeních nepřinesly z počátku podstatné změny ve způsobu provozování obchodu. S Indií a s Amerikou obchodovala zprvu také ještě převážně společenstva. Ale nyní již za těmito společenstvy stály velké národy. Místo Katalánců obchodujících s Východem zaujalo v americkém obchodě celé velké spojené Spanělsko a vedle něho dvě velké země — Anglie a Francie; ba i nejmenší země, Holandsko a Portugalsko, byly přece jen alespoň tak velké a silné jako Benátky — největší a nejsilnější obchodní národ předešlého období. To dávalo cestujícímu kupci [merchant adventurer] XVI. a XVII. století oporu, která činila společenstvo, hájící své členy i zbraní, čím dál tím zbytečnějším a jeho výdaje přímo břemenem. Bohatství se nyní mnohem rychleji hromadilo v rukou jednotlivců, takže záhy mohli jednotliví obchodníci vkládat do jednoho podniku právě tolik prostředků, kolik dříve vkládala celá společnost. Obchodní společnosti se tam, kde ještě existovaly, většinou přeměňovaly v ozbrojené korporace, které pod ochranou a protektorátem svých mateřských zemí podmaňovaly a monopolně vykořisťovaly celé nově objevené země. Ale čím více byly v nových oblastech zakládány kolonie převážně ve jménu státu, tím více ustupovala obchodní společenstva do pozadí před obchodem jednotlivého obchodníka, a tak se vyrovnávání měr zisku stále více stávalo výhradně věcí konkurence.\nDosud jsme se seznámili jen s mírou zisku obchodního kapitálu. Neboť dosud jsme měli co dělat jen s obchodním a lichvářským kapitálem, kdežto průmyslový kapitál se ještě nezačal rozvíjet. Výroba byla ještě převážně v rukou pracujících, kteří byli vlastníky svých výrobních prostředků a jejichž práce tedy nepřinášela nadhodnotu kapitálu. Jestliže museli část svého výrobku odevzdávat bez náhrady třetí osobě, pak jen ve formě dávky feudálnímu pánovi. Proto mohl obchodní kapitál vytloukat zisk, alespoň z počátku, jen na zahraničních kupcích domácích výrobků nebo na domácích kupcích zahraničních výrobků. Teprve na konci tohoto období — v Italii tedy s úpadkem levantského obchodu — mohly zahraniční konkurence a ztížený odbyt donutit řemeslného výrobce exportního zboží, aby přenechával obchodníku-vývozci zboží pod jejich hodnotou. Vidíme tu tedy takový jev, že ve vnitřním detailním obchodu mezi jednotlivými výrobci se zboží prodávají v průměru za svou hodnotu, avšak v mezinárodním obchodu je z uvedených důvodů všeobecným pravidlem prodej zboží nikoli za hodnotu. Tedy úplný opak toho, co je dnes, kdy výrobní ceny platí v mezinárodním obchodu a ve velkoobchodu, kdežto v městském maloobchodu je tvorba cen regulována úplně jinými mírami zisku, takže nyní npř. u hovězího masa vzniká větší přirážka k ceně cestou od londýnského velkoobchodníka k londýnskému spotřebiteli než cestou od velkoobchodníka v Chicagu k londýnskému velkoobchodníkovi, včetně výdajů za dopravu.\nNástrojem, který postupně provedl tento převrat ve vytváření cen, byl průmyslový kapitál. Předpoklady k tomu byly vytvořeny už ve středověku, a to ve třech oborech: v rejdařství, v báňském průmyslu a v textilním průmyslu. Rejdařství v rozsahu, v jakém je provozovaly italské a hansovní přímořské republiky, nebylo možné bez námořníků, tj. námezdních dělníků (jejich námezdní vztah bylo možno zastírat družstevními formami s podílem na zisku), a tehdejší galery byly nemyslitelné bez veslařů — námezdních dělníků nebo otroků. Těžaři rudných dolů, původně sdružení pracovníci, se skoro všude přeměnili v akciové společnosti, podnikající za pomoci námezdních dělníků. A v textilním průmyslu začal obchodník přímo dostávat malé mistry tkalce do svých služeb tím, že jim dodával přízi a dával jim ji ve své režii za pevnou mzdu zpracovat v tkaninu — prostě tím, že se z pouhého obchodníka stal tak zvaným faktorem.\nZde vidíme první počátky tvoření kapitalistické nadhodnoty. Těžaře v hornictví můžeme jako členy uzavřených monopolních korporací ponechat stranou. Pokud jde o rejdařství, je jasné, že zisk se musel rovnat při nejmenším zisku běžnému v dané zemi, se speciální přirážkou na pojištění, opotřebování lodí atd. Ale jak tomu bylo s faktory v textilním průmyslu, kteří po prvé přinesli na trh zboží vyrobené přímo v režii kapitalisty a vytvořili tím konkurenci pro zboží téhož druhu vyrobené v režii řemeslníka?\nMíra zisku obchodního kapitálu už tu byla. Byla již také, alespoň pro každé dané místo, přibližně vyrovnána na průměrnou míru. Co tedy mohlo přimět obchodníka, aby na sebe vzal další úlohu faktora? Jen jedno: vyhlídka na větší zisk při prodejní ceně stejné jako u ostatních. A tuto vyhlídku měl. Tím, že vzal do svých služeb malé mistry, prorážel tradiční meze výroby, při nichž výrobce prodával svůj hotový výrobek a nic víc. Obchodní kapitalista kupoval pracovní sílu pracovníka, který dosud ještě měl své vlastní výrobní nástroje, ale už neměl surovinu. Tím, že takto zajišťoval tkalci pravidelný výdělek, mohl zároveň snižovat jeho mzdu, takže část vynaložené pracovní doby zůstala nezaplacena. Tak si začal faktor přivlastňovat nadhodnotu přesahující jeho dosavadní obchodní zisk. Musel k tomu sice použít dodatečného kapitálu, aby mohl koupit přízi atd. a ponechat ji v rukou tkalce, dokud nebyl výrobek hotov, kdežto dříve vyplácel plnou cenu výrobku až při jeho koupi. Ale za prvé ve většině případů i dříve vynakládal dodatečný kapitál na zálohy tkalci, kterého zpravidla teprve to, že byl zotročen dluhy, donutilo, aby se podřídil novým výrobním podmínkám. A za druhé, i přesto vypadá výpočet takto:\nDejme tomu, že náš obchodník provozuje vývozní obchod s kapitálem 30.000 dukátů, cechínů[**], liber šterlinků nebo čeho chcete. Dejme tomu, že 10.000 z nich vynaloží na nákup tuzemského zboží a 20.000 použije na zámořských odbytištích. Nechť se kapitál obrací jednou za dva roky, pak se roční obrat rovná 15.000. Ale dejme tomu, že náš obchodník chce provozovat tkalcovství ve vlastní režii, chce se stát faktorem. Kolik kapitálu na to musí dodatečně vynaložit? Nechť se výrobní doba kusu látky, se kterou obchoduje, rovná průměrně dvěma měsícům, což je jistě hodně dlouhá doba. Předpokládejme dále, že za všechno musí platit hotovými penězi. Pak bude muset dodatečně vynaložit tolik kapitálu, aby mohl zásobovat tkalce přízí na dva měsíce. Protože jeho roční obrat je I 5.000, nakoupí za dva měsíce látky za 2500. Nechť 2000 z toho představuje hodnotu příze a 500 mzdu tkalce; pak náš obchodník potřebuje dodatečný kapitál 2000. Dejme tomu, že nadhodnota, kterou si novým způsobem přivlastňuje od tkalce, činí jen 5% hodnoty látky, což představuje jistě velmi skromnou míru nadhodnoty 25% (2000c plus 500v plus 125m; m‘ = 125/500 = 25%; z‘ = 125/2500 = 5%). Za těchto podmínek má náš obchodník při ročním obratu 15.000 mimořádný zisk 750 a za 2⅔ roku dostane tedy nazpět celý dodatečný kapitál.\nAby však zrychlil svůj odbyt i svůj obrat, a tak získal ze stejného kapitálu týž zisk za kratší dobu, tedy aby za stejnou dobu získal větší zisk, daruje malou část své nadhodnoty kupujícímu, bude prodávat levněji než jeho konkurenti. Ti se také postupně přemění ve faktory a pak se mimořádný zisk u nich všech vyrovná na obvyklý nebo dokonce nižší zisk, při čemž bude získáván z kapitálu, který se u nich všech zvětšil. Je znovu dosaženo stejné míry zisku, třebaže snad na jiné úrovni, tím že se část nadhodnoty vyrobené uvnitř země postupuje zahraničním kupujícím.\nDalším krokem při podřizování průmyslu kapitálu bylo zavedení manufaktury. Také manufaktura umožňovala majiteli manufaktury, který byl v XVII. a XVIII. století většinou i vývozcem svého zboží — v Německu tomu tak bylo až do roku 1850 skoro všude a místy je tomu tak dodnes — vyrábět levněji než jeho starosvětští konkurenti, řemeslníci. Opakuje se týž proces: nadhodnota, kterou si přivlastňuje majitel manufaktury-kapitalista, dovoluje jemu nebo vývoznímu obchodníkovi, s nímž se o ni dělí, prodávat levněji než jeho konkurenti, dokud nový výrobní způsob nezevšeobecní a znovu nenastane vyrovnání zisků. Již existující míra obchodního zisku, i když je vyrovnána jen v místním měřítku, zůstává Prokrustovým ložem, na němž se nemilosrdně odsekává přebytečná nadhodnota.\nJestliže se již manufaktura bouřlivě rozvinula zlevněním výrobkü, pak to ještě více platí o velkém průmyslu, který svým neustálým revolucionováním výroby stále více snižuje výrobní náklady zboží a neúprosně odstraňuje všechny dosavadní způsoby výroby. Právě velký průmysl tím definitivně vybojovává kapitálu vnitřní trh, skoncovává s malovýrobou a naturálním hospodářstvím soběstačné rolnické rodiny, odstraňuje přímou směnu mezi malovýrobci a staví celý národ do služeb kapitálu. Velký průmysl vyrovnává také míru zisku v různých odvětvích obchodu a průmyslu na jednu všeobecnou míru zisku a konečně zajišťuje průmyslu při tomto vyrovnávání rozhodující úlohu, která mu patří, tím, že odstraňuje většinu překážek, jež do té doby bránily přelévání kapitálu z jednoho odvětví do druhého. Tím se pro celý směnný proces uskutečňuje přeměna hodnot ve výrobní ceny. Tato přeměna probíhá tedy podle objektivních zákonů bez vědomí nebo záměru zúčastněných. To, že konkurence snižuje zisk převyšující všeobecnou míru na všeobecnou úroveň a tak znovu odnímá prvním přivlastňovatelům, průmyslníkům, nadhodnotu převyšující průměrnou úroveň, nepůsobí theoreticky žádné potíže. Tím více potíží to však působí v praxi, protože odvětví s přebytečnou nadhodnotou, tj. s vysokým variabilním a nízkým konstantním kapitálem, tedy s nízkým složením kapitálu, se už pro svou přirozenou povahu nejpozději a nejneúplněji podřizují kapitalistické výrobě; především je to zemědělství. Naproti tomu pokud jde o zvýšení výrobních cen nad hodnotu zboží, které je nutné, aby nedostatečná nadhodnota, obsažená ve výrobcích odvětví s vysokým složením kapitálu, byla pozvednuta na úroveň průměrné míry zisku, zdá se to sice theoreticky velmi obtížné, ale v praxi to jde, jak jsme viděli, velmi snadno a rychle. Neboť zboží tohoto druhu, když se začínají vyrábět kapitalisticky a přicházejí do kapitalistického obchodu, začínají konkurovat se zbožími téhož druhu vyrobenými předkapitalistickými způsoby, tj. dražšími. Kapitalistický výrobce může tedy i tehdy, jestliže se zřekne části nadhodnoty, stržit zisk obvyklý v jeho zemi, který původně neměl přímý vztah k nadhodnotě, poněvadž vznikl z obchodního kapitálu dávno předtím, než se vůbec začalo kapitalisticky vyrábět a než se tedy stala možnou průmyslová míra zisku.\n1) Z třetího dílu, pátého oddílu, zvláště z kapitoly 27[†] je vidět, jaké postavení zaujímá bursa v kapitalistické výrobě vůbec. Avšak od roku 1865, kdy byla kniha napsána, nastala změna, která burse přiřkla značně větší a stále ještě rostoucí úlohu a která má při dalším vývoji tendenci koncentrovat v rukou bursiánů veškerou výrobu — průmyslovou i zemědělskou, a stejně tak i veškerý oběh — dopravní prostředky i funkci směny; bursa se tak stává nejpřednější představitelkou kapitalistické výroby.\n2) V roce 1865 byla bursa ještě druhořadým činitelem v kapitalistickém systému. Velkou většinu bursovních hodnot tvořily státní papíry, ale i jich bylo poměrně málo. Kromě toho akciové banky, které na kontinentě i v Americe převládaly, kdežto v Anglii se teprve chystaly pohltit aristokratické soukromé banky, hrály většinou ještě poměrně nepatrnou roli. Rovněž železniční akcie byly proti dnešku ještě poměrně slabě rozšířeny. A přímých výrobních podniků, stejně jako i bank, bylo v akciové formě jenom málo a vznikaly ponejvíce v chudších zemích, v Německu, Rakousku, Americe atd. — „oko hospodářovo“ bylo tehdy ještě nepřekonanou pověrou.\nBursa tedy byla tenkrát ještě místem, kde se kapitalisté vzájemně obírali o nahromaděné kapitály a které se dělníků bezprostředně týkalo jen jako nový důkaz všeobecného demoralisujícího vlivu kapitalistického hospodářství a jako potvrzení kalvínské these, že vůle boží — jinými slovy náhoda — rozděluje požehnání i prokletí, bohatství, tj. radovánky a moc, i chudobu, tj. strádání a otroctví, již na tomto světě.\n3) Nyní je tomu jinak. Od krise roku 1866 probíhala akumulace se stále vzrůstající rychlostí a přitom tak, že ani v jedné průmyslové zemi, a nejméně v Anglii, růst výroby nedržel krok s akumulací a akumulace jednotlivého kapitalisty se nemohla plně uplatnit k rozšíření jeho vlastního podniku; tak např. v anglickém bavlnářském průmyslu už v roce 1845, nebo železniční aféry. S touto akumulací vzrůstal však i počet rentiérů, lidí, kteří už měli dost stálého napětí spojeného s podnikáním a kteří se chtěli jedině bavit, nebo mít jen taková zaměstnání, která by je nijak nezatěžovala, dělat třeba ředitele nebo členy dozorčích rad společností. A za třetí, aby se ulehčilo umisťování spousty peněžního kapitálu, který se takto uvolnil, vytvářely se nyní všude, kde to dosud nebylo, nové zákonné formy pro společnosti s ručením omezeným a více nebo méně se snižovaly povinnosti akcionářů, kteří dosud ručili neomezeně. (Akciové společnosti v Německu v roce 1890 — 40% úpisů!)\n4) Odtud postupná přeměna průmyslu v akciové podniky. Tento osud postihuje jedno odvětví za druhým. Nejprve železárny, kde je nyní zapotřebí ohromných investic (ještě před tím doly, pokud neměly již dříve formu podílových podniků). Potom chemický průmysl, strojírenství. Na kontinentě též textilní průmysl, ale v Anglii dosud jen v jednotlivých místech Lancashiru (přádelna v Oldhamu, tkalcovna v Burnley atd., sdružení oděvních závodů; to je však jen předstupeň a při nejbližší krisi připadají znovu jednotlivým majitelům), pivovary (před několika lety byly americké pivovary zašantročeny anglickému kapitálu, dále Guiness Bess, Allsopp [názvy dvou velkých anglických pivovarských firem]), potom trusty tvořící gigantické podniky pod společnou správou (jako United Alcali [anglický chemický trust]). Obyčejná jednotlivá firma se stále více a více stává pouhým předstupněm, kterým podnik musí projít, než vyroste natolik, aby se mohl přeměnit v akciovou společnost [„gegründet werden“].\nTotéž platí o obchodu. Leafs, Parsons, Morleys, Morrison, Dillon [názvy firem] — všechny se přeměnily v akciové společnosti. Stejně tak nyní i maloobchodní firmy a přitom nejen pod rouškou družstva à la „stores“ [to jest po vzoru universálních obchodů].\nTotéž lze říci o bankách a jiných úvěrových institucích, i v Anglii. Spousta nových — vše ve formě akciových společností s ručením omezeným. Dokonce i staré banky, jako Glyns atd., se přetvářejí spolu se 7 soukromníky v akciovou společnost.\n5) Na úseku zemědělství totéž. Neuvěřitelně vzrostlé banky, zvláště v Německu (pod všemožnými úředními názvy) — stále více a více přejímají hypotéky; spolu s jejich akciemi přechází faktické svrchované vlastnictví půdy na bursu, ještě častěji pak tehdy, když statky upadají do rukou věřitelů. Zde působí mocně revoluce, která nastala v obdělávání stepí; bude-li to tak pokračovat, není daleko doba, kdy půda přijde do rukou bursy i v Anglii a ve Francii.\n6) Dále umisťování kapitálu za hranicemi — vše v akciích. Má-li se mluvit pouze o Anglii: americké železnice, severní a jižní (nahlédnout do bursovního bulletinu), Goldberger atd.\n7) Potom kolonisace. Ta je nyní pouhou pobočkou bursy, v jejímž zájmu evropské mocnosti před několika lety rozdělily Afriku, Francouzi dobyli Tunisu a Tonkinu. Afrika byla přímo propachtována společnostem (Nigerie, Jižní Afrika, Německá Jihozápadní a Východní Afrika). Mašonu a Natal pak Rhodes zabral pro bursu.\n* Tento „svou slávou známý“ pán (řečeno slovy Heinovými) byl o něco později nucen odpovědět na mou předmluvu k třetímu dílu, a to když vyšla italsky v prvním čísle „Rassegna“ z roku 1895. Odpověď byla otištěna v „Riforma sociale“ z 25. února 1895. Tam mne nejprve zahrnuje pochlebováním u něho nezbytným, a právě proto dvojnásob odporným, a pak prohlašuje, že ho ani nenapadlo přisvojovat si Marxovy zásluhy o materialistické pojetí dějin. Uznal prý je již v roce 1885 — jen tak mimochodem v časopiseckém článku. Ale zato tím zatvrzeleji o tom mlčí tam, kde je nutno o tom mluvit, totiž ve své knize na toto thema, kde se o Marxovi zmiňuje až na straně 129, a to ještě jen tam, kde mluví o drobném vlastnictví půdy ve Francii. A nyní směle prohlašuje, že Marx vůbec není tvůrcem této theorie. Jestliže ji zhruba nenastínil již Aristoteles, vyhlásil ji bezpochyby Harrington již v roce 1656 a pak ji dále rozvíjela celá plejada historiků, politiků, právníků a ekonomů dávno před Marxem. A čeho všeho se jen lze dočíst ve francouzském vydání Loriova spisu! Zkrátka — dokonalý plagiátor. Když jsem mu zabránil, aby se dále chvástal tím, co si vypůjčil od Marxe, drze prohlašuje, že i Marx se chlubil cizím peřím tak jako on. Z ostatních mých námitek odpovídá Loria jen na tu, že podle něho Marx nikdy ani neměl v úmyslu napsat druhý nebo dokonce třetí díl „Kapitálu“. „A nyní mi Engels vítězoslavně odpovídá a poukazuje na druhý a třetí díl... Výborně! Mám takovou radost z těchto dílů, jimž vděčím za tak velký duševní požitek, že mi ještě nikdy nebylo tak milé vítězství, jako je mi milá tato porážka — je-li to ovšem opravdu porážka. Ale je to opravdu porážka? Je skutečně pravda, že Marx tuto spoustu navzájem nesouvisících poznámek, které Engels s takovou pietou sebral, napsal s úmyslem, že je uveřejni? Lze skutečně předpokládat, že Marx... měl v úmyslu těmito stránkami dovršit své dílo a svůj systém? Je skutečně pravda, že by Marx byl uveřejnil onu kapitolu o průměrné míře zisku, kde se řešení, slíbené před mnoha lety, omezuje na bezútěšnou mystifikaci, na nejvulgárnější slovíčkaření? O tom lze při nejmenším pochybovat... To myslím dokazuje, že Marx po vydání své skvělé (splendido) knihy neměl v úmyslu napsat pokračováni anebo že chtěl dokončení této gigantické práce přenechat svým ideovým dědicům a nemít za to žádnou osobní odpovědnost.“\nTak je to napsáno na str. 267. Heine se nemohl o svém německém šosáckém čtenářstvu vyjádřit pohrdavěji než slovy: Nakonec si autor tak zvyká na své čtenářstvo, jako by to byla rozumná bytost. Za co asi považuje proslulý Loria své čtenářstvo?\nZávěrem se hrne na mou nešťastnou hlavu nová záplava pochval. Přitom se náš Sganarell podobá Bileamovi, který přišel proklínat, ale jehož ústa bezděčně překypují „slovy požehnání a lásky“. Jak známo, vyznačoval se Bileam tím, že jezdil na oslu, který byl chytřejší než jeho pán. Tentokrát nechal Bileam zřejmě svého osla doma.\n** zecchino — zlatý benátský peníz. (Pozn. překl. čes. vydání)\n*** Engels nadepsal rukopis takto: „Bursa, dodatečné poznámky k třetímu dílu ‚Kapitálu‘“. (Pozn. red. čes. vydání)\n† Engels si ponechal v rukopisu volné místo k označení pořadového čísla kapitoly. Jde tu zřejmě o kapitolu 27 — „Úloha úvěru v kapitalistické výrobě“. (Pozn. red. čes. vydání)\n‹— Kapitál III. díl – kapitola LII. | Kapitál III. díl – Obsah


Říjen 2009 - - Na smazání - str. 17\n« Předchozí 1 ... 15 16 17 18 19 ... 215 Další »\noskara lennn: šikula\n13. kvě 2009 ve 14:47 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia děkuju, mám radost.. i když si říkám, že to mohlo být lepší a jak se máš ty, jak pokračujete (jestli teda nějak pokračujete)?\n13. kvě 2009 ve 14:53 • Odpověz •\nnemue Leni, gratuluju!\nČetla jsem tu vaši diskuzi ohledně prstýnků. Já dostala zásnubní z bílého zlata, takže snubní budou taky tak. Líbí se mi kombinace lesklého a matného a pro mě s kamínkem, tak uvidíme, jestli něco takového seženeme.\nMoje přípravy se posunuly kousek dál - máme fotografa a muzikanta\nMichal bude mít za 3 týdny narozeniny. 30. Tak jsem dlouho přemýšlela, co bych mu tak mohla dát a dneska jsem na to přišla. Koupím mu víkendový pobyt na zámku Hrubá Skála. Co si o tom myslíte?\n13. kvě 2009 v 15:06 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia Pavli, děkuju!\nMyslím, že je to dobrý dárek a určitě se mu bude líbit Tomáš má 30 příští rok a přemýšlela jsem, že bych mu buď koupila jeho vysněnou squashovou raketu.. víkendový pobyt je taky teda dost dobrej nápad!!\nMůj zásnubní prstýnek je taky bílé zlato - kombinace lesku a matu (s kamínkem).. do půlky shora je mat, od poloviny dolů je lesk.. Mně se právě hrozně začalo líbit bílé zlato se žlutým, kde je žluté zlato jen jakýsi doplněk..\nBlahopřeju k fotografovi a muzikantovi.. kolik vás stojí fotograf(ka)?\n13. kvě 2009 v 15:13 • Odpověz •\nnemue Snad jo. Poslala jsem nezávaznou objednávku, takže teď čekám, až ověří, jestli mají volno a nechám to udělat jako dárkový certifikát nebo tak něco..\nBílé zlato se žlutým je taky varianta, ale já spíš nosím stříbro, tak aby se mi to hodilo i k normálním šperkům\nZa fotografa dáme cca 5tis, ale ještě se musíme domluvit blíž. Příští týden za ním máme zajít a řekneme si, co chceme a on nám ukáže fotky ze svateb, co dělal..\nPS: Tu nabídku od šéfa jsem nakonec vzala. Dnes jsme o tom ještě mluvili, tak přistoupil na mé podmínky s úplným klidem a úsměvem na tváři.. Lepšího šéfa už mít asi nikdy nebudu\n13. kvě 2009 v 15:20 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia Pavli, tak to mám radost, že ti šéf vyšel takto vstříc Blahopřeju!! To potom člověk se z toho dokáže radovat - povýšení a ještě souhlasil s tvýma podmínkama - to se jen tak nevidí..\nJá taky nosím stříbro, resp. bílé zlato, takže se mi taky žluté moc "nehodí", ale když tam toho nebude moc, případně jenom proužek, tak se třeba pak na "stará kolena" rozhodnu nosit zlato\n13. kvě 2009 v 15:28 • Odpověz •\nnemue Leni, díky! Je fakt zlatej, ale někdy mi taky leze na nervy.\nJá už nějaké zlato doma mám, ale vždycky jsem byla spíš na stříbro. Víc se to ke mně hodí. No uvidíme, třeba budu mít nakonec taky kombinaci se žlutým. Viděla jsem i s červeným zlatem a vypadali taky moc hezky.. Ale ještě máme trochu času.\nVčera jsem byla u své kadeřnice, která dělá i nehty a tak se mě ptala, jestli už mám šaty. Když jsem jí řekla, že ne a že začnu hledat až někdy v červnu, tak na mě vytřeštila oči a prý, že jsem dobrá, když to nechávám tak dlouho.. Tak mi nasadila brouka do hlavy, jestli bych neměla s přípravami začít o něco dřív\n13. kvě 2009 v 15:43 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia Pavli, já teda nechci nic říkat, ale šaty jsou základ.. od toho se ti pak odvíjí kytka (tvar, barva), boty (pokud bys měla hranatý výstřih, měla bys mít hranaté boty, apod. - aspoň takhle jsem to někde četla).. A hlavně uvidíš, až půjdeš někam do salonu, kolik už budou mít objednávek - takže já bych ti taky radila jít co nejdřív!!\nKombinace červeného (růžového) zlata a bílého je taky moc pěkná, ale pochybuju, že bych si někdy koupila šperky z červeného zlata Mně se ta kombinace bílého a žlutého začala hodně líbit..\n13. kvě 2009 v 16:01 • Odpověz •\noskara taky nemám šaty\n13. kvě 2009 v 19:51 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia holky, tak šupky dupky do salonů a zkoušet\n13. kvě 2009 v 19:51 • Odpověz •\nvorllinka Dobré ráno holky,\nnemue super že jsi tu nabídku od šéfa vzala a že ti vyšel vstříc Takhle to má být a pro skoro manžu skvělý dárek k narozkám..\nlennnia gratuluji k posudkům\njá jdu dneska s kamarádkou domluvit do květinářství kytky, tak jsem zvědavá, s čím přijdu. Strašně moc bych chtěla tulipány, ale přeci jenom říjen asi nebude úplně ideální pro tyhle kytičky. Tak uvidím..\nHolky na šaty ještě není úplně pozdě, ale já už bych nečekala, ať máte z čeho vybírat\n14. kvě 2009 v 05:21 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia vorlinko, tak budu držet palečky, aby sis dohodla tu nej kytičku a taky jsem to s těma šatama myslela tak, aby si holky měly z čeho vybrat\n14. kvě 2009 v 07:18 • Odpověz •\nvorllinka lennnia snad vyberu. Ty máš v albu krásné kaly, budeš je mít? A nebyla ses už domlouvat v květinářství?\n14. kvě 2009 v 08:47 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nnemue Vorlinko: já chci taky tulipány Ptala jsem se holčiny, kam chodím kupovat kytky, jestli je to velkej problém a říkala, že vůbec ne, protože se to sem běžně vozí, ale ať si řeknu tak týden dopředu, aby je mohla objednat. A cena se pohybuje okolo 30,-Kč/ks, což si myslím, že ještě ujde.\nLeni, však já to tak taky pochopila, abych měla z čeho vybírat Musím se domluvit s našima a vyrazíme se podívat do Polska. Máme to kousek (8km na hranice) a ty polské prý mají větší šmrnc, tak jsem zvědavá.. A vím, že od šatů se odvíjí většina doplňků.. Prostě jsem měla doteď pocit, že to ještě počká. Ty už nějaké šaty máš? Máš je v albu?\n14. kvě 2009 v 09:53 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nvorllinka nemu skvělý No já doufám, že to v dnešní době snad nebude problém mít tulipány v říjnu. Jsou krásný.. Nemám ani žádnou ,,náhradní variantu,, Moc se mi líbí kaly, ale zdá se mi, že je má teď hodně nevěst, takže vlastně ty tulipány musí vyjít\nJá šatky už vybrané a zamluvené mám, ale do alba je dávat nebudu, aby to bylo překvápko pro rodinu a známé\nCo vy ostatní máte šaty půjčené nebo koupené?\n14. kvě 2009 v 11:11 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia Holky, já mám šaty zamluvené (půjčené) a v albu nejsou, ani nebudou přesně jak píše vorllinka - překvápko\nMně se jako svatební kytka líbí kaly anebo klasika - růže! Líbí se mi bílé kaly s krátkým stonkem omotané bílou stuhou, jednoduché.. člověk musí vybírat i podle šatů, že? takže i když kaly má hodně nevěst, je to jako s černou barvou - taky nikdy nepřestane být in a oblíbená\n14. kvě 2009 ve 13:11 • Odpověz •\nvorllinka holky jakto že adelka89 nemá ve vizitce datum svatby? To měla pořád nebo se něco změnilo, nevíte?\na len máš bílé nebo krémové šatky?\n14. kvě 2009 ve 13:24 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia vorllinko, adélka měla původně říjen, pak měla září a teď nevím.. snad se nic nezměnilo!!!! tak jí napiš do IP..ani na ICQ jsem ji dlouho neviděla..\nmám bílé šatky, bez ramínek a vcelku\n14. kvě 2009 ve 13:37 • Odpověz •\nhaklina já jsem viděla kdesi ty tmavé kaly a ty se mě teda líbily moc. Já nemám bílé šaty, tak musím mít něco bílého. Nejvíc by se mě líbily orchideje, ale ty jsou hodně drahé tak nevím...\nKrásně vypadají i karafiáty do kouličky dané...\n14. kvě 2009 ve 13:47 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia je spousta nádherných variant svatebních kytic, takže si člověk těžkov vybírá.. hakli, těmi tmavými kalami myslíš ty vínové???\nvorllinko, a ty máš jaké šatky?\n14. kvě 2009 ve 13:49 • Odpověz •\nvorllinka já mám šampaň bez ramínek a taky vcelku Těším se na ně\n14. kvě 2009 ve 13:51 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nvorllinka hakli a jaký budeš mít šatky?\n14. kvě 2009 ve 13:52 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nhaklina takové lososové, korzet a sukni. Spodničku s jedním kruhem, bez vlečky. Šla jsem je vybírat s mamkou a tyhle nám padly do oka, dobře jsem se v nich cítila - jsou takové lehké a prodyšné jakoby - oproti ostatním co jsem měla na sobě. Tak jsme je vzaly - koupily. To je vínová kala pak je ještě taková tmavá vínová - úplně nejtmavší. To mi příjde jako dost originální a neobvyklé. Ty karafiáty taky, každý to pomlouvá že nemoderní kytka ale je to vděčná kytička - dlouho vydrží a do svatební kytky jako koulička je to nádhera. Je to tady hodně v albu, vypadá to jak bohatý a extra vyvedený růže.\n14. kvě 2009 ve 13:55 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nhaklina jo podívejte se na ty poslední, tak to je stejný typ co mám v albu, jen jiná barva.\n14. kvě 2009 ve 13:56 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nlennnia nejdůležitější je, aby ses v těch šatech cítila dobře.. a to, že někomu se nelíbí karafiáty, tak je to přeci každého věc nemůže se všem všechno líbit.. Jo, když bys měla typické tři karafiáty, tak je to hrůza jako svatební kytka, ale když to bude krásně naaranžované, tak to naopak může být hodně krásný!!\njá jsem chtěla bílé šaty, protože jsem o nich snila už jako princezna - typická sněhová bílá ale nevadí mi ani šampaň či jiné barvičky, kromě celočerných!!\n14. kvě 2009 ve 13:58 • Odpověz •\nhaklina jo jak měla Fruhlingová! haha. Tak máme to celé netradiční tak proč ne i šaty, že. Tam asi karafiáty mít nebudou v nabídce ale za tom tam mají ty květy co mám také v albu - ty bílo žluté a ty tu nejsou. Nevím jak se to jmenuje.\n14. kvě 2009 ve 14:00 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nvorllinka já jsem právě na svatbu taky chtěla bílé. o jiných jsem ani nepřemýšlela, ale pak jsem viděla a zkusila ty moje a na bílou jsem úplně zapomněla\n14. kvě 2009 ve 14:01 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nhaklina jo tak tří karafiáty a asparátus je výborná volba! To by byla fakt pecka!\nvorllinka To by bylo hustýýýý\n14. kvě 2009 ve 14:03 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •\nvorllinka hakli šatky jsou hezký\n14. kvě 2009 ve 14:04 • Svatba byla v říjnu 2009 • Odpověz •


TAJEMSTVÍ ŽIVOTA PRO SVŮDNÉ A ZDRAVÉ TĚLO - JSME TO, CO JÍME\n"Jsi-li nemocný, změň styl života. Jestliže to nepomohlo, změň stravu!"\nU NÁS JE VŽDY NĚCO DOBRÉHO NA STOLE :-)\nNíže uvedená tabulka by Vám mohla pomoci s terapeutickými možnostmi v tkzv. léčbě stravou, základní léčbě k níž se v Hippokratově přísaze zavazuje každý lékař především.(No, upřímně řečeno, kdy Vás naposledy léčili změnou Vašeho stravování, místo intenzivního předepisování farmaceutik?) Před sebou máte tedy soubor nejpřirozenější a zcela neškodné terapie.. s úsměvem do toho! Andy\n| Rubrika: JSME TO, CO JÍME | Komentářů: 0\nNejsem amerikanista, ale tohle zmínit musím. V USA se prodej margarínů propadl na 70leté minimum. Jen od roku 2000 se prodeje těchto výrobků propadly o 30 procent. Tomu nahrává prý fakt, že margaríny postupně získaly nálepku levné, umělé a nezdravé náhražky.\nVÝBORNÝ VEGANSKÝ FITNESS DORTÍK.. DOPORUČUJI.\nJasně červené barvivo. Má velmi stabilní pH a nemění vlastnosti při změnách teplot při jeho zpracování a skladování. Je často chybně zaměňováno za přírodní barvivo košenilu E120. Používá se především do sladkostí a potravin jako jsou kečupy, cukrovinky, marmelády, pudinky, žvýkačky, mléčné výrobky, limonády, zmrzliny, kompotované ovoce či rybí výrobky. Může vyvolat alergické reakce, horečky a zhoršit astma. Na pozoru by měli být zejména lidé citliví na aspirin. Na základě dlouhodobých studií na krysách a myších existuje podezření, že se jedná o karcinogen. U dětí může vyvolat či zhoršovat hyperaktivitu.\nMým novým objevem ze světa máku je makové mléko. Vyzkoušela jsem ho, podle lidové pověsti prý přivolává krásné sny...Makové mléko je jedním z nejlepších přírodních zdrojů vápníku a hořčíku. Mák obsahuje v 80g doporučenou denní dávku vápníku a hořčíku v ideálním poměru.V makovém mléce je 12x více vápníku, než v mléce kravském. Mák je vysoce zásaditý, takže makové mléko pomáhá při překyselení organismu. JEHO PŘÍPRAVU DOMA VŘELE DOPORUČUJI!\nRobi se používá místo masa z jatečných zvířat. Můžete jej smažit, dusit, vařit podle své fantazie. Hodí se i do salátů. Složení: voda, rostlinná bílkovina, obilné klíčky, červená řepa, sůl\nORANŽOVÉ SYNTETICKÉ BARVIVO V POTRAVINÁCH E 110\nPoužívá se k dobarvování nápojů a mléčných výrobků. Často se používá v kombinaci s barvivem E123 (Amaranth) pro vytvoření hnědé barvy. Pro svou jasně oranžovou barvu je tato látka hojně využívána v nealkoholických nápojích, v mnoha druzích sladkostí, v pekařských výrobcích, v meruňkovém džemu, marcipánu, zmrzlině, hořčici, žvýkačkách, instantních polévkách a dalších. Nepoužívá se v potravinách s tuky a oleji. Také se používá ve farmaceutickém průmyslu, k netrvalému barvení vlasů a v ostatní kosmetice. Při použití jako aditivum v potravinách může vyvolat alergii. Může mít vliv také na hyperaktivitu dětí a problémy s astmatem.\nKAŽDÝ TÝDEN OCHUTNÁVÁM NEOCHUTNANÉ\nJelikož jsem klasický experimenátor chutí, zařazuji pravidelně do jídelníčku nejen něco zdravého, ale často něco, co jsem v životě neochutnala..\nČervené maso je obviňováno z mnoha stran, že jeho konzumace má vliv na vznik karcinomů, zejména KOLOREKTÁLNÍHO. Jedná se o nejrůznější zdroje i formy červeného masa - čerstvé, mleté, mražené, hovězí, vepřové, telecí a skopové. Obzvláště se zdůrazňuje, že riziko vzniku rakoviny se zvyšuje se zpracováním červeného masa uzením, sušením, solením, nakládáním a konzervováním, zpracováním v uzeninách a jiných masných výrobcích. Pokuste se omezit konzumaci červeného masa na méně než 500 g týdně (v syrovém stavu zhruba 700 - 750 g). Snažte se nejíst příliš mnoho uzenin (slanina, různé šunky, salámy, klobásy apod.)\nDOMÁCÍ CUKROVÍ JE LEPŠÍ NEŽ KUPOVANÉ SLADKOSTI\nDoma vyrobené bylinkové máslo má tu výhodu, že si ho můžeme namíchat podle vlastní chuti a potřeby. Nabízí se nám spousta bylinek a koření jako vhodných přísad, pro příklad alespoň pár nejznámějších: petrželka, bazalka, oregano, majoránka, celerová nať, šnitlík (kdyby někdo nevěděl, tak česky je to pažitka :-) - pozn.kor.), tymián, libeček, šalvěj, saturejka, kopr, levandule, meduňka, máta, pepř, červená a pálivá paprika, chilli, kmín.. atd.\nPŘÍNOS BIOPOTRAVIN NA ZDRAVÍ\nNejvětším přínosem biopotravin (i biohovězího) je zdraví konzumentů. Jaké jsou tedy rozdíly mezi obyčejnými potravinami a biopotravinami? Zbytky škodlivých látek v běžných potravinách představují nezanedbatelné zdravotní riziko..a příklad na biohovězím mase.\nDomácí kefír je výborný..\nNa dva hrnky kefíru potřebujete tyto suroviny: 4,5 polévkové lžíce kefírových zrn, 4,5 litru mléka.\nKEFÍR PIJEME DENNĚ.. beru ho sebou i jakosvěžení na procházky a výlety. Je obecně známo, že imunitní systém je v takové kondici, v jaké je vaše zažívání a hlavně vaše střevní mikroflóra. Schopnosti kefíru, jakožto přírodního probiotika, je tedy udržovat vaši střevní mikroflóru v perfektní kondici. Takže nikoli „šupito presto“ do lékárny, ale spíš do mlékárny J


Rasy – Návrat ke kořenům – Víkendovka\nJednou z prvních věcí, kterou je třeba u vaší postavy vybrat, je její rasa. Níže naleznete jejich přehled.\nObyčejný zástupce lidí je znám pro svou všestrannost – může se stát čímkoliv, ale zároveň v ničem nevyniká. Civilizace lidí je nejpokročilejší, co se týče státního zřízení, hojně holduje obchodu, řemeslnictví a těžbě surovin. Feudální lidská společnost je zároveň proslulá přebujelou aristokracií. V současné době žijí bohatá města lidí v blahobytu pramenícím z obchodu, kolonizace a dobývání cizích území, zatímco venkov se zmítá v chudobě. Dračí Ďoura se sama nachází na okraji rozlehlé Dračí říše, v níž se rozhořela občanská válka. Lidských zemí je nepočítaně – od divokých stepních říší po sultanáty snědších lidí. Zmínit je třeba Karrotenreich, kde žili po staletí trpaslíci s lidmi v míru, avšak po občanské válce byli zdejší lidé trpaslíky zotročeni.\nObyvatelé drsných krajů a divocí příbuzní lidí, se kterými si je lze poměrně snadno splést, jsou proslulí hlavně svou fyzickou zdatností, houževnatostí a hrdostí. Plodí skvělé válečníky a jezdce, ale ve větších sídlech není neobvyklé narazit na rozvinuté hospodářství. Svým vládcům často říkají „jarlové“. Proslulí jsou také pro své námořnické umění – již v počátcích civilizace byli mezi prvními objeviteli nových území.\nDlouhověcí, krásní a vznešení elfové (třebaže ti skutečně staří a nesmrtelní už zmizeli neznámo kam) jsou dnes převážně obyvatelé lesních říší, ale tu a tam se proslechne povídačka o stále obývaných elfích městech luxusu, umění a hlavně vzdělanosti. Elfové si udrželi největší povědomí o mystických silách našeho světa. Poznávacím znamením jsou i jejich špičaté uši.\nTrpaslíci jsou menšího vzrůstu, zato velmi rozložití, bez výjimky vousatí a velmi svérázní. Patří mezi nejlepší kováře, těžaře a řemeslníky na světě. Práci odvedou svědomitě a precizně, ale když mají hotovo, jsou mistry odpočinku v podobě bujarého popíjení. Žijí hlavně v horách (i pod nimi) a jsou hrdí hlavně na své kováře a kovotepce. Jsou zvyklí na těžké zbroje a říká se, že trpaslík v ní bez problémů i spí. Žijí v různých zemích na severu, včetně velké říše Karrotenreich, kterou obývali po staletí v míru s lidmi. Po nedávné občanské válce však trpaslíci zdejší lidi uvrhli do otroctví.\nUsedlý hobití lid je velmi malého vzrůstu a neznalý cizinec by je mohl pokládat za lidské děti. Hobiti jsou však svébytný národ zručných hospodářů a řemeslníků, který si ze všeho nejvíc cení pohody, dobrého jídla a pití. V místech, kde se hobití civilizace misí s lidskou, se ovšem u hobitů projevily i jiné vlohy – přirozená nenápadnost, lehký krok a neobyčejná hbitost z nich dělají vynikající lupiče.\nProtonárod krollů, který obývá země příliš nehostinné i pro barbary, je považován za lid primitivů a hlupáků. Ve skutečnosti nejsou krollové o moc hloupější než kdokoliv jiný, mnohokrát prokázali neobyčejnou prozíravost a úskočnost, jen nemají tak pozitivní vztah k usedlému způsobu života. A navíc, když máte sílu tří lidí, nemáte pro zbytečné přemýšlení mnoho důvodů. Krollové mají šedou kůži a dlouhé zašpičatělé uši podobné netopýřím.\nMáte úplně boží nápad na postavu, která by vás strašně moc bavila, ale náležela by k rase, která není výše uvedená? Inu, pokud to nebude furrík, můžeme se o vaší ideji pobavit. Napište nám na facebookovou stránku Weverklanu se svojí představou. Určitě po vás budeme chtít pěkný a propracovaný kostým (ideálně přiložte fotografie) a promyšlený příběh, včetně palčivé otázky, co příslušník vaší rasy vůbec v těchto končinách dělá. To nás přivádí k další záležitosti: počítejte s tím, že vaše rasa nemusí být v dané části vůbec známa, postava bude považována za cizince, ba co hůř, možná i za mobku z bestiáře…\nJako příklad jiné rasy mohou posloužit třeba větvíci a kudůkové z Magilarpu, skřeti atd.


Browsing by Author "Oberhofnerová, Ivana" | CU Digital Repository\nBrowsing by Author "Oberhofnerová, Ivana"\nMýtus o Oidipovi: Srovnání vybraných moderních interpretací \nOberhofnerová, Ivana (Univerzita Karlova, Filozofická fakulta, 2013)\nVe své práci se věnuji některým zajímavým strukturalistickým výkladům mýtu o Oidipovi. Jako východisko všech dalších úvah jsem zvolila Lévi-Straussovu metodu strukturální analýzy a její ilustraci právě na mýtu o Oidipovi. ...\nSrovnání olympských a chthonických aspektů v mýtu a kultu boha Asklépia \nOberhofnerová, Ivana (Univerzita Karlova, Filozofická fakulta, 2016)\nVe své práci se zaměřím na srovnání olympských a chthonických aspektů v mýtu a kultu boha Asklépia v období klasického Řecka. Východiskem mi bude diskuse o rozlišení mezi olympským a chthonickým. Budu se snažit ozřejmit, ...


To nejlepší z E3 2012 - Hrej.cz\n15. červen 2012 00:00 / Tomáš Krajča / Téma / Diskuze (0)\nHodnocení letošní E3 je obtížné. Přinesla kompletní odhalení konzole Wii U, velkorysé tiskové konference, prezentace řady skvěle vypadajících her. Nezbavila se však zároveň stigmatu určité přežitosti; určitě jí pak také nepomohlo, že valná většina oznámení více či méně záměrně unikla už před výstavou a jediným skutečným šokem se tak v jejím průběhu stala prezentace Watch Dogs na tiskové konferenci Ubisoftu. Na druhou stranu, i u řady známých projektů jsme viděli nové trailery, nový gameplay a odhalení dosud neznámých herních prvků. Krátce po skončení výstavy jsme se tedy rozhodli zhodnotit, co přinesla a které tituly nás zaujaly nejvíce. Pojďte si společně s námi projít události E3 2012 a nejlepší tituly pro jednotlivé platformy...\nNejlepší hra na E3: Dishonored\nFascinující prostředí, v němž se snoubí viktoriánská architektura se sci-fi prvky, uniformované stráže střídají nohatí roboti a všudypřítomná temnota i prázdné ulice jen zvyšují tísnivý pocit. A k tomu hlavní hrdina Corvo, vězeň obdařený nadpřirozenými schopnostmi, vydávající se na cestu pomsty, která vede přes střechy a městskou akrobacii, plížení za zády nic netušících nepřátel i efektní podřezávání krků a boj s využitím nelidských dovedností. Potřebujete další argumenty, abyste se začali zajímat o stealth akci z dílny Arkane Studios, která kráčí ve stopách Deus Ex, ale také Mirror's Edge či Thiefa a románového žánru new weird fantastiky? My tedy ne – a proto je pro nás nejlepší hrou E3 2012 parádní Dishonored.\nčtěte naše první dojmy z E3 2012\nPotřebujete vědět: co udělat s opilým velrybářem\nDalší adepti: fascinující překvapení Watch Dogs, dospělý a rafinovaný Tomb Raider, technologicky převratné Beyond: Two Souls, atmosférické The Last of Us, hravý a roztomilý Pikmin 3\nUdálost E3: oznámení Watch Dogs\nMálokdy se stává, aby herní společnost dokonale utajila vývoj tříáčkového titulu, navíc tak ambiciózního. Ubisoftu se to ale podařilo a o to byl dopad E3 prezentace Watch Dogs drtivější. Největší událostí výstavy se stalo oznámení Watch Dogs i pro své načasování a chytrost: umožnilo alespoň chvíli spekulovat o příchodu nové generace konzolí a zejména: nechalo hráčům spadnout čelisti při pohledu na parádní audiovizuální provedení, jednotnou kreativní vizi a mimořádně zajímavý svět někde mezi filmovou trilogií Matrix, sérií Deus Ex a cyberpunkovými klasikami Williama Gibsona.\nPotřebujete vědět: spojení je síla\nDalší adepti: Microsoft představil službu SmartGlass, odhalení se dočkala akce Star Wars 1313, velkou průběžnou událostí E3 bylo představení konzole Wii U\nPřekvapení E3: oznámení Watch Dogs\nTitul překvapení E3 2012 měl nejjasnějšího vítěze ze všech kategorií vůbec: redaktoři Hrej.cz a Levelu takřka jednomyslně hlasovali pro oznámení Watch Dogs. Od Ubisoftu jsme čekali leccos: deklarování podpory Wii U, prezentace pokračování vlastních silných značek, a zejména – že hlavní hvězdou jeho půlnoční tiskové konference bude Connor v Assassin's Creed III. Ale nestalo se: ne že by Connorovy sněžné eskapády nebyly působivé, to jen Watch Dogs jako zlatý hřeb přinesli něco, co už málokdo čekal. Nová IP, zasazená do nepříliš využívaných kulis, ve špičkovém audiovizuálním provedení a viditelně ambiciózní ve svém designu: to jsou hlavní trumfy titulu, který nám na E3 2012 doslova vyrazil dech.\nPotřebujete vědět: kdo kontroluje počítače\nDalší adepti: rozhodnutí bylo bezmála jednohlasné, jen dilčím způsobem zabodovalo odhalení Star Wars 1313 a gameplay záběry z The Last of Us\nZklamání E3: Wonderbook jako hrobník neúspěšného PS Move\nDesítky nadšenců čekaly do tří hodin ráno na přímý přenos tiskové konference Sony. A dočkali se... bezmála dvacetiminutové a stěží přesvědčivé prezentace platformy Wonderbook s knižní licencí Harryho Pottera. Pokud budete někdy v budoucnu tápat po příkladu augmentované reality, která je spíše na obtíž, než aby přidávala na zážitku, Wonderbook je žhavým kandidátem: dospělí, kteří tuhle dětskou záležitost na pódiu předváděli, měli co dělat, aby kouzlem napotřetí otevřeli zamčenou bránu, a když se na scéně objevil asi pětipolygonový "zlatý drak", bylo jasné, že něco není v pořádku. Kdepak, tahle potrhlost PS Move nezachrání...\nPotřebujete vědět: kde je nejbližší únikový východ\nDalší adepti: mnoho redaktorů zklamala E3 2012 jako celek, mezi nominacemi se objevily absence skutečných next-gen konzolí, nepřesvědčivé entrée Wii U, prezentace Dead Space 3 a Resident Evil 6 a také absence Valve, Blizzardu a Rockstaru\nNejlepší PC hra na E3: SimCity\nV konkurenci desítek halasně propagovaných akcí si titul pro nejlepší PC hru letošní E3 odnesla... budovatelská strategie! Restart klasické značky od Maxisu SimCity se chystá hráče ohromit svým novým GlassBox enginem, díky němuž budou prvky jako znečištění, kriminalita, nedostatek elektrické energie a další viditelné pouhým okem. Mnohem živější město se navíc zapojí do sociální sítě a bude ovlivňovat města jiných hráčů ve svém nejbližším okolí, lákavě zní i společné stavitelské projekty typu velkého mezinárodního letiště. Pro atmosféru budou jistě přínosem informace o osobnostech obyvatel a vedlejší úkoly.\nPotřebujete vědět: jak vytrhnout Godzille stoličku\nDalší adepti: dvě nominace od našich redaktorů získali skvěle vypadající Watch Dogs, stejný počet parádní stealth akce Dishonored a také návrat k Lařiným kořenům v Tomb Raider, tipem pro RPGčkáře může být PC verze Dark Souls\nNejlepší X360 hra na E3: Halo 4\nJaká jiná hra by měla ovládnout kategorii Xbox 360, než pokračování prominentní sci-fi akční série Halo? Ano, Halo 4 bylo největším hitem tiskové konference Microsoftu a pro nás také nejlépe vypadající hrou pro klíčovou platformu této společnosti. Prezentaci načal tradičně velkorysý hraný příběhový trailer a pokračovaly ukázky z gameplaye, které odhalily značný posun v úrovni audiovizuálního provedení, jenž se zdál na stávající generaci herního hardwaru už skoro nemožný. Když se k tomu přidá multiplayerové zápolení červených a modrých Sparťanů v trojici nově odhalených módů, je Halo 4 splněným snem fanoušků této značky. A to i přesto, že už na něm nedělá studio Bungie, ale tým 343 Industries...\nčtěte naše dojmy z E3 2012\nPotřebujete vědět: jak by slušela Master Chiefovi růžová\nDalší adepti: Halo 4 zvítězilo v naší anketě s absolutní přesvědčivostí sedmi hlasů, proti jedinému pro závodní off-spin Forza Horizon, drsnou akci Gears of War: Judgement či návrat ke kořenům v Tomb Raiderovi\nNejlepší PS3 hra na E3: The Last of Us\nPrezentace Sony nabídla dva hlavní hity: tiskovou konferenci otevřela duchařská detektivka Beyond a uzavřela postapokalyptická akce s tísnivou atmosférou. A právě kooperativní akce The Last of Us nadchla naše redaktory tak, že ji zvolili nejlepší PS3 hrou na E3 2012. Zatímco až doposud jsme se museli spokojit s teasery a příběhovými informacemi, letošní E3 odhalila gameplay. A z něj vyplynula specifická atmosféra hry, neustálá materiální tíseň i divočina světa po infekci, která zničila hranice civilizace – ale zároveň také fakt, že dvojice hlavních hrdinů tvoří spolupracující a efektivní pár, který si dokáže poradit i s přesilou nepřátel.\nPotřebujete vědět: kdo je bez viny a bude házet kamenem\nDalší adepti: jedinou další zmiňovanou nejlepší hrou pro PS3 byl duchařský dobrodružný příběh Beyond: Two Souls – David Cage a jeho tým se ale tentokrát musejí spokojit se stříbrnou medailí\nNejlepší Wii U hra na E3: Pikmin 3\nO vítězství Pikmina 3 v kategorii nejlepší hra pro Wii U bylo rozhodnuto možná už krátce před chvílí, než Shigeru Miyamoto vystoupil na jeviště v průběhu E3 konference Nintenda: hravé video, které ukazovalo japonského herního guru a příšerky ze zahrádky, totiž naladilo všechny hráče na dokonale pozitivní notu. Pikmin 3 navazuje na chytlavou hratelnost předchozích dvou dílů z GameCube, odhaluje nový druh kamenných Pikminů a ovládání částečně přizpůsobené novému Wii U GamePadu. A protože her, které by v sobě měly stejnou míru roztomilosti, komplexnosti i rafinovanosti v designu úrovní, není na trhu mnoho, má Pikmin 3 otevřenou cestu k úspěchu.\nPotřebujete vědět: zahrádka není nikdy hotová\nDalší adepti: těsně za roztomilou strategií zůstala drsná a nekompromisní zombie akce ZombiU v troskách postapokalyptického Londýna\nNejlepší handheldová hra na E3: Assassin's Creed: Liberation\nVedle regulérního třetího dílu série Assassin's Creed se dočkáme také handheldového off-spinu Assassin's Creed: Liberation, pro který v hlasování našich redaktorů hrála jednak jeho sličná hlavní hrdinka, jednak – a to především – na poměry PS Vita i 3DS nadstandardní audiovizuální provedení a příslib opravdu pestré a kvalitní hratelnosti. Aveline je vyzbrojena dvěma pistolemi, čepelí i foukačkou a na svých cestách prozkoumá tajná zákoutí orleánské pevnosti, podívá se do Mexického zálivu i mezi mayské ruiny. A to vše už v říjnu letošního roku...\nPotřebujete vědět: že krásná Avelina není líná...\nDalší adepti: pokračování série Assassin's Creed bylo jedinou PS Vita hrou, která ale bodoval velmi razantně – za 3DS skóroval mincový hon v New Super Mario Bros. 2, stylový akční Heroes of Ruin a slibně vypadající náročná rubačka Castlevania: Lords of Shadow – Mirror of Fate\nNejzajímavější technologie na E3: Unreal Engine 4\nPrezentace Unreal Engine 4 nebyla oproti očekáváním součástí žádné velké tiskové konference, ale přesto se nakonec zapsala do dějin více než Luminous Engine, Beyond nebo VR helma Johna Carmacka. Nový Unreal Engine totiž slibuje velký skok směrem k nové generace konzolí a zejména herních titulů – dvě nová videa odhalují něco málo o schopnostech této technologie, a ta si – byť s mírným zpožděním oproti ostatním odhaleným technologickým novinkám – po právu získala titul nejzajímavější a nejpokročilější technologie E3 2012.\nPotřebujete vědět: před grafikou samaritánského dema spadne i Ježíšovi čelist\nDalší adepti: redaktorům Levelu a Hrej se líbil i engine Luminous pohánějící nové díly Final Fantasy, technologie za Beyond: Two Souls, engine Watch Dogs, demo New Dawn od nVidie či SmartGlass od Microsoftu\nNejvětší inovace na E3: ZombiU\nJen málokterá hra na E3 ukázala zajímavé způsoby ovládání s Wii U GamePadem, ale ZombiU od Ubisoftu to dokázala – využití tabletu jako scanneru, pro práci s invetářem i pro hackování a řešení dalších herních situací působilo přirozeně a přidávalo hernímu zážitku. Jako nejinovativější hra se ZombiU prosadilo i díky svému pojetí: do ulic Londýna hráč vstupuje v kůži jednoho člena komunity přeživších. A když se mu nedaří a zemře, nenahraje se pozice, ale přenese se do kůže dalšího člověka, který musí doběhnout k tělu a zabít zombifikovanou verzi hráčova předchozího já, aby získal zpět, co bylo v inventáři předchozí postavy. Přirozené, inteligentní řešení, které hráče ponoří do postapokalyptického světa. Smekáme!\nPotřebujete vědět: jestli Nietzsche ochrání královnu, když Bůh je mrtvý\nDalší adepti: větší podporu mezi našimi autory zaznamenal experimentální indie projekt The Unfinished Swan, z mainstreamovějších záležitostí ocenili hlasové ovládání v Madden NFL 13, zvrat v pojetí nového Tomb Raidera či Assasssin's Creed III\nNejlepší audiovizuální provedení na E3: Beyond: Two Souls\nNa velkorysém prostoru byla prezentována nová hra studia Quantic Dream a Davida Cage - Beyond: Two Souls obsadí do hlavní role duchařského hororu Ellen Page, a hollywoodská herečka není jen tak nějakým jménem, kterým vývojáři házejí. Podílela se na motion capture a její tvář je přenesena do hry spolu s jejími pohyby. Pokročilá technologie umožní cut-scény, které budou vypadat jako záběry z filmu – přitom by ale Beyond: Two Souls měl zůstat mnohem více hrou a mnohem méně sledem quick-time eventů než Fahrenheit nebo Heavy Rain. Jeden z velkých trumfů Sony, který otevíral tiskovou konferenci této společnosti, jen těžko hledá konkurenci v oblasti grafického ztvárnění, a to především, když přijde na animaci postav a jejich mimiku.\nPotřebujete vědět: jestli to Ducháček zařídí\nDalší adepti: velkou konkurencí Beyond byli pochopitelně Watch Dogs, další hlasy se rovnoměrně rozprostřely mezi Far Cry 3, The Last of Us, Tomb Raider a Need for Speed: Most Wanted\nNejzábavnější hratelnost na E3: Rayman Legends\nEntuziasmus, který přímo čišel z tiskové konference Ubisoftu na letošní E3, jako by se přímo přenesl i na naše redaktory, kteří možná i proto odhadli Rayman Legends jako nejzábavnější videohru letošního ročníku. Od pokračování úspěšného plošinovkového restartu Rayman Origins se neočekává nic menšího, než bujaré kooperativní řádění ve dvojrozměrných úrovních, které budou navrženy s tradiční francouzskou tvořivostí a genialitou. V kůži Raymana a jeho kamarádů dojde i na takzvaný asymetrický multiplayeru, kdy někteří budou hrát na klasických ovladačích a další na Wii U GamePadu.\nPotřebujete vědět: nemít nohy... nevadí. Nemít co-op... jó, to vadí, to vadí...\nDalší adepti: jen těsně za Raymanem zaostal další Wii U titul Pikmin 3, což nutí uvažovat, jestli to Nintendo opravdu dělá tak špatně... bodoval i South Park, Watch Dogs, Assassin's Creed III a nebo Borderlands 2