Rozhovor s Karlem Janským\nI: Karle, máme za sebou úspěšnou\npremiéru Lermontovovy Maškarády. Vzpomínáš na naše setkání před čerstvě vyvěšeným obsazením rolí? Já tehdy od tebe čekala radostný a spokojený úsměv, z tebe se ale vydral hluboký vzdech. Vadilo by ti, kdybys divákům prozradil, co všechno se za ním skrývalo?\nK: To je prosté. Vidím obsazení – krásná role, ale ve verších – hrůza. Textu jak na kostele – druhá hrůza. Času víc než málo – třetí hrůza. No a když to všechno sečteš, tak tě napadne co? Že tu krásnou roli můžeš prošvihnout. Tak jaký důvod k úsměvu?\nI: Teď už důvod máš, to snad uznáš. S Arbeninem ses vyrovnal chlapsky a skvěle. Problém je asi jen v tom, že jsi herec s velmi poctivým a pracovitým přístupem ke každé roli - což obnáší i to tvé trápení, ale já to mám na tobě ráda. Jaké jsou tvé přípravné rituály doma nebo v divadle?\nK: Rituály jsou velmi jednoduché. Neustále otravuji svoji ženu slovy, že se to nikdy nenaučím a už vůbec to nezahraji. Ostatně takto informuji i své kolegy v šatně. Bohužel ani jedna ani druhá strana tomu nevěří, což od nich není hezké. Protože se učím nahlas, učím se raději v divadle. V paneláku bych asi moc radosti sousedům neudělal. Pokud jsou kolegové v šatně, odcházím naproti do záchodkové předmístnůstky. Kolegové jí říkají „Zkušebna Karla Janského“. Náhodou! Naučil jsem se tam celou roli Willyho Lomana ze Smrti obchodního cestujícího. Jinak mám takovou zásadu, a to od prvního dne co jsem vstoupil do divadla: na zkoušku chodit připraven. A na jeviště bych nikdy nevstoupil, kdybych si roli nepřeříkal, i kdyby měla pět vět. No, ale myslím, že na tom není nic zvláštního, že to patří k profesi. Nebo ne?\nI: Ano, v tomhle jsem stejná, Karle… Ale vraťme se k Maškarádě. Jsou v ní postavy s velmi vášnivým přístupem k životu. Jsi jeho vyznavačem, nebo jsi k lidským vášním pouze tolerantní, anebo tě odpuzují?\nK: No jistě, jsem jeho velkým vyznavačem a zároveň jsem i tolerantní. Ale tuhle otázku bych moc nerozváděl, to je téma tak na knihu. A na to máme málo místa. Ale kdybys chtěla, stav se za mnou v šatně a já ti toho navyprávím…\nI: Ále, vždyť ty vůbec nemáš čas… Vidím tě mihnout se vrátnicí a volám za tebou: „Karle, ten rozhovor!“. A ty, než zmizíš, vstřícně zamáváš: „Jasně, určitě, …ale teď nemůžu, točím!!!“ Cos točil?\nK: Dabing, dabing a dabing. A trochu Četnické humoresky…\nI: Příjemná změna po té spoustě veršů?\nK: Jistě. Všimni si, jak by bylo krásné, kdyby všichni lidé telefonovali tak, jak já odpovídám. Víš, kolik by ušetřili peněz?\nI: No Karle…?!\nK: Taky ti mohu odpovědět tak:\nPříjemná změna to byla jistě.\nBýt někdo jiný na mém místě\nTak by ho asi trefil šlak.\nI: Tak teď už nikoho nepřesvědčuj, že verše jsou tvoje slabá stránka!… Řekni mi, když máš práce plné zuby a jsi unavený, jak odpočíváš? Co tě znovu vzpruží a dodá energii?\nK: Já jsem z té generace dříve narozených a nás učili, že nejlepší odpočinek je aktivní odpočinek. Takže já když mám před premiérou nebo volný den, tak máme doma sterilno. Tím chci říct, že uklízím. Myslím, že to jsou chvíle, kdy mě má žena velmi miluje.\nI: Jak moc tě v dnešní době baví divadlo?\nK: Moc. Bavilo, baví a bude bavit. Jen kdyby se tak nespěchalo.\nI: Co je pro tebe osobně na naší profesi nejhezčí?\nK: Že vůbec je a že ji můžu dělat. Že se mohu večer dívat do plného hlediště spokojených diváků a slyšet ten krásný potlesk – největší to odměnu za naši práci.\nI: A co tě na naší profesi vyloženě štve?\nK: Že je mi šedesát a za chvíli budu muset skončit.\nI: (Tohle jsem komentovala spontánním smíchem a požádala Karla o oblíbenou repliku z Maškarády)\nK:\t„A pak – jak vášnivě a svobodně\nse jí dmou prsa,\npřitom jak je něžná!\na co můžete vědět, kdo to je?“\nJé promiň, to už není Lermontov, to jsem já.\nI: Nezklamal‘s mě Karle. Ano, to jsi celý ty. Mám pro tebe radostnou zprávu: Už se tě na nic nebudu ptát, naše povídání do Dokořánu skončilo. Co ty na to?\nK: Děkuji, Irenko. Bylo to překrásné. A bylo toho dost.\nDodatek: A pak jsme si s Karlem sedli do D’ Caffe vedle našeho divadla na dvě deci a vesele si povídali dál. Bohužel, nic z toho jsem už pro vás nezaznamenala, prozradím jen, že se to točilo kolem otázky č. 3. Ach, Karle, to je vážně na knihu…\nIrena Konvalinová 20. 12. 2004\nMůže Brno dohonit Prahu?\nNa toto téma se v posledních měsících objevila v tisku řada článků, reflektujících současné postavení Brna především s důrazem na tradiční a častokráte na nejrůznějších rovinách a v nejrůznějších prostředích přetřásaný vztah Brno – Praha.\nMěsto Brno utrpělo ve dvacátém století několik vážných ran, asi více než kterékoli jiné v zemích Koruny české. Ve druhé polovině devatenáctého století vykvetlo do podoby jednoho z osmi velkoměst podunajské monarchie. Těžilo ze své blízkosti k císařskému hlavnímu a sídelnímu městu, s kterým bylo už od roku 1839 spojeno železnicí (Praha čekala na železniční spojení dalších šest let). Byly zbořeny hradby a na nich vyrostlá Ringstrasse se budovala souběžně s Vídní. Satelitní obce se plnily na svou dobu neobyčejně velkými a výkonnými továrnami a místní buržoazie (pravda, většinou německá či lépe řečeno, německo-židovská) stavěla honosné paláce a pomalu ale jistě se začal vzmáhat i živel český. Důkazem toho je stavba vpravdě reprezentativního Besedního domu, určeného pro české společenské a kulturní aktivity z let 1870-73 projektovaná samotným Theofilem Hansenem.\nNa Vidovdan A.D. 1914 blouznivý Gavrilo Princip stiskl, neuměje pořádně střílet, kohoutek, balkánský kotel vybuchl a teď začala ta pravá spoušť. Monarchie se rozpadla a Brno rázem ztratilo své privilegované postavení. Už neplatilo Brünn – Vorstadt Wien, ale stále nebylo vše ztraceno, město dále žilo bilingvním životem s tím, že se výrazně posílil živel český. Brno zaujalo důležitou pozici na půlce cesty mezi Prahou a Bratislavou, rozvíjel se průmysl a obchod, město mělo štěstí na řadu osvícených mužů na radnici, počínaje starostou Tomešem, vzkvétaly obě vysoké školy, na nichž působila řada vědců opravdu věhlasných a špičkových a to prakticky ve všech oborech. A tak Brno začalo opět budovat svůj profil. Zrodil se tak jedinečný fenomén jako je brněnská architektura dvacátých a třicátých let (do značné míry, pravda, inspirovaná požadavky německo-židovských stavebníků, ale to právě na tom bylo hezké, ta multikulturnost), opera, hudba a divadlo (české i německé) vzkvétalo, Brno se stávalo po Praze druhým centrem výtvarného života, vycházely tu Lidové noviny etc. Sotva to trochu fungovalo, přišla léta 1938, 1939, válka, – židé skončili v koncentrácích, Němci byli tu divoce, tu méně divoce odsunutí, a Brno zůstalo opět na ocet. A hned přišla další rána - vznik krajského zřízení k 1. lednu 1949, na jehož základě se Brno stalo řadovým z čtrnácti krajských měst (resp. třinácti, tím čtrnáctým byla Praha). Jak šel čas, Brno se opět začalo pozvedat - stále tu vzkvétal průmysl a v roce 1955 - první strojírenská výstava, která se během čtyř let modifikovala do podoby veletrhu. S tím byl spojený nový boom architektury vrcholící na svou dobu velice odvážným řešením některých pavilonů na výstavišti a velkorysou koncepcí sídliště Lesná. Analogicky ve stejné době dochází v souladu s celospolečenským děním k novým proudům a tendencím v umění - v divadle pracuje vysoce osvícená čtveřice dramaturgů Nosek, Srba, Osolsobě, Vašut, do Divadla bratří Mrštíků přichází na tehdejší dobu vysoce progresivní šéf Milan Pásek, naplňuje se Mahenův sen a vzniká Divadlo Husa na provázku, literatuře kralují Mikulášek a Skácel, výtvarnému umění Matal, Netík, Kubíček a další. Pod moudrou patronací Adolfa Kroupy vzkvétá činnost výstavní, rozhlasové studio vytváří špičkové programy, rozvíjí se televize. Host do domu je pojmem a brzy se k němu připojuje Index.\nZdá se, že se Brno zvedlo, leč přišla další rána - normalizace, která v Brně měla mnohem horší podobu než v mnohých jiných městech. A tak šel, až na určité výjimky (Divadlo na Provázku, řada pozoruhodných výstavních aktivit etc.), čas. A přišel rok 1989.\nA po něm bohužel další rány. Brněnský průmysl se hroutil, mnohé podnikatelské aktivity skončily krachem či ještě hůř. A nakonec rána definitivní - ze všech možných špatných řešení na správní uspořádání bylo vybráno to prokazatelně nejhorší, které už komunisté opustili v roce 1959, resp. 1960, tj. krajské zřízení z roku 1949 prakticky až na drobné retuše zcela nesmyslně kopírující model, který se neosvědčil a který odsuzuje Brno k úloze jednoho z provinčních krajských měst. Co to znamená pro umění, kulturu a společenský život vůbec?\nMyslím si, že nejprve je nutné si plně uvědomit, co dnes v Brně chceme, co můžeme a na co máme. V sousedním Rakousku je centralizace možná ještě větší než v Česku, ve Vídni žije celá pětina obyvatel Rakouské republiky, ale přesto města jako Salzburg či Graz jsou v oblasti umění a kultury výraznými metropolemi. Jistě, Salzburg se stal Salzburgem díky osobnosti Mozartově, neboť město samotné má pouhých 150.000 obyvatel. (Je ale Janáček tak zanedbatelná osobnost a nestálo by za to budovat v Brně opravdu promyšleně a cíleně janáčkovské centrum? I ten Mozart by se přitom taky přiživil - viz Reduta). Ale i ten věru ničím zvláštním nevynikající Štýrský Hradec úspěšně v roce 2003 plnil funkci kulturního centra Evropy. V těchto městech (a v řadě dalších v sousední Evropě) se ovšem věnuje pozornost kvalitě. Salzburg se stal Salzburgem díky své jedinečnosti, nikoli díky kvantitě průměrných institucí plodících sériově průměrné až podprůměrné zboží.\nBrno osciluje mezi velikášstvím a pocitem maximální ublíženosti. Podívejme se do Ostravy. Vždyť Ostrava by podle všech měřítek měla být ghost city, město, ve kterém se zastavily těžní věže, vyhasly vysoké pece, a přesto třeba v divadle dnes Ostrava žije velmi intenzivním a úspěšným životem.\nNení pravdou, že v Brně se dává málo peněz na umění a kulturu. Dává se jich dle současných možností relativně dost (jiná věc je naprosto nesmyslný systém financování kultury v této zemi vůbec - ale to by byla jiná, a velmi dlouhá kapitola, které se raději teď vyhněme).\nOtevření nové hudební scény Městského divadla, rychlé dokončování kompletně renovované Reduty či již několik let intenzivně pokračující rekonstrukční práce na Janáčkově divadle jsou toho markantním důkazem. Které jiné město v republice se může pochlubit po roce 1990 tak bohatou žní? To je jen jedna strana mince, je ovšem třeba se také podívat na stranu druhou. Nová scéna Městského divadla prokázala tři měsíce od svého otevření svou plnou životaschopnost. O představení je mimořádný zájem, divadlo je vyprodané. Je to především proto, že Městské divadlo vstoupilo do tohoto domu s jasně definovaným programem, který byl po léta intenzivně připravován a realizován v dosavadních prostorech, a to jak budováním souboru, vědomou orientací na diváka, tak i jednotným a zdravě patriotickým přístupem pracovníků všech složek, kteří se na vzniku divadelního představení podílejí. Tedy: budova, má-li žít, musí produkovat takový obsah, který ospravedlní a potvrdí smysluplnost její existence. Nemusím být bezbřehým fandou všeho, co se produkuje, ale jsem-li nezaujatý, musím naprosto objektivně potvrdit, že Městské divadlo má svůj vyhraněný a jasně definovaný program, který důsledně plní.\nAbych nebyl podezírán z jednostranných sympatií, platí to jistě obecně. Podívejme se na početnou obec přátel vážné hudby, která se schází na koncertech Janáčkovy filharmonie, podívejme se, jak zatím ještě neoficiální vstup osobnosti Vladimíra Morávka na scénu Divadla Husa na provázku zvýšil zájem o tuto scénu. A mohli bychom jistě pokračovat dále. Prostě, právo na život si každá instituce (a samozřejmě to neplatí jenom o umění a kultuře) musí vydobýt sama.\nBrno je město, které se strukturou svých kulturních institucí vymyká z okruhu jiných měst. Má početnou řadu divadel, velký symfonický orchestr. Provoz těchto institucí je velmi nákladný a pro město samé jako prakticky jediného mecenáše často na hranici únosnosti. To je rozdíl proti Praze, kde čelné instituce jsou zřizovány a financovány z prostředků státních. V Brně jsou ze státních prostředků financovány Moravské zemské muzeum, Moravská zemská knihovna, Moravská galerie a Technické muzeum, ale všechny instituce z oblasti tzv. „živého umění“ jsou v péči města.\nBrno je městem Janáčkovým (i když dlužno podotknout, že popularita Mistrova ve městě jeho aktivního působení stále není zdaleka úměrná ani významu jeho tvorby, ani srovnatelná s oblibou jeho díla v zahraničí), ovšem právem si po léta stýskáme, že Brnu chybí adekvátní koncertní síň.\nŠkoda, že na přelomu padesátých a šedesátých let se místo budovy Janáčkova divadla (vždyť jsme jednu operní budovu už v Brně měli a stačilo ji po vzoru mnoha německých měst modernizovat) nepostavila koncertní síň. Ale nemá cenu plakat nad ději dávno minulými. Problém je nutné řešit teď a ve zcela konkrétní situaci. A po čtyřiceti letech života prožitého v divadle, z něhož jsem naprostou většinu věnoval problematice organizace a provozu uměleckých institucí, jsem dospěl jednoznačně k názoru, že je naprosto nezbytné otevřít věcnou, fundovanou diskusi za účasti odborníků ze všech oblastí a najít řešení, které bude souznít s požadavky na kvalitu uměleckých produkcí v Brně a bude podloženo reálnými ekonomickými možnostmi.\nŘečeno velmi zjednodušeně, až vulgárně, ale myslím si, že přesně:\nCo hodláme hrát?\nPro koho to chceme hrát?\nA za co to budeme hrát?\nA to, co říkám o divadle a hudbě, platí i o dalších oblastech veřejného života v Brně. Nejhorší je, když se sklouzne do světa pouhých emocí, vzájemného osočování – vzorový příklad jsme zažili nedávno v otázce přesunu nádraží. A v těch emocích je právě důkaz provinčnosti a zakomplexovanosti.\nA poslání na závěr této balady:\nI já jsem si ve své aktivní činnosti pokládal otázku „Může Brno dohonit Prahu?“ Dnes vím, že tato otázka je naprosto falešně položena. A musím na tomto místě, chtě nechtě, vyseknout poklonu pánu domu – panu řediteli Stanislavu Mošovi. On se totiž nesnažil a nesnaží dohonit Prahu, on je svůj, nezaměnitelný ve své koncepci divadla. To dohánění hlavního města, které má své specifické podmínky, je přece jenom ve svých důsledcích potvrzením oné provinčnosti a zakomplexovanosti.\nBrno není a nikdy nebude Praha a byl by nesmysl to chtít. Brno musí být městem, které má svou jedinečnost tak, aby Pražáci, kteří vyjíždějí na D1 nebo sedají do brněnského rychlíku, si říkali: jedeme do Brna do divadla, na koncert, výstavu, tam musíte jet taky, protože to je něco, co se v Praze nevidí, to je naprosto jedinečná záležitost.\nMojmír Weimann 20. 12. 2004\nJosef a jeho kouzelný barevný plášť\nStanislav Moša, režisér, kterému svěřují majitelé autorských práv řady význačných skladatelů a scenáristů již několik let režie legendárních děl.\nJak vznikl tento muzikál?\n„Josef“, stejně jako „Ježíš Kristus Superstar“, byl nejdřív nastudován v koprodukci se zahraničními partnery, a stejně jako „Ježíš“, který měl své premiéry v zahraničí a bude se hrát od listopadu 2005 na Nové scéně Městského divadla Brno v našem mateřském jazyce, tak „Josef a jeho kouzelný plášť“ nejprve zažívá zahraniční turné. V sezoně 2006 se objeví u nás v Brně. Má to řadu výhod, inscenace je nejenom nazkoušená ve finanční spolupráci s agenturami, které mají velké zkušenosti s muzikálovým divadlem, ale především je také vyhraná… orchestr, sólisté mají za sebou spoustu repríz, brněnské publikum uvidí tvar, který bude po všech stránkách maximálně kvalitní.\nJaký je tento muzikál v porovnání s ostatními slavnými díly autorů Loyda Webbera a Tima Rice?\nJe to první muzikál Loyda Webbera, který v osmnácti letech napsal s Timem Ricem a je stále ve světě velmi slavný. Inscenace vznikla pro školní akademii, školní besídku, je v ní tolik lehkosti, tolik dobré hudby, je v ní tolik motivů, které později Webber použil a rozvinul v jiných svých kompozicích, že se dodnes s úspěchem hraje po celém světě. Ti „kluci“ tenkrát, když to psali, tak ještě nebyli zatíženi žádnými komplexy, měli velmi lehkou ruku a na tom díle je to vidět. Je jen velmi málo děl, která jsou takto optimistická a mohu to tak říct, zdravě napsaná.\nEvelíne Suter, herečka ze Švýcarska, představitelka vypravěčky.\nJak se vám pracovalo s českým režisérem a jak na vás zapůsobilo město Brno?\nNesmírně se mně líbila nejenom spolupráce s režisérem Mošou, ale našla jsem v Brně úžasnou partu lidí hořících pro divadlo, zapálili i mne. Velice cenná je zkušenost pracovat se zahraničním souborem, rozhodně si odnáším více, než jsem svým novým kolegům sama mohla přinést. Oceňuji nesmírně povzbudivý český temperament. Prostě super!!! Bude to turné, na které se velmi těším, myslím, že jsme všichni nadšeni a pauza, která vznikla mezi zkoušením na zkušebnách Městského divadla v Brně a zkušebnách v německém Emmerichu byla nekonečná, všichni jsme se na sebe těšili a udržovali telefonická a mailová spojení.\nČím vás město Brno nejvíce zaujalo?\nPředevším představením muzikálu Hair na Nové hudební scéně. Potom samozřejmě příjemní lidé, kteří zajišťovali naše profesionální zázemí. Krásná architektura města, připomíná mi Vídeň v malém. Dokonce si umím představit, že bych v Brně trvale žila.\nIgor Barberić, choreograf Národního divadla Zagreb.\nZ čeho jste vycházel při přípravě tanečních prvků na tento muzikál, děj se odehrává na různých koncích světa. Vycházel jste z folklorních zvyků prostředí, kde se příběh odehrává, nebo je celá choreografie jen vaše fantazie?\nNa choreografii tanga i westernové muziky jsem pracoval již dříve, všechno jsem pro tento případ stylizoval. Má to připomínat klasické prvky těchto tanců, ale snažil jsem se o styl, který by spojil celé představení. Trošku jsem se snažil přiblížit se pohádce. Bylo to výborné, že jsem mohl takovou práci dělat. Obvykle jsou muzikály v jednom duchu, ale tady se autoři rozmáchli po celém světě.\nPřipravujete choreografii sám nebo k tomu používáte tanečníky figuranty?\n„Josef a jeho plášť“ téměř celý vznikl před zrcadlem u sprch v nové budově Městského divadla v Brně. Pracuji sám a taneční prvky si před zrcadlem upravuji.\nKolik času jste na „Josefovi“ strávil před zrcadlem?\nTo je jako s každým nápadem, něco je otázka několika vteřin, na něčem si lámete hlavu třeba týden. „Josef“ vznikal pět neděl. Počítáte-li výsledný efekt, tak to vychází na tři hodiny přípravné práce na jednu minutu tance. Vždy se to odvíjí od toho, kolik je na jevišti tanečníků; pak se snažím vytvořený projekt kreslit na papír. V případě tanga, které je stěžejním číslem muzikálu, jsem pracoval přímo s tanečnicí, která roli tančí, (s Anetou). Což se připravovalo velice lehce, protože Aneta je vynikající tanečnice. Jinak choreografie je fantazie, hlava, papír a prostor.\nStrašně moc věcí, hrát, tančit, zpívat, režírovat a hlavně připravovat choreografie pro soubory po celém světě.\nAndrea Kučerová, kostýmní výtvarnice, autorka kostýmů pro několik desítek inscenací a tvůrkyně řady plakátů, letáků a publikací.\nJak byla náročná práce na tomto muzikálu?\nJosef je velmi neposedný človíček: najdete ho mezi beduíny na poušti a za několik světelných změn zase laškuje mezi cowboyji v Texasu. Sedmkrát jsem musela dvacet představitelů stěžejních rolí převléknout. Kolik lidí pracovalo na vzniku takového množství kostýmů? Švadleny našeho divadla i externí spolupracovníci na tom pracovali téměř pět týdnů.\nOndřej Zicha, scénograf.\nb>Jaký je rozdíl při přípravě scény pro pohádku určenou jen dětem a pro pohádku, která počítá také s dospělým divákem?\nVšichni jsme odkojeni pohádkami, tak vlastně ani dospělým, kteří si zachovali trošku hravosti, se pohádkový příběh neodcizuje. V podstatě každý velký příběh má nějaký pohádkový základ a nakonec i pohádkový konec. I velká dramata končí občas happy-endem. Myslím si, že celý náš život je ovlivňován pohádkovými příběhy, které jsme vyslechli v dětství. Příprava scény jen pro děti je přece jen podřízena určitým pravidlům. Děti vnímají jinak barevnost, strukturu, abstrakci. Je potřeba věci definovat a vyhýbat se příliš složité abstrakci. Muzikál o Josefovi je takový rodinný příběh, určitě zaujme všechny věkové kategorie a při práci na scéně nebylo potřeba se podřizovat ničemu jinému než přání režiséra a autora české úpravy díla.\nDalibor Černák, herec, tanečník, zpěvák, kameraman a počítačový mág.\nNení vám líto, že váš film, který na otevřené knize jevištního pozadí celý muzikál provází, je vlastně jen kulisou překrývanou výkony herců na jevišti?\nMyslím si, že projekce v divadle teoreticky nemá co dělat, mezi filmem a jevištěm je strašně ostrá hrana, úkolem doprovodného filmu je, aby v žádném případě nepřeválcoval herce a naopak, aby herci nešli jinou cestou, než je grafická podoba animovaného pozadí. Můj úkol je hercům usnadnit pohyb a připravit atmosféru na jevišti ještě dřív, než tam opravdu vtančí. Divák v hledišti si obvykle, tak jako u filmu vůbec, neuvědomuje tu řadu lidí, kteří strávili hodiny a hodiny práce nad přípravou inscenace. Což je v pořádku; divákovi musí vjem inscenace přinést podnětný zážitek a k tomu veškeré naše usilování směřuje.\nNení vám líto, že vy jako herec a tanečník se účastníte tohoto muzikálu jen za klávesnicí počítače?\nSamozřejmě jsem se nad tím zamyslel, je to velmi vtipný muzikál, samá legrace, dokonce se v jedné postavě přímo vidím. Nelámu nad tím zatím hůl, jak znám vytíženost v našem divadle, tak jsem přesvědčen, že nebude dlouho trvat a od počítače se přesunu na jeviště.\nKarel Cón, dirigent a hudební skladatel.\nJaká je muzika v prvním uceleném díle sotva osmnáctiletého skladatele?\nJe velice nápaditá, velice melodická, a najdeme v ní předzvěst příštích děl, jako třeba Ježíše, Evity, Koček a tak dál. Je tam již všechno, co vlastně udělalo posléze pozdějšího Webbera.\nJaké máš vysvětlení, kde se to v chlapci vzalo, kde načerpal tu zásobu?\nMám pro to vysvětlení jediné, Lloyd Webber je geniální a všestranný. Napsal také například pro svého bratra, báječného violoncellistu, violoncellové variace na hranici mezi vážnou muzikou a popem; velice se blíží vážné muzice. Také napsal úžasné rekviem, část u nás zpívala Lucie Bílá.\nLukáš Kantor, herec, zpěvák a tanečník v roli Benjamína.\nJak vypadá běžný den účastníka tohoto turné?\nObvykle ráno vstanu a jdu do hotelové haly na snídani, po jídle se vracím na pokoj. Odjezd autobusu na štaci bývá kolem dvanácté hodiny. Pak se nalodíme do autobusu a jedeme do divadla, zpravidla bývá před představením ještě projížděčka, někdo se potřebuje s orchestrem rozezpívat, jiní roztančit. Den vlastně buď prospíme, nebo strávíme v autobuse. Po představení to ovšem bývá žhavější, ale snažíme se do druhé hodiny dostat do postele. Pokud trvá zájezd tři měsíce, tak je to vyčerpávající.\nJaký máte během zájezdu kontakt s domovem, neutíká vám nějaká lukrativní práce v republice?\nMobilní telefon, sms, e-mail. Práce doma? To je o rozhodnutí, kdybych byl v republice, tak jsem dnes natáčel film, už jsem byl v konkurzu vybrán, ale musel jsem se natáčení vzdát, když jsem jel s Josefem.\nJak se vám líbí tento muzikál a jak se pracovalo s chorvatským choreografem Igorem Barberićem?\nJe to tedy jiná muzika, střídají se tu žánry, ale dobře se s tím herecky pracuje. Celý muzikál je vtipný, diváci ho přijímají nadšeně. S Igorem se pracovalo výborně, jenom je na mě moc rychlý. Nejsem až takový technik, trvá mi nějaký čas, než se do tance vpravím, na konci ve výsledku ovšem zatancuji tak, jak mám, přesně. Igor je zvyklý pracovat s profesionálními tanečníky, jakým je i on sám, takže jde dopředu moc rychle a já tak tak stíhám, musím pilovat sám na zkušebně.\nPočítáš s další spoluprací s Městským divadlem?\nKdyž mi nabídnou roli, tak určitě neodmítnu.\nPřijal bys i roli v činohře?\nSamozřejmě a rád, jsem činoherní herec. Ovšem muzikál má svá nesporná kouzla, miluji West Side Story, zbožňuji tu muziku, stále mi při ní nabíhá husí kůže. Tancování ve Westce je úžasné, jsem úplně ve svém živlu a je mi nádherně. Taneční čísla a choreografie, bomba… šťastný jsem byl, do té muziky tancovat je něco úžasného. Choreografii dělal Vladimír Kloubek a výborně. Třeba cool, kde jsem měl problémy, jde o těžký tanec a není to jednoduché v plném nasazení tancovat od začátku až do konce. Aby to bylo opravdu ono, tak musí mít tanečník obrovskou kondičku a já to stíhal od začátku tak sotva do půlky, až třeba po měsíci vystupování jsem celé číslo dokonale zatancoval do konce, nádherný pocit. Muzika pana Bernsteina je prostě geniální.\nDavid Kachlíř, mistr-osvětlovač.\nJaký je rozdíl v přípravě inscenace na domácí scéně a v zájezdové podobě, kdy vlastně každý den vás čeká jinak situované jeviště i hlediště?\nRozdíl je to zásadní: ve svém divadle víte přesně, kde co máte, víte kam sáhnout, máte už zkušenost s tím, co kam svítí, kam až světla dosáhnou. V cizím divadle je všechno jinak a mnohdy záleží na tom, co si přivezete, co si kam pověsíte. Prostě víc manuální práce a také musíte mít víc času na základní přípravu.\nJef Kratochvil 20. 12. 2004\nVystřelená kachna Jána Jackuliaka\nTakřka celý leden hraji v Městském divadle Hair - roli Bergera, diváci mě mají možnost vidět tento měsíc také v koncertním představení Muzikály z Broadwaye. Současně se věnuji muzikálům Hříšný tanec a Vlasy na Nové scéně v Bratislavě.\n2) Jakou představu jsem měl v pubertě o svém povolání a proč jsem se stal hercem\nV pubertě jsem o svém povolání neměl představu absolutně žádnou. Bylo to chemií, která se mnou zametala, vůbec jsem nepřemýšlel o tom, že bych měl jednou něco dělat. Změna přišla zhruba ve čtrnácti letech úderem do hlavy, kdy jsem upadl z dětské tatrovky. Teprve poté jsem si uvědomil, že se stanu hercem.\n3) Která z mých rolí mi dala nejvíce zabrat\nVšechny. „Zabrat“ beru v dobrém smyslu slova.\n4) Čím dokážu otrávit své kolegy\nPřed zkouškami chodím jak zbitej pes. Vypadám vždycky unaveně. To je ovšem zdání. Dělá to ten můj hranatej obličej a psí oči.\n5) Co mi v poslední době udělalo radost\nDostal jsem nádherný dopis od divačky, která viděla Vlasy. Taky díky tomuhle divadlo dělám. Mohu rozdávat lidem zážitky…\n6) Jaká předsevzetí jsem si dal do nového roku\nNebudu se tvářit unaveně před svými kolegy a od února, od dvou hodin, začnu studovat ekonomické právo v Salzburgu.\n7) Kniha a film, které mohu doporučit\nUrčitě knížku Jacquese Bergiera a Louise Pauwelse Jitro kouzelníků – úvod do fantastického realismu. Z filmů každému doporučuji 21 gramů, Amores Perros a jakýkoli film český.\n8) Odkud pocházím a jak jsem se dostal do Brna (otázka čtenářky Gabriely Zapletalové)\nNarodil jsem se ve slovenském Lučenci, v Košicích studoval konzervatoř a v tamním Státním divadle hrál jeden rok. Zkusil jsem pak přijímačky na JAMU v Brně a vzali mě. Takže takto.\n9) Jak mi bylo, když mi po sérii říjnových představení Hair stříhali copánky přímo na jevišti (otázka čtenářky Evy Svozilové)\nZažil jsem nádherný pocit. Pocit, po kterém touží každý herec. Nemohu říci, zda šlo o smutek či radost, určitě však o pocit naplnění mé práce.\nPoznali jste? Která odpověď není pravdivá? Napište nejpozději do 15. ledna na e-mailovou adresu brouckova@mdb.cz číslo otázky, jejíž odpovědi nechcete a nemůžete uvěřit. Jeden z Vás pak vyhraje DVD Muzikály z Broadwaye. Připíšete-li svou vlastní otázku pro Vašeho oblíbeného herce/ečku, je možné, že Vám na ni v některém dalším čísle odpoví!\nZ odpovědí čtenářů minulého čísla byla vylosována Zuzana Procházková. Markéta Sedláčková dobře ví, že tolik dárků pod stromeček by nedokázal sehnat ani Ježíšek, ani Santa, natož Stano! Navíc všichni moc dobře víme, že není marnivá. Gratulujeme, dámy, oběma!\nLucie Broučková 20. 12. 2004\nPavel Rímský - režisér myšlenkové průbojnosti\nLetos 21. února si připomínáme nedožité osmdesátiny významného režiséra slovenského původu Pavla Rímského, dlouholetého člena tehdejšího Divadla bratří Mrštíků v Brně. Ze soustavné nebo příležitostné spolupráce jej dobře znali a vážili si jej také ochotníci jižní Moravy.\nŽivotní a kumštýřská dráha tohoto zapáleného umělce nebyla nijak jednoduchá. Narodil se roku 1925 ve východoslovenské vesnici Brezovica nad Torysou. Po studiích na Dramatické akademii v Bratislavě, kam si ho vybral prof. Ján Borodáč, získal první angažmá v Prešově. Za Slovenského národního povstání i po jeho porážce se zapojil do odbojové a partyzánské činnosti. Postupně prošel (někdy jako jejich šéfrežisér nebo umělecký vedoucí) celou řadou slovenských i českých scén, mj. v Košicích, Praze, Pardubicích, Ostravě, Kolíně, Jihlavě a Martině. Po tříletém vedení Slováckého divadla v Uherském Hradišti přešel P. Rímský v roce 1967 do Brna, kde za ředitelování doc. Milana Páska působil do svého odchodu do důchodu na jaře 1989. Odsud býval často zván k pohostinské práci do jiných našich souborů (Státní divadlo Brno, Městská divadla pražská, Činoherní klub) a také do tehdejší NDR (Bautzen, Zwickau). Po pedagogickém působení na JAMU až do konce života vyučoval na hudebně dramatickém oddělení brněnské konzervatoře, kde jeho poslední inscenací byla v maturitním ročníku Arbuzovova Irkutská historie.\nRežijní úsilí P. Rímského, napájené ze společných tradic slovenské a české kultury, charakterizoval cílevědomý důraz na myšlenkovou závažnost, uměleckou průbojnost a realistický základ, z něhož pak vycházelo mimořádné pracovní zaujetí i příklon k jevištnímu experimentování. K nejednomu titulu (MoliŹrův Tartuffe, Ze života hmyzu bratří Čapků, Nezvalovi Milenci z kiosku a Manon Lescaut aj.) se vícekrát vrátil; s pomocí své inscenační fantazie k nim pokaždé hledal nový ideový výklad i tvárný přístup, bránící mechanickému opakování již dosaženého.\nDo Slováckého divadla přišel P. Rímský z šestileté funkce šéfrežiséra martinského Armádního divadla počátkem roku 1964 a setrval tu tři a půl sezony. V tomto složitém období bojovalo SD svůj nelehký zápas o další existenci, což se odráželo ve značně pohyblivém personálním složení souboru a posléze vyústilo v jeho výraznou restrikci. Při ředitelování Josefa Vrány, bez solidní dramaturgické opory a v tíživých zájezdových podmínkách "nejmenší scény tábora socialismu" (jak občas nahořkle vtipkoval jeden z Rímského pokračovatelů Karel Neubauer) přijal houževnatý kumštýř post uměleckého šéfa. Za výtvarné součinnosti Miloše Součka a Zdeňka Pavla tu vedle stabilních režisérů Josefa Pally, Otakara Gudrycha a herce Romana Mecnarowského příležitostně pohostinsky pracovali např. ještě Miroslav Janeček, Jiří Stehno nebo František Čech. Sám Rímský se ujal asi desítky žánrově pestrých inscenací. Kromě již připomenuté domácí klasiky (Ze života hmyzu, Manon Lescaut, Ženský zákon, Maryša) vybíral si hlavně náročný světový repertoár: od alžbětince Williama Shakespeara (Sen noci svatojánské, Othello, Komedie plná omylů) přes novoromantika Edmonda Rostanda (Cyrano z Bergeracu) po existencialistu Jeana-Paula Sartra (Vězňové z Altony). V létě 1967 pak "předal veslo" brněnskému herci Ladislavu Lakomému a sám odešel posílit nově se formující Divadlo bratří Mrštíků.\nKlíčovým obdobím Rímského tvůrčí činnosti tedy zjevně bylo právě dvaadvacetileté působení v Brně. Nebál se jevištně dosud neprověřených novinek, jako je Rozovův text Valentin a Valentina, Arbuzovovy Kruté hry, Skácelova adaptace Plautova Lišáka Pseudola a mnohé další. Byl znám coby zasvěcený znalec a vykladač antiiluzivní tvorby Oldřicha Daňka – na mrštíkovském jevišti i jinde postupně připravil celou desítku jeho dramat, z nichž kritikové i řadoví diváci přivítali zejména nastudování Vrátím se do Prahy, Dva na koni, jeden na oslu, Válka vypukne po přestávce, Životopis mého strýce, Vévodkyně valdštejnských vojsk a posléze Krvavá Henrietta. Poslední umělcovou inscenací v Divadle bratří Mrštíků zůstala Rozovského dramatizace Tolstého Příběhu koně, od jejíž pohostinské přípravy ve zvolenském Divadle Jozefa Gregora Tajovského jej těsně před premiérou následkem náhlé mozkové mrtvice v samotě hotelového pokoje v květnu 1989 nečekaně odvolala smrt.\nAmatérští divadelníci jižní Moravy spolu s účastníky rozličných přehlídek včetně Jiráskových Hronovů stále vzpomínají P. Rímského nejen jako svého obětavého pomocníka a zkušeného jevištního praktika, ale také jako zasvěceného člena odborných porot či poučeného temperamentního diskutéra různých hodnocení a debat.\nV souboru z Květné na Slovácku, který přivedl k několikeré úspěšné účasti na krajské přehlídce zemědělských a vesnických souborů v Němčicích nad Hanou i do národního kola ve Vysokém nad Jizerou, soustřeďoval se na domácí klasický repertoár.\nJeho víceletá součinnost režiséra a uměleckého poradce platila – vedle mladého kolektivu J. K. Tyl v předměstské Slatině – hlavně brněnskému Dělnickému divadlu. S Rímského příchodem v polovině sedmdesátých let nastal tomuto stmelenému ctižádostivému kolektivu nový rozvoj. K 30. výročí SNP (1974) nastudovali Královopolští dramaturgicky závažnou humanistickou tragédii Slováka Ivana Bukovčana Sníh nad limbou. Následujícího roku byl soubor vyslán na Jiráskův Hronov s poetickým pojetím komedie Bulhara Jordana Radičkova Sníh se smál, až padal (1975), kterou teprve poté uvedla profesionální scéna. V roce 1979 nabízelo Dělnické divadlo v Hronově dokonce tituly dva – v Rímského nastudování Daňkovu historickou tragikomedii Dva na koni, jeden na oslu. Jako temperamentní folklorní muzikál připravil zde režisér brzy nato Tajovského realistickou veselohru Ženský zákon, se kterou pak soubor zajel do bulharského Blagojevgradu. Neběžnými ovacemi skončil pro tehdejšího vítěze úpického festivalu Hronov 1982, a to právě díky Rímského režii Příběhu koně. K překonání nepříjemné stagnace královopolského kolektivu byl po několikaleté odmlce opět přizván P. Rímský; jeho závěrečnými inscenacemi v budově Semilassa zůstaly do kosmické vize stylizovaná, vznosně protiválečně zaktualizovaná alegorie Ze života hmyzu bratří Čapků a Daňkova apokryfní "divadelní fuga" Vy jste Jan.\nPo výbušné osobnosti invenčního, přemýšlivého „československého“ divadelníka a dobrého člověka Pavla Rímského dodnes zůstává v oblasti profesionálního i amatérského divadla těžko zacelitelná mezera.\nVít Závodský 20. 12. 2004\nVzpomínal jsem posledně, že se K. H. Hilar jmenoval vlastním jménem Bakule a připomínal jsem, abyste na to nezapomněli, že se k tomu váže taky jedna historka. Tu mi vyprávěl taky pamětník jeho éry z Národního - Dr. Vladimír Šrámek. No vidíte, to už je vlastně třetí! Dr. Šrámek, jeden z ředitelů hradeckého divadla, který se však v křesle ředitele moc dlouho nezdržel, (působil zde jednu, snad dvě sezony.) Jako ředitel působil poněkud nerozhodným, jakoby těžkopádným dojmem, což se nejvíc projevovalo v jeho řeči. Ale na druhé straně to byl člověk velice vzdělaný, známý jako překladatel ze sanskrtu - to si představte - ale jak říkám... Tak tenhleten pan ředitel šel jednou po zkoušce se členem hereckého souboru Pavlem Spáleným do Grandu na oběd. Což je tak 300, snad 400 metrů. Den předtím hostovaly u nás Pardubice s nějakou starou hrou. Šrámek povídá Pavlovi: „Poslyšte, Pavle, to včerejší představení těch Pardubic - to vám řeknu - to tedy - to bylo opravdu - něco! Ta režie - tak vynalézavá a, a ty herecké výkony!“ A Pavel na to: „No, řediteli, ta režie za moc nestála! Vždyť to bylo jako za Tyla!“ Šrámek: „Jó, jó, to máte pravdu - ta režie opravdu za moc... Ale ty herecké výkony! Ta hlavní představitelka a ten její partner - ten monolog na těch hradbách to přece...“ Pavel: „Prokristapána, řediteli, vždyť to bylo něco tak laciného, starého. A ona? Ona k tomu ještě ráčkovala!“ - No, to máte pravdu, to dost rušilo - jó, a on - to je fakt, to bylo teatrální. Ale přece ta výtvarná stránka - jak, jak měli šikovně zapojené ty oponky! A to svícení...“ „No řediteli, to bylo přece celé vykradené od Svobody! A co se svícení týče, tak tam byla většinou tma jako v tunelu, že nebylo na herce vůbec vidět!!!“ - Došli při té řeči ke Grandu, když Šrámek konstatoval: „Jó, máš pravdu, Pavle, stálo to za hovno!!!“\nJak jsem řek, tenhle Šrámek působil v tom Národním a éru Hilara taky zažil. Jednou prý zkoušeli v Mánesu Čapkovu hru Ze života hmyzu. Zkouška běžela celkem v klidu do chvíle, kdy měl nastoupit Saša Rašilov. Ale on nikde. Hilar se rozčiloval, nadával, co je to za herce, který nepřijde na zkoušku, „posim, to jé, posim škadál!“ - a nařídil pauzu. Ve zkušebně bylo dusno - Hilar seděl za stolkem, něco si psal, když tu najednou se potichounku otevřely dveře, vstoupil Rašilov, gestem utišil rozčilené posunky kolegů, od Šrámka, který zkoušel s holí si tuto šeptem vypůjčil a pomalu a těžce se šoural přes celý sál ke stolku, za kterým seděl Hilar. Když se před ním zastavil, Hilar vzhlídl a vybafnul: „Pane, pane, kde stééé?!!!“ A Rašilov hlasem na umření pravil: „Nezlobte se, pane šéf, ale já se vám ráno probudím a já vám měl obě kolena jako bakule!“ - Všichni ztrnuli nad tou drzostí, ale Hilar se uchecht, poklepal si na nos a odvětil: „Che, Sasenko, to jám mám už od narození!!! - Tak posi, posim, zkoušíme, posim. Třetí akt od vstupu Rasilova, posim!“ - Tak to si mohl dovolit Saša Rašilov, velký podšívka, ale taky velikán Národního divadla. Což on sám dával občas najevo. Jednou totiž stál před divadlem a bavil se s vrátným. Tu přiběhl malý psík, zvedl nožičku a Rašilovovi počůral kalhoty. A když ho vrátný hnal: „Mrcho, co si to...“, Rašilov ho zarazil: „Jen ho nechte, Pepíčku, on dobře ví, kdo je sloup činohry!“ - A tohle Hilar dobře věděl! Měl Rašilova rád a vážil si ho.\nHilar taky věděl, jak na herce, aby z nich dostal to, co chtěl. I když někdy... No, posuďte sami. - To nám vyprávěl už zmiňovaný Vladimír Šrámek. Hrál v tom Životě hmyzu vůdce Žlutých mravenců. Během zkoušek k němu Hilar moc připomínek neměl. Ale na premiéře, když už byli všichni žlutí mravenci připravení v propadle jen se vyřítit na jeviště, k němu Hilar přiběhl a důrazně mu povídá: „Pane, pane, ééé, to musíte hrát úplně jinak. To je posim, spatně! Blbě! To musíte... Jóó!“ A odběhl. Šrámek se strašně, ale strašně namíchnul a v tom vzteku vylít na to jeviště, ...a jen to lítalo. Zuřil, řval, trhal kulisy... No a vletěl zpátky do propadla. Tam už na něho čekal Hilar a s úsměvem mu povídal: „Nóó vidíte, pane, pane! Já věděl, že vás musím naštvat!!!“\nByl to zkrátka opravdu velký kumštýř a i - konečně - psycholog. I když někdy ...? Co?!\nPavel Kunert 20. 12. 2004\nAsi nejznámější a zároveň „nejvídeňštější“ operetou vůbec je bezpochyby Netopýr „krále valčíku“ Johanna Strausse ml. Premiéra se konala v Theater an der Wien v dubnu 1874 a ač se tehdy paradoxně velkého úspěchu nedočkala a „věčnou“ slávu jí zajistila až následující berlínská premiéra, nezmizela dodnes z jevišť celého světa. Od roku 1894, kdy ji Gustav Mahler poprvé uvedl v hamburské opeře, se navíc stala jako jedna z mála operet stálou součástí repertoáru nejvýznamnějších operních domů.\nCesta Netopýra, nejvýznamnější operety tzv. Zlatého vídeňského věku, na jeviště ovšem nebyla vůbec snadná. Před jeho vznikem existovala totiž dvě díla, která se stala jeho inspiračními zdroji. Tím prvním – a starším – byla činohra Vězení (1851) německého dramatika Rodericha Benedixe, která již obsahovala onu „netopýrovskou“ zápletku – mladý muž doma navštíví vdanou dámu, a protože ji nechce kompromitovat, nechá se odvést do vězení místo jejího manžela. Se stejnou zápletkou přišli o dvacet let později i dva francouzští autoři, Henri Meilhac a Ludovic Halévy, známí jako Offenbachovi libretisté, či autoři libreta k Bizetově Carmen. Dílo, které na Benedixův námět napsali, neslo název Le Revéllion (do češtiny by se dal přeložit jako Štědrovečerní večeře, ale jde o oslavu ve stylu našeho silvestrovského veselí) a jednalo se o tehdy populární žánr francouzského vaudevillu, jehož premiéra se konala v Paříži roku 1872 a vzbudila přímo frenetické nadšení. Nebylo divu – na scéně se totiž poprvé podávaly čerstvé lahůdky francouzské kuchyně, šampaňské teklo proudem a herci poprvé hráli i zády k publiku... Zpráva o úspěchu inscenace, která se popisovala jako „dvě hodiny smíchu“, se velmi rychle donesla i do Vídně. A tak hudební nakladatel Gustav Lewy – mimochodem Straussův spolužák z gymnázia – text doporučil spoluřediteli Divadla na Vídeňce Maximiliánu Steinerovi, který zakoupil práva na uvedení v německy mluvících zemích. Když však text do Vídně došel, byl zklamán. Jemu, ani spoluředitelce Marii Geistingerové, pozdější první představitelce Rosalindy, se totiž nelíbilo, že hra je málo „vídeňská“, že v Paříži se onen Štědrý večer slaví poněkud jinak, a tak text přenechal konkurenčnímu Karlovu divadlu. Tam si jej nechali přeložit do němčiny od „domácího“ literáta Karla Haffnera a ihned jej vrátili... V tom ale do děje vstoupil opět nakladatel Lewy. „Co tak Revéllion přepracovat na operetní libreto a nabídnout je Straussovi?,“ zeptal se. Nápad se líbil, a tak byl text přidělen libretistovi a skladateli Richardu Genéemu, aby jej na operetní libreto přepracoval. I když Genée vyšel z francouzského originálu a z původního Haffnerova překladu, zachoval jen jména postav, z úcty „ke starému pánovi“ jej uvedl jako spoluautora libreta. Nutno podotknout, že i když řada věcí z Réveillonu zůstala zachována, prodělal text také řadu změn. Již v předloze celou zápletku osnoval Falke (v Réveillonu se jmenoval Duparquet), ovšem jako pomstu nikoli za to, že musel ráno po flámu přes město utíkat v kostýmu netopýra, ale v převleku za modrého ptáka. K výrazné změně došlo i v zápletce; paní a služebná vystupují totiž v Réveillonu jen v prvním jednání, v tom druhém se setkáváme s dámami zcela jinými. Réveillon navíc nebyl žádnou výpravnou hrou, ale komorní komedií, kde v druhém jednání na plese u prince – v tomto případě Yermontoffa – vystupovalo pouze osm osob. Genée ji však proměnil na výpravnou podívanou s oslnivým sborovým finále.\nVěci ale nabraly rychlý spád – hotové libreto dostal k dispozici „král valčíků“ Johann Strauss ml. (1825-1899), který měl již za sebou premiéry operet Indigo a 40 loupežníků a Karneval v Římě, a ten údajně celou hudbu složil za 42 dní. Ve stejném tempu se i Divadlo na Vídeňce vrhlo na nastudování díla. Premiéra se konala 5. dubna 1874 a je zajímavé, že k úspěchu „nejvídenštější“ operety dopomohla až berlínská premiéra v létě téhož roku. Ve Vídni původně nepochopený Netopýr se pak vrátil na místní jeviště, z nichž již nezmizel. Navždy zůstal nejslavnější ze Straussových šestnácti operet, a nepředstihla jej ani pozdější díla jako Noc v Benátkách či Cikánský baron...\nNovou inscenaci této klasické operety, v níž za všechno může jen a jen šampaňské, připravuje v Městském divadle Brno opět mezinárodní inscenační tým. Režisérem bude Pavel Fieber z Německa, který zde s úspěchem inscenoval již muzikál Cabaret a operetu Veselá vdova, dirigentem Jiří Petrdlík, choreografem Vladimír Kloubek. Premiéra se uskuteční 29. ledna 2005 na Hudební scéně. V hlavních rolích uvidíte Yvettu Tannenbergerovou nebo Magdu Vitkovou jako Rosalindu, Jaroslava Dvorského nebo Petra Gazdíka jako Eisensteina, Martinu Severovou nebo Michaelu Havlíčkovou jako Adélu, Igora Ondříčka nebo Jakuba Tolaše jako Falkeho, a i v dalších rolích se představí řada sólistů a hostů zpěvoherního souboru Městského divadla Brno.\nMonika Bártová 20. 12. 2004\nTěm, kteří následující znají, se omlouvám za snad zbytečné připomenutí, avšak vězte, že potkávám i také, kteří ačkoliv následující ovládají, chovají se stále ne zcela pěkně.\nNavíc se domnívám, že následující může být docela dobrým novoročním předsevzetím. Cituji z kouzelné knihy Pavla Eisnera „Rady Čechům, jak se hravě přiučit češtině“.\n„Kdo se chce po česku nevlídně vyjádřit o nějakém kolektivu, nebude na rozpacích, jak to povědět. Čeština mu ze svého rohu hojnosti nabídne slova jako sebranka, havěť, luza, chátra, chamraď, chamradina, verbež; k tomu slova přejatá, ale dokonale vžitá, totiž pakáž a ksindl; také slova poměrně salonní, totiž chásku a čeládku, zdrobněliny pozoruhodné pro svou pejorativnost, jsouť to slova hanlivá, utvořená zdrobněním neutrálních slov chasa a čeleď.\nKdo by se o lidském kolektivu chtěl vyjádřit vlídně a způsobem sympatizujícím, neměl by tak na vybranou. Nezbylo by mu asi jiného, než aby se spokojil s nějakými těmi hodnými lidmi nebo zlatými lidmi nebo pašáky.\nTaké o povahopisných označeních pro jedince platí, že slovník je bohatší v oblastech záporu a odporu než v hájemstvích přitakavého kladu a schvalování. Nade vše poučná je zde podivuhodně rozrostlá skupina přídavných jmen, u nichž předpona ne-, toto klasické alfa privativum Čechů, upírá člověku vlastnost, kterou pokládáme za žádoucí, ne-li za nezbytnou pro lidského tvora slušného, spořádaného, normálního. Bylo by zbytečnou námahou, kdybych tu legii adjektiv vypisoval ze slovníku. Postačí nám úplně jako jejich zástupci, neomalený, neostyšný, nechutný, neotesaný, nekalý, nestoudný, nerudný, netýkavý, nezkrotný, nevrlý; a k nim přináležitá jména podstatná, jako neřád, neotesanec, neotesánek, nenažranec, nemehlo,…“\nZde část textu z nádherné knihy přeskakuji s doporučením: čtěte… Pak následuje: „Na takovou zarputilou popiračnost lze se dívati dvojím pohledem. Lze říci: že jazyk nevytvořil anebo neužívá pozitivů japný, motorný, rudný, omalený, zkrotný, plechý, týkavý, kdežto negativů k nim si hledí s takovou horlivostí, má příčinu v tom, že se pro naši mravní a povahovou úroveň rozumí samo sebou, aby náš bližní měl v sobě vlastnosti, jež označuje pozitiv těchto slov. Má-li náš bližní tyto vlastnosti, je nenápadný – asi jako gentleman, má-li k dinner-coatu na nohou černé střevíce a kolem krku černého „motýlka“. Je comme il faut, jak se o něm předpokládalo, i nenapadne nikoho, aby se o jeho zjevu šířil… Ale mohu si to všechno vyložit i jinak, asi takto: kladná vlastnost na bližním mě nezajímá, a proto mě neinspiruje ani jazykově. Zajímá mě jedno jediné, mé potěšení náramné a převeliké, totiž ta mrvička v oku bližního mého, a je-li to snad místo mrvičky břevno jako trám, tím líp. Pak se to ve mně pohne a rozhýbá božskou jiskrou tvůrčího zanícení jazykového, vem slovo, kde vem, však už k němu přiskočila beruška děvečka našeho dravého alfa privativum, a už ho máme, nedomrlého, nenasytného, nevycválaného, nenažraného, toho nekňubu, to nemehlo, toho, nešiku, nezdaru, nemotoru, nestydu, nemravu, necudu.\nPonechávám vám zcela na vůli, který z obou výkladů si vyberete. Uvážím-li však, že tato slova popírající klad a upírající dobrou vlastnost na bližním našem vzešla z obcování českých lidí s českými lidmi, uvážím-li dále povahu, původ a význam přemnohých českých příjmení, uvážíme-li do třetice ještě některé maličkosti jiné, jako třeba dějiny národu českého v Čechách a na Moravě – uvážím-li to všechno, nezazlete mi, prosím, že se přikláním k hypotéze druhé.“\nI když musíme s Pavlem Eisnerem souhlasit, nezůstáváme bez šance, máme přece s Novým rokem nové příležitosti – každý nový rok, každý nový den a český jazyk se stále vyvíjí – a my máme šanci jej obohacovat – jen mít více úcty k bližním.\nKrásný nový rok 2005 Vám za všechny zaměstnance Městského divadla Brno přeje\nStanislav Moša 20. 12. 2004


helma na lezení\nAhoj, chtěl bych se zeptat na zkušenosti s helmami na lezení? Jakou značku byste doporučili (Petzl, Camp, Salewa apod.) a zejména jaký konkrétní typ byste doporučili? Lezu převážně v létě (zimu do budoucna nevylučuju) a chci investovat max. 2000Kč. Díky za pomoc\nVíťas 13:26:06 10.05.2004\nRe: helma na lezení\nOdpoved je jednoducha: takova, jaka se ti bude libit a bude Ti sedet. Obcas je dobre se podivat, jestli se k ni da pridelat celovka. Samozrejmosti je atest UIAA a EU...\nMartin aka M. 14:00:51 10.05.2004\nMám Vertku od Salewy a naprostá spokojenost (cena zlehka přes tisíc, má i úchyt na čelovku). Přítulkyně má Helium od téže firmy a taky spokojenost (plus - hmotnost (cca 250 g), mínus - cena 2500). Z ostatních jsem zkoušel Petzl - JEDNOZNAČNĚ NEBRAT - buď jsou nepohodlné (ta jejich polystyrenka), nebo těžké (Ecrins - to je strašnej kýbl a nehorázně drahej), a potom Camp - ty mi taky neseděly (maj taky helmu okolo litru - výztuha je tvrdá jako prase a máš pocit, že když ti něco křápne na hlavu, seš ťuhýk). Podotýkám, že mám obvod hlavy 62 cm a helmu mám většinou roztaženou na max. Na konfekčních hlavičkách možná budou sedět líp. P.S. Helmu se vyplatí nejprve od někoho půjčit a vyzkoušet jí za chodu - s čepicí pod, s kapucou na ap.\nPapouš 15:13:11 10.05.2004\nMám Ocún Pail (dělá to SALEWA jako "Tofana") a max. spokojenost. Nemá to díry, kudy by mohly kameny dovnitř a na hlavě visí jen na 6ti páskách, takže je vlastně "nad" hlavou a perfektně větrá. Já už s ní jezdím i na kole (poté co se mi sama - bez pádu - rozpadla cykl. přilba z TESCA). A cena sympatická: v SUN Sportu za necelých 1100, na internetu jsem ji někde viděl taky kolem litru.\nRyba 15:22:39 10.05.2004\nPetzl Ecrin Roc je osvědčená klasika skvělá do hor. Mám ji asi 4 roky a úplná spokojenost. Je trochu težší (slabě pod půl kila) a tak jsem se rozhodl si na skalky pořídit něco lehčího. Zkoušel jsem nejdřív Petzl Meteor, ale mnohem líp mi seděla Camp Starlight. Ta je super lehká, ale samozřejmě dělaná ve stylu cyklistických přileb. Takže na skalky pohoda, ale do hor beru Petzl.\nMirekZ 16:12:56 10.05.2004\nProč si bereš do hor starší a těžší? Slyšel jsem, že nové helmy dělané na způsob cyklistických sice výborně tlumí náraz, ale že po jednom nárazu kamenu rovnou křusnou?!\nVíťas 16:27:45 10.05.2004\nProtože ta lehká je jako cyklisticka, takže pohltí jeden náraz skvěle, ale tím se zničí (třeba rozpadne) a už další náraz nevezme. Když Tě v horách trefí víc kamenů, tak bys určitě chtěl co nejlepší ochranu proti nim a ne jen tomu prvnímu. To zase zvládá ten Ecrin Roc a jiné právě díky větší hmotnosti. Já prostě přepokládám, že na skalkách buď při pádu trefím neopatrností skálu hlavou já a nebo mě třeba někdo hodí nějaký šutr, ale ten náraz bude jeden a ten šutr snad taky.\nMirekZ 17:35:19 10.05.2004\nPokud jde o zásah kamenem, mají ultralehké "cyklistické" helmy překvapivou výdrž. Kamarád chytil do helmy takovou,, že musel přisraženou krční páteř nějakou dobu nosit v sádře. Já jsem dostal ledem, že jsem se probral vise ve štandu. V obou případech to ty helmy odpérovaly a byly celé!!! Náš synek ušlápl na druhého synka pěknej šutr. Bylo to dobrejch 15m přímo a natvrdo do takové helmy. Helma měla jen malou skobu, a myslím, že byla ještě docela funkční (samozřejmě jí už nenosíme!!)\nV těch horách ale nosím raději bytelnější Salewa Tofanu, bych na ní nemusel dávat tolik pozor. Toť jen můj názor a zkušenosti.\nHonza Puš 17:57:08 10.05.2004\nbob 20:12:49 10.05.2004\nJo! Ty přeživší helmy byly první ultralehké-Salewa Kappi. Je fakt, že ty měly vrchní plast ještě dost bytelnej a stukturovanej. Ta natrhlá byla opravdu cyklistická! (synek si zapomněl svojí doma a tak jsme mu v Smokovci koupili s bolestí v srdci alespoň tuhle. A dobře udělali!!!). Tu akci s kamenem jsem na vlastní oči viděl a bylo mi docela mdlo. Na pohled to vypadalo na destrukci helmy, hlavy a ještě snad i kusu dítěte. Byla z toho jen skoba v helmě. Mělo to i positivní pedagogický efekt. Pubertální dítka, která se do té doby se zdráhala blembák nosit se slovy: "kamenu uhnu, ne!" nosila helmu pomalu i v chatě :)))\nHonza Puš 20:36:05 10.05.2004\nvýborná fotografie té salevy kappi rozštípané na 3 kusy visí někde na netu, měl ji na kebuli Wlastik když skákal v zimě po hlavě nad zbojandou. nicméně nedělám si iluze že by jiná helma podobné konstrukce dopadla jinak. tolik k optimismu.\nLukas B. 10:26:40 12.05.2004\n... a byla jeste docela funkcni. Mno, tady bych celkem veril vyrobci (alespon to je tak psano u cykloprileb) a po poradny rane vymenil. Mala skoba navrchu muze bejt slusna trhlina v polystyrenu uvnitr a druhou takovou ranu to proste pusti, protoze energie pohlcena na deformaci / destrukci uz bude minimalni.\nEňon 16:43:51 17.05.2004\nPravdu díš! Však ta věta má ještě podstatnou závorku:...byla ještě docela funkční (samozřejmě jí už nenosíme!!)\nHonza Puš 19:20:58 17.05.2004\nMirekZ 17:36:47 10.05.2004\nPřed časem jsem na dotaz na tohle théma sesmolil: Pokud je to horolezecká přilba s atestem (jiný se v krámě snad už neprodávaj!?), tak je to OK. Takže se je dobré podívat, jak ti sedí na lebce a má-li dobré větrání. Pokud chceš lézt často v noci je dost dobré mít přilbu s úchyty na čelovku (téměř všechny mají, ale různě praktické). Také kolik váží (ultralehké přilby ale vyžadují i trochu opatrnosti při manipulaci). No a pak kolik stojí (a jestli Ti sluší :)). Přilby hodně čnící nad hlavu a kolem hlavy jsou sice asi bezpečnější, ale zase tě může zaskočit když o ní nečekaně zavadíš o skálu.\nZapoměl jsem tenkrát, a proto dodávám: ještě se je dobré kouknout, jak má přilba praktickou regulaci obvodu hlavy (pokud se ti buď velikost hlavy často mění :), nebo jí měníš užíváním čepicí).\nDo hor je ta těžší přilba možná dobrá pro to, že jí tak lehce nerozsedněš. Ty lehké sice chytnou náraz šutru, ale drsnější zacházení mimo hlavu nemusí přestát. Papoušova myšlenka půjčení a vyzkoušení je určitě podnětná. Minimálně si jí pořádně ponos na hlavě před nákupem třeba v prodejně. Budeš si sice možná připadat jako pako, ale nebudeš jí potom pracně vracet, nebo se slevou prodávat, až zjistíš, že ti nesedne.\nHonza Puš 16:51:10 10.05.2004\nAhoj, no já jsem si pořídil škopek na hlavu od Petzla, Elios a jsem spokojenej. Je lehký, dobře mi sedí a vypadá obstojně. Myslím že i materiál ze kterého je vyroben je OK. Vnitřek je vyplněný polystyrenem, který nahrazuje systém popruhů, na kterých sedí helma na hlavě. Možná je to dobré řešení protože polystyren pojme nějakou energii z nárazu a nepřenese tolik síly na krční páteř, ale bude to jenom malé %energie. Horší to bude asi s venitlací. Doma mám ještě klasickou stařičkou helmu co vypadá jak motorkářská, osobně jí říkám "mars útočí" protože když si jí člověk nasadí na mozek tak vypadá jako ufoun z toho filmu.\nPořát ale platí, lepší hlema nějaká, velká, malá, lehká, růžová, než žádná.\nDr.Bota 09:22:43 11.05.2004\nMno ja sem nakonec koupil Camp Starlight nebo aspon hodne podobnej, protoze ho mam obcas i na fosnu a nechtel jsem vypadat jak delnik, jinac bych asi sel do Ecrin Roc, protoze mi bezvadne sedi.\nDíky všem za názory. Dám vám vědět, jak jsem si nakonec vybral. Jinak nechám si ji asi dovézt z Francie, vyjde to asi o 25% levněji.\nVíťas 15:57:50 17.05.2004\nVybral jsem si nakonec Ecrin Rock od Petzla, protože mi žádná helma nějak extra nesedělala a ER byl asi nejlepší co se týká rychlosti štelování. Ve Francii ji nakonec levnější neměli (aspoň ne v Paříži), takže jsem nakonec koupil u Hanibala. Díky všem za názory.\nVíťas 10:12:55 01.07.2004


Adéla Svobodová je mladá kouzelnice a iluzionistka, která započala svojí kariéru již v dětství. Během své kariéry vystupovala na mnoho místech jak v České Republice tak i v zahraničí např. Řecko, Malajsie, Tunisko, Slovensko a v Číně.\nKouzelnické vystoupení Le Valmont je velmi elegantní vystoupení. V průběhů vystoupení uvidíte manipulace, světelná show, objevení šperku, změny outfitů v několika málo vteřinách, či levitující magické předměty.\nKouzelnické představení Pink Panther je vhodné na dětské párty či akce, pestrý program se zapojením dětí do kouzelnického příběhu.\nNabízíme také kouzelnické workshopy pro děti, ve kterém budou kouzla názorně předvedena a vystvětlena. Děti se zároveň naučí některá kouzla s vlastnoručně vyrobenými pomůckami. Cílem tohoto workshopu je naučit děti sociálním dovednostem, zdravému sebevědomí a především lasce k magii.\nAdéla je v současné době lektorkou kouzel v anglickém jazyce na soukromých základních školách, kde je po ní vyžadována co největší profesionalita jak ze strany škol, tak rodičů. Adéla je rovněž schopna vést vystoupení, workshop v anglickém jazyce.\nZároveň získala mnoho významých ocenění: 3. místo na Mistrovství České Republiky v moderní magii 2014, Grand Prix všeobecná magie 2015, 2. místo ve všeobecké magii 2015 a zvláštní cena Jordana Gomeze (kouzelník z Francie). 3. místo na mezinárodním kouzelnickém festivali v Pekingu.\nhttps://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/46027149_2042525209198625_2688763206490390528_n.jpg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/image1-kopie.jpeg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/image1-kopie-2.jpeg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/IMG_8627_web.jpg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/27067450_10157130870805550_5638584824213354417_n.jpg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/1526258_10152512904650550_1362485230_n.jpg https://firemnivecirek.com/wp-content/uploads/2018/04/27868098_10157190566520550_5038436679117487596_n.jpg\nAutor: Jakub Kroulik\nVystoupení kouzelnice Adély jsem zažil před několika týdny na svatbě své kamarádky. Bylo naprosto fantastické. Děkuji za pěkný zážitek.\nTelefon: +420 721 248 330\nMezinárodní kouzelnický festival v Číne ve městě Peking China Beijing international magic convention\nV září jsem se odčarovala soutěžit na mezinárodní kouzelnický festival do Číny do Pekingu, kde jsem vyhrála 3. bronzové místo. In September I went to China for China Beijing international magic convention and I gained 3th prize.\n🎩🇺🇸 Magic Castle v Los Angeles\nV srpnu jsem po Las Vegas navštívila Magic Castle v LA 🏰🎩🇺🇸 #magiccastle #la #firemnivecirek #magic #kouzla #kouzelnice #femalemagician\nLas Vegas Magic Live Convention\nSrpen trávím v Las Vegas na kouzelnické konferenci Magic Live Convention #magicliveconvention #firemnivecirek #kouzelnice #lasvegas


Lexikon zdraví: Psychosomatika a bolesti zad | Ahaonline.cz\nDuševní nerovnováha se často odráží na stavu našeho pohybového aparátu, aniž si to uvědomujeme. Za bolest zad sice může i dlouhé sezení a málo pohybu, ale na vině bývá i špatné dýchání, které s psychikou souvisí. Ve stresu se dech zrychluje a dýcháme zpravidla ústy, a to mělce, jen do hrudníku, nádechy jsou obvykle delší než výdech. V dnešní době se naše tělo dle výzkumů dostává do stresových situací až 50x za den. To pak může vést k oslabení imunity a rozvoji psychosomatických potíží nejen se zády.


Česká firma BM STROJE byla založena v roce 2009. Zabýváme se nákupem a prodejem nových a použitých kovoobráběcích a tvářecích strojů, výkupem a prodejem manipulační, dřevoobráběcí a stavební techniky. Nabízíme také demontáže, přepravy strojů a zprostředkování prodeje.\nVlastníte nepotřebný stroj nebo končíte s výrobou ? Kontaktuje nás. Vaše stroje oceníme, odkoupíme a zajistíme odvoz.\nStroje dodáváme nejen do ČR ale i do zahraničí. Každý stroj je zapojený a je možné ho před koupí odzkoušet. Nakládka je vždy v ceně stroje.\nDemontáž a přeprava\nVždy zajišťujeme odpojení, demontáž , stěhování, nakládku a přepravu.


Rukavice : Taktické odlehčené rukavice - Highlander\nKód zboží: 6389\nLehké taktické rukavice od výrobce kvalitního oblečení EmersonGear®. Navrženy pro maximální komfort a ochranu uživatele.\nZpevněné a vyměkčené části okolo dlaně zajišťují větší odolnost a zároveň tlumí nárazy v případě pádu. Z větší části ušity z kvalitní nebroušené kůže, hřbet ruky z polyesteru s maskovacím potiskem. Drobné otvory na prstech rukavic zajišťují odvětrávání a zabraňují tak pocení ruky v rukavici. Střih a materiály použité při výrobě zajistí maximální pohodlí, pružnost a ochranu, zároveň také lepší úchop a manipulaci se zbraní. Okolo zápěstí jsou rukavice elastické a zapínají se páskem na suchý zip. Je tak možné nastavit vhodný průměr dle ruky uživatele.\nVhodné nejen pro airsoft a bojové sporty, ale i pro jezdectví, lov a myslivost, policejní a armádní složky..apod.\nA (délka) 215 220 230 235\nB (šíře dlaně) 90 95 100 110\nC (obvod zápěstí) 140 150 160 160


Mikbaits Boilies Legends V Dipu BigB Broskev Black Pepper 250 ml 20 mm | MALL.CZ\nNacházíte se zde: Úvodní strana›Sport, outdoor›Rybářské potřeby›Návnady, nástrahy, krmení›Krmení, nástrahy›Boilies›Mikbaits Boilies Legends V Dipu BigB Broskev Black Pepper 250 ml 20 mm\nMikbaits Boilies Legends V Dipu BigB Broskev Black Pepper 250 ml 20 mm\nZnačka: Mikbaits Náš kód: 100002157013\nBoilie v dipu je měkčí zatraktivněná varianta klasického boilie. Je vhodná zejména pro situace, kdy potřebujete atraktivnější nástrahu, než je vaše návnada. Nebo ji můžete použít tehdy, kdy chcete chytat na jiný průměr než na ten, se kterým vnadíte. Celý popis\nBoilie v dipu je měkčí zatraktivněná varianta klasického boilie. Je vhodná zejména pro situace, kdy potřebujete atraktivnější nástrahu, než je vaše návnada. Nebo ji můžete použít tehdy, kdy chcete chytat na jiný průměr než na ten, se kterým vnadíte.\nBoilie ještě před tím, než ho zalijeme do dipu, necháváme nasáknout v těch nejlepších tekutých potravách, zasypeme GLM extraktem, přidáme i Robin Red či Robin Green a teprve poté jej vkládáme do kelímku a poléváme. Tento postup mu dává mimořádnou atraktivitu, jak ostatně dokazují vaše úlovky.


ŽENA-IN - Stokrát nic umořilo...\nhádejte, co se skrývá pod záhadným titulkem k příspěvku od čtenářky s nickem Monkee. Než začnete cizímu pejskovi házek aport, raději se zeptejte jeho páníčka, jestli to není psí perpetum mobile\nDobrý den přeju redakci i čtenářkám.\nByla jsem na návštěvě s přítelem u jeho kolegy z práce. Krásný dům, krásná zahrada, k tomu patří i krásný pes. Ano, měli. Měli, nevarovali.\nLehce jsme pohovořili na zahradě, seznámili se i se psem, páníček mu párkrát hodil aport jablkem, které si pes přinesl. Pak muži vešli do domu a já si sedla na lavičku před vchodem, že tam na ně počkám.\nPes byl milý, rád se nechal podrbat za ušima. Drbat nelze věčně. Odběhl, chvíli pobíhal po zahradě a pak přišel a k nohám mi položil jablko s otiskem jeho zubů. Pochválila jsem ho, ale dělal na mě psí oči, tak jsem jablko hodila do zahrady. Hup za jablkem, návrat zpátky a zase psí oči: Hoď. Po chvíli už mě začala bolet ruka, po další jsem se zaradovala, že je z jablka už jen ohryzek. Nelenil, ze zahrady si přinesl další. To už jsem opravdu moc chuti házet neměla, ale psisko doráželo a vyžadovalo si aport znovu a znovu.\nCo vám budu povídat, vysvobodil mě až jeho majitel, když vyšel ven před dům. Smál se mi a omlouval se, že mě nevaroval. Pejsek byl totiž, co se týkalo aportu jablek, jako perpetum mobile.\nMilá monkee, pár takových jedinců, co by vás doslova utahali, také znám\nkrokodylice — #34 Jsem zbabělec, přešla jsem na jiné disciplíny.\nNová sportovní disciplína - vrh jablkem pro psa.\nKennie — #3 Že tys nakonec byla jeho typ?\ndaska59 — #30 ....a on ti ho ukousne....\nTrefa:moje Enny take ma rada balonek ktery se ji hazi.jde i za mnou na zahradu a musim ji balonek hazet.vydrzi tam cele dopoledne.\nNo jo, podej pejskovi prst ....\nKamarádka měla podobného, akorát místo jablka jsme mu házely míček. Ale byl k neutahání. Na rozdíl od nás.\ntakového pejska má sousedka, někdy jí opravdu lituji\nJednou jsem zažila u přehrady čubinku jezevčici, která miluje plavání. To jsem v životě neviděla, panička jí pořád musela házet klacek do vody a ona ho plavající nosila zpět. Ale to bylo 20, 30x za sebou!! Kdybych to sama neviděla, tak asi věřit nebudu\nNěkdy jsou zvířátka k neutahání a kdo by odolal psím očím a nemusí to být vždy pes.\ndenkas — #23 Cos mu dala do žrádla za drogu?\nNáš pes neaportuje.Ale lítá jak blázen po zahradě,občas míč poponese ,občas na mě skočí,občas mě kousne do lejtka,to vše v naprostým úprku ..\nSousedů pes přinese u nich v zahradě paničce míček a čeká a náš pes štěká,aby hodila,tak ona hodí oba psi ženou,každej ve svý zahradě a ještě na druhý straně další pes štěká jak o závod Takže sousedka zabaví 3 psy.Nevim,co s toho mají ty dva ,ale jsou spokojení všichni\nJediná rada, nesmíš vyměknout a poprvé hodit aport, jak pes zjistí, že jsi využitená na házení, nedá pokoj,doma máme podobného neunavitelného blázna. Ale kdo odolá a ignoruje klacky apod tak ho pes nechá na pokoji\nmonkee — #19 To rozhodně ne. Zrzka vydá za několik psů.\nselinka — #2 Ale neříkej\nKennie — #3 Co dodat? Upřímnou soustrast. U bratránka bych se asi následujících několik let nevyskytla.\nFlorencie — #4 Nepotřebuješ medvídka mývala, nenudíte se.\nladouch — #16 to ma rada nase kocicka drbani na brisku ja rikam ze je takovej kockopes


Důvěra britských investorů v English sparkling wine je vysoká\nPříklad Chapel Down táhne. Hampshireský Hambledon Vineyard získal 2,75 milionu £ tím, že úspěšně nabídl investorům "English Fizz" dluhopisy prostřednictvím crowdfundingového webu CrowdBnk.\nKampaň zahájil v března nabídkou dluhopisů s ročním výnosem 8%, splatných po pěti letech spolu s výnosem ve výši 40%, a "Fizz odměnou", která investorům vynese každoročně řadu lahví Classic Cuvée během celého investičního období. Investiční potenciál se nyní zvýšil na 3,5 milionu £ a převyšil původní cíl.\nProducent Ian Kellett, který koupil Hambledon Vineyard v roce 1999, neboť jeho půda a klima jsou podobné klimatickým podmínkám v Champagne, řekl, že ho úspěch kampaně potěšil.\n"Náš cíl je jednoduchý; prodávat do světa Englishness z nejstarší anglické komerční vinice a "rodiště kriketu" v množství jeden milion lahví ročně v nejvyšší kvalitě English Fizz, řekl. "Věříme, že Hambledon má terroir, potenciál a výborný tým, aby produkoval nejlepší značku anglického sektu uznávaného po celém světě."\nVýnosy z emise dluhopisů pomůžou Hambledon Vineyard rozšířit jeho produkci a zásoby, aby dosáhl během pěti let počátečního cíle 200.000 prodaných lahví ročně.\nAnglie Investice Spojené království Šumivé Vinařství\nŠtítky: Anglie Investice Spojené království Šumivé Vinařství


Pardubice zvládly odvetu s Trnavou a v souboji o finále vyzvou Black Panthers – ČT sport – Česká televize\nPardubice zvládly odvetu s Trnavou a v souboji o finále vyzvou Black Panthers\nPardubice - Až v předposledním kole základní části se rozhodne o druhém účastníkovi Czech Bowlu. Pardubice Stallions si vítězstvím 28:22 nad Trnavou udržely šanci na druhou příčku, naopak Bulldogs o naději přišli. Definitivní rozhodnutí padne v následujícím kole, kdy Hřebci zavítají na půdu obhájců titulu Prague Black Panthers, kteří momentálně drží postupovou pozici.\nPardubice Stallions - Trnava Bulldogs\nzdroj: caaf.cz autor: Jakub Hřib\nPrvní vzájemný duel Trnavy s Pardubicemi skončil 49:41 pro Trnavu a i v odvetě se očekávaly bodové hody. Zápas ale měly ve svých rukách po většinu zápasu obrany. Až do poslední čtvrtiny se oba týmy přetahovaly o vedení a do poslední čtvrtiny se šlo za stavu 15:13 pro Trnavu.\nKlíčem k obratu Pardubic byly výkony zahraničních posil. Touchdown si nejprve připsal quarterback Shane McDonald a důležité vítězství domácím pojistila hvězda obrany Kendral Ellison. Ten nejprve vzal volný míč ze země a doběhl si pro touchdown, následně v dramatické koncovce zachytil přihrávku soupeře a ukončil tak jejich snažení na obrat.\nBlack Panthers si poradili s Bobcats a jsou blíže účasti v Czech Bowlu 12. června 2016\nLions si zajistili postup do finále, Panthers nečekaně prohráli v Pardubicích 6. června 2016\nStallions tak mají za sebou neoficiální čtvrtfinále, ve kterém se výhrou udrželi ve hře a do rozhodujícího duelu půjdou v dobré formě. Naopak Black Panthers prohráli klíčový zápas v rakouské lize a místo účasti ve vyřazovacích bojích na ně zbylo poslední místo, což je pro tým, který v posledních dvou letech skončil v semifinále, obrovské zklamání.\nPardubice dokázaly Pražany porazit na domácím hřišti 27:17, ale velkou roli mohla hrát únava hráčů Black Panthers, kteří v nabitém programu odehráli 6 zápasů v 16 dnech, což je v americkém fotbale něco nevídaného. Zkušenosti ovšem jsou jednoznačně na straně domácích Black Panthers.\nStallions již v sezoně několikrát ukázali slabost ve vypjatých situacích. Jsou to ale Black Panthers, kteří budou pod tlakem, protože od nich se postup do Czech Bowlu očekává. Naopak Pardubice, které se vrátily do nejvyšší soutěže po roční pauze, mají svůj cíl dávno splněný a mohou přidat jen další bonus za vydařenou sezonou.


Autoimunitní onemocnění psa\nDobrý den, dovolila bych si vás požádat o pomoc v případě autoimunitního onemocnění mojí fenky. Jedná se o rasu shiba inu. Fenka je kastrovaná a má 4 roky. Zhruba před dvěma lety ji začaly slzet oči, blednout oční okolí a mírně svědět čumák. Paní doktorka zahájila léčbu kapkami Maxitrol. Došlo k mírnému zlepšení, ale problémy přetrvávaly nadále. Následně bylo provedeno oční vyšetření, určena diagnóza autoimunitní onemocnění a léčba "cyklosporinovými kapkami". Opět došlo ke zlepšení, tentokráte k výraznějšímu, ale jak byla léčba ukončena, opět návrat problémů. Poslední variantou byla léčba Prednisonem. Zhruba dva týdny fenka užívala 1/2 tablety denně. Dostavilo se u ní pomočování, hlavně ve spánku. Pak byla dávka snížena na 1/4 tablety denně, pomočování se mírně zlepšilo. Asi po dvou měsících užívání Prednison vysazen. 14 dní bylo vše v pořádku a nyní opět slzení očí a svědění čumáku, pomočování ustalo. Obracím se na vás, protože vím, že vaše klinika je opravdu pracoviště s velmi vysokou odbornou úrovní. Děkuji a přeji všem krásný den. Hana Bednářová\nHana Bednářová 27. 09. 2019\nDobrý den, chtěla bych se zeptat ohledně kastrace. Zvažuji kastraci svojí fenky a zajímalo by mě, jaký je rozdíl mezi kastrací klasickou a laparoskopickou? Samozřejmě nemyslím v provedení, ale ohledně dopadu na zdravotní stav fenky, co bude lepší. Jestli i tou laparoskopickou, mohu předejít problémům, které se řeší klasickou kastraci...např. záněty, nádory mléčné lišty atd. Moc děkuji za odpověď Petra M.\nPetra Mottlová 26. 09. 2019\nDobrý den, kastrace obecně znamená odstranění pohlavních žláz čili vaječníků. Včasnou kastrací obecně předejdete riziku zánětu dělohy, nádorům mléčné lišty, nechtěného nakrytí, změnám chování spojených s háráním, falešné březosti a díky kastraci dochází také například k lepší kontrole cukrovky u fen. Rozdíl mezi klasickou a laparoskopickou kastrací je pouze v provedení. Při laparoskopické kastraci se dělají v kůži dvě malé ranky oproti jedné větší při klasické kastraci. Také prohlídka dutiny břišní je podrobnější u laparoskopické kastrace, protože kamera, která se zasune do dutiny břišní výrazně zvětšuje obraz. Výhody laparoskopické kastrace jsou tedy: rychlejší rekonvalescence, menší bolestivost, menší riziko komplikací spojených s hojením rány a pod. Pokud byste o kastraci měla zájem, neváhejte se objednat na recepci kliniky. S pozdravem Křivánková\nMVDr. Jana Křivánková 30. 10. 2019\nDobrý den, mám 13 letou fenku yorkshirskeho teriéra. Jmenuje se Nela, třese sebou a padá dolů. Byla jsem s ní u veterináře a dali mi kontakt na Vás. Proto se k Vám obracím, nevím si rady, jestli je to stářím, nebo něco závaznějšího. Bylo mi doporučeno natočit video, ale nevím, kam to mám poslat. Děkuji Hrušková 721 821 896\nMichaela Hrušková 21. 09. 2019\nDobrý den paní Hrušková, video prosím zašlete na klinika@jaggy.cz a na telefonu 545234035 Vás recepční objedná na termín vyšetření. Vezměte s sebou prosím také záznam o provedených vyšetřeních a nasazených lécích u Vašeho veterináře. Upadávání není příznakem strárnutí pejska a bude mít jistě jinou příčinu. S pozdravem\nMVDr. Jana Křivánková 23. 09. 2019\nDobrý den, měla bych dotaz. Máme psa ( 2,5 roků) kříženec: matka Pitbulka otec Výmařský ohař. Jednoho dne nám přestal žrát a nebyl to vůbec on. Neštěkal,neskála byl úplně bez elánu. Naše veterinářka mám řekla že má imunitní onemocnení. Že se mu rozpadají červené krvinky. Dala nám léky ( dirmipret vet 20mg) dávali jsme 1,5 tabletky denně. Po cca 3 měsicích užívání se mu to zhoršilo. Veterinářka nám naordinovala 3 tabletky denně. Užíváme cca měsíc. Dnes je opět bez elánu nejí, nepije jen polehává. Naše veterinařka je moc hodná, ale chtěla bych znát i jiný názor. Uzdraví se někdy? Neprodlužujeme mu jen těma lékami život a netrapí se bolestí? Má smysl mu léky podávat dále když očividně nezabírají? Děkuji za odpověď.\nDaniela Pazderova 17. 09. 2019\nDobrý den, Váš pejsek má pravděpodobně diagnostikovánu imunitně zprostředkovanou hemolytickou anemii. Při tomto onemocnění je důležité nejprve vyloučit jiné možné příčiny destrukce červených krvinek. Bylo Vašemu pejskovi provedeno RTG vyšetření hrudníku, ultrazvuk břicha, vyšetření moči a hlavně vyšetření krevního nátěru (event. vyšetření kostní dřeně)? Pokud ano a všechny ostatní příčiny byly vyloučeny, bohužel i tak onemocnění nemusí mít vždy dobrou prognózu. Někdy je nutná kombinace léků a i tak někteří pejsci hůže reagují. Na našem pracovišti doporučujeme, pokud je to jen možné, zahájit terapii na hospitalizaci s nitrožilním podáváním léků, dokud pacient nezačne respondovat. V případě zájmu o vyšetření nás neváhejte kontaktovat na tel. 545234035. S pozdravem\nDobrý deň, prosím o radu - mám 10 ročnú fenku, už 2 roky picháme denne 2 x 5 UI Caninzulínu. A nech robíme, čo robíme, okrajové hodnoty pred pichaním sa často pohybujú v hodnotách nad 20. Inak sa takmer celý deň držia okolo 10- 15. V čase špičky účinku inzulínu aj okolo 4-5. Krmíme zároveň s pichaním, presne naváženým množstvom hnedej ryže, kuracieho a zeleniny. Ďakujem.\nMartina Ješová 12. 09. 2019\nDobrý den, rýže je potravina s vysokým glykemickým indexem a proto doporučujeme komerční dietu po konzultaci s Vaším veterinářem. Fenka by měla být také kastrovaná. Pokud toto opatření nepomůže rádi se na Vaší fenku podíváme, stačí se jen objednat na recepci kliniky k MVDr. Hanzlíčkovi. S pozdravem\nMVDr. Jana Křivánková 25. 09. 2019\nDobrý den, mám fenečku čivavy a chtěla bych ji nechat vykastrovat. Pokud se jí odstraní pouze vaječníky, nehrozí u tohoto plemene nádory v děloze? Je pro ni lepší i do budoucna odstranění pouze vaječníků nebo i dělohy? Předem děkuji za odpověď.\nMarkéta Valachová 09. 09. 2019\nDobrý den, na našem pracovišti u zdravých fenek, u kterých během kastrace nezaznamenáme žádnou patologii (například, cysty, náplň apod.) na děloze, provádíme pouze odstranění vaječníků (takzvanou ovariektomii). Vzhledem k tomu, že nádory na děloze jsou u fen vzácností (na rozdíl od žen), není nutné při preventivní kastraci dělohu odstraňovat a pacientka má alespoň o něco menší ranku. S pozdravem\nDobrý den, chtěla bych Vas poprosit o radu. Cca 2 týdny zpět bylo na jedné klinice dle CT vyšetření diagnostikovano naší fence onemocnění - dandywolker syndrom. Fenka má 2 roky, do teď žila v podstatě bez omezení, na první pohled úplně zdravý pejsek. Nedávno se začala motat, krčit očičko a stáčet hlavičku k jedné straně,tak jsme nechali udělat toto vyšetření. Závěr tedy dandywolker syndrom, cysta v zadní jámě 2,3 cm a dále dilatace mozkových komor. Je nám doporučeno chirurgické ošetření tedy operace, s případným zavedením shuntu. Bylo nám řečeno, že se to dá zkusit řešit chirurgicky nějak zpruchodnit a popřípadě že by to nešlo, zavedl by se shunt. A ještě, že se otevře cysta do odtokovych prostor. Prosím Vás, snažíme se získat co nejvíc informací o této nemoci, ale bohužel skoro nikde nic nemůžeme najít. V případě, že operaci podstoupime, je možnost, že pak pejsek bude fungovat normálně v podstatě bez většího omezení (kromě hlídání kvůli pádu, bouchnutí do hlavičky, atd) a že se dožije třeba klidně vyššího věku, třeba i 10 let? Já vím, že je to u každého jinak a nemusí přežít třeba ani operaci že se to může stát, ale v případě že by se vše povedlo (a do ted jakoby ji nic nebylo-nemá záchvaty, není slepá, atd), je tu šance? Jsme z toho hrozně zaskoceni, fenecka je malého plemene (maltezacek) a je jinak v dobré formě. Maximálně se docitam, že pejsci na toto onemocnění umírají a že se to většinou léčit nedá, tak zkoušíme co se dá. A chtěli bychom znát názor více lékařů. Pokud by ji to mělo pomoct, operaci samozřejmě podstoupime. Mockrát děkujeme za odpověď,jsme zoufalí.\nTereza Hubená 26. 08. 2019\nDobrý den paní Hubená, dandy walker syndrome je relativně vzácné onemocnění, které je kongenitální a zahrnuje jednu až několik malformací, nejčastější je hypoplazie vermis mozečku a okolních struktur. Toto onemocnění se nejčastěji projevuje v době růstu pacienta, okolo 3. měsíce věku, ve většině případů je dále neprogresivní (nezhoršující se) a obecně není léčitelné. U lidí, stejně jako u pejsků se dá samozřejmě uvažovat o zavedení shuntu, které má jako každá operace svoje úskalí (velikost pacienta, možné infekce, ucpání shuntu,.....). Někdy je také potřeba udělat i MRI vyšetření, které je více specifické na měkké tkáně mozku a mohou odhalit i jinou příčinu potíží vaší fenečky, kdy zvětšení komorového systému, může být "jen" náhodný nález. Bohužel více Vám nemohu zodpovědět, neznám ani vašeho pejska, ani obrázky z CT. V případě zájmu o konzultaci, se můžete objednat přes recepci kliniky (vezměte s sebou prosím nejen CT - obr. z vyšetření, ale také vaší fenečku). S pozdravem\nMVDr. Tereza Paušová 07. 09. 2019\nTelazioza a MDR\nDobrý deň, obraciam sa na Vás s prozbou, dnes nám v očkách našli na vet.klinike v Bratislave očnú teláziózu, jedná sa o nechutného červíka parazitujúceho v oku. Mám jedinca plemena šeltie ktorý je gentický MDR 1 prenášač. (+-) Na klinike nám nevedia pomocť s liečbou nakoľko veterinárka nám vravela že všetky prípravky sú vraj pre MDR rizikové . Preto sa obraciam ešte na Vás s dotazom a radou či neexistuje predsa len nejaky prípravok na liečbu tejto diagnózy bez rizika pre MDR jedinca, aby som prípadne vedela ešte toto o týždeň na kontrole poradiť s veterinárkou. Obraciam sa na Vás ako na expertov vo vet. starostlivosti na radu mojich blízkych a iných chovatelov tohto plemena. Ďakujem Vám za odpoveď predom. S pozdravom Linda Kokoruďová\nLinda Kokoruďová 16. 08. 2019\nDobrý den, bohužel s terapií tohoto parazita na našem pracovišti zkušenosti nemáme. Literatura bohužel doporučuje primárně antiparazitika, která nejsou vhodná pro MDR 1 pozitivní jedince. Co se ovšem doporučuje v rámci diagnostiky, je zaslat jedince vyjmuté z oka na vyšetření do specializovaného ústavu (např. Univerzita v Liverpoolu) na identifikaci, zda se opravdu jedná o Thelazie a jaké. Mezitím můžete zkusit alespoň manuálně odstraňovat jedince z oka a výplach oka fyziologickým roztokem. I tato terapie může mít dle literatury větší či menší efekt. S pozdravem\nMVDr. Jana Křivánková 19. 08. 2019\nDobrý den, prosím o radu. Amstaff necelých 15 let, již po třetí se vrátila infekce močáku, poprvé dostal Amoksiklav 625mg na 10 dnů plus Uroprotect, po dobrani atb za tři dny zase infekce, dostal zase Amoksiklav 625mg na týden plus Urovaxom na 3 měsíce, test moči prokázal Ecoli, leukocyty a krev, citlivost na atb je. Teď atb dobral a za tři dny zase to samé, bakterie.. dostal Amoksiklav 1g na 10 dnů. Stejný problém prodělal před 2 lety a Urovaxom zabral. Nechala jsem dělat krev a SDMA test (1,23), ledviny údajně odcházejí a dělat s tím prý nic nejde..přitom příznaky žádné nema. Jen sám nemočí- vytlačujeme manuálně ale to je neuropatií, dále svědění těla, ale to je prý sníženou imunitou a horšími játry (játra měl dlouho v hodnotách 3, nyní 1,15 takže zlepšení je..). Kreatinin v krvi dlouhodobě zvýšený v hodnotách 124-138, nyní 134, ale ostatní hodnoty jsou v normě (jen lehce nižší vápník 2,17, albumin 22,3). Je možné něco ještě udelat? Doporučení na nějaký test, doplněk..vet me odkázal na vaši kliniku, jen to máme hodně daleko a nechci psa stresovat vzhledem k věku...a jen tak čekat na zhoršení nechceme. Děkuji moc.\nIveta Slováková 13. 08. 2019\nDobrý den paní Slováková, moje první otázka by byla- máte fenku nebo pejska? Některá antibioika jsou totiž pro psi vhodnější než pro fenky. Toto je ovšem vždy potřeba hodnotit současně s výsledky kultivace moči. V případě onemocnění ledvin je krom vyšetření krve a moče vhodné provést i sonografické vyšetření ledvin a hodnotit výsledky komplexně i se stavem pacienta. Pro toto bych Vám doporučila objednat se na vyšetření na interní oddělení naší kliniky. S pozdravem\nMVDr. Jana Křivánková 13. 08. 2019\nDobrý deň, chcel by som sa vás spýtať na vaše skúsenosti s liečbou a priebehom chronickej bronchitíidy u psa. Máme 3 a pol ročnú fenku (10 kg, križenec), ktorej bola diagnostikovaná táto choroba, užíva prednison už asi rok, ktorý jej pomáha, no po vysadení sa kašeľ vráti cca do 1 mesiaca. Existuje okrem tejto liečby aj nejaká iná varianta? Môže užívať prednison celoživotne? Ak áno, je správne liek na nejaký čas vysadiť a začať užívať až keď opäť nastanú komplikácie, alebo je lepšie ho užívať pravidelne bez vysadenia? Prípadne aké sú vaše skúsenosti s liečbou? Môže táto choroba psa ohroziť na živote? Ďakujem za vašu odpoveď Lukáš\nLukáš Maxim 11. 08. 2019\nDobrý den, na našem pracovišti u podezdření tuto chorobu většinou nejprve vyloučíme infekční příčinu a poté případně preferujeme inhalační kortikosteroidy. Je třeba ovšem zvážit, zda tato léčba u konkrétního pacienta bude fungovat. Celkově se kortikosteroidy dají užívat dlouhodobě, ale obecně se doporučuje snížit dávku na co nejnižší účinou. Jinak toto onemocnění řešíme na našem pracovišti často, MVDr. Hanzlíček s ním má bohaté zkušenosti. Pokud byste měla zájem o vyšetření/konzultaci, objednejte se prosím na recepci kliniky. S pozdravem\nPrevious Label 1 2 3 4 5 6 7 8 9 Page Gap 63 64 Next Label


Zubní pasta Healthy Mouth s olejem z čajovníku a skořicí. Při pravidelném používání efektivně brání tvorbě plaku a zubního kazu. Bez fluoridů, umělých... celý popis\nZubní pasta Healthy Mouth s olejem z čajovníku a skořicí. Při pravidelném používání efektivně brání tvorbě plaku a zubního kazu. Bez fluoridů, umělých sladidel či ochucovadel. Účinná kombinace extraktů z grepu, perily a stévie zajistí svěží dech na celý den.


Měnič napětí - TorriaCars\nMobilní síťové zdroje na cesty. V osobním, nákladním nebo obytném automobilu či přívěsu nebo ve člunu potřebujeme často použít síťově napájené spotřebiče, což však není možné při stejnosměrném palubním napětí 12 nebo 24V. Řešením jsou měniče napětí. Vyrábějí ze stejnosměrného napětí palubní sítě střídavé napětí 230V, což Vám umožní využívat tyto přístroje i daleko od civilizace.\nZnačky: Zobrazit všechny COMPASS\nCestovní zdroj NOTEBOOK 12V univerzální COMPASS


Kapitán Smrt - Dominik Dán | Databáze knih\nPři rekonstrukci starého hřbitova objevili dělníci v jedné z rakví lebku, do níž byl vražen velký hřeb. Bylo jasné, že nebožtík zemřel násilnou smrtí. Na místo hrůzného nálezu byli přivolání detektivové z oddělení vražd – začínající Richard Krauz a zkušený Eduard Burger. Kolotoč vyšetřování se roztočil. Detektivové záhy zjišťují, že nebožtíkem je bývalý kostelník z kostela svaté Barbory. Vyšetřování však provází absolutní nezájem všech – vyšších míst i církve samé. Proč? Krauz s Burgerem přesto pokračují v pátrání a nechtíce se dostávají na stopu záhady, jejíž krvavé nitky míří do dávné minulosti…...celý text\nKniha Kapitán Smrt\nKrimi přesně podle mého gusta, stejně jako většina dánovek. Brouzdání v minulém režimu tady bylo napínavé, nápadité a tajemné, nenudilo a jak ke krimi patří, brutalita tak akorát na úrovni uvěřitelnosti. Jedna z těch lepších. Doporučuji.\n14 13. dubna\nMna to bavilo, pretoze ma zaujima historia, prvykrat vstupuje na scenu Krauzov partak Chose. Uz mi nevadila ani cestina, asi som si uz zvykol, ale aj tak u Dana mi najviac sedi slovencina...\nNechci být za kritika ale ten film byl lepší, na mě těch templářů bylo už moc, to víc pobavil Oldřich Kaiser.\nPěkný příběh, tento asi nebude z šuplíku detektiva oddělení vražd, ale třeba i může být. Minimálně v tom, že staré struktury jsou tu pořád a hrají si svoje hry.\nObjevila jsem slovo, které neznám.\n1. (na koho, na čo i bezpredm.) ukradomky, bokom al. škaredo, zamračene pozrieť\n2. (komu i bezpredm.) nevrlo odvravieť, odvrknúť\nLíbí se mi, že se v autorových detektivkách objevuje také nedávná historie, narážky na politiky, kauzy a doufám, že se něco dozvím i o dění na Slovensku po našem rozdělení.\n51 10. března\nDalší výborný příběh od DD. Tentokrát se řeší vražda kostelníka (náhodně objevena) po 7 letech, která souvisí s praktikami STB. Kraus se do případu opravdu vloží a zjišťuje, že kořeny sahají hodně hluboko do minulosti. Velmi zajímavý díl, kde nechybí akce, tajemství ale i humor.\n9 07. března\nPěkná detektivka, zkusím další.\nMusím přiznat , že po přečtení komentářů , jsem se trochu obávala, zda mě tento díl zaujme stejně jako ostatní "dánovky". Pravdou je, že to bylo zase trochu jiné , ale to je právě to, co mě na autorových knihách baví. Píše prostě bez předem známé osnovy.\nMůj poslední letošní DD. Naprosto souhlasím s tím, že politika je sviňsto, začínající a končící u peněz. Naopak nesouhlasím s tím, že druhá polovina je slabá, špatná... Velice dobře jsem se opět bavil, a to prakticky u všech jeho knih. Už se těším, až se v příštím roce opět setkáme. Snad ještě dodatek. Většina nás kluků velice rádi zkoumáme makroekonomické ukazatele:):):).\nKniha Kapitán Smrt je v


Tentokrát to vyjde! [79 Kč]\nKnihkupectví / Beletrie pro dospělé / Světová literatura / Světová současná literatura / Tentokrát to vyjde!\nTentokrát to vyjde! (Legardinier Gilles):\nLegardinier Gilles, Domino, 448 stran, jazyk - CZ, 2015\nMůžete uložit Tentokrát to vyjde! do schránky.\nMůžete vytisknout stránku s Tentokrát to vyjde!.\nMůžete ponechat své hodnocení Tentokrát to vyjde! (hodnotilo 0 lidí).\nVaše recenze na Tentokrát to vyjde! bude zajímavá pro další návštěvníky (recenze 0).\nS Tentokrát to vyjde! doporučujeme zakoupit nejpopulárnější z kategorie Světová současná literatura


Tento rok se pro vás ponese ve znamení dobrodružství a experimentù – nebo alespoò ve znamení touhy po jejich uskuteènìní. Máte-li fungující vztah, mìli byste si ho chránit. Nemáte-li jej, pak se dobrodružnosti nebraòte, avšak dávejte si pozor na svùj takt, snažte se nechovat arogantnì a nepøehlížet své pøátele. Pokud jim nedùvìøujete, zøejmì se jedná o zbyteènou paranoiu z vaší strany. Aèkoliv kamarády nemusíte rovnou seznamovat s detaily o chodu vašeho soukromého života, nepodezøívejte je. Rozhodnì s Vámi nemají žádné køivé úmysly a dùvìøují Vám. Pokud se vzdáte svých milostných dobrodružství, budete od srpna zažívat klidný, vztahovì ustálený a témìø idylický zbytek roku – pokud ovšem nebudete pøíliš pracovnì vytížení.


INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník | Specialista pro fotografování | Fotospecialista.cz\nPopis výrobku: INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník\nE-shop FotoSkoda.cz nabízí toto zboží INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník za výhodnou cenu 790 Kč. Můžete tak snadno objednat zboží ihned přímo v e-shopu online. Produkt je na skladě a je v nachází se zařazen sekci Odrazné desky.\nNa webu si můžete pročíst recenze INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník či zkušenosti buď s produktem či e-shopem, specifikace o informace prodejci FotoSkoda.cz. K dispozici jsou i tipy kde koupit INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník. Více detailů o produktu a specifikace jsou k dispozici níže.\nHodnocení INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník je dobré.\nRecenze INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník a k e-shopu FotoSkoda.cz\nZkušenosti s INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník jsou výborné a na eshopu FotoSkoda.cz nakupují věci na outdoor i kamarádi.\nOdrazná deska Teronic 5-in-1 je univerzální odrazná deska o průměru 110 cm. Na skládací pružinu s difuzní bílou látkou pro změkčení světla m…\nVýrobce: Terronic Tip: Zákaznícká podpora\nOdrazná deska o průměru 30 cm sluneční světlo/měkká stříbrná. Desku je možné složit a je včetně transportního pouzdra. Ve složeném stavu má…\nV našem katalogu produktů nabízíme k produktu INTERFIT 262 Silver Umbrella 91cm - stříbrný deštník informační data - popis, cena dostupnost a tyto data nemusí být stále aktualizovaný k dnešnímu dni. Pokud chcete hodnoty ověřit, proklikněte se prosím i do internetového obchodu ( sekce Odrazné desky ), kde jsou veškeré další a přesné podrobnosit o tomto výrobku. Taktéž, pokud budete chtít i manuál od výrobce Interfit, s tímto vám pomůže přímo e-shop.