Ukázka příspěvku | Výdělek na internetu – ByznysNet.eu\nPoslední úprava: 10.4.2015\nVydělávejte více jak 100$ měsíčně!\nBez dalších skrytých poplatků!\nNemusíte nikoho registrovat!\nPodnikání, které je založeno ve Francii, ne v zemích daňového ráje př. na Panamě, na Seychely, či na Maltě. Majitelem projektu goMLM je pan Claude Mitchell. V lednu jsou slíbeny minimální zisky více jak 100$ měsíčně, za plnění jednoduchých úkolů a bez referálů, ale s nimi mnohem více!\nVydělávat bude každý člověk (i samotář), který bude dělat denní úkoly – ty budou jednoduché, ale i komplexnější – tedy složitější.\nMomentálně projekt běží ve fázi PRE-LAUNCH, oficiální start 1. ledna 2015, bude představena nová stránka a také zpřístupněny úkoly.\nBudete dostávat provize z aktivity Vašich přímých registrovaných. A také budete dostávat provize až do 5 levelu !!!\nBudete odměňování na základě binárního systému (forma levé a pravé nohy). Jednu nohu Vám bude plnit sponzor!\nTi z Vás, kteří v měsíci: prosinec 2014 zaregistrují 100 lidí – získáte bonus 100 $ na účet !!!\nVýplata od 100$… nicméně ještě není jisté, jaký platební procesor bude firma používat.\nZarezervujte si své místo právě teď a zdarma: ZDE - zvolte pozici vpravo\nDomů > Nezařazené > Ukázka příspěvku


Na to, zda bojovat jen s podporou Sovětského svazu, byly již v roce 1938 velmi rozdílné názory. Ministr zahraničí Krofta údajně prohlásil, že v případě pomoci samotného bolševického Ruska by se proti nám postavil celý západní svět. Neměli jsme sice se SSSR společné hranice, Sověti však mohli reálně držet v šachu Polsko, jehož oslabení bylo tak jako tak sovětským cílem. Že SSSR nešlo o záchranu Československa, ale sledoval vlastní geopolitické cíle, je jasné. Dělaly a dělají to i dnes všechny velmoci. Do jaké míry byli ochotni spojenci z Malé dohody, tedy RuŹmunsko s Jugoslávií, odstrašit Maďarsko, je otázkou. Obě země se velmi obávaly zavlečení do války s Německem. Těžko také odhadnout, jaké důsledky by měla válka se značným množstvím padlých, které by Wehrmacht za přímého útoku na ČSR nepochybně měl, na nálady obyvatel v samotném Německu.\nDůvody pro to, že jsme se na podzim třicátého osmého měli bránit, nejsou jen morální, ty v reálné politice nehrají příliš velkou roli. Československo bylo obětí v každém případě. Přijetím požadavků Mnichovské dohody se obětovalo za mír, který nevydržel ani rok. České země byly díky kapitulaci uchráněny množství lidských obětí i obrovských materiálních ztrát, ale už třeba na Slovensku je situace složitější, protože bylo významně postiženo osvobozovacími boji v závěru druhé světové války. Češi do války nemuseli, což byla nejspíš jediná zřejmá výhoda existence Protektorátu Böhmen und Mähren. O to více lidí však muselo zahynout v dalších Německem napadených zemích. Množství zbraní, které německá armáda získala po 15. březnu 1939, sice Jan Tesař bagatelizuje, nelze však popřít, že byly obsazeny nepoškozené čs. zbrojovky. A to jak na území Protektorátu, tak na západním Slovensku. Slovensko bylo totiž jen formálně nezávislým státem a od slovensko-moravského pomezí až k Váhu sahala tzv. ochranná zóna, přímo kontrolovaná německou armádou. V případě, že by se Československo bránilo, by se patrně podařilo během ústupu opouštěné zbrojovky zničit. I když by pravděpodobně obrana Čech a Moravy trvala jen několik málo dnů a pak by se armáda musela stáhnout do slovenských hor, přece jen by byl postup německých tankových armád obtížnější než později v Polsku. Agresi se bez západní pomoci bránily země s výrazně hůře vyzbrojenou armádou (Polsko, Jugoslávie) než ta československá, i když na druhé straně oba jmenované státy disponovaly výrazně většími lidskými rezerŹvami. Obranyschopnost Československa nejvíc snižovalo slabé letectvo a zcela nedostatečná protivzdušná obrana.\nDalším příkladem odvahy a odhodlání bránit vlast jsou události v Moravské Chrastové na Svitavsku koncem října 1938 (ani ne měsíc po odstoupení pohraničí). Pomnichovská hranice (demarkační čára) oddělila od sebe dvě hospodářsky úzce svázané obce – Brněnec s textilní továrnou připadl do Sudet, Moravská Chrastová zůstala prozatím součástí okleštěné Česko-Slovenské republiky (ano, již s pomlčkou, která se nám znovu vrátila s tzv. pomlčkovou válkou v devadesátých letech). Mnozí chrastovští Němci pracovali na tom, aby se i Moravská Chrastová stala součástí Říše, což se skutečně ještě v listopadu 1938 při hraničních úpravách stalo. Místní Češi se naopak bezúspěšně snažili o navrácení Brněnce se smíšeným německo-českým obyvatelstvem zpět k republice. Jestliže Čechům nezbývalo než psát petice bezmocné pražské vládě, Němci se rozhodli nečekat. Za pomoci svých kumpánů ze Sudet a dokonce s podporou německé uniformované policie Moravskou Chrastovou obsadili. Zajali přitom několik čs. vojáků a financů, sloužících zde při ostraze demarkační čáry (a ubytovaných např. v hostinci Lidový dům). Velitel 13. pěšího pluku (velitelství mělo sídlo v Boskovicích, kam se přesunulo ze zabraného Šumperka) plukovník Karel Čejka projevil velkou odvahu, když nařídil svým vojákům vytlačit německé ordnery z Chrastové a okolí. A hlavně se příliš nevyptával svých nadřízených v Brně a v Praze, kteří by mu podobnou akci z obavy před reakcí německých vládních míst zcela určitě zakázali. Řídil se prostě heslem, že kdo se moc ptá, moc se dozví, a jednal. Československá armáda měla při zásahu čtyři mrtvé (dva na místě, dva vojáci zemřeli po převozu do nemocnice), jejichž jména jsou dodnes vyvedena zlatým písmem na památníku v Moravské Chrastové. Ordneři totiž používali mezinárodními konvencemi zakázané tříštivé střelivo dum-dum, které při zásahu způsobovalo postiženým těžká zraŹnění. Z uvedeného je zřejmé, že odstoupením našeho pohraničí, dojednaným v Mnichově, nešlo Hitlerově Říši o vyřešení problémů postavení německé menšiny v Československu, ale o likvidaci Československé republiky jako takové.


5. kolo - Těšany :: SK Babice nad Svitavou\nNovinky > 5. kolo - Těšany\nVe čtvrtém zápase sezóny jsme zavítali na hřiště Těšan s jasným cílem - odvést si body, ideálně rovnou tři. Věděli jsme ale, že nepůjde o jednoduchý úkol, protože soupeř nutně potřeboval bodovat. K utkání jsme nastoupili v následující sestavě:\nBrzobohatý - Ševčík (79' Burianek O), Kratochvíl, Starý, Ondrášek - Konečný (46' Burianek T.), Kropáček, Novohradský, Rous (69' Polášek), - Sehnal, Procházka (46' Macháček)\nPrvní poločas se hrála vyrovnaná partie, na naší hře bylo znát, že nejsme zvyklí na obrovské rozměry hřiště, přesto jsme si vytvořili pár slušných příležitostí. Po přibližně 15 minutách zahrozil po rohu Kropáček, jeho volej přímo ze vzduchu však přibližně o metr minula tyč soupeřovi svatyně. Velmi povedenou hlavičku poté předvedl Sehnal, ani ona se však mezi tři tyče nevešla. Soupeř zpočátku nemohl vyzrát na vynikajícího gólmana Brzobohatého, ve 35. minutě však po našem nepovedeném odkopu a nedůrazu při bránění otevřel gólový účet zápasu. Těšanské vedení naštěstí netrvalo dlouho zásluhou Novohradského, který v 38. minutě předvedl pravou buldočí zarputilost, když vyvinul tlak na soupeře a po jeho ztrátě mazácky proměnil samostatný únik. Do kabin se šlo za stavu 1:1.\nVe druhém poločase se nám lépe dařilo vyzrát na obranu soupeře, což přineslo ovoce v 57. minutě, kdy pěkná týmová akce vyústila v přihrávku Sehnala na Ševčíka, který si opět v zakončení počínal jako rozený ostrostřelec a krásnou střelou k tyči převážil misky vah na naši stranu. Skvělou šanci pak neproměnil mladý talent babické kopané T. Burianek, který se po kolmici od Kropáčka ocitl v samostatném úniku, bohužel však mířil mimo. Definitivní hřebíček do těšanské rakve jsme zatloukli v 75. minutě po nevídané individuální akci Ondráška, který bleskově přesprintoval půlku hřiště a poslal střílenou přihrávku před bránu, kde se díky zákroku domácího gólmana míč dostal přímo před Sehnala, který už moc práce neměl a pohodlně dorazil. Do konce zápasu se už nic významného nestalo a my mohli oslavovat důležité vítězství.\nZe zápasu v Těšanech si zaslouženě odvážíme důležité 3 body a zdravě posílené sebevědomí. Doufáme, že příští kolo se nám konečně podaří bodovat i doma před našimi věrnými příznivci. V cestě nám bude stát tvrdý a nesmlouvavý soupeř z Přísnotic, což slibuje strhující podívanou plnou akce a emocí.


The Elder Scrolls V: Skyrim - Česká fansite - Diskuzní fórum: pozemek, stavba domu\npozemek, stavba domu\nPřidané 18.09.2013 02:50\ndočetl jsem se, že si mohu koupit pozemek a postavit dům . není to ale součást datadisku který zatím není ani v češtině ? mám zatím dva DLC a to dragonborn a DAWNGUARD . díky za odpovědi\nPřidané 18.09.2013 03:16\nAno, je to součást DLC Hearthfire. Ovšem existuje několik módů, které stavbu domu také umožňují. Ovšem nemáš-li PC verzi, ale XBOX či PS3, pak tě musím zklamat - jak jistě víš, pro tyto platformy žádné módy neexistují.\nMimochodem, tahle otázka je tu již několikrát zodpovězena. Pro tentokrát to nechám být, ale příště lépe hledej, než založíš nové téma, nebo ti příspěvek smažu. Téma zamykám a přesouvám do archivu. V případě dotazů mne kontaktuj pomocí PM.\nUpravil/a nagasadowcz dne 18.09.2013 03:18


Prodej bytu Moskevská Praha Vršovice 1+1 bez RK | Bezrealitky\nProdej bytu v OV, 1+1, 57 m2, Praha 10 - Vršovice, Moskevská, zvýšené přízemí. V bytě byla právě dokončena rekonstrukce. Na podlahách parkety, plovoucí podlaha a keramická dlažba, vytápění a ohřev vody kotlem, prostorná koupelna s vanou, umyvadlem a WC dohromady, v bytě je komora, nové rozvody elektřiny, kanalizace a elektřiny. Orientace oken směrem na Čechovo náměstí. Budova průběžně udržovaná s opravenou fasádou, opravená střecha. Obytná plocha bytu 51,5 m2 + 5 m2 sklep. Nemovitost je umístěna v atraktivní lokalitě s výbornou dopravní dostupností - zastávka tramvají a autobusů u domu, jízda do centra trvá pouhých 9 minut. Tramvaje navazují na stanice metra „Nám. Míru“ nebo „Jiřího z Poděbrad“. Vršovice jsou velmi vyhledávanou lokalitou v širším centru, s výbornou občanskou vybaveností po revitalizace okolí - pěší zóna, parková úprava, oprava tramvajových tratí. V okolí dostatek zeleně, parků a odpočinkových zón. Byt lze financovat hypotékou.


Káti blog: srpna 2008\nPár nepodstatných drobností z mého "všedního" života:o)\nDneska a nejspíš ani v nejbližší době vám nebudu popisovat své jednotlivé školní dny. Vzhledem k tomu, že máme dennodenně stejný rozvrh, mohly by se moje články stát stereotypními a o to nestojím ani v nejmenším. Tak teď vám všem věrným čtenářům napíšu jen ve zkratce to, co je tu nového, zajímavého, nebo co vám prostě jen chci říct. Takže:\n1.) Naučila jsem se otvírat svou skříňku. Je to jednoduchý, ale kdybych neodchytila takovýho zavalitýho skříňkovýho chlápka aby mi to vysvětlil, asi bych na to nepřišla. Je to totiž takhle: na první číslo se musí dojet pozpátku. Na druhý normálním směrem, ale zase se to musí přejet dvakrát. To třetí je stejně jako první. Pozadu. No tak to jsem byla ráda, protože nám rozdal knihy i učitel na U.S. History a vážně nevim,jak bych to tahala. Pro představu, jedna je asitak dvakrát velká a těžká jako naše "biologie pro gymnázia". A to není všechno, vzhledem k tomu, že jsem včera v pozdních večerních hodinách navštívila papírnictví, tahám i velký desky, 4 nebo 5 složek (ty se mi mimochodem moc líběj a v česku je ani trochu nepoužíváme) a blok na všechny předměty (to si snad několik nakoupim než pojedu zpátky do česka, to je výborný, to je jeden velikej tlustej kroužkovej blok, rozdělenej na 5 menších bloků. Fascinující. Víte že trochu ulítávám na kancelářskejch potřebách, pardon). To je teda první novinka, ze který jsem měla radost. Jupí.\n2.) V pondělí máme prázdniny. Po 3 dnech školy... ale proč ne. Přádná, inspiruj se :o) :o) Teda nejsou to tak úplně prázdniny, říkaj tomu tady prodlouženej víkend a nejde se ani do práce a nic. Pojedu s Tobim, Jongem, Peg a ještě jednou neznámou osobou do Kennywoodu. It's going to be fun, prej. Ale myslim že jo, zábavní park co je tak velkej, že je vidět na několik kiláků daleko... to by mohlo bejt i lepčí než škola :o)\n3.) Ve škole se nesmí jíst. Nesmí se jíst ve třídách ani na chodbách. Jediná možnost je místní jídelna, ale pětiminutový přestávky sotva stačej na to, aby se každej dopravil do třídy v tý veliký škole. Obvykle není možný stihnout ani záchod, natož dojít si pro něco do skříňky, není-li to po cestě. Takže prostě musim čekat 6 hodin než se můžu najíst. Nejdřív mi kručelo v bříšku, čímž jsem nepatrně narušovala výuku, ale už je to fajn. Teda ta školní jídelna... vždycky v nejbližších učebnách to voní po u.h.o. (kdo neznáte: univerzální hnědá omáčka... ale to znáte asi všichni), knedlíkách apod. a pak tam přijdete a denně stejný menu: hranolky, pizza, hamburger, brambůrky. A k tomu různý omáčky. Teda hranolky dostanou všichni a zbytek si můžete vybrat. Jo a ještě pití: ledovej čaj nebo mlíko. Hm. Obvykle to stojí okolo 3 až 4 dolarů, víc ne. Je to dražší než naše školní humáče, ale levnější než jídlo v restauraci. Myslim. Nestěžuju si. bvykle mám už takovej hlad že ani nemůžu:o)\n4.) Milí zlatí, všici mě stále a stále žádáte, abych vám vyfotila dům, školu apod. Na to vám řeknu tohle: Školu vám vyfotit nemůžu. Prostě ne. Do školy se nesmí nosit: mobily, zbraně, iPody, kamery, foťáky. Školní řád jsme už brali tolikrát, že ty pasáže, kterejm jsem rozuměla, umim zpaměti. Kdybych vám chtěla vyfotit školu, musela bych si ten foťák nechat hned ráno sebrat, tak byste z toho asi nic neměli. A to nejspíš ani v případě, že by mi ho nesebrali. Škola je totiž velká. Ráno nám school bus zastaví přímo přede dveřma a přesně tam nás taky nabere, takže asi není moc příležitostí udělat kvalitní fotky. A přes opatlaný okna školního autobusu to asi není nejlepší nápad, nemyslíte? Ale jde to najít na internetu, škola se jmenuje Woodlend Hills High School. Nebo taky Woodie High, jak jí říkají mnozí zůčastnění. Můj americkej dům vám ale vyfotit můžu. Pracuju na tom. Ale lidi, sakra, víte jak dlouho je deset měsíců? Bojíte se, že to nestihnu? Já teda ne. Nebojte, až fotečky budou, dám vám vědět.\n5.) Matičko. Šla jsem - opět - pro ten papír. Tam mi řekli, že mi znova vytisknou ten papír s rozvrhem. Ale prej mi na něj něco daj, podle toho, jak mávali rukama, můžeme doufat, že to bude razítko. Jo a prej to bude trvat do úterý :o) tak čekej, trpělivost.\n6.) Zejtra jedu na 2 dny na Lake Erie. Se skautkama. Bude to prej fun. Tak jim věřim. Prej je tááák veliký, že jsou tam vlny. Crazy, ale good. Tak jdu balit, milí zlatí. Jedeme totiž na 2 DNY!!! Myslíte že by američani opustili dům na 2 dny bez toho, aby měli 2 dodávky plný věcí?? ne.\nTak snad jsem na nic nezapoměla. Teda ještě dneska jsme koukali na těláku na film o šikaně. Nudný, ohraný téma. Filmů o šikaně jsem viděla spoustu. A tenhle nebyl ani trochu sadistickej, jako některý z nich. Třeba Deset. Ale o tom až jindy, přátelé. Papáá, mám vás moc ráda a, jak jsem psala i minule, možná vás i miluju :o) některý určitě :o) Tak se mějte famfárově a přeju pěknej víkend :o)\njo a PS: možná jste si všimli, s vynaložením jistého úsilí jsem přidala počítadlo návštěv :o) Tak se neulejvejte, poznám to :o) :o)\nNapsala Káťa v 8/29/2008 09:32:00 odp. 6 komentářů:\nNapsala Káťa v 8/28/2008 09:20:00 odp. 3 komentáře:\nMůj první školní den. Víc komentovat nebudu, přečtěte si sami.\nTak dneska mi začala škola. Všechno je tam převrácený vzhůru nohama, nesměj psát propiskama ani perem, jen tužkama. Nepřezouvaj se, ale nesměj nosit batohy, aby jima nešpinili podlahu ve třídě. Co se bot týče, holky můžou mít klidně metrový podpatky, ale nesměj nosit žabky. To by bylo jen tak ve zkratce. A teď podrobněji (pro ty, co si to chtějí v budoucnu taky zkusit, pro ty, co mi drželi palce a pro ty, co je to jen tak prostě zajímá): Ráno mi school bus jezdí v 6:35. Teda měl by. Na zastávku jsme s Alicí přišly v 6:38, nikdo tam nebyl. Alice byla v klídku, tak jsem byla taky. Nevim v kolik nakonec ten autobus přijel, ale 6:35 to určitě nebylo. Pár minut jsme tam totiž stály a pak se tam teprve začali trousit nějaký lidi, některý jeli s náma, některý jeli jinejma school busama. Nakonec nás jelo z Regent Square asi 6. Já a samý kluci, mezi nima taky Tobi a Joan, mý tak trochu kámoši, taky exchange studenti. Tak jsem odvážně vlezla do busu a jelo se. Ve škole jsme byli za chvilku, není to daleko. Vešli jsme do velikejch dveří, kde byly asi 3 fronty, mě, Tobiho a ani Joana nekontrolovali, ale mnozí další museli procházet těma rámama jako na letišti, ošahávali je různejma pípátkama a tak. Pak jsem šla do tý office, jak se tam dávaj ty rozvrhy (lépe to česky pojmenovat neumim a anglicky nevim jak se to píše). Tam mi ho dali a já jsem šla zvesela hledat učebnu, ve který jsem měla první hodinu, mimochodem výtvarku. Naštěstí to nebylo tak složitý. Našla jsem to celkem rychle a zasedla jsem do lavice vedle malý holky co byla alespoň o ročník níž. Postupně se třída zaplnila a začala hodina. Teda nejdřív si museli všichni stoupnout, otočili se k rozhlasu a tam říkali nějakej divnej text, co jsem opravdu ani trochu nepochopila. Myslim že to bylo něco mezi hymnou a otčenášem. No nic, třeba na to časem přídu... Tak celou výtvarku jsme strávili tim, že jsme si děělali desky... teda necelou, půlka byla o tom, že máme přinýst zítra nějakej papír vyplněnej... to jsme pochopila, ale na ten papír jsem eště ani nekoukla. Teda myslim, že tam maj hodiny snad ještě kratší než my, když jsme měli 9 hodin do čtvrt na 3... zejtra to schválně změřim. Pak jsem měla mít angličtinu jako druhej jazyk. To jsem samozřejmě nemohla najít, už zvonilo když se třída přede mnou zázrakem objevila :o) Vešla jsem do úplně miniaturní učebny, kde byla lavice pro 2 studenty. Už tam seděla jedna holka, proti ní učitelka. Ta se na mě koukla jako co tam dělám a pak i něco v tom smyslu řekla. Tak jsem jí ukázala ten rozvrh, jakože tam mám bejt, ta se na to chvíli koukala jako bych to zfalšovala nebo co, a pak vzala žlutej nalepovací papírek a ozdobným písmem na něj napsala něco jako "zahraničním exchange studentům nemůže být pomáháno od učitelů ESL, Kateřiny rozvrh by měl být změněn". A pak mi dala pass (to jsou takový malý žlutý papírky co říkaj, že se během hodin student může pohybovat v prostorách školy, normálně to je totiž zakázaný. Cestou jsem taky potkala několik chlápků v uniformách, co mi ten papír kontrolovali) a poslala mě zpátky tam, kde mi dělali ten rozvrh. Tak jsem se po chvíli bloudění opět ocitla v kanceláři tý mladý zrzky s pěknejma zubama. Ta si mě tam posadila a dumala, co se mnou. Pak mi řekla, že mi dá učitelku, co učí nevimco, a má tu hodinu volno, tak prej budu chodit k ní a ona mi bude pomáhat s čímkoli budu chtít. To jsem ráda, doufám že bude v pohodě. Tak jsem zbytek hodiny strávila u ní v kanclu, což zase nebylo tak dlouho. Byla na mě moc hodná a ukázala mi, kde mám další hodinu - matiku. Teda není to stejná matika jako u nás, tady se matika dělí na geometrii, kalkulačky nebo tak něco a algebru. Já chodím do Algebra 3 - to už je něco jako vysokej level, jako dost složitý. Tam jsme strávili zase půlku hodiny tím, že Mrs. King vysvětlovala, jak se máme chovat a oblíkat a bla bla bla, totéž co jsem dneska slyšela asi stokrát a každej nám to dal na papírech. Mno. A pak začla mluvit o tom, že to teď bude záhul, každej den dává úkoly, a že kdo chce, může to eště vzdát, a vrátit se do algebra 2... teda několik lidí se našlo co to vzdali. A pak nám zadala úkol a řekla, že za chvíli co zazvoní budem končit. Jo a ještě předtím nám rozdala učebnice, úplný megabichle. Tak jsem se ještě koukla na první příklad toho úkolu... bylo to A nadruhou krát A našestou. Tak to bude, přátelé, záhul :o):o):o) LOL - musela jsem se smát, aspoň trošku :o) protože jestli tohle dělaj v algebra 3, co dělali dřív??? No nic, pak jsem šla o patro níž na hodinu angličtiny, tu regulérní, jako literatura, sloh a tak. to se mi ani trochu nelíbilo, protože po mě chtěla, abych napsala sloh. Nechápala jsem ani téma, neumim psát anglicky. Naštěstí se slitovala a řekla mi, že si to můžu vzít dom, že na to budu mít víc času. Nevim jestli mi to pomůže, ale dejme tomu. To ale zase byla jen půlka hodiny, druhá, nebo spíš první půlka byla o chování, vhodným oblečení, nošení úkolů a tak. No a pak jsem zase nevěděla kam jít, ale chopila se mě taková holka na vysokejch podpatkách, celá blejskavá, a dovedla mě do mý třídy, kde jsem se měla učit o jídle a vaření :o) :o) teda co ta učitelka říkala, nebyl ten kurz moc oblíbenej, loni tam prej chodilo jen 5 lidí. Letos nás tam bylo 10. Já, eště jedna holka a jinak samý kluci. Nechápu. No nic. Zase jsme si říkali, co je vhodné na sebe, jak se máme chovat, máme si nosit pomůcky a tak... bla bla bla furt dokola. Pak nám rozdala papíry s otázkama typu: co vás baví dělat po škole? nebo: Jaké je vaše oblíbené nádobí? Tak byla velice interestovaná a hned několikrát jsem si vyslechla slovo Czechoslovkia - ten den už asi postý. Začínám na to bejt alergická. Pak jsme si prohlíželi seznam toho co vařili vloni - velice zajímavé, hmm... A pak jsem zase chvíli bloudila po školní budově, až jsem našla učebnu americké historie. Učitele vám nemůžu jen tak popsat, myslim, že v česku by byl v poho, oblíbenej, možná nejvíc na škole. Pohodobej chlápek, má respekt a je s nim sranda. Ale já jsem ho neměla ráda od první chvíle, kdy mi řek, že s batohem je do třídy vstup zakázán. Tak jsem mu složitě vysvětlila, že netušim, jak se otvírá moje skříňka (to je pravda), tak mi to projednou odpustil, ale prej už nikdy víc. No nic, taky nám dal papíry s tim co nás baví, otázky typu oblíbená celebrita, kniha, film, TV show... no nwm no... a zbytek hodiny jsme - nečekaně - trávili vyprávěním o vhodném chování. Teda kromě normálních pravidel měl tenhle chlápek i svoje navíc, třeba: "když máte rýmu, noste si kapesník" apod. No byla jsem ráda když jsme skončili, pak jsem totiž šla na oběd. Vytáhla jsem si v tý přecpaný jídelně svůj sendvič, co jsem si ráno narychlo splácla, citrónovej jogurt (fuj) a jabko. Byl tam úplně neskutečnej hluk, ale musela jse tam bejt, protože u vchodů zase stáli ty chlápci v uniformách a hlídali jestli se někdo jen tak netoulá po škole. Přišly za mnou nějaký holky co se se mnou htěly bavit, tak se mě ptali odkud sem a tak, ale když jsme musely křičet a stejně jsme si nerozuměly, neměla ta konverzace smysl. Tak jsem se najedla a pak jsem tam jenom tak seděla a snažila jsem se nevnímat ten hroznej hluk. A pak konečně zezvonilo (což nikdo neslyšel, tak museli ti hlídalí chlapi řvát u každýho stolu) a mohli jsme jít. Nejdřív jsem šla ke skřáňce, jestli se mi ji nepodaří náhodou otevřít teď, ale žídní sláva. Ta malá holka z výtvarky, cco měla tu skřáňku se mnou, to taky zkoušela, ale nešlo jí to o nic víc. A narozdíl ode mě tam měla věci. No nic. Čas ale běžel dál a tak jsem spěchala na hodinu French 3. Zase 3, vyšší level. OMG!!! připadla sem si jako Alenka v říši divů. Tu učitelku nikdo neposlouchal, všichni si dělali co chtěli, a vlastně se tam nedělo nic jinýho, že spelovali poanglicku skloňování etre a avoir. Pak to taky ta učitelka četla a to teda bylo něco, s americkou výslovností... ve Francii by si asi mysleli že spadla z Marsu. A pak už byl jen tělák. Měme takovýho chlápka, trochu jako Folkeza 10 let s nádechem Leoše :o) díkybohu jsme nesportovali, ale jen jsme seděli ve třídě a poslouchali nějakou jeho životní filozofii. Teda někteří, já ne. Mluvil tak, že jsem mu nerozuměla ani slovo a měl nehorázně uspávací hlas. Jediný co jsem pochopila bylo, že musimě cvičit v bílejch trikách. Tak tím skončil můj první školní den, vyšla jsem před školu kde stála alespoň padesátka školních busů a ani na 1 nebylo napsáno kam jede. Jupí. Tak jsem tam chvíli bloudila, pak se mě naštěstí chopil chlápek, co se se mnou bavil na oběd, předal mě zpátky tělocvikářovi a ten mě šoupnul do správnýho busu. Díkybohu. Tak jsem tady. Celkem v poho, úkol z matiky jsem měla asi za 5 minut a tu angličtinku asi nedám. Můj dojem ze školy? Veliká, moderní, pěkná. Kdyby v ní bylo naše gymnázium, byla bych opravdu happy. Maj tam aspoň 3 tělocvičny, bazén a spoustu dalšího. Ale takhle mi přišlo, že je tam chaos, spousta lidí a divný pravidla. Moc se mi tam znova nechce, ale co se dá dělat. Tak se mějte, a zase někdy písnu... ikdyž z i z mého amerického života se dřív nebo později stane stereotyp. Snad:o)... mám vás ráda. Papa.\nPS: matko neboj, ptala jsem se na ten papír a řekli mi ře ten papír s rozvrhem mi bude v pohodě stačit. Tak ti ho naskenuju nebo okopíruju a pošlu. Snad už dáš s tímhle pokoj :o)\nNapsala Káťa v 8/27/2008 09:56:00 odp. 3 komentáře:\nAmerické školství... ať žije naše rozbořené gymnázium:o)\nTak dnes mi začíná škola. Vzhledem k tomu, že píšu v tuhle hodinu, tam asi nejsem. Čím to bude. No tak já vám to vysvětlim, jak to tu je se školou. Teda škola je véééliká, má asi o 900 nebo 1000 studentů víc než ta naše česká, nevim kolik má přesně. Byli jsme se tam minulý pondělí zapsat, víc než tejden do začátku školy, tak jsme si říkali, že to je v pohodě. Tam nám řekli, že nám zavolaj, abych se mohla zapsat do předmětů co chci dělat. Nezavolali v úterý. Nezavolali ani ve středu. Ve čtvrtek jsme museli zavolat my jim a oni nám řekli, že nevolaj, porotže čekaj, až jim přinesem výsledek testu na tuberkulózu a potvrzení, že mám očkování proti meningokoku nebo čemu. Tak jsme hned v pátek ráno jeli k tady nějakýmu ddoktorovi píchnout ty injekce, a tam nám řekli, že máme přijít v pondělí. Tak jsme tam v pondělí šli znova, a pak jsme jeli konečně do tý školy. Začíná v úterý. Přišli jsme tam a tam nás poslali úplně jinam do jiný budovy, do tý kde jsou ty třídy, tam jsme celkem dlouho bloudili, až jsme konečně našli zdravotní sestru. Ta nás poslala zase někam ůplně jinam a tam nám řekli, že ten člověk co rozřazuje ty předměty tam není, že mu zavolá. Tak jsme čekali. Po chvíli přišla znova, s tim že máme přijít ve čtvrtek. Ale my na to, že to je nesmysl, když škola začíná v úterý. To ona nejspíš nechápala, řekla že nemáme na výběr, tak jsme jeli dom. Cestou Joel (můj hostotec) telefonoval, ccelou dobu, asi deseti lidem. Pak otočil auto a jeli jsme zase zpátky. V tý škole jsme zase chvíli bloudili, až jsme pak našli kancelář takovýho tlustýho chlápka s mezerou mezi zubama, byli jsme na něj milí, dělali sme smutný oči a tak, načež nás zaved do jiný kanceláře, de seděla za stolem taková mladá zrzka, která pravila, že nám ty předměty udělá. Tak jsme vybírali. Ještě nevim, jak to dopadlo, co teda budu mít a co ne, doufám že nebudu mít tělák, ale vzhledem k tomu že amíci jsou tlustý je povinnej a tak se mu asi nevyhnu. Což je nefér, protože ve student agency říkali, že povinná je jen angličtina a americká historie. Fuj na ně, lháře jedny. No nicméně jsem si nakonec vybrala a ona mi řekla, že rozvrh mi bude dělat zejtra a do školy mám přijít ve středu. Tak půjdu ve středu do školy, co začala v úterý. Nechápu to. Nemůžu jít do školy na focení (což je mimochodem pro amíky děsně důlžitý), nebudu tam ani když budou říkat, co na jakej předmět budem potřebovat za pomůcky a tak... A myslim že ikdyž tam ve středu přijdu tak buď budu celej den v tý divný kancelři, nebo budu hledat třídu, což asi nedám. No nic. Tak na tomhle jen vidím, že přestože si spousta čechů stále stěžuje na české školství, hned bych měnila. Všichni maj všechny předměty, do školy jdou všichni na stejno a tak. Fuj. No nic, držte mi palce. Mějte se krááááásně a papa, mám vás ráda. A Vendelín taky.\nNapsala Káťa v 8/26/2008 02:18:00 odp. 3 komentáře:\nChurch, aneb věřící američané..\nVzhledem, k tomu že včera byla neděle, den, kdy se lidi chodí modlit, ani já jsem neotálela a vyrazila jsem s americkou rodinkou přes půlku neighborhoodu do kostela. Popravdě, nijak se mi nechtělo, rač bych zůstala v posteli do oběda, ale co se dalo dělat. Tak jsem vstala, natáhla jsem na sebe první tričko co jsem našla, džíny, a šlo se. Cestou mi Alice vysvětlila, že ona normálně nechodí do kostela v triku velikosti XXL nebo kolik to měla, ale tuto neděli prej připomenou to, co dělali v Mexiku. Pro vysvětlení: každé dva roky vysílá jejich church skupinu lidí do Mexika, a ti tam budují dům pro chudou rodinu s dětmi, co na to nemá. Joel byl v roce 2001 a Alice 2003. Vždycky na to mají týden a co jsme viděli ty fotky, musí to být docela makačka:o) No tak právě včera, kdy si to připomínali, si všichni kdo už tam někdy byli, vzali ta trička s nápisem "budujeme pro krista" nebo tak něco a s rokem kdy tam byli, samozřejmě každý rok byla jiná barva triček. Tak jsme tam došli, nejdřív tam měla taková tlustá paní v barevných šatech proslov, pak zpívali, pak se modlili, pak zase zpívali, pak si říkali novinky (což byla nehorázná nuda, hlavně ty zprávy typu: moje dcera odjela na kolej... moje máti si vyvrkla koník... Maxovi vyrostl první zoubek... psala mi babička z afriky a má se fajn... utelka mi kočka... a bla bla bla... no nuda), pak tam byl zase proslov tlusté paní, pak všichni vstali, chodili tam dokola a přáli si navzájem dobrej den... jo to jsem zapoměla říct, že kvůli tomu Mexiku tantokrát včechno (proslovy, písničky a tak) bylo anglicky a hned potom i španělsky, takže jsem rozuměla ještě míň než jsem zyvklá... Jářku, to tedy bylo něco. No a potom vylezl na takovej ten divnej malej balkónek James Bush (manžel tý Joanne, jak si posledně zapoměla stan), kterej tam s nima jezdil každej rok do toho Mexika, a mluvil asi hodinu... o tom, jak byli všichni statečný, jak tvrdě pracovali, a hlavně tam vychvaloval 3 studenty - Tomyho, Iena, a nějakou holku, kterou jsem si dlouho pamatovala jak se jmenuje, nicméně jsem to zapoměla dřív než jsem to napsala, takže smůla. Teda vim že tohle vás nezajímá, ale Ien byl moc pěknej. Pak tam všichni 3 museli něco říct. Potom zase zpívali a pak už byl skoro konec, tak všichni vstali, stoupli si do kruhu kolem celýho kostela a chytli se za ruce a ta tlustá paní v barevnejch šatech říkala něco jako že se modlíme za studenty, aby našli svoje třídy a každej den se vraceli v pořádku domů a tak... byla to nuda, ale to se mi moc líbilo jak jsme tam stáli a drželi se za ruce. Jsem přes tohle trochu úchylná, a ještě přes objímání. No to je jedno. Tak to bylo asi všechno, mohla jsem tam zůstat se všema ostatníma děckama a jinejma náctiletejma, protože tam nacvičkovali nějaký písničky na neděli 7. září, ale vzhledem k tomu, že se zpěvem jsem na tom bledě, rač jsem jela dom s Hannah a Joelem a Alicí. Stejně bych to asi nestihla, protože jsem pak měla sraz s Peg (mojí koordinátorkou... mimochodem objala mě, a je to jedna z lidí, co to opravdu umí. Jsem na to odborník:o)). A to je tak vše. Pokud vás to zajímá, pořád tady máme vedro, a taky nejdu do školy zejtra, ale až pozejtří. Tak se mějtě krásně a pokud se dočetli až se. prosím zanechte komentář:o) díky přátelé, mám vás ráda... tak papa\nNapsala Káťa v 8/25/2008 09:17:00 odp. 1 komentář:\nInjekce, camping, kola a nakupování s Rachel a jejíma kamarádkama\nNwm jestli se amíci rozhodli, že mě za každou cenu donutěj zhubnout, každopádně to tak vypadá, protože jsem za poslední 2 dny ujela na kole asi 35 mil, což je asi 50 kilometrů nebo kolik, a snědla jsem: 1 kolečko hamburgrovýho masa, trochu brambor a mrkve, jogurt, 5 miniaturních kuřecích nugetek a to je asi všechno. Ještě 1 točenou zmrzlinu. Nevim jak vy, ale já nejsem zvyklá jíst takhle málo. Nevadí mi to, je to trochu nezvyk, ale v pohodě. Nu což, o čem chci psát, co se stalo a nestalo od tý doby, co jsem vám psala posledně. No v první řadě nám zavolali ze školy, že chtějí očkování proti meningitidě a tbc test. Tak jsem páteční ráno strávila ve frontě na očkování. Paní byla celkem hodná, dala mi dětskej kartáček na zuby :o) takovej ten úplně prťavej, žluto červenej. To mi udělala obrovskou radost :o) No a pak jsme se sbalili, a jeli jsme (já, Hannah, Rachel, Joel a Joanne - nebo jak se to píše - to je manželka Jamese, co učí matiku na univerzitě) kempovat. Cesta trvala asi hodinu nebo tak nějak, přesně vám to neřeknu, protože jsem tam i zpátky spala. Když jsme konečně zastavii a jim se podařilo mě vzbudit, postavili jsme stany... teda měli jsme jen 2, protože Joanne ten svůj zapoměla doma... musela volat Jamesovi aby jí ho přivezl. A pak jsme odjeli autama pryč. Jeli jsme asi tři čtvrtě hodiny a já si říkala, že jestli si myslej, že zpátky pojedu na kole, tak se dočista zbláznili. No zastavili jsme na takovým prašným místě, kde se mi ani trochu nechtělo bejt... a pak jsme nasedli na kola a už nebylo úniku :o) Nejeli jsme přes ty hrůzný kopce jako autem, ale po rovině. Byla to část cykostezky z Pittsburghu do Washingtonu (jako města). Joel to prej jednou jel celý, ale nwm jestli mu mám věřit. No vzhledem k tomu, že tam dřív bývaly koleje a jezdily tam vlaky, byla to opravdu rovinka, celejch těch 17 mil nebo kolik. Po levý straně byla řeka, která nejspíš stála a netekla, jak to bylo rovný... ale vážně, tam byli rybáři na člunu a vůbec to s nima nehejbalo :o) a po pravý straně byly střídavě lesy, vodopády, močály a vesnice. Teda ty vesnice, to je jako z filmů. Ty domy obložený těma bílýma prknama nebo světlezelenýma nebo béžovejma... ikdyž občas se tam objevil i tak modrej jako naše starý český auto nebo fialovo zelenej... Všichni měli na zahradě houpačky, hrady pro děti, trampolíny, bazény... v každý vesnici bylo hřiště na baseball nebo aspoň koupaliště. A na tý cyklostezce bylo děsně moc zajímavý pozorovat ty lidi, některý pozdravili, popřáli hezkej den, jiná jen mávli nebo kejvli hlavou na pozdrav, další se třeba jen usmáli, a pak tam byli i tací, co se zarputile dívali do země a kamkoli, jen ne na toho, kdo jel proti nim. Na ty jsem se naschvál smála nejvíc, aby věděli o co přicházej :o) :o) Mno jeli jsme a jeli, až jsme se zastavili a dali jsme si zmrzlinu, teda spíš všichni si dali zmrzlinu jen já si dala pepsi, protože jsem měla žížu a nevěděla jsem jak se řekne jiný pití... no každopádně jsem toho litovala, protože, nevim jestli jsem to psala i sem, nebo jen matce do mailu, Amerika má zmrzliny, jaký jí Česko bude vždycky závidět. No nic, po tom co jsme si trochu odpočali, jeli jsme dál. Vzhledem k tomu, že tam dřív jezdily vlaky, tam taky bylo sem tam nějaký to nádraží. Byly starý, ale zrekonstruovaný, a někdy tam byly i starý vagóny, ohořelý nebo tak něco, ale byly kolem nich ploty, nedalo se tam chodit. Bylo to moc pěkný, protože v tom nádraží byly vždycky záchody, automaty na pití, lavičky atp. Fakt moc krásný, sem si to užívala. A pak jsme dojeli do campu, za chvíli přijel James a postavili i ten poslední stan a pak jsme se pustili do tvorby večeře. Mimochodem ten stan na obrázku je náš. Co se večeře týče, každej dostal kus alobalu a na ten jsme si dali kolečko masa, co se dává do hamburgeru, mrkev, brambory, a kdo chtěl, moh si to polejt ještě nějakou omáčkou, dát si tam rajčata s olivama a cibuli. Většina těch omáček ale byla pálivá a nemám ráda ani olivy, ani cibuli, muselo mi stačit, co jsem měla. Pak jsme to dali na oheň, teda oni tam maj v těch americkejch kempech rovnou připravenou napevno udělanou tu mřížku nad ohněm, jako bejvá na grilu, tak jsme to dali na to a pak jsme jen seděli a čekali... a za chvíli přijela Alice, která musela bejt až do tý doby v práci. Tak jsme jí taky udělali jídlo a pak už ty naše byly ready, tak jsme se do toho pustili. Každej dostal chňapku na vaření, abychom si nespálili ruce, na to ubrousek, abychom tu chňapku nezaprasili, a vidličku. Bylo to vážně moc dobrý jídlo. Ňam ňam. Pak jsme tam jen seděli, někteří si povídali, něktěří se chopili čelovky a četli si (Hannah) a někteří jen chvíli poslouchali a potom přemejšleli o kravinách (já). A pak Joanne prohlásila, že za čtvrt hodiny půjde spát, tak Alice vytáhla knížku, s tim že přečte scary story, aby se všichni báli. Já jsem pro jistotu neposlouchala, ale z toho co jsem pochytila to vůbec děsivý nebylo, prostě jen jel někdo dodávkou a honila ho lampa. Nebo tak něco. Pak Alice dočetla, všichni se shodli na tom, že to stálo za prd a vůbec se nebojej, a šlo se spát. Teda to vám musim říct, amíci maj výýýborný spacáky. Nešustivý, takový jako v tom spěj malý děti :o)a má to i takový obrázky. Teda takový měly Rachel a Hannah, na mě nezbyl, tak jsem měla normální, na půl šustivej, zevnitř ale taky příjemnej a chlupatej :o) :o) teda bylo to nic moc, protože jsem měla jen miniaturní polštářek, a to já se nikdy pořádně nevyspim. Ráno jsem vstávala asi v 10, to už byli všichni vzhůru kromě Rachel. Tak jsem si dala jogurt, miniaturní kousek těch jejich americkejch kroužků jak tomu říkaj koblihy, pak jsme sbalili stany, všechno jsme naházeli k Alici do auta, vzali jsme kola a jeli jsme zase zpátky, stejnou cestou. Trvalo to (každej den) asi hodinu a půl. Nejeli jsme nijak rychle, ale stejně jsme my předjížděli ostatní a nikdo nás. Taky jsem se poučila a dala jsem si vanilkovou točenou zmrzlinu, moc dobrá. No a když jsme zase dojeli až k těm autům, Joanne vzala moje kolo a jela dom a my jsme se naskládali do Joelova auta a jeli sme zpátky do kempu. Tak Hannah a Alice přestoupili do druhýho auta a jelo se zpátky do Pittsburghu... tak jsem si zase schrupla :o) Bylo to ok, ale stejně jsem byla unavená... Jsem si říkala: hurá, teď se osprchuju, najim a pudu spát. No první a druhou položku jsem zvládla celkem v pohodě (Alice mi naservírovala malý kuřecí kolečka celý obalený v barbecue sauce, což nenávidim, to je taková hnusná omáčka kterou dávaj úplně na všechno, k tomu rizoto a nějaký divný oranžový ovoce) a pak přišla Rachel a řekla mi, že jse s kamarádkama nakupovat a že můžu jít s nima, že mě jako teda zve. Tak jsem šla, protože matka tuhle pravila, ať jsem unavená nebo cokoli, měla bych se účastnit všeho co se děje. Hmm... No Racheliny kamarádky byly 2. Jedna se jmenovala Abi a druhá se jmenovala nějak děsně složitě, fakt si to nepamatuju. No každopádně jakmile jsme tam přišli (celá tato divná akce se konala v obchoďáku něco jako Letňany nebo tak něco...) Rachel se začala bavit se svejma kamarádkama o lidech, co jsem neznala, mluvily tak rychle, že jsem jim ani nerozuměla, a vůbec. A šlo to od desíti k pěti, nebo tak nějak. Začaly v obchodu s make-upama, lakama na nehty a takovejma zbytečnostma. Pak šly do obchodu se spodním prádlem, pak do obchodu s voňavkama... a furt takový nějaký. No myslela jsem, že umřu. Většinou jsem na ně čekala před těma obchodama, protože tohle fakt nemám zapotřebí. Ne, to ne. Tak jsem se tam takhle nudila asi 2 hodiny, a pak konečně jedna ta holka odjela a Abi a Rachel zavolaly Alici a jeli jsme dom. Teda Abi tady byla přes noc, to je něco. Ve 2 ráno (to je mimochodem v česku 8) ještě nespaly, udělaly snídani a pak teprv šly spát... No takže jsem se nevyspala ani tuhle noc. A vzbudili mě brzo, asi v 9, protože se šlo do kostela. Ale o tom až příště. Mám vás ráda, moc moc moc všechny, taky se velice omlouvám že jsem se tak rozepsala :o) pardon. Když mi napíšete, uděláte mi radost, když mi řeknete jak, udělám radost i já vám. Papa přátelé, mějte se famfárově :o)\nNapsala Káťa v 8/23/2008 10:05:00 odp. 4 komentáře:\nNovinky ze zámoří, aneb co se dělo v posledních dnech.\n1) Zjistila jsem, jak se zavíraj okna (já jsem totiž furt hledala nějakou kliku nebo páčku nebo tak, ale na tyhle okna se prostě musim pověsit celou vahou a oni se pak zavřou :o)).\n2) Byla jsem v knihovně (tý hlavní), a je asi desetkrát větší než ta naše liberecká. Je v úplně megavelký budově, ale na půlce je tam prej nějaký muzeum či co. Mám už i kartičku a půjčila jsem si 1 knížku, kterou, obávám se, budu číst celej ten rok. Není tam totiž ani slovo česky. Pak jsem taky byla na nejbližší pobočce knihovny, která je o dost menší, ale zase větší než pobočky v Liberci. Tam jsem se byla jen kouknout, kde to je, ale stejně si to už zase nepamatuju. To je fuk, teď mám stejně na delší dobu s četbou vystaráno :o)\n3) Dneska jsme byli (ne všichni, jen já, Joel a Hannah) na večeři v jejich oblíbený restauraci, kam prej choděj často. Jsem - přesně řečeno - přežraná. A stejně jsem to nesnědla všechno. Totiž kdo chodíte k nám do školy, víte co to jsou masový koule... ikdyž to víte asi všichni. Tak oni mi nandali na talíř 3 takovýhle masový koule, k tomu těstoviny, nějaký trubky či co, a to celý zakydali jakousi pálivou omáčkou... je mi trochu blbě. Nevadí.\n4) Taky maj rádi Once (nebo aspoň Joel, a ostatníma jsem se o tom nebavila). To je fajn.\nA to je, když se to tak vezme, asi všechno. Ze školy nám stále ještě nevolali, zejtra tam asi zavoláme my, protože jestli ne, nebudu mít zvolený předměty, nebudu vědět, kde staví školní autobus ani nic podobnýho. To by nebylo dobrý, opravdu ne. Měla bych v tý škole průšvih dřív než bych tam začla chodit. To nechci.\nA to je asi vážně vše, přátelé. Jo a ještě něco, už vim, proč mi nefungovalo heslo na noťas. Protože jsem to heslo napsala na anglický klávesnici a pak jsem to přepla na českou, proto mi to nejde. OK, teď už vážně konec. Tak se mějte famfátově, a kdo je moje chytrá hlava? No přece Lenka :o)\nNapsala Káťa v 8/21/2008 02:20:00 dop. 5 komentářů:\nV první řadě vám chci říct, že jsem konečně dala fotky na http://prasatkopepinka.rajce.net a že sice většina stojí za prd, ale můžete si je každopádně prohlídnout. Teď už je celkem pozdě večer, nebudu se nijak rozapisovat, každopádně jste si nejpíš všimli, že zase píšu háčky a čárky. Víte proč? OK kdo to vymyslí první, je moje chytrá hlava. Jdu spát, zase vám někdy napíšu co se tady děje. Tak dobrou.\nNapsala Káťa v 8/20/2008 04:54:00 dop. 1 komentář:\nCo se deje a nedeje za oceanem...\nTak jsem si zase jednou nasla chvilku a pisu vam co je tu noveho... Nevim kdy jsem psala naposled, Kazdopadne uz se toho delo spoustu. Ve ctvrtek jsme byli na baseballu, kterej tady cela rodina nenavidi, sli tam jen kvuli ohnostroji. A ten byl asi o pulnoci, my jsme tam byli od sedmi. Vzhledem k tomu ze to bylo ten den co jsem prijela, od pulky toho baseballu jsem tam napul spala... No a ten ohnostroj stal za prd... mozna by byl lepsi kdybych mela spejle, ktery bych si mohla dat do oci. No nic. V patek jsem se byla zapsat do skoly s Joelem (tj. muj hosttatik), ale jeli jsme tam zbytecne, protoze v patek zadny novy studenty nezapisujou... tak sme jeli aspon do megaorla (Giant Eagle - supermarket)... to byla sranda... Joel se totiz snazi naucit cesky... a desne dlouho mi trvalo nez jsem mu vysvetlila, ze R s hackem (ktery tu nejde napsat) se nevyslovuje jako T. A este vetsi sranda je, ze jim nerozumim ani slovo... Joel mi tam predvadel krocana, slepici, kravu a dalsi... no chvilema jsem umirala smichy. Je to fajn chlapek, tenhle Joel. V sobotu jsme byli v Ohiopyle State Park... to bylo pekny... hezkej vylet jeste s 2 dalsima holkama (Mary a Naomi). Byla sranda. Hlavne kdyz si Mary pocmarala cely telo fixama... a Naomi skocila ze skaly do vody, prestoze ji to Alice (tj. moje hostmati) zakazala a pak se ji omlouvala... teda ta Naomi to je komediant... je dost ukecana... asi jako ja kdyz se po me nechce abych mluvila anglicky :o) no proste sranda. Hannah s tema rovnatkama vubec nemuze jist, tak ji delaj detsky kasicky... no veselo. A dneska jsme nedelali skoro nic, byli sme 3 hodiny nakupovat, protoze Rachel a Hannah porebujou novy veci do skoly, a kdyz sme byli unaveny z nakupu, tak jsme jeli na kola. Jen kousek, dokola po neighborhoodu, ale i tak mi to dalo zabrat. V patek prej pojedeme 16 mil... to me zabije. Krome dneska jsem jela na kole asi pred 3 nebo 4 rokama... nemam zadnou vydrz. Fakt chcipnu. A zejtra pujdu hadejte kam? Zase na baseball. Tentokrat s jinejma exchange studentama a mozna s koordinatorkou... no bude tam prej 1 ceska, tak to snad nebude takova nuda. Taky jsem si konecne vsechno vybalila a musela jsem trochu hejbnout nebytkem, abych nacpala kufry za skrin, ale uz sem tu jako doma. Fakt si to uzivam, doma mi matka sotva dovoli, abych chodila v backorach ven a v botech vevnitr... je to sranda. Joel mi taky vysvetloval, jak se pouziva pracka, pochopila jsem to, ale uz si to zase nepamatuju. Dneska vezmu slovnik, dam dohromady tu 1 vetu a az to budu potrebovat tak se ho zeptam znova. Stale jeste nevim jak se zaviraj okna, snad na to prijdu driv nez bude zima :o) Tak to bude asi vsecko, az najdu postu tak vam napisu kdo ste mi dali adresu, a chci znat vsecky novinky co se kde deje, jasny? Piste mi prosiiiim... na mail, sem do komentaru, na icq, na xchat... to je jedno kam (jasneze mail je nejlepsi, pac tam se divam nejdriv). Tak se mejte kraaaaasne, papaa, mam vas rada.\nNapsala Káťa v 8/18/2008 02:41:00 dop. 4 komentáře:\nNovinky... jen v kostce :o)\nAmeeeeerika.... tentokrat asi jen kratkej clanek... nwm jak stiham , pac mi to jde psat desne pomalu kdyz furt musim prehazovat Y a Z... a kdyz misto pismen s hackama a carkama pisu cisla... :o) To plus minus dvoudenni cosi v New Yorku bylo uzasny, moc se mi to libilo... nasla jsem si tam spoustu moc fajne kamosu, na ktery ale nemam zadnej kontakt, tak to byly asi jen takovy kratkodoby znamosti :o) mno kazdopadne byla sranda. Slibovali nam Empire State Building a sochu svobody i s prohlidkou a pekne nas osidili... byli sme jen na druhy nejvyssi budove v NY a kolem sochy svobody sme jen jeli lodi... asi na vzdalenost 5 km... takze nic moc. Vecere na Times square (or jak se to pise...) byla vyyyyyborna... ani ne to jidlo, ale ten ostatni program... tam bylo i zajisteny vystoupeni a pak aktivni a blby brazilci reprezentovali svou zemi (lezli na to podium a delali tam jakousi nepovedenou parodii na karaoke :o) No hruza...), ale jinac pekny. Mno jinak je to zatim fajn... mam tady uplne naaaaaaaaaaaadhernej pokojicek... to posledni co mi chybelo v dlouhaci abych to tam mela aspon malininko rada. Rodina je v pohode... teda neroyzumim jim, ale to si zvyknu, s Hannah je to horsi... dostala vcera rovnatka a to teda nezvladam uz vubec.. uplne nehorazne sisla. Uz bude za chvili 6, dam si spagety. Papaa :o) mam vas vsecky rada\nNapsala Káťa v 8/14/2008 11:15:00 odp. 3 komentáře:\nTak pozítří jedu. Můj velikej výlet. Životní dobrodrůžo:o) a zároveň největší šílenost. Bude se mi stejskat po tom našem krásném jazyce českém.... Každopádně sem budu psát dál.... a možná tam dám jinou fotku... ale tahle se mi líbí, stížnosti byly odjinud :o) Všechno záleží hlavně na tom, kolik budu mít času a jakou náladu :o) Jé lidičky... doufám že se moje čeština nezhorší, když ji budu méně používat... to by byla přímo katastrofa. Mno nic... tohle je jen takový malý rozloučení... tak se tu mějte krásně... mám vás ráda... ano, všechny... a jestli mi to nevěříte tak se budu zlobit a nějaký vyjímky vám řeknu :o) No vzhledem k tomu že je právě 1:51 ráno, měla bych jít spát. Tak hojky... a řekněte si o čem mám napsat příště... samozřejmě kromě toho co budu dělat, protože období sladkého nicnedělání pro mě teď končí a to bude taková změna, že to snad i zdokumentuju :o) Tak páááčko lidi\nPS: -./---//.-//-.-./---//--.././/--/.//-././--/.-/...//.-./.-/-../// -././.---/.../..//.--./.-./...-/-./..//.-//./.../..//.-/-./..//.--./---/.../.-.././-../-./../// .---/.-//-/.//.-./.-/-../.-//--/.-/--///\nNapsala Káťa v 8/10/2008 01:36:00 dop. 4 komentáře:


COMPLETE CZ je česká společnost s více než 12 500 realizací ... - TZB-info\nCOMPLETE CZ je česká společnost s více než 12 500 realizací klimatizační a chladicí techniky s know-how výrobců HVAC. Díky bohatým zkušenostem, které jsme získali za 18 let na trhu a spolupráci se špičkovými výrobci dokáže COMPLETE CZ vytvářet řešení vyhovující současným i budoucím požadavkům, s vysokou efektivitou provozu a spolehlivostí. O klienty společnosti COMPLETE CZ pečují odborníci s rozsáhlými zkušenostmi a přehledem o nejmodernějších technologiích, řešeních a trendech.\nJsme výhradní distributor společnosti AERMEC a Mitsubishi Heavy Industries Air Conditioning Europe Ltd v České republice.\nItalská společnost AERMEC je přední světovou značkou v oblasti klimatizace, která nabízí produkty, služby a ekologické řešení, které dokonale splňují nejnáročnější požadavky trhu. Společnost AERMEC byla založena v roce 1961 s jednoduchým posláním, na tehdejší dobu poměrně ambiciózním. Na dnešní dobu ale více než standardním posláním - poskytováním pohody a pohodlí ve všech prostředích, kde lidé žijí a pracují.\nMitsubishi Heavy Industries Air Conditioning Europe Ltd (MHIAE) je nová společnost, založená koncernem Mistubishi Heavy Industries pro všechna řešení HVAC (vytápění, větrání a klimatizace) po celé Evropě. MHIAE nabízí nejefektivnější, nejúspornější systémy pro chlazení a ohřev vzduchu a vody v obytných, komerčních a průmyslových budovách. Společnost MHI vznikla v roce 1884 a díky tomu, že chápe problém jako příležitost, stále čelí novým výzvám, které ústí v nové špičkové výrobní řešení. V průběhu let poskytovala MHI řadu produktů a služeb, které tvoří sociální infrastrukturu podporující život mnoha lidí.\nVšechny články Nejnovější články COMPLETE CZ, spol. s r.o.\nObory činnosti COMPLETE CZ, spol. s r.o.\nT: +420 273 132 520\ninfo at CompleteCZ.cz


Říká se velmi nepřesně: Žijeme na tomto světě a jsme jenom lidé… To ale není pravda. Žijeme totiž minimálně ve dvou světech: ve světě mužů a ve světě žen: a nejsme jenom lidé, ale jsme jenom muži a jsme jeno\nm ženy. I když… Existují dnes ještě vůbec muži? S Lubošem Urnou – čtyřicetiletým hlavním hrdinou filmu – se seznamujeme v okamžiku, kdy umírá a tedy tento svět opouští. Bezprostřední důvod jeho smrti je banální a tragikomický současně, stejně jako situace, ve které se tak stane. Dokonce by se mohlo říci, že Lubošův konec je podobný většině událostí v jeho životě. Od útlého mládí až po dospělý věk. Kdo je vlastně Luboš Urna? S jistou mírou nadsázky je možno říci, že jde o určitý charakteristický typ příslušníka mužského pokolení konce dvacátého století. V jistém slova smyslu je možno Luboše označit za předobraz či určitý prototyp velice pravděpodobného mužského živočišného druhu ve třetím tisíciletí. Luboš je, stručně řečeno, reprezentant ne vlastní vinou degenerujícího biologického druhu – mužů, které zcela ovlivnil, pohltil a si podmanil plíživě agresivní svět žen.


Dámské tenisky Nike Air Huarache Run Ultra | Oblečení Online\nDámské tenisky Nike Air Huarache Run Ultra\nPro dámské tenisky Nike Air Huarache Run Ultra z legendární edice sneakersek Nike, zahrnující různá barevná provedení, ať už v černé, bílé, růžové, šedé, červené, béžové nebo modré, jsme připravili užitečné informace, které vám mohou pomoci najít ten správný online obchod. Na rozdíl od kamenné prodejny, je online nakupování skrze e-shop pohodlné a umožňuje přehledně sledovat dostupnost tenisek Nike Air Huarache Run Ultra a dalších modelů Nike, spolu s informacemi o jejich ceně a možností nakoupit tyto boty levně.\nPŘEJÍT NA NIKE AIR HUARACHE RUN ULTRA E-SHOP\nNike Air Huarache Run Ultra dámské\nDesignově vytříbené Nike Air Huarache Run Ultra dámské sneakersky patří mezi výběrové edice značky Nike, které teď frčí. Charakteristické pro tento model obuvi je především skloubení pohodlí, komfortu a samotného stylu. Model Nike Air Huarache Run Ultra je součástí street fashion stylu a doma je víc na ulici než v tělocvičnách, což vysvětluje širokou popularitu a poptávku po těchto botách. A je jedno, zda vás pohání touha po komfortu během nošení, nebo vytříbenost stylu, jež tyto boty reprezentují.\nE-shopy s botami v dnešní době pokrývají téměř všechny dostupné značky a jejich modely obuvi, přičemž Nike Air Huarache Run Ultra je jedním z nich. V kamenných prodejnách si dané zboží můžete vyzkoušet a rovnou víte, zda vám padne nebo ne. Online obchod nabízí různé benefity, které tento deficit vyrovnávají. Může to být doprava zdarma nebo například před objednání tenisek Nike Air Huarache Run Ultra online a jejich následné osobní vyzvednutí, případně získání speciálního kusu z limitované edice. Samozřejmostí je vrácení zboží, přičemž některé eshopy prodlužují lhůty až na 90 dní.\nBoty, potažmo tenisky Nike jsou velmi populární a netřeba je příliš představovat. Srdce zákazníků si získaly spojením ikonického designu a současně i samotného ohledu na komfort během nošení v rámci denních pochůzek. Legendární edice a z nich vycházející modely jako Nike Air Huarache Run Ultra jsou toho vše vypovídajícím příkladem. Udrží si svou popularitu i nadále? Pokud budou dále inovovat, klást důraz na kvalitu použitých materiálů, kvalitu podešve a současně nacházet odpověď na poptávku po aktuálních a budoucích trendech, pak určitě.\nPředchozí Předchozí příspěvek: Pánské tenisky Radii The Jax\nPokračovat Následující příspěvek: Pánské tenisky Nike Flyknit


Nový mobilní komunikační systém 5G -\nNový mobilní komunikační systém 5G\n22 července, 2019 13 července, 2019 autor: Robin Hrdina\nNový mobilní komunikační systém 5G dokáže realizovat mnoho nových mobilních možností – nabízí vysokou rychlost, enormní kapacitu, schopnost IoT, nízkou latenci a mnohem více poskytuje nosič mnoha nových aplikací.\nKomunikační systém 5G poskytuje mnohem vyšší úroveň výkonu než předchozí generace mobilních komunikačních systémů.\nNová technologie 5G není jen další verzí mobilní komunikace, která se vyvíjí od 1G do 2G, 3G, 4G a nyní 5G.\nNaopak – 5G technologie je velmi odlišná od předchozích systémů. Nejde o evoluci, jde o revoluci.\n5G bude poskytovat všudypřítomnou konektivitu pro aplikace tak rozmanité, jako je automobilová komunikace, dálkové ovládání s haptickým stylem  , nepředstavitelné množství staženého videa, stejně jako aplikace s velmi nízkou datovou rychlostí, jako jsou dálkové senzory a to, co se nazývá IoT, tedy Internet věcí.\nSoučasný stav technologie 5G je v rané fázi vývoje. Mnoho společností hledá technologie, které by se mohly stát součástí systému. Kromě toho řada univerzit zřídila 5G výzkumné týmy zaměřených na vývoj technologií pro 5G.\nMnohé z technologií, které budou použity pro 5G, se začnou objevovat v systémech používaných pro 4G a poté, co se nový 5G systém začne formovatt konkrétnějším způsobem, budou začleněny do nového systému.\nHlavní problém s 5G technologií spočívá v tom, že v požadavcích je tak obrovsky široká variabilita: superrychlé stahování až na malé požadavky na data pro IoT. Jak uvedl jeden komentátor: 5G není jen mobilní technologie. Je to všudypřítomný přístup ke službám s vysokou a nízkou rychlostí přenosu dat.\nspecifikace ITU jako součást IMT2020 byly definovány pro přesahující specifikace pro mobilní komunikační systém. Aktuálně schválené standardy pro 5G jsou shrnuty níže:\nDOPORUČENÝ 5G BEZDRÁTOVÝ VÝKON\nŠpičková rychlost dat Minimálně 20Gbps downlink a 10Gbps uplink na mobilní základnovou stanici.To představuje 20násobné zvýšení počtu spojení v síti LTE.\n5G hustota připojení Nejméně 1 milion připojených zařízení na čtvereční kilometr (pro podporu IoT).\n5G mobilita 0km / h až „500km / h vysokorychlostní vozidla“ přístup.\n5G energetická účinnost Spektrum 5G vyžaduje rádiová rozhraní, která jsou energeticky účinná při vysokém zatížení, ale také rychle klesají do režimu s nízkou spotřebou energie.\n5G spektrální účinnost 30bits / Hz downlink a uplink 15 bitů / Hz. To předpokládá 8×4 MIMO (8 prostorových vrstev dolů, 4 prostorové vrstvy nahoru).\n5G reálná rychlost přenosu dat Spektrum „pouze“ vyžaduje rychlost stahování na uživatele 100 Mbps a rychlost nahrávání 50 Mbps.\n5G latence Za ideálních okolností by měly sítě 5G nabídnout uživatelům maximální latenci jen 4 ms (ve srovnání s 20 ms pro LTE).\n5G komunikační systém\nKomunikační systém 5G bude významným posunem ve způsobu fungování mobilních komunikačních sítí. K dosažení tohoto cíle je zapotřebí zcela nová rádiová přístupová síť a nová základní síť.\n5G, 5G NR: 5G „nové rádio“ je nový název pro 5G rádiovou přístupovou síť. Skládá se z různých prvků potřebných pro novou rádiovou přístupovou síť. Díky mnohem flexibilnější technologii je systém schopen reagovat na různé a měnící se potřeby mobilních uživatelů, ať už se jedná o malý uzel IoT, nebo o uživatele dat, stacionární nebo mobilní.\n5G NextGen Core Network: I když počáteční nasazení 5G bude využívat základní síť LTE nebo možná i 3G sítí, konečným cílem je mít novou síť, která bude schopna zvládnout mnohem vyšší objemy dat a zároveň bude schopna poskytnout mnohem více. Nižší latence.\n5G se rychle rozvíjí a stane se technologií, kterou budou využívat všichni. Nejen, že bude schopna vyhovět požadavkům na superrychlost, ale bude také možné vyhovět požadavkům na nízkou rychlost přenosu dat pro aplikace IoT a IIoT. Jako takový bude 5G schopna obsáhnout obrovské množství různých aplikací a pojmout velmi mnoho typů dat různých sítí.\nRubriky Novinky Štítky 5G, Internet věcí, IoT 7 komentářů Navigace příspěvků\n7 komentářů u „Nový mobilní komunikační systém 5G“\n11 srpna, 2019 v 7:50 pm\n11 srpna, 2019 v 7:49 pm\n11 srpna, 2019 v 7:45 pm\n11 srpna, 2019 v 7:42 pm\n4 srpna, 2019 v 4:56 pm\nDoba absolutni nudy se približuje cim dal vice. Radost ze ziti už budou mit pouze aboriginalove v Australii.


Prázdná mystéria | | A2 – neklid na kulturní frontě\nPokračování legendárního Městečka Twin Peaks se překvapivě stalo mediální událostí, o které se píše jako o progresivním a unikátním projektu i v kontextu současné kvalitní televize. David Lynch tu ale v mnoha ohledech navazuje na své televizní projekty z devadesátých let.\nNové epizody seriálu Městečko Twin Peaks (Twin Peaks, 1990–1991, 2017), které letos David Lynch uvedl na festivalu v Cannes a v televizní stanici CBS, vyvolaly extatické reakce. Mluví se o mimořádném počinu v současné „quality TV“ a o cyklu, který není podobný ničemu, na co můžeme v současné seriálové nabídce narazit. To je do značné míry pravda. Na druhou stranu nové díly Twin Peaks v mnohém navazují na Lynchovy televizní projekty z devadesátých let. Zejména na ty, které na rozdíl od legendární metafyzické soap opery upadly do takřka úplného zapomnění.\nDallas pro surrealisty\nOriginalita nového Twin Peaks by se dala vystihnout i tak, že Lynch se k dějinám formátu televizního seriálu chová úplně jinak než celá tradice quality TV. Ať už dějiny „kvalitní televize“ počítáme od Akt X (The X-Files, 1993–2002) a dalších progresivních sérií devadesátých let nebo až od ustavujících cyklů HBO – Sopránovi (The Sopranos, 1999–2007) či Bratrstvo neohrožených (Band of Brothers, 2001) –, ve všech těchto titulech jde o odmítnutí „televiznosti“ a příklon k „filmovosti“. Quality TV seriály si dávají záležet na tom, aby vizuálně připomínaly filmy pro velká plátna, a jsou za to také vyzdvihovány. Lynchovy televizní projekty mají naproti tomu daleko silnější vazbu na starší seriálovou tradici a stavějí v mnoha ohledech právě na tom, v čem se televizní dramata lišila oproti těm filmovým. První dvě sezóny Městečka Twin Peaks z počátku devadesátých let jsou toho perfektní ukázkou. Seriál vycházel z jednoho z nejprominentnějších televizních žánrů, soap opery, jehož konvence střídavě hyperbolizoval a podvracel. Podmanivá kombinace kýčovitého melodramatu a nonsensového hororu přinesla tehdejším televizním divákům zvláštní spojení důvěrně známého a zcela cizího. Formát televizního seriálu dal Lynchovi ideální prostor pro rozvíjení jeho typického „nihilistického mystery“ – příběhu o záhadě, která ale nemá žádné řešení a jen se prohlubuje do nekonečné spirály.\nTwin Peaks a další Lynchovy televizní projekty se trefily do doby, kdy televize byla ještě do značné míry médiem, ve kterém se toho spoustu „nemohlo“ – ať už se to týkalo zobrazování sexuality a násilí nebo vysokých rozpočtů a s nimi spojených „filmových“ audiovizuálních kvalit. Naopak v té době už americká televize dávno opustila éru LOP (least objectionable programming – program, proti kterému bude mít námitky co nejméně lidí) a celá osmdesátá léta intenzivně pracovala s košatými vyprávěními na pokračování (jeden z nejzásadnějších cyklů této dekády, soap opera Dallas, 1978–1991, ambiciózní drama Thirtysomething, Třicátníci, 1987–1991). Začala vytvářet pořady zacílené na specifické divácké skupiny a nabízející vyhraněnější zábavu (akční Knight Rider, 1982–1986). Kabelová stanice HBO už v té době také vysílala hororovou antologii Příběhy z krypty (Tales from the Crypt, 1989–1996), na níž se podílela řada osobností hollywoodského filmu. Ostatně spolupracovníkem na většině Lynchových projektů byl televizní scenárista Mark Frost, který předtím pracoval na jednom z nejoceňovanějších osmdesátkových seriálů Poldové z Hill Street (Hill Street Blues, 1981–1987). Lynch tedy začal pro televizi pracovat v nejlepší možnou dobu na kreativní experimenty s dědictvím tohoto média.\nStopy, brázdy, trhliny\nDalšími sebereflexivními Lynchovými televizními počiny vedle Twin Peaks jsou jeho dvě variace na žánr sitcomu, On the Air (V éteru, 1992) a Rabbits (Králíci, 2002). On the Air vypráví o fiktivní televizní stanici, která v roce 1957 organizuje živé vysílání svého pořadu The Lester Guy Show. Lynch a Frost tu provádějí se sitcomem v podstatě něco podobného jako v Twin Peaks se soap operou. Humor je vystavěný na podivínských obsedantních postavičkách a jejich teatrálním nebo afektovaném chování. Gagy oscilují mezi záměrnou trapností a absurditou (jedna z postav trpí vzácnou chorobou, která jí umožňuje „vidět 25,62krát více než ostatní“). Zatímco klasické sitcomy využívají tuto stylizaci k vytváření gagů, v On the Air je směšná především tato stylizace samotná. Lynch se tu ještě víc než v Twin Peaks dostává na hranu estetiky campu, jež si libuje v umělosti, kašírovanosti a neumětelství. Stejně jako u Twin Peaks lze zároveň rozpoznat, které epizody Lynch přímo režíroval. Vedle stylizace v nich totiž také často zbrzďuje či rozkližuje tempo vyprávění, čímž vzniká ještě výstřednější efekt. Seriál nicméně ve své době u diváků naprosto propadl. V USA se ze sedmi natočených epizod vysílaly pouhé tři, celý cyklus ale běžel na několika evropských kanálech.\nO deset let mladší Rabbits jsou webový seriál složený z osmi zhruba šestiminutových epizod, které zachycují tříčlennou rodinku králíků v jedné místnosti. Lynch tu zachovává jen několik sitcomových prvků, jako jsou interiérové lokace domova postav nebo předtočený smích. Všechno ostatní naopak rozpouští v přízračné, snové náladě. Postavy se pohybují somnambulní rychlostí, pronášejí enigmatické repliky, které na sebe nenavazují (a občas jsou následované nemotivovaným smíchem), a celé epizody jsou podmalovány tlumenou pomalou hudbou. Existenciálně-experimentální sitcom Rabbits je skvělou ukázkou toho, jak Lynch pracuje s konvencemi popkultury. V nějakém ohledu je dekonstruuje, ale nejde mu jen o vytváření „stop, brázd a trhlin“, které by odhalily útroby samotného média (jak o tom píše filosof médií Dieter Mersch). Lynch má blíž k surrealismu, který z torz popkultury buduje vlastní imaginativní univerza, jež jsou přiznaně neskutečná a artificiální, ale zároveň nejsou čistě negativní či sebereflexivní. Jsou to mediální časoprostory, nabízející unikátní zkušenost.\nTo platí i pro poslední ze tří epizod povídkové minisérie Hotel Room (1993), kterou Lynch natočil pro HBO. Nespolupracoval na ní s Frostem, ale se spisovatelem Barrym Giffordem, který je autorem předlohy filmu Zběsilost v srdci (Wild at Heart, 1990) a později s Lynchem vytvářel scénář k Lost Highway (1997). Nejdelší a nejzdařilejší třetí epizoda cyklu, který zachycuje různé hosty téhož hotelového pokoje v různých érách dvacátého století, se jmenuje Blackout (Výpadek proudu). Většinu z jeho čtyřicetiminutové stopáže zabírá bizarní rozhovor dvou postav, z nichž jedna je možná duševně nemocná, v jediné setmělé místnosti. Lynch tu obírá diváky o téměř veškeré vizuální podněty a soustřeďuje jejich pozornost na tváře dvou postav v přítmí a především na jejich rozhovor, který má podobu unikavého pásma asociací a narážek na události, o nichž se jako posluchači dozvídáme jen letmé útržky. Znovu tu jde o hru s médiem – Blackout může svým maximálním důrazem na dialog připomenout občas zmiňovaný názor, že televize má ve skutečnosti blíže k rozhlasu než k filmu. Tahle „mediální reflexivita“ ale není jediným a hlavním výtěžkem Lynchova přístupu. Diváci fascinovaní režisérovými filmy obvykle neakcentují jejich sebereflexivitu, ale spíš schopnost konstruovat z ruin mediálních konvencí zvláštní, evokativní a silně náladotvornou nadrealitu, která z této, svým způsobem destruktivní práce vyvěrá.\nPlatí to i pro Lynchův snímek Mulholland Drive (2001), který vznikl přepracováním námětu původně plánovaného jako televizní seriál, a také pro nové epizody Městečka Twin Peaks. Oproti původní sérii jsou nové díly mnohem nonsensovější a také kladou daleko větší akcent na audiovizuální působivost než na vyprávění. Lynch tu jde přímo proti důrazu na production values a „filmový“ realismus současné quality TV, když využívá zastaralé, lacině působící digitální efekty, které ale připomínají řadu fantastických seriálů devadesátých let (některé z nich, například monstrum ze skleněného boxu, dokonce evokují ještě starší série jako The Outer Limits, Krajní meze, 1963–1965). Namísto nostalgické reunion show, kterou všichni čekali, nám Lynch prezentuje jedno ze svých vrcholných děl: nadreálný labyrint zrozený z trhlin média a prezentovaný jako popkulturní okultismus, perverzně zábavné prázdné mystérium, kde na diváky za rudými závěsy zásvětní lóže čekají jen další otázky bez odpovědí.


Hodí se k sobě korálové šaty a vínové lodičky? - Módnípeklo.cz\nRychlá navigace: Módnípeklo.cz » Peklo radí » Hodí se k sobě korálové šaty a vínové lodičky?\nHodí se k sobě korálové šaty a vínové lodičky?\nMám dilema, jestli odstínů červené na sobě nebudu mít už moc.\nChystám se vyrazit na vesnický ples. Člověk je sice pod palbou kritických dámských očí, ale nějaký malý prohřešek se možná schová.\nMou dominantou budou korálové šaty a ve druhé řadě jsem si chtěla obout lakované červené lodičky. Šlo by to, nebude to moc?\nJaké doplňky, zlaté, nebo stříbrné?\nDěkuji moc za vaše kritické oko\n21 - 35 let červená ples šaty šifon žena Zima\nMně to nepřijde špatné, doplnila bych možná tenkým páskem v barvě lodiček, nebo pokud se pásek do šatů nehodí, napadá mě jako doplněk něco s českým granátem. Nebo nějaké výraznější psaníčko, které by barevně propojilo tu korálovou a vínovou.\nNaprosto v pohodě, střevíčky bych neměnila. Tyhle dvě barvy vycházejí jedna z druhé, není tam žádný kontrast. Doplňky studené stříbrné budou kontrastní, teplá (nekřiklavá) zlatá by mně osobně vyhovovala víc. Jenže já jsem straka Záleží na Vás.\nAsi vás tu budeme názorově vrtět jak Ivan a Baba Jaga chaloupku na kuří noze, ale já bych ty lodičky neměnila, barevně je to opravdu příbuzné, a především jsou lesklé, na rozdíl od šatů. Kdyby bylo obojí lesklé / obojí matné, nebylo by to ono. Takto palec nahoru. Za neotřelost. Nude nebo černou by k tomu líplo devět ženských z deseti. Doplňky by se mi taky líbily buď v lesku a barvě lodiček (pásek nebo náušnice nebo náramek). A pokud máte chuť na trochu rebelie, tak úplně malá bleděmodrá kabelka, taková ta do dlaně z pevné skořepiny, co se zavírá zaklapnutím (bože, to je popis, pardon, já nevím, jak se tento typ jmenuje), by nemusela být marná.\nBoty změňte, vínové fakt ne, k šatům bych si vzala výrazné zlaté naušnice. Max jeden náramek.\nSouhlasím (1) Nesouhlasím (25)


Cetkovská je po skreči soupeřky v Cincinnati ve druhém kole - Sport.cz\nCetkovská je po skreči soupeřky v Cincinnati ve druhém kole\n11. srpna 2008 22:39 - CINCINNATI\nČeská tenistka Petra Cetkovská postoupila na turnaji v Cincinnati do druhého kola poté, co jí osmá nasazená Rakušanka Tamira Paszeková vzdala utkání ve třetím setu. Příští soupeřkou Cetkovské bude vítězka zápasu mezi Američankou Lilií Osterlohovou a Britkou Anne Keothavongovou.\nCetkovská prohrála první sadu 4:6, ale ve druhé nad sedmnáctiletou soupeřkou zvítězila 6:3. Ve třetí sadě Paszeková, která udělala v zápase devět dvojchyb, utkání za stavu 4:1 pro českou hráčku skrečovala. Jejich první vzájemný duel na okruhu WTA trval hodinu a 49 minut.\nCetkovská (ČR) - Paszeková (8-Rak.) 4:6, 6:3, 4:1 skreč, Pinová (Fr.) - Makarovová (7-Rus.) 6:2, 6:0, Dittyová (USA) - Jüan Meng (Čína) 2:6, 6:1, 6:4, Dechyová - Sanchezová (obě Fr.) 6:2, 6:2, Duboisová (Kan.) - Rodinová (Rus.) 6:2, 7:6 (7:3).\nČeská tenistka Petra Cetkovská postoupila na turnaji v Cincinnati do druhého kola. Její soupeřka, osmá nasazená Rakušanka Tamira Paszeková, vzdala utkání ve třetím setu.


Druhá vlna kompenzací pro podnikatele | Oborové novinky | Účetní software DUNA\nDruhá vlna kompenzací pro podnikatele\nKoronavirová krize dělá vrásky na čele nejednoho živnostníka a druhá vlna mnohé už dovedla k ukončení činnosti. Při jarní vlně restrikcí pomohla podpořit podnikatelský sektor řada kompenzačních opatření. I když u mnohých samozřejmě nemohla tato kompenzace plně vynahradit vzniklé ztráty, finanční polštář jim alespoň pomohl zůstat ve hře.\nPřestože byla druhá vlna očekávána dlouho dopředu, nyní na podzim se zdá, že jednotlivé podpůrné programy nebyly připraveny a tvoří se tzv. za pochodu, přičemž podmínky jsou zveřejňovány mnohdy až následně.\nÚplně na suchu snad nakonec drobní živnostníci nezůstanou ani tentokrát. Ministryně financí Alena Schillerová informovala během tiskové konference po jednání vlády o schválení kompenzačního bonusu ve výši 500 Kč na den, a to pro ty podnikatele, kterým bylo díky nařízením vlády znemožněno podnikání. I tentokrát budou živnostníci moci žádat i ošetřovné, které činí 400 Kč na den po celou dobu, co budou školy uzavřeny.\nO odpuštění záloh na zdravotní a sociální však zatím nepadlo ani slovo.\nDle ministerstva financí by tato podpora podnikatelského sektoru mohla přijít na necelé čtyři miliardy korun.\nJaké jsou podmínky získání kompenzačního bonusu?\nO kompenzační bonus mohou požádat OSVČ a podnikatelé, kteří musí z důvodu vyjímečných opatření uzavřít provozovnu, omezit či zastavit činnost nebo jsou na takových oborech přímo závislí. Na rozdíl od jarní vlny nyní nebude zkoumán souběh se zaměstnáním, avšak podmínkou je, že musí jít o hlavní zdroj obživy, což znamená, že příjmy z podnikání musí být u žadatele větší než polovina celkových příjmů. O konečné podobě se nyní rozhoduje v parlamentu.\nTak jako na jaře, bude i nyní možné si o kompenzační bonus zažádat hned několika způsoby. Žádost můžete na finanční úřad podat buď osobně, poslat poštou nebo to zařídit online prostřednictvím emailu, datové schránky nebo aplikace EPO.


vnější ušní infekce nebo otitis externa\nExterní ušní infekce\nO vnější infekci ucha nebo zánětu zevního ucha\nPokud má vaše dítě infekci zevním uchem, je infikována výstelka ušního kanálu na vnější straně ušního bubínku.\nDěti, které hodně plavou, dostávají vnější ušní infekce. Je to proto, že voda zůstává v uších i po plavání a způsobuje podráždění.\nExterní ušní infekce může také nastat, pokud je ušní kanál vašeho dítěte poškozen použitím vatových tyčinek nebo poškrábáním. Když k tomu dojde, často se vyvine sekundární bakteriální nebo plísňová infekce.\nU dětí s kožními problémy, jako je ekzém nebo dermatitida, je větší pravděpodobnost, že se u nich vyskytnou vnější ušní infekce.\nLékařským termínem pro vnější ušní infekci je otitis externa. Možná to uslyšíte také jako „plavecké ucho“.\nUcho má tři hlavní části - vnější ucho (ušní kanál a ušní lalok), prostřední ucho (za ušním bubínkem a pomocí malé trubice spojené s hrdlem) a vnitřní ucho (které má nervy, které pomáhají detekovat zvuk).\nPříznaky vnější ušní infekce\nPokud má vaše dítě vnější ušní infekci, může si stěžovat na bolestivé nebo svědivé ucho. Mladší děti by mohly trávit spoustu času poškrábáním uší.\nUcho se obvykle cítí zablokované a vaše dítě může mít potíže se sluchem. Žvýkání může někdy bolest zhoršit.\nNěkdy může dojít k krvácení nebo dokonce k propuštění z infikovaného ucha. Vaše dítě může mít také bolestivé, oteklé lymfatické žlázy kolem ucha a krku.\nTěžké vnější ušní infekce mohou způsobit, že celé ucho zčervená a otekne. Začervenání se může rozšířit na obličej a krk vašeho dítěte.\nPotřebuje vaše dítě navštívit lékaře o vnější infekci ucha?\nvaše dítě si stěžuje na strach\nje tu výboj z ucha vašeho dítěte\nvaše dítě se obecně necítí dobře, má horečku nebo zvrací\nvaše dítě stále dostává vnější ušní infekce\nMyslíte si, že vaše dítě má potíže se sluchem.\nLéčba infekce externího ucha\nU mírných infekcí zevního ucha může váš lékař předepsat ušní kapky pro vaše dítě. Ty obvykle obsahují kombinaci kortikosteroidů a antibiotik. Vaše dítě by je mělo používat několik dní, než necháte znovu zkontrolovat ucho.\nV případě závažnějších infekcí zevního ucha může váš praktický lékař vložit do ucha vašeho dítěte malou délku gázy, nazývanou knot. Knot je nasáklý roztokem antibiotik a kortikosteroidů.\nI když má vaše dítě externí infekci ucha, neměli byste se vy a vaše dítě nedotýkat ani poškrábat ucho. Ucho vašeho dítěte musí být také udržováno v suchu, což znamená, že by neměla plavat, dokud nebude úplně uzdraveno.\nmary a max full movie\nPokud je vaše dítě v bolesti, můžete použít paracetamol v doporučených dávkách.\nPrevence infekce vnějším uchem\nPokud vaše dítě stále trpí vnějšími ušními infekcemi, mohlo by to pomoci napít mu do ucha kapky po koupání a koupání. Tomuto stavu může zabránit také nošení ušních uší v dobré kvalitě.\nJe také dobré se vyhnout čištění ucha dítěte bavlněnými pupeny. Můžete zkusit použít fén namísto vatových tyčinek k vyschnutí uší vašeho dítěte.\nŠkolní Věk Zdravé jídlo pro školní děti: pět skupin potravin\nNovorozenci Pálí a opaří první pomoc


Braškov zválcoval hřiště a pak i velkého rivala z Unhoště - Kladenský deník\nBraškov zválcoval hřiště a pak i velkého rivala z Unhoště\nBraškov - Fotbalové derby I. B třídy mělo být vyrovnané vždyť to mají oba týmy k sobě jen přes kopec, ale vše bylo jinak. Braškov se po porážce v dohrávce v Rakovníku sebral a i bez Pejši na stoperu zápasu jasně vládl.\nTJ Unhošť - Sokol Braškov 0:3, I.B třída skupina A, 11. 6. 2017Foto: Bohumil Kučera\nBRAŠKOV – UNHOŠŤ 6:1\nBraškovu pomohl na úvod krásný gól mladíka Hody, jehož Unhošť svému rivalovi uvolnila a teď se „pomstil“ bombou do vinglu.\nHerně domácí soka neválcovali, ale v obou vápnech byli jasně lepší. Na 2:0 dával Jaroš, a když na druhé straně zazdil jasnou šanci Neuberger a brankář Ondrejička následně nabídl J. Hrubému pohodlný gól do prázdné, bylo jasno.\nPo obrátce se ještě jednou pomstila „motorová myš“ Hoda, Jaroš dal patnáctý gól v sezoně (vede tabulku střelců) a trefil se i Maňkoš. Soupeř pouze korigoval Blechou. „Takový zápas pochopitelně potěší. Dařila se koncovka, za stavu 2:0 nás podržel i Kohout, mladíček Hoda zářil skvělým pohybem. Po soustředění reprezentační osmnáctky jsme zválcovali hřiště a pak i velkého rivala,“ smál se kouč Braškova Jaroslav Želina.\nTo Josef Kučera se mračil. Za tři roky v Unhošti tak kvalitní tým neměl, ale bodů je méně než by čekal. „Mezi vápny hrajeme slušně, ale uvnitř už ne. Chybí mi víc zarputilosti, bojovnosti. Je hezké, že nemáme karty a dostáváme ceny za slušnost, ale někdy prostě tvrdší zákrok potřebujete,“ lamentoval trenér, který jako hráč neústupný byl.


Město Kopřivnice - Kalendář akcí - Kopřivnice - Akce, které se konají 7. 6. 2020\nv neděli 7. 6. 2020\nSOUTĚŽ: Kopřivnické mecheche - ZRUŠENO\nČas: 10:00-16:00 Místo: Sportovní hala VOŠ, SOŠ a SOU Kopřivnice\nPamatujete si na skvělý set Star Club West během Piper Records Night 5 v roce 2018? Nebo, znáte Chrise? Kytaristu živý verze Paramount Styles?\nJestli Chrise znáte, tak to víte; jestli ale ne, tak vězte, že to je jeden z nejhodnějších lidí a nejšikovnějších kytaristů široko daleko. Každý úterý se scházejí s kamarádama z Antverp na zkoušce kapely Star Club West, která v tichosti a poklidu vydává naprosto vynikající desky, vzdáleně připomínající třeba Yo La Tengo, Pinback nebo Tortoise. Máme rádi Star Club West.\nsupport: BILLOW (CZ)\nDreampopová kapela z Veselí nad Moravou, která své skladby skládá i nahrává v podhůří Bílých Karpat. Debutovou desku s názvem Maps vydali v rámci Full Moon Forum, ale také v kazetové verzi u slovenského vydavatelství Z Tapes na podzim roku 2017. Tichá lo-fi nahrávka zaznamenaná v prostředí pokojíků v Praze či ve Varšavě vzbudila ohlas českých kritiků a dostala se do výběru nejlepších desek roku na serverech Beehype, AlterEcho či Full Moon.\nNa podzim 2019 vydali u Z Tapes a Piper Records svou druhotinu Seascape, kterou si stejně jako debut kompletně nahrávali i mixovali sami. Ta vyšla kromě kazety také na vinylu.\nČas: 20.00 Místo: Galerie Galaxie (Objekt č. 107 v Městském parku)


Poznámka: Máte chuť komunikovat s našimi zahraničními dodavateli? Jste samostatní, pečliví a spolehliví? Pokud ano, nabízíme Vám možnost stát se součástí našeho týmu. Co Vám nesmí chybět: praxe na pozici nákupčí, SŠ/VŠ vzdělání, PC, výborná AJ. Náplň práce: komunikace se zahraničními dodavateli, zajištění dodávek zboží ze zahraniční včetně logistiky, objednávky, poptávky, sledování a kontrola stavu zásob, plánování dodávek a skladových zásob. V případě zájmu zašlete svůj životopi v ČJ a AJ na ucetni@bemeta.cz. Do předmětu uveďte "nákupčí".\nMarkéta Vlachová, ucetni@bemeta.cz


Recenze: Temná věž – Povedla se dlouho připravovaná adaptace knižní série Stephena Kinga? | Gorilla.cz\nRecenze: Temná věž – Povedla se dlouho připravovaná adaptace knižní série Stephena Kinga?\nSedmidílná knižní série Stephena Kinga Temná věž má nejednoho fanouška, není proto divu, že se již dlouho mluví o nejvhodnějším způsobu jejího převedení do audiovizuální podoby. Té se nakonec chopilo studio Sony a jeho plány nebyly skromné. Film, který právě vstupuje do kin, měl odstartovat filmovou trilogii, která by navíc byla propojena dvěma sezónami seriálu, které by představovaly přemostění mezi jejími jednotlivými díly. Minulý čas nepoužívám náhodou – film jednak nemá komerční úspěch (celosvětové tržby zatím 72 milionů dolarů oproti šedesáti milionům rozpočtu…), navíc si vysloužil vesměs špatné recenze (16% pozitivních recenzí na Rotten Tomatoes…). Je taková studená sprcha pro jeho tvůrce zasloužená?\nLze v devadesáti minutách funkčně odvyprávět start velké série?\nOsobně jsem s žádnou knihou ze série neměl tu čest, Stephena Kinga a jeho komerční a někdy trochu nabubřelý, přesto však vždy nesmírně čtivý a chytlavý styl psaní mám nicméně velice rád. Což je ostatně důvodem, proč mě bavila úvodní část Temné věže, která působí patinou přesně toho kingovského dobrodružství plného tajemství, s dětským protagonistou a striktně a banálně, ale plně funkčně jasně odděleným dobrem a zlem. To je esenciální King, na kterého je z diváckého (potažmo čtenářského) hlediska nesmírně snadné se napojit a užívat si jeho příběh i přes všechny fantasmagorie a leckdy nesmírně ledabylé a nefunkční propojování všech možných žánrů. Máme tu kluka Jakea (Tom Taylor), outsidera, kterému zemřel otec a od té doby má tajemné sny o tom, že tajemný Muž v černém (Matthew McConaughey) chce za pomoci psychických schopností některých dětí (nejen) z našeho světa zničit Temnou věž, následkem čehož by (nejen) našemu světu začala vládnout temnota a děsivá monstra. Něco jako příchod pekla v prvním Hellboyovi… Jednou v těchto svých vizích uvidí Pistolníka (Idris Elba), který s Mužem v černém vede zdánlivě nekonečnou válku, válku mezi dobrem a zlem. A protože je zároveň díky těmto svým schopnostem cílem posluhovačů Muže v černém, uteče z domova a na základě toho, co viděl ve svých snech, se snaží Pistolníka najít.\nNa první přečtení to zní jako strašná kravina, ale to většina Kingových námětů. Vždy záleží na zpracování. King ve svých dílech v podstatě stále dokola tento věčný příběh boje dobra se zlem vypráví a Temná věž má zezačátku našlápnuto k tomu, aby fungovala přesně v té rovině, jako třeba seriálové Stranger Things. Scéna, ve které Jake najde opuštění (a možná strašidelný) dům s portálem do jiného světa, je esenciální kingovina a funguje parádně. Stejně jako parkourová honička s pomocníky Muže v černém. Zkrátka, dokud sledujeme primárně Jakeovu klukovskou perspektivu, Temná věž příjemně překvapuje a drží si potenciál fascinujícího dobrodružství s příslibem objevování nových světů. Problémy paradoxně nastanou ve chvíli, kdy jsou ty nové světy konečně objeveny…\nPo příjemné dvacetiminutové expozici totiž tvůrci mají už jen něco přes hodinu na to, aby vysvětlili pravidla fikčního světa, představili hlavního protagonistu i antagonistu, naznačili jejich minulost, prokreslili mytologii a zároveň přitom do toho všeho zasadili ústředního hrdinu a dovyprávěli fungující příběh, který tohle všechno zasadí do konkrétního kontextu. Což je prakticky nemožné. Takže se stane nevyhnutelné – postavy vykonávají pro příběh podstatné věci (někam jdou, na někoho narazí, s někým bojují atp.) a přitom v dialozích popisují hlavnímu hrdinovi (a tím i divákovi) fungování světa, ve kterém se pohybují, a svoji vlastní minulost. Tím se tvůrci připravují o atraktivní možnost tohle všechno ukázat v obraze, kterou by jim poskytla košatější stopáž a především vyšší rozpočet. Temná věž se tak nevyhnutelně mění na ukecaný průlet evidentně rozsáhlou a propracovanou fantasy/post-apo krajinou, ve kterém je vše jen tím nejbanálnějším způsobem naťuknuto, nic pořádně rozvedeno a divák může jen zmateně koukat kolem sebe, aniž by měl šanci spatřit něco, co by jej do filmu vyloženě vtáhlo a dovolilo mu patřičně si užít dění.\nPodfinancování zabíjí potenciál\nTemná věž totiž ve výsledku nemá v rukávu jediný trumf, kterým by dokázala diváky v kině překvapit. Doufal jsem, že to bude právě chytlavý nový svět, který mi zde bude představen, což je ale zabito příliš krátkou stopáží, kvůli které je tu všechno opravdu jako z rychlíku. Silné obsazení ústředních protivníků naráží na to, že Elba ani McConaughey nemají prostor, aby hráli cokoliv jiného než jednoduše typizované charaktery. Elba nerudného, ale v jádru dobrého Pistolníka s pohnutou minulostí, který se úsečně vyjadřuje a „nechává za sebe mluvit své zbraně“. McConaughey snad až přehnal slizkou skoro-až-pedofilnost svého Muže v černém a nejsem si úplně jistý, nakolik hrál navážno a nakolik si ze své ultra záporné role spíš dělal srandu. Mnoho jeho gest a hlášek by svědčilo spíše o tom druhém. Film ale dojíždí v mých očích především na to, že je evidentně točený na sílu, jen aby se s látkou někam pohnulo. A tím pádem i podfinancovaný.\nFilmy, které stojí na poznávání zajímavého fikčního světa, většinou pracují s archetypálním příběhem, který má působit především jako spojovník vizuálních atrakcí a propracované mytologie. Takhle fungují filmy jako Avatar, TRON nebo i v mých očích nedoceněný John Carter. Všechno snímky, jejichž rozpočet byl adekvátní tomu, co chtějí divákům prodávat. Temná věž stála 60 milionů dolarů. Což je na efektní a především efektivní rozjetí atraktivní série, která by chtěla, aby jí diváci propadli, jednoduše málo. Většina akčních a trikových sekvencí se tak odehrává ve tmě, aby triky, které jsou o úroveň horší než ve zmíněných filmech, nebyly divácky rušivé. Co hůř, všechny atraktivní scény, které měly potenciál diváka v kině překvapit, které měly být těmi trumfy a vrcholy filmu, byly k vidění v trailerech. Z prozaického důvodu – mimo ně tvůrci zkrátka neměli jiný materiál k sestříhání ukázky, která by dokázala nalákat lidi do kina.\nTemná věž tak nevyhnutelně až příliš odpovídá distribučnímu konceptu, který jsem popsal na začátku recenze – jako obstojně odvedený pilot k televiznímu seriálu, který se náhodou, díky slavné knižní značce, dostal do kin. Kde mezi tvrdou konkurencí prostě nemá pořádně čím zaujmout. Po jeho zhlédnutí mám chuť spíš si přečíst knihy a zjistit, jak moc je osekaný, jak moc je vlastně vzdálený od toho, co King napsal, než se dál dívat na to, co s nastoleným materiálem vymyslí tvůrci tohoto filmu. Protože jakkoliv někde hluboko v něm je možná ukrytý zajímavý svět se spoustou příběhů k vyprávění, v této verzi Temné věži z něj vlastně nic moc k vidění není.\nPodivný hybrid mezi předraženým televizním filmem a naopak těžce podfinancovanou letní kino podívanou, který v sobě schovává nadějné záblesky něčeho skutečně zajímavého, ze kterých bohužel za kratičkou devadesátiminutovou stopáž nic nevyroste. Argument, že jde jen o start větší série, která ve svých pokračováních nabídne košatější a atraktivnější mytologické i příběhové podhoubí, nemohu přijmout ve chvíli, kdy jsem v jejím startu nenašel nic, co by mě motivovalo k jejímu dalšímu sledování. Temná věž zkrátka v této podobě nestojí na vlastních nohou a její divácký i kritický krach je bohužel až příliš logickým důsledkem toho, jaká v konečné podobě je.\nAutor Tomáš Poštulka v 8/25/2017 02:49:00 odp.\nŠtítky: fantasy, filmové recenze, recenze, Stephen King, Temná věž\nDora Šedá 26. srpna 2017 7:24\nNechápu, že to King dopustil.\nUnknown 27. srpna 2017 12:36


Slavná liška Bystrouška zazpívá v Divadle na Orlí | Informace z Brna\nZnámé operní dílo Příhody lišky Bystroušky nastudovala Komorní opera Hudební fakulty brněnské JAMU. Jednu z nejmelodičtějších oper Leoše Janáčka uvedou studenti v premiéře v sobotu 22. listopadu v Divadle na Orlí.\nPředstavení začíná v 19 hodin a bude součástí Mezinárodního festivalu Janáček Brno 2014 stejně jako další uvedení nové inscenace režiséra Davida Kříže ve čtvrtek 27. listopadu.\nObě hlavní sopránové role Lišky Bystroušky a Lišáka Zlatohřbítka jsou alternovány hned natřikrát. Lišku tak zpívají studentky Marta Reichelová, Zdislava Bočková a Aneta Ručková. Jak říká Ručková, jde i mimořádně náročný part, který si však zamilovala. „Byla bych velmi ráda, kdybych se s touto rolí mohla setkat ještě někdy v budoucnu,“ dodala mladá pěvkyně. Postava Zlatohřbítka je zase velkou výzvou pro Janu Meliškovou. „Je to jiný typ zpěvu, odlišný od klasického belcanta, soustředit se musíme na srozumitelnost textu, náročné jsou změny rytmu,“ doplnila. Inscenátoři totiž použili kritickou edici díla z roku 2010, jejíž libreto posiluje původní Janáčkovy nářeční a na zpěv komplikovanější momenty.\nKromě dvou zmíněných festivalových představení uvede Komorní opera HF JAMU ještě čtyři reprízy ve dnech 23., 25., 26. a 28. listopadu. Všechna přestavení v Divadle na Orlí začínají v 19 hodin.\nMáte-li zájem o představení referovat, můžete si rezervovat vstupenky na e-mailové adrese komorni.opera@hf.jamu.cz nebo na webových stránkách Divadla na Orlí.\nNext story Fléda se promění v tržiště Koloniál\nPrevious story Noční četba aneb Návrat k Ovacím


Kniha: Choroby plicního oběhu (Martin Riedel) | Martinus\nV posledních 10 letech došlo k explozívnímu přírůstku poznatků o struktuře a funkci plicního oběhu a k vývoji nových diagnostických metod a léčebných postupů. Echokardiografie umožnila screening osob na plicní hypertenzi. Nová klasifikace plicních scintigrafií umožňuje dobře odhadnout pravděpodobnost plicní embolie. Počítačová tomografie významně přispěla k výzkumu i k diagnostice nemocí plicního oběhu. Koncept remodelování plicních cév u chronické plicní hypertenze nejrůznější etiologie objasnil mechanismy rozvoje plicní hypertenze a naznačil léčebné postupy, obdobně jako koncept "stress-failure" plicních kapilár u různých typů nekardiogenního plicního otoku. Plicní trombendarterektomie se stala standardní procedurou u mnoha nemocných s chronickou plicní tromboembolickou hypertenzí. Byly nashromážděny zkušenosti s dlouhodobou léčbou kyslíkem u hypoxické plicní hypertenze. Řada nemocných s vrozenou srdeční vadou a plicním cévním postižením přežívá nyní do dospělosti a představuje nový problém v ordinaci praktického kardiologa. Transplantace plic nebo srdce a plic se stala zavedenou léčbou nemocných v konečném stadiu plicní hypertenze a moderní léčba vazodilatátory umožňuje těmto nemocným překlenout dobu do transplantace. Byla popsána plicní cévní reakce na akutní poškození plic, což vedlo k významným pokrokům v léčbě ARDS, nejen díky novým způsobům ventilace a inhalaci NO. Četné další pokroky v molekulární a buněčné biologii a ve farmakologii plicního oběhu se v posledních letech přímo transformovaly do klinické praxe a jejich znalost je pro klinika nezbytná. V minulém roce bylo indexováno přes čtyři tisíce časopiseckých publikací pod pojmem plicní oběh, plicní embolie nebo plicní hypertenze. Potřeba destilace těchto informací do kompaktní monografie je proto zřejmá.\nV českém písemnictví není k dispozici monografie ani série přehledných referátů, která by novinky patofyziologie, diagnostiky a léčby chorob plicního oběhu komplexně a přehledně podávala.\nCílem předkládané monografie je tuto mezeru doplnit tak, aby se stala fundovaným, ale přitom čtivým zdrojem informací pro internisty, kardiology, pneumology a odborníky v intenzívní péči.\n5. Plicní otok (Kardiogenní plicní otok - Nekardiogení plicní otok)\n9. Nádory plicnich cév


Slavný Egypt - Starověký Egypt\nÚvod » Starověký Egypt\nUž staří Egyptáné znali znali úlohu mužského semene a pohlavního aktu. Dokázali pojmenovat části pohlavního ústrojí a o svém sexuálním životě a těhotenství hovořili bez zábran ,,:spal v noci se ženou a ona otěhotněla" je toho důkazem. Také kolovaly o zrození různé legendy. Nejznámější o Hatšepsuty. Ahmose přijal podobu krále Horního a Dolního Egypta Thutmose I., šel za královnou a oplodnil ji. Zde můžeme pozorovat důležitost manželské věrnosti. Kdyby Ahmose přišel za královnou ve své podobě, tak by ho nepřijala.\nJak jsem již napsala, Egyptáné znali části pohlavního ústrojí např. úd(henen), žalud(beh) nebo varlata(inesej). O ženském ústrojí věděli méně, ale mohu vám říci dvě. Lůno(šéd) a velké stydké pysky (septej šed).\nJak zjistili, že je žena plodná? Dvěma způsoby: do pochvy ji vložili cibuli, pokud byla cibule cítit druhý den z úst ženy, tak byla plodná. Byla-li prsa tvrdá, znamenalo to, že je žena plodná, pokud měkká byla neplodná.\nJak zjistili, že je žena těhotná? Podle tvořivého principu v moči těhotné. Tento tvořivý princip urychloval růst obilnin, zeleniny a doby květu. Jako dnešní nastávající rodiče chtějí znát pohlaví potomka také Egyptané. Zálevali močí semena, pokud vzklíčil ječmen narodila se holčička, pokud přenice tak chlapec.\nTěhotné ženy musely pracovat do porodu. V té době se na ně nebral ohled, jako v současnosti. Před porodem se žena úchýlila do zvláštní stavby z kůlu, která byla umístěna buď v koutě zahrady nebo na střeše domu, tam pobývala do konce očištění. Rodila v kleče, nahá. Byly u ní pouze pomocnice , lékař se volal jen k těžkým případům. Můžeme pozorovat, jak se dostupnost lékařské pomoci oproti starověku zlepšila. Dnes si může rodička vybrat porodnici, ve které chce přivést své dítě na svět a tím předejít komplikacím, jako byla např. infekce.Ve starověku dítě bojovalo s mnoha nemocemi např. střevní infekcí.\nPokud ženu trápily porodní bolesti, nejlépe se tišily konzumací malého množství piva. Egypťané rozeznávali tři druhy porodu: normálně dlouhý( hotep), komplikovaný (bened) a dlouhotrvající (vedef). Porod vícečat nebyl raritou. Jejich délka života se měřila sílou křiku. Pokud křičel hlasitě a po 3 dny nevyzvrátil mléko smíchané s placentou, které se mu podávalo, tak věřili, že přežije. Během porodu mohly nastat tyto komplikace: infekce způsobené nálevy do pochvy, silné krvácení, úzká pánev, předchozí těžké porody, ochablost dělohy silné křeč,...\nPo porodu se žena očisťovala 14 dní. Dítě měla u sebe a pomocnice ji nosily jídlo. Ona se mezitím staralo o svůj vzhled. Po skončení doby očištění se opět vrátila k svým povinnostem.


Slunečná sobota v Sunderlandu - Silwiniel\nSlunečná sobota v Sunderlandu\nby Silwiniel on 14.2.18\nVáhali jsme, kam o víkendu vyrazíme, protože předpověď počasí nebyla zrovna příznivá. Nakonec jsme se ale rozhodli, že to riskneme a znovu se vypravíme k moři. Pořádně jsme se zateplili a vydali jsme se metrem do Sunderlandu, což je městečko, které leží na pobřeží jižně od Newcastlu. Do moře se tu vlévá pro změnu řeka Wear.\nZ metra jsme vystoupili na stanici St. Peters. Odtud naše cesta k moři vedla podél řeky Wear, na které byly zaparkované různobarevné lodičky.\nPo cestě jsme také potkali nějaké moderní umění, které ale bylo překvapivě povedené.\nNa podstavci pod stromem byly tyhle pěkné plastiky.\nNa cestě před námi se válely šrouby a matice.\nDošli jsme k doku, kde kotvila spousta nejrůznějších lodí.\nNetrvalo dlouho a už jsme byli na pláži. Doufám, že vás fotky moře ještě nezačaly nudit, protože mně se asi jen tak neomrzí. Moře je nádherné a nepřestává mě fascinovat.\nStejně jako je tomu u řeky Tyne, i ústí řeky Wear je chráněno dvěma kamenými zdmi, které vybíhají do moře. Po jedné z nich jsme se vydali k majáku.\nDetailní pohled na maják (bohužel s přepáleným nebem).\nKdyž jsme se vrátili od majáku a vydali jsme se dál po pláži, obloha se jako zázrakem začala vyjasňovat.\nParadoxní je, že i když teď k moři jezdím každý víkend, ještě jsem se v něm nikdy nekoupala. Byla jsem u něj předtím jen jednou, v Irsku, a i když bylo léto, Atlantik nebyl zrovna moc teplý a navíc jsem sebou neměla ani plavky. A tak teď jen pozoruju pěnící se vlny a sním o tom, jaké by to bylo se do nich ponořit. Snad se mi to v létě konečně splní!\nPo pláži Rocker Beach jsme došli ke krásnému bílému majáku.\nOdtud se nám otevřel výhled na Seaburn Beach. Zrovna se tu prohánělo několik jezdců na koních. Projet se po pláži na koni, to je další z mých dosud nesplněných snů!\nPohled na dva vzdálené majáky\nA další prosluněné fotky z pláže. Bylo tam tak nádherně, že se mi vůbec nechtělo pryč. Někdy mám pocit, že fotky nedokážou dostatečně zachytit krásu, kterou kolem sebe vidím.\nZkusili jsme z pláže jít ještě kousek dál, ale protože už se začínalo pomalu stmívat, nedošli jsme daleko. Tady je ještě jeden pohled na širé moře.\nPotom jsme se už vydali na zpáteční cestu k metru. Byl to opravdu krásný den!\nIris 14. února 2018 18:47\nNádhera nádhera, ten maják mě dostal.\nA co se týče nesplněných snů, tak máme jeden společný.\nstuprum 15. února 2018 4:16\nMaják jak z knížky od Woolfové!\nSilwiniel 15. února 2018 9:19\nA já nevím, jestli oba myslíte ten první nebo ten druhý (bílý) maják :D\nLucka 16. února 2018 14:55\nNádherné fotky, mně by se teda moře taky rozhodně nezajedlo, i na fotkách bych na něj mohla koukat pořád! :-)\nKeiji 17. února 2018 7:51\nTak takové pouliční umění, jako jsou rozházené obří šrouby a matice je opravdu... nezvyklé. :D Fakt by mě nenapadlo, že někdo si dá práci s podobnými kousky. :D\nMoře je krásné, ale cítím z fotek ten mrazivý vzduch... :)\nVlasta Řenčová 17. února 2018 14:48\nJá popravdě koupání v moři moc nemusím. Spíš třeba smočit si nohy, ale celá tam být... Trochu se bojím, co všechno by mohlo být na dně. :)\n(Ne)malé radosti 3\nAprílový výlet k moři\nVe městě a u rybníčku\nŠestý den našeho pobytu v Anglii konečně nastala sobota a my jsme se ji rozhodli strávit u moře. Dopoledne jsme vyrazili na metro, které...


Ekzém na krku - TianDe Česká republika\nZde se nacházíte: Blog Přečtěte si Ekzém na krku\nTianDe vám přináší pro tento účel bylinné směsi, jejichž síla je založená na tradičních asijských recepturách. Bylinné směsi TianDe příznivě podpoří fukci vašeho trávícího a vylučovacího traktu. Zdravá střeva a játra totiž znamenají silnou imunitu. Detoxikační náplasti vás navíc zbaví toxinů, které dělají ve vašem těle neplechu. Náplast mimo jiné příznivě působí na krevní systém a pomáhá při spánku.\nPodstatné v účinné péči o problematickou kůži zasaženou ekzémem je i vhodná volba pracího prostředku. Zejména kvůli tomju, že oblečení se bezprostřeně pokožky těla dotýká. Vsaďte na TianDe turmalínové kapsle, které znamenají v první řadě praní bez chemie a praní ekologicky šetrnou cestou. Vaše tělo se vám také odvděčí zdravím při používání mycích a koupelových směsí s blahodárnými účinky. I\nntimní gel a antiperspirant TianDe obsahují účinné látky jako koloidní stříbro a alunit. A jsou tak vynikajícími prostředky pro desinfekci a podporu přirozené obranyschopnosti pokožky. Krémy z unikátních produktových řad TianDe problematickou a ekzematickou kůži regenerují. To vše díky osvědčené receptuře založené na živočišných látkách jakými jsou: tuk z hada mamushi, hlemýždí mucín nebo výtažky z ovčí placenty.


Plánovaný start kurzu je v týdnu od 9.1.2023\nDítě 4 - 7 let\nKompletní vybavení (lyže, lyžáky, helma) si můžete zapůjčit od nás za 165,- Kč na jeden výukový den, tedy 990,- Kč na celý program.\nKurz začíná v lednu, délka kurzu 6 týdnů. Vždy jeden den v týdnu od cca 7:15 do 12:45 včetně dopravy.\nKonec přihlašování: 30.11.2022 nebo po vyčerpání kapacity.\nCena za 6-týdenní kurz je 5 470,- Kč, úrazové pojištění 90,- Kč, půjčení vybavení 990,- Kč.\nU přihlášek přijatých do 31.10.2022 je možné uhradit zálohu 50 %. Termín pro doplatek do plné ceny je 1.12.2022.