Volební mapa ČR - volby 2021 - Portál otevřených dat České republiky\nVolební mapa ČR - volby 2021\n22. 12. 2021 , Michal Škop\nAš a Kraslice jsou na západním konci ČR, Karviná s Orlovou na východním. Přesto volebním chováním jsou na společném extrému v rámci ČR. Detailní klasické geografické mapy s volebními výsledky jsou již tradiční součástí volebního servisu médií. Ukážeme si proto podrobnější analýzu výsledků parlamentních voleb 2021 za pomoci otevřených dat - cílem je mapa ČR, ale ne klasická geografická, nýbrž “volební”.\nKlasická volební mapa s výsledky voleb po jednotlivých okrscích tentokrát vznikla v několika médiích: Mj. ji zveřejnil Deník, iRozhlas nebo Seznam Zprávy. Postup, jak na takovéto mapy, lze najít ve starším článku Mapa s výsledky voleb po okrscích.\nMapa s výsledky voleb po okrscích. Zdroj: Seznam Zprávy\nVýsledek: Volební mapa ČR dle toho, jak lidé v jednotlivých regionech volí\n“Klasická” geografická mapa vs. “volební mapa”\nPři podrobnější analýze výsledků voleb si můžeme položit otázku, jak je ČR rozdělená dle toho, koho lidé v jednotlivých regionech volí. Takovouto nebo podobné otázky lze zodpovědět díky otevřených datům.\nZískáme tím jinou “mapu” než klasickou geografickou. Na geografické mapě jsou u sebe místa, která jsou u sebe blízko v realitě. Jako třeba Aš a Kraslice nebo Karviná a Orlová. Daleko od sebe jsou místa, mezi kterými musíte urazit velkou vzdálenost - jako z Aše do Karviné. Na geografické mapě ČR jsou tedy na jednom konci Aš a Kraslice a na druhém Karviná a Orlová, někde mezi nimi např. Praha a Brno.\nV naší “volební mapě” ale budou u sebe místa, kde lidé volí obdobně. Najednou budou Aš, Kraslice, Karviná i Orlová blízko u sebe, protože lidé tam volí velmi podobně. A výsledky voleb se tam velmi liší třeba od Prahy nebo Brna. V rámci ČR budou Aš, Kraslice, Karviná i Orlová na jednom konci a Praha a Brno na druhém.\nObdobná mapa byla publikována na Investigace.cz.\nPoužijeme analytické metody, které co nejlépe vystihnou v dvourozměrném prostoru (“2D mapa”) rozdíly mezi jednotlivými volebními okrsky (obcemi, okresy, atd.) a zároveň i mezi jednotlivými kandidujícími stranami.\nTato analýza v případě parlamentních voleb 2021 ukazuje to, že hlavní rozdíl u větších stran ve volebním zisku v jednotlivých volebních okrscích byl: obě koalice (SPOLU a PirSTAN) vs. ANO + SPD. Tedy zjednodušeně, pokud v nějakém okrsku měla koalice SPOLU nadprůměrný zisk, spíše tam měl nadprůměrný zisk i PirSTAN. A obdobně to platilo pro dvojici ANO, SPD. Což tedy představuje osu X v naší “mapě”.\nOsa Y je zhruba dělení SPOLU a ANO vs. PirSTAN a SPD. Další osy by vystihovaly např. větší nebo menší zisky ČSSD a Přísahy. Ale pro jednoduchost nám stačí osy dvě.\n“Volební” mapa ČR dle výsledků voleb 2021, dle ORP (obce s rozšířenou působností). Osa X zhruba odpovídá rozdělení ANO+SPD (více vlevo) vs. SPOLU+PirSTAN (více vpravo). Osa Y zhruba odpovídá rozdělení ANO+SPOLU (nahoře) vs. PirSTAN+SPD (dole). Velikost nápisu odpovídá počtu voličů v ORP, barva nápisu potom geografickému NUTS2.\nBarevná legenda k předchozí mapě - NUTS2.\nNa první pohled vidíme, že extrémy z hlediska volebního chování jsou v ČR na jedné straně části Moravskoslezského, Ústeckého a Karlovarského kraje (obecně více ANO, SPD) vs. Praha a nejbližší okolí na straně druhé (více SPOLU a PirSTAN).\nTakovýto model nám umožní se podívat na různé úrovně geografické - od jednotlivých volebních okrsků po kraje nebo NUTS2. Jako příklad se můžeme podívat na města, která jsou při volbách dělená na městské obvody. Zde např. jasně vystupují na straně ANO+SPD okrajovější sídliště v rámci jednotlivých velkých měst (Ostrava-Jih, Neštěmice a Severní terasa v Ústí nad Labem, Plzeň 1 (Bolevec), Starý Lískovec nebo Kohoutovice v Brně, Praha 11 a Praha 12 v rámci Prahy). Na druhou stranu potom centra volila více obě koalice (Moravská Ostrava a Přívoz, Ústí nad Labem-město, Plzeň 2 (Slovany) a 3 (centrum a Bory), Brno-střed, Praha 1, 2, 3, 5, 6 a 7 v rámci Prahy).\nLze takto udělat např. i meziměstská srovnání: Brno-střed volí podobně jako Praha 3, nejvíce “pro-koaliční” číst Plzně (Plzeň 2 - Slovany) jako nejméně “pro-koaliční” část Prahy (Praha 11 a 12), Ostrava-Jih podobně jako Nestěmice a Severní terasa v Ústí nad Labem.\n“Volební” mapa ČR dle výsledků voleb 2021, dle městských částí ve městech, která jsou takto členěna. Osa X zhruba odpovídá rozdělení ANO+SPD (více vlevo) vs. SPOLU+PirSTAN (více vpravo). Osa Y zhruba odpovídá rozdělení ANO+SPOLU (nahoře) vs. PirSTAN+SPD (dole). Velikost nápisu odpovídá počtu voličů v ORP, barva nápisu potom geografickému NUTS2.\nData použitá pro tento projekt si najdeme v NKOD - Národním katalogu otevřených dat:\nPro data o volebních výsledcích použijeme data ČSÚ: Volební výsledky.\nČíselníky k regionům opět zveřejňuje ČSÚ: Číselníky regionů (zde ORP).\nJako základ je použito klasické multidimensionální škálování a analýza hlavních komponent, kde základ jsou výsledky voleb v jednotlivých volebních okrscích.\nV této fázi si připravíme základní tabulku, kde na každém řádku budou informace o výsledku hlasování v jednom volebním okrsku spolu se všemi doplňujícími geografickými informacemi o tomto okrsku (obec, ORP, okres, kraj, příp. městské části u měst, které se dělí na volební obvody).\nJako vstup použijeme otevřená data o výsledku voleb po okrscích. Jedinou výjimkou jsou zde informace o ORP (obce s rozšířenou působností), které v těchto datech nejsou, jejich názvy získáme přímo z číselníku těchto obcí také od ČSÚ.\nPostup v jazyce Python je zde a výpočet matice vzdáleností zde.\nNejprve spočteme matici vzdáleností jednotlivých volebních okrsků. Zde nevybereme všechny volební okrsky (více jak 14 000), ale stačí nám jejich náhodný vzorek (záleží, jakou chceme přesnost, ale 1000 a více by mělo být dostačující pro většinu aplikací). Tím vyřešíme dva problémy jednou ranou:\nProblém nestejně velkých okrsků (několikatisícové městské okrsky vs. desítky voličů na malých vesnicích) - náhodný vzorek lze vybrat tak, aby pravděpodobnost výběru volebního okrsku do vzorku odpovídala počtu voličů ve volebním okrsku (např. tisícový okrsek má 10x vyšší šanci na zařazení do vzorku než okrsek se sto voliči).\nvelká velikost prvotní matice vzdáleností (14000 x 14000 je často hodně náročné na paměť i čas, např. i jen 7000 x 7000 je minimálně 4x rychlejší)\nSpočteme souřadnice tohoto vzorku pomocí multidimensionálního škálování. Do tohoto prostoru jsou následně promítnuty strany (získáme souřadnice stran). A do takto získaného prostoru politických stran lze potom zase promítat nejrůznější skupiny volebních okrsků pomocí metody hlavních komponent (např. geografické skupiny: obce, ORP, okresy, kraje - získáme jejich souřadnice).\nTento postup využívá toho, že multidimensionální škálování má matematickou souvislost s analýzou hlavních komponent a lze je takto kombinovat.\nPostup v jazyce R je zde.\nZobrazení grafu (“volební mapy”)\nBarevné rozlišení je dle NUTS 2.\nCelý soubor v html/js je zde.\nTento článek ukazuje, že otevřená data o volbách v kombinaci s dalšími otevřenými zdroji umožňují i další detailnější analýzy, které jdou nad základní popis volebních výsledků.\nTakové analýzy mohou být použité v akademickém výzkumu či výuce, ale i komerčně v médiích nebo např. v politickém marketingu.\nR (cmdscale, princomp)\nČlánek ukazuje jednu z metod, jak detailněji analyzovat volební výsledky na různých geografických úrovních od volebních okrsků po kraje. Zároveň demonstruje, jak používat volební a další otevřená data ČSÚ.


Hentai Corporation představí na Flédě aktuální desku – rock-metalparadise.cz\nThrash rock’n’rollová parta Hentai Corporation přijede v rámci turné Intracellular Pets nám spadla 2018 (kdopak nám ho postaví) 20. března na Flédu. V nové sestavě, resp. se dvěma náhradníky, představí brněnským fanouškům dlouho očekávané druhé album a dokáže, že neztratila nic ze své pověsti jedné z nejkontroverznějších a zároveň nejoriginálnějších kapel domácí scény. Na pódiu je uvedou stonerrockoví The Atavists s novou deskou Lo-Fi Life.\nHentai Corporation – Až ti řeknu – youtube ukázka\nHentai Corporation – Synthetic Limits (Of Blossoming Omnipotence) – youtube ukázka\nHentai Corporation – Equilibristic Brides – youtube ukázka\nThe Atavists – Let You Go – youtube ukázka


B mpv články a rady\nInformace a články o tématu B mpv. Praktické tipy o zdraví, nemoci a B mpv. Podrobné informace a praktické tipy ve článcích o B mpv. Překonejte všechny zdravotní obtíže s B mpv a buďte opět fit.\nJe mi 41 let a pozoruji,ze občas se mi objeví na kůži (ruka,noha) modrina. ... Před dvěmi roky jsem přestal cítit tři prsty na levé noze a bolest mi šla celou nohou ... Hemofilie patří mezi takzvané krvácivé choroby. .... Popraskaná kůže na žaludu\nJe-li v žilách přítomna další sraženina, může dojít k opakování embolizace, přičemž další epizoda může být smrtelná. Neléčený vysoký tlak v plicním řečišti může ...\nNevím přesně, která vyšetření má v plánu, proto dobu Vašeho pobytu v nemocnici nemohu odhadnout. .... Články: Lisin příběh: zázrak, který se rozplynul .


Teta drogerie - 5 věcí, které byste měla udělat v roce 2019 pro svou krásu\nÚvod Články Krása Tělo 5 věcí, které byste měla udělat v roce 2019 pro svou krásu\n5 věcí, které byste měla udělat v roce 2019 pro svou krásu\n26. prosince 2018 od Eva Suchomelová\n26. prosince 2018 • 3 minuty čtení\nTriky, díky kterým podpoříte svou krásu nejlépe každý den? Často jsou to maličkosti, jež vylepší vaši kosmetickou rutinu. Máme pro vás řešení těch nejpalčivějších věcí, které ženy zanedbávají při péči o svůj půvab. Začněte je dělat a zkrásníte!\n1. Pleť: Čistota nejen půl zdraví\nProblém: Nestíháte nebo zapomínáte si čistit pleť\nTohle je velmi častý nešvar. „Obecně mají ženy problém s nevyčištěnou pletí,“ říká kosmetička Blanka Kučerová. „I když na pleti žádnou špínu okem nevidíte, póry se zanášejí a vnější škodliviny poškozují povrch pokožky. Ta v tom lepším případě jen nedokáže přijímat účinné látky z pečujících kosmetických přípravků, v tom horším reaguje nadměrnou produkcí mazu, černými tečkami, nebo dokonce zánětem.“\nV první řadě si uvědomte, že čištění není jen odličování. Je potřeba pleť čistit 2x denně, ráno a večer. Abyste na to nezapomínala, uspořádejte si správně kosmetiku a připravte si čisticí přípravky a kosmetické tampony u umyvadla. Jakmile k němu ráno přijdete, budete mít vše pěkně u ruky a na čištění nezapomenete.\nPro případ pozdního návratu domů mějte po ruce micelární vodu, která dokáže rychle a účinně odstranit make-up, včetně voděodolného, nebo denní nečistoty, např. Garnier Dvoufázovou micelární vodu 3 v 1 s olejem. Nezapomínejte ale, že to je první pomoc a obličej je potřeba co nejdříve vyčistit důkladně čisticím mlékem nebo gelem a čisticí vodou.\n2. Vlasy: Šetrná péče se vyplácí\nProblém: Nadměrně vlasy myjete\nČeho je moc, toho je příliš. Ani kadeřnice nedoporučují mýt si vlasy každý den. Příliš častý styk s vodou vlasy dehydruje, přemíra vlasové kosmetiky je zatěžuje. Trpí tím všechny typy vlasů. I když máte pocit, že jsou vlasy moc mastné nebo zplihlé, vydržte a nesahejte hned po šamponu.\nSuché a normální vlasy můžete mýt klidně 1x týdně, u ostatních se snažte dodržet frekvenci maximálně 1x za 3 dny. V případě mastící se vlasové pokožky aplikujte suchý šampon, pokud máte jemné vlasy, zkuste pudr pro objem vlasů.\nTrápí-li vás jemné vlasy s malým objemem, sáhněte po got2be Stylingovém pudru pro dokonalý objem.\n3. Ruce a nohy: Kdo maže, ten jede\nProblém: Nekrémujete pokožku rukou a nohou\nRuku na srdce, dámy, opravdu si mažete ruce krémem po každém jejich umytí? A dopřáváte svým unaveným nohám před ulehnutím úlevnou masáž s výživným krémem? „Nejčastěji ženy na pokožku rukou a nohou zapomínají a nemažou je,“ potvrzuje svoji dlouholetou zkušenost manikérka a pedikérka Zuzana Klímová. „Přitom právě pravidelnou aplikací hydratačního nebo výživného krému lze snadno a za pár korun dosáhnout pěstěného vzhledu svých končetin.“\nMějte svůj krém vždy po ruce! Pořiďte si jich klidně víc: k umyvadlu velké balení krému na ruce s pumpičkou, do kabelky cestovní balení krému na ruce a k posteli tubu s krémem na nohy, abyste už nemuseli vstávat, až si nožky před spaním namažete.\nDo kabelky si vezměte cestovní balení krásně voňavého Dove Hydratačního a zjemňujícího krému na ruce DermaSpa Goddness.\n4. Tělo: Vláha zvenčí i zevnitř\nProblém: Zanedbáváte hydrataci\nToužíte po hebké a vypnuté pokožce, ale do ideálu má daleko? Pak svou kůži dostatečně hydratujte – zvenčí i zevnitř. Dostatečně hydratovaná pokožka se vám odvděčí přitažlivým vzhledem, a dokonce tak můžete předejít vodové i tukové celulitidě.\nDbejte na správný pitný režim, tedy jak dostatečné množství (modelky doporučují 8 velkých sklenic vody denně), tak i na skladbu nápojů. Vyhněte se těm, které naopak odvodňují – káva, alkohol, černý čaj, kolové nápoje apod. Pokud si nějaký dáte, vypijte pak jednou tolik čisté nebublinkové vody, abyste ztrátu tekutin nahradili. Po každém sprchování nebo koupeli ještě před utřením osuškou, tedy ještě vlhké tělo namažte celé tělovým olejem. Potřebujete-li výživnější přípravek, sáhněte po tělovém balzámu.\nZ tělových olejů si lze vybrat třeba kokosový olej, např. Purity Vision Bio Kokosový olej, z hutnějších přípravků zkuste bambucké máslo, např. Purity Vision Bio Bambucké máslo, nebo tělový balzám, třeba Barnängen Tělový balzám All Over Rescue.\n5. Nehty: Bez stop nervozity\nProblém: Okusujete si nehty nebo nehtovou kůžičku\nVíte o sobě, že jste tak trochu „nervák“ a odnášejí to vaše nehty? Nejen, že okousané nehty nebo kůžička kolem nich nevypadají hezky, navíc v případě kůžičky může dojít k vleklým zdravotním problémům. Jenže, co dělat, když vás touha „upravit“ si je pomocí zubů zase chytne?\nVyměňte zlozvyk za dobrý návyk. Ve chvíli, kdy pocítíte potřebu si zas začít kousat nehty nebo jejich okolí, sáhněte po nehtové výživě, která se vejde i do kabelky. Aplikujte na nehty a jejich okolí a řádně vmasírujte. Tím ulevíte svému vnitřnímu napětí, a ještě tím prospějete kráse svých rukou. Zpočátku to budete muset dělat vědomě, ale po nějaké době (uvádí se cca 3 týdny) se z toho stane rutina.\nNehtům i jejich okolí prospěje například Sally Hansen Intenzivní péče pro suché nehty a nehtovou kůžičku Moisture Rehab.\n1/7 Dvoufázová micelární voda 3 v 1 s olejem (Garnier)\n2/7 Stylingový pudr pro dokonalý objem (got2be)\n3/7 Hydratační a zjemňující krém na ruce DermaSpa Goddness (Dove)\n4/7 Bio Kokosový olej (Purity Vision)\n5/7 Bio Bambucké máslo (Purity Vision)\n6/7 Tělový balzám All Over Rescue (Barnängen)\n7/7 Intenzivní péče pro suché nehty a nehtovou kůžičku Moisture Rehab (Sally Hansen)\nčištění pleti hydratace pleti hydratační krém kosmetika nehty opalovací krémy péče o pleť péče o pokožku péče o ruce péče o vlasy suchá pleť Dove Swarzkopf Sally Hansen Garnier\nVěra Novotná 2.ledna 2019\nDobrý den, píšete, že si vlasy myjeme příliš často a že si tím spíše škodíme. Mám vlasy až miminkovsky jemné, kadeřnice ze mě nejsou zrovna nadšené a přesto,že si udržuji krátký střih, musím si hlavu umýt každý den, protože jinak mám vlasy všelijak naleželé, zkrátka každý si míří kam chce. Nevím, jak by můj problém vyřešil pudr pro objem, ale to se asi týká pouze dlouhých vlasů...


CEP / články / Tomáš Břicháček: Deset nejtěžších hříchů Lisabonské smlouvy\nTomáš Břicháček: Deset nejtěžších hříchů Lisabonské smlouvy\npublikováno: 29.05.2008, čteno: 11101×\nDo nepříliš intenzivní veřejné debaty o Lisabonské smlouvě se prozatím zapojovali spíše ekonomové a politologové než právníci. Ne, že by tím kvalita této debaty nějak dramaticky utrpěla; byly v ní diskutovány téměř všechny zásadní změny obsažené ve Smlouvě, přičemž tyto změny jsou koneckonců primárně tématem politickým. Přesto si myslím, že větší příspěvek právníků, a zvláště těch, kteří se zabývají evropským právem, by byl pro správnou celonárodní reflexi významu Smlouvy velmi prospěšný. Umožnil by totiž lépe identifikovat problémové body, odstupňovat je podle závažnosti a uvést na pravou míru některé nepřesnosti a omyly, které se objevují na straně jak zastánců, tak kritiků nové smlouvy.\nPrávnické diskuse se bohužel doposud odehrávaly převážně v akademické rovině, a nikoli v širším veřejném prostoru. Významným povzbuzením pro změnu v tomto směru by mělo být rozhodnutí Senátu podat návrh k Ústavnímu soudu na přezkoumání souladu Lisabonské smlouvy s ústavním pořádkem ČR. Ústavní soud má určit, zda je Smlouva v souladu s ústavní charakteristikou České republiky jako svrchovaného, jednotného a demokratického právního státu (čl. 1 odst. 1 Ústavy ČR) a zda nedochází ke změně podstatných náležitostí demokratického právního státu, která je dle čl. 9 odst. 2 Ústavy nepřípustná. Jaký větší impuls pro angažmá právnické obce si lze představit než situaci, kdy jedna parlamentní komora v souvislosti s ratifikací Smlouvy v podstatě vyjadřuje obavy o základy státnosti a demokratického zřízení? Věřím, že tento podnět nezůstane nevyslyšen.\nNásledující text je snahou právníka, který se zabývá evropským právem, podat komplexní pohled na změny, které přináší Lisabonská smlouva, z hlediska jeho vlastních představ o evropské integraci.\nHodnotíme-li pozitiva či negativa čehokoli, je korektní nejprve výslovně uvést názorové pozice, ze kterých vycházíme a na základě kterých přidělujeme kladná či záporná znaménka. Hned v úvodu se tedy přihlašuji k ideálu Evropské unie jako otevřeného, volného společenství nezávislých, demokratických států, soustředěného převážně na spolupráci hospodářskou a organizovaného na mezivládní bázi; společenství, kde těžištěm politického rozhodování jsou národní státy coby ideální organizační jednotky společnosti, v rámci kterých lze – na rozdíl od nepřehledných a stěží ovlivnitelných mezinárodních struktur – rozvíjet opravdovou demokracii. Evropská unie by naopak neměla mít v žádném případě ambice přeměnit se v (super)stát, v rámci kterého by se národní státy staly pouhými regiony, ani ve vojensko-politický blok soupeřící se Spojenými státy.\nDále jsem toho názoru, že smluvní rámec Unie by měl být v maximální míře ideologicky neutrální, aby v evropském prostoru neomezoval politickou soutěž. Jako člověk hlásící se k (liberálně-)konzervativnímu vidění světa, které si zakládá mimo jiné na tradičních, osvědčených hodnotách křesťanské civilizace, vlastenectví či na volném trhu, si v následujícím textu mimo jiné všímám toho, jak se nová smlouva může dotknout prosazování těchto hodnot v demokratickém procesu.\nV rámci takovéto Evropy si přeji zachovat Českou republiku v souladu s literou její Ústavy jako svrchovaný a demokratický právní stát – stát, který rozhoduje o svých vlastních záležitostech v maximální míře sám, který je ovšem zároveň otevřen přátelské spolupráci se svými evropskými sousedy.\nNásledující zamyšlení je určeno všem těm, kteří se dívají na evropskou integraci právě takto, a kteří si kladou otázku, jak smlouva přibližuje či vzdaluje Evropskou unii tomuto ideálu. Mezi nimi má ambici oslovit především zákonodárce, kteří budou rozhodovat o tom, zda dají či nedají souhlas k ratifikaci Smlouvy.\nPoměřujeme-li Lisabonskou smlouvu prizmatem uvedených názorových východisek, vidíme, že přináší četné změny pozitivní, neutrální i negativní. Poslední skupina bohužel mohutně převažuje. Základní změny obsažené ve Smlouvě jdou od vize volného společenství nezávislých států s ideologicky neutrálním ústavním rámcem o 180 stupňů jiným směrem, a vzdalují nás od něj mílovými kroky. S ohledem na to je v následujícím textu věnován hlavní prostor záporným změnám. Hovořit však budu i o pozitivech, jakkoli jsou nepočetná, a o změnách, které jsou kritizovány nezaslouženě či jsou přeceňovány.\nII. Deset hlavních negativ Smlouvy\n1. Komunitarizace třetího pilíře\nPřevratnou změnou, kterou Lisabonská smlouva přináší, je tzv. komunitarizace třetího pilíře Evropské unie. Ta znamená zjednodušeně řečeno tolik, že oblast policejní a justiční spolupráce v trestních věcech, jež byla doposud rozvíjena ve specifickém mezivládním režimu, bude začleněna do struktur a mechanismů dosavadního nadnárodního Evropského společenství.\nV rámci policejní a justiční spolupráce může být mj. harmonizováno trestní právo hmotné a procesní a některé aspekty organizace policie, dotýká se tedy citlivých jádrových oblastí svrchovanosti každého státu, kde navíc hrozí zásahy do základních práv jednotlivců. Proto tato oblast nebyla v minulosti svěřena do pravomoci Evropského společenství, ale byla koncipována jako určitý systém institucionalizované mezivládní spolupráce vyznačující se několika specifiky: Jednotlivá rozhodnutí zde byla přijímána jednomyslně a žádný stát tedy nemohl být přehlasován. Namísto právních nástrojů Společenství se zde uplatňovaly zvláštní akty s jiným právním režimem, u kterých bylo mj. vyloučeno, aby se jich přímo dovolávaly soukromé subjekty. Role Evropského soudního dvora (ESD) zde byla omezená - nemohl např. rozhodovat o žalobách na členské státy pro porušení evropského práva, či o předběžných otázkách soudů států, které neučinily prohlášení, že umožní svým soudům tyto otázky pokládat. Komise zde neměla monopol na legislativní iniciativu, ale sdílela toto právo s jednotlivými členskými státy. Evropský parlament (EP) se zde přímo nepodílel na rozhodování, ale byl jen konzultován.\nTřetí pilíř, který založila Maastrichtská smlouva a pod který původně spadala celá oblast spolupráce ve věcech vnitra a justice, byl eurocentralisty považován od počátku za provizorní řešení. Stěžovali si na údajnou těžkopádnost, pomalost, nepružnost a neefektivitu jednomyslného hlasování a na omezenou roli EP a ESD. Tlačili na přesun oblasti do pravomocí Evropského společenství (neboli komunitarizaci) a zavedení většinového hlasování. Tyto tužby částečně naplnila Amsterodamská smlouva (1997), která komunitarizovala oblast justiční spolupráce v civilních věcech a azylovou, přistěhovaleckou a vízovou politiku. Poamsterodamský zbytkový třetí pilíř byl dále oslaben vrcholně kontroverzní aktivistickou judikaturou ESD (srov. případy C-176/03, Komise v. Rada a C-440/05, Komise v. Rada), kterou Soud na popud Komise a EP "vykouzlil" Společenství na úkor třetího pilíře pravomoc harmonizovat trestní právo členských států v rámci jednotlivých politik Společenství (např. ochrana životního prostředí nebo společná dopravní politika) a stanovit použití účinných, přiměřených a odrazujících trestních sankcí, pokud je to nutné k zajištění účinnosti přijímaných norem.\nLisabonská smlouva znamená pro třetí pilíř definitivní zánik. Materie pod něj spadající má být zasazena do institucionálního rámce dosavadního prvního pilíře toliko s drobnými vybočeními v postupech. Mimo jiné to znamená, že v celé oblasti se budou přijímat klasické prvopilířové právní nástroje se vším, co k nim patří (např. doktrína přímého účinku, odpovědnost státu za škodu způsobenou neprovedením směrnice atd.). ESD získá stejně široké pravomoci, jaké má v prvním pilíři, a jeho moc nad celou oblastí tak dramaticky vzroste. EP bude v zásadě spolurozhodovat s Radou.\nObavy je třeba mít zejména z nového postavení ESD, který bude moci nyní naplno rozvinout svůj prointegrační aktivismus. Lze také očekávat nárůst předběžných otázek, které jednak dopomohou zmíněnému aktivismu, jednak se neblaze projeví v prodloužení dotčených probíhajících trestních řízení. Ani plné zapojení EP není možno kvitovat s nadšením, a radovat se spolu s federalisty ze zvýšení "demokratické kontroly"; lze totiž předpokládat, že bude, stejně jako v oblastech, kde spolurozhoduje již nyní, tlačit na co nejvýraznější činnost Unie.\nSmlouva dále v celé oblasti dramaticky rozšiřuje hlasování kvalifikovanou většinou. Jednotlivé státy tedy budou moci být přehlasovány, a to i v rámci velmi choulostivých oblastí, jako je harmonizace skutkových podstat některých trestných činů, harmonizace práv osob v trestním řízení, úprava struktury a úkolů agentur Eurojust a Europol. V určitých věcech se sice jako doprovodné opatření zavádí tzv. záchranná brzda umožňující členskému státu, který se domnívá, že by se přijetí dotyčného návrhu dotklo základních aspektů jeho systému trestního soudnictví, zastavit legislativní proces v Radě a předat věc k jednomyslnému rozhodnutí Evropské rady. Tento institut se však zdá být problematický; jednak se netýká všech oblastí, kde se zavádí většinové hlasování, jednak není vůbec jisté, jak bude fungovat v praxi, a konečně při dalších revizích smluv lze předpokládat tlaky na jeho vyškrtnutí.\nProblémem jsou i ustanovení umožňující de facto rozšiřovat pravomoci Unie bez klasické revize zakládacích smluv, a to toliko na základě jednorázového jednomyslného rozhodnutí Rady a souhlasu EP (srov. vymezení aspektů trestního řízení či skutkových podstat trestných činů, které lze harmonizovat v čl. 82 odst. 2 a 83 odst. 1 Smlouvy o fungování Evropské unie, SFEU).\nSmlouva dále dláždí cestu k vytvoření evropské prokuratury, když umožňuje, aby na základě jednomyslného rozhodnutí Rady se souhlasem EP byl vytvořen Úřad evropského veřejného žalobce, který by vystupoval jako prokurátor (státní zástupce) před národními soudy.\nS ohledem na to, co bylo řečeno, by si zákonodárci před hlasováním o Lisabonské smlouvě měli uvědomit, že komunitarizace třetího pilíře celkově znamená pro Českou republiku ztrátu kontroly nad jádrovými oblastmi moci suverénního státu a jejich vydání k regulaci institucím EU. I kdyby Lisabonská smlouva nepřinášela žádnou další negativní změnu, komunitarizace třetího pilíře sama o sobě je důvodem pro její odmítnutí.\n2. Expanze hlasování kvalifikovanou většinou\nLisabonská smlouva výrazně rozšiřuje počet oblastí, v rámci kterých se v Radě uplatní hlasování kvalifikovanou většinou. V dosavadním vývoji evropské integrace jde o vůbec největší posun v tomto směru. Toto hlasování se nově použije v dalších 68 oblastech; z toho u 19 oblastí se jedná o nahrazení stávajícího jednomyslného rozhodování a 49 oblastí je zcela nových.\nPodle původní Smlouvy o založení Evropského hospodářského společenství (1957) Rada rozhodovala kvalifikovanou většinou ve 38 oblastech, tento typ hlasování byl poté rozšířen Jednotným evropským aktem o 12, Maastrichtskou smlouvou o 30, Amsterodamskou smlouvou o 24 a Smlouvou z Nice o 46 oblastí.\nPodle Lisabonské smlouvy se má stát hlasování kvalifikovanou většinou pravidlem, zatímco jednomyslnost má být výjimkou. Vyplývá to také ze dvou výslovných ustanovení: Dle nového čl. 16 odst. 3 Smlouvy o Evropské unii (SEU) platí, že nestanoví-li Smlouvy jinak, rozhoduje Rada kvalifikovanou většinou. Čl. 294 SFEU koncipuje tzv. "řádný legislativní postup" tak, že jednou z jeho charakteristických vlastností je, že Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou. Pokud je pro přijetí legislativního aktu v některé oblasti vyžadována jednomyslnost, půjde již o některý "zvláštní legislativní postup".\nSmlouva zavádí většinové hlasování i ve velmi citlivých oblastech. Již byly zmíněny změny v tomto směru v oblasti dosavadního třetího pilíře, dále jde např. o úpravu legálního přistěhovalectví nebo možnost vytváření nových specializovaných soudů EU. K dílčím změnám v tomto směru dochází i ve společné zahraniční a bezpečnostní politice. Zmizí také dosavadní ostrůvky jednomyslného hlasování v rámci svobody usazování, volného pohybu osob, či dopravní politiky. Zůstává již jen několik oblastí, v nichž je jednomyslnost zachována. Jde např. o oblast daní, většinu rozhodování v oblasti zahraniční a bezpečnostní politiky, systémy sociálního zabezpečení, operativní policejní spolupráci či rozhodování o jazykových pravidlech a sídlech institucí EU.\nJak uvidíme dále (srov. bod 7), Lisabonská smlouva zavádí zjednodušené mechanismy pro přechod k většinovému hlasování bez nutnosti klasické revize Smluv v rámci všech činností Unie, u kterých Smlouvy vyžadují jednomyslnost, s výjimkou rozhodnutí souvisejících s vojenstvím nebo obranou.\nJe třeba si uvědomit, že nad oblastmi, kde se rozhoduje kvalifikovanou většinou, ztrácí Česká republika kontrolu. Může zde být rozhodnuto takříkajíc "o nás bez nás" a jsme tedy vázáni i rozhodnutími, která byla přijata proti naší vůli. Jakkoli v rámci některých oblastí, jako je zejména vnitřní trh (není-li tento pojem vykládán extenzivně), lze snad přiměřené použití tohoto způsobu hlasování ospravedlnit potřebou efektivity rozhodování, zásadní problém nastává tehdy, když se mají stejným způsobem řešit citlivé otázky spojené se svrchovaností státu. Už podle stávajících smluv se takto rozhodovalo o mnoha klíčových oblastech, jako je azylová politika, ilegální přistěhovalectví, justiční spolupráce v civilních věcech aj. Lisabonská smlouva bohužel přidává ještě choulostivější okruhy.\nZákonodárci by tedy měli před hlasováním o Lisabonské smlouvě dobře uvážit, jestli považují za vhodné, aby se výrazně rozšířil počet oblastí, kde může být Česká republika přehlasována, a nad kterými tak ztrácí kontrolu. Tato reflexe je zvlášť naléhavá proto, že mezi novými oblastmi většinového hlasování jsou značně citlivé otázky, a proto, že Smlouva umožňuje další expanzi většinového hlasování bez klasické revize zakládacích smluv.\n3. Další nárůst pravomocí EU\nLisabonská smlouva svěřuje Evropské unii nové pravomoci. Jednak zavádí zcela nové právní základy (kompetenční ustanovení), jednak v různé míře rozšiřuje právní základy stávající. Určit rozsah nárůstu pravomocí, který z nových či rozšířených právních základů vyplývá, není snadný úkol. Nestačí pouhé srovnání dosavadního znění zakládacích smluv a znění polisabonského.\nJe třeba si uvědomit, že zakládací smlouvy ve svém dosavadním znění obsahují mnohé právní základy, které umožňují velmi široký výklad (srov. zejména články 95 a 308 Smlouvy ES). Při pohledu do sekundárního práva tak zjistíme, že Společenství, resp. Unie již bylo aktivní v mnohých oblastech, pro které nyní Lisabonská smlouva vytváří nový právní základ, a to pod hlavičkou právních základů obecněji definovaných. Bude se to týkat např. energetiky, ochrany práv duševního vlastnictví, tzv. služeb obecného hospodářského zájmu, cestovního ruchu, humanitární pomoci či civilní ochrany. Některé z nově formulovaných pravomocí institucím EU již také dříve "vysoudil" ESD (srov. např. oblast uzavírání mezinárodních smluv se třetími zeměmi). Lisabonská smlouva tedy v uvedených případech do jisté míry legitimizuje již probíhající činnosti.\nNěkteré nové právní základy ovšem předjímají činnost EU v oblastech, kde doposud v zásadě aktivní nebyla, jako je sport, vesmírná politika, spolupráce správních orgánů při aplikaci evropského práva, prevence kriminality či právní úprava osobních dokladů.\nVedle stanovení nových právních základů nárůst pravomocí může probíhat i rozšiřováním existujících právních základů. To je (aniž bych chtěl na tomto místě zacházet do detailů) případ zejména azylové politiky, přistěhovalecké politiky, společné bezpečnostní a obranné politiky, ochrany životního prostředí, justiční spolupráce v civilních věcech či veřejného zdraví.\nKomise ve své zprávě Reformovat Evropu pro 21. století hovoří o tom, že "nové a posílené právní základy v oblasti energetické politiky, veřejného zdraví a civilní ochrany a nová ustanovení o klimatických změnách, službách obecného zájmu, výzkumu a technologickém rozvoji, územní soudržnosti, obchodní politice, vesmíru, humanitární pomoci, sportu, cestovním ruchu a správní spolupráci Unii umožní lépe jednat v oblastech prioritních pro dnešní EU." Jistě se tedy nadějeme toho, že tyto právní základy zafungují jako pobídka k rozsáhlejší činnosti EU na mnoha frontách.\nZákonodárci by se měli před hlasováním o Lisabonské smlouvě důkladně zabývat otázkou, zda Evropská unie opravdu trpí nedostatkem pravomocí a potřebuje posílit. Měli by se zamyslet nad tím, jestli je správné, aby se činnost Unie rozlévala do dalších a dalších oblastí lidské činnosti, v době, kdy mnozí z nás mají dojem, že EU již má naopak pravomocí příliš mnoho.\n4. Cesta k centralizované zahraniční politice EU\nSmlouva výrazně posiluje EU v oblasti společné zahraniční a bezpečnostní politiky neboli dosavadního druhého pilíře EU. I ten se nyní dostává pod jednu střechu s dosavadním prvním pilířem, na rozdíl od třetího pilíře si však prozatím zachovává většinu svých specifik, kterými jsou zejména jednomyslné hlasování jako pravidlo, vyloučení přijímání právních předpisů či prakticky nulová role Evropského soudního dvora. Přesto dochází k několika podstatným změnám.\nDoposud odděleně fungující společná zahraniční a bezpečnostní politika realizovaná členskými státy na straně jedné (dosavadní druhý pilíř) a vnější vztahy Evropského společenství neboli činnosti v rámci jednotlivých komunitárních politik zaměřené navenek vůči třetím státům na straně druhé (např. společná obchodní politika, smluvní vztahy se třetími zeměmi v rámci jednotlivých politik, finanční a technická asistence, rozvojová politika a humanitární pomoc, aj.) dostávají v Lisabonské smlouvě společný základ a propříště se budou společně označovat jako vnější činnost Unie.\nV souvislosti s výše uvedenou změnou dochází také k propojení institucionální struktury. Hlavním posunem v tomto směru je nová koncepce funkce tzv. vysokého představitele pro zahraniční a bezpečnostní politiku, který má být jmenován Evropskou radou kvaliﬁkovanou většinou se souhlasem předsedy Komise. Funkce existovala již nyní, kdy byla personálně propojena s úřadem generálního tajemníka Rady, náležely k ní však jen zcela marginální pravomoci. Podle Lisabonské smlouvy má být velmi výrazně posílena, což dobře odrážel titul "ministr zahraničí", které jí dávala euroústava. Lisabonská smlouva se raději drží nenápadného, neprovokativního označení.\nVysoký představitel bude předsedat Radě pro zahraniční věci, tj. jedné ze sestav Rady EU, zároveň bude místopředsedou Evropské komise a nahradí dosavadní funkci komisaře pro vnější vztahy. Bude mu náležet každodenní řízení společné zahraniční a bezpečnostní politiky, v rámci které bude mít široký prostor pro předkládání návrhů Evropské radě a Radě. Vysoký představitel bude rovněž pověřen vedením politického dialogu jménem EU a vyjadřováním postoje Unie v mezinárodních organizacích. Jako místopředseda Komise bude koordinátorem těch aspektů vnějších vztahů, které spadají do kompetencí Evropské komise.\nCelkově je zřejmé, že vzniká hybridní funkce na pomezí mezi Radou a Komisí, která je nadána značnými kompetencemi a která má značný potenciál pro to, být v budoucnu dále posilována.\nNově také Smlouva přináší možnost, aby byla vytvořena na základě rozhodnutí Rady učiněného kvalifikovanou většinou pravá diplomacie EU, a to pod rovněž neprovokativním názvem Evropský útvar pro vnější činnost. Bude se skládat z úředníků Evropské komise, sekretariátu Rady a přidělených pracovníků diplomatických služeb členských států. Dosavadní delegace Evropské komise ve třetích zemích se přemění v zastoupení Evropské unie coby součást Evropského útvaru pro vnější činnost. Vzniknou tedy jakési ambasády EU, u kterých si lze představit, že by jednou v budoucnu mohly nahradit ambasády členských států.\nZávažnou změnou je také skutečnost, že se rozšiřují možnosti hlasování kvalifikovanou většinou na úkor jednomyslnosti. Doposud se většinové hlasování uplatnilo jen ve třech specifických případech rozhodování s omezeným významem. Lisabonská smlouva je rozšiřuje na situace, kdy Rada přijímá rozhodnutí, které vymezuje akci nebo postoj Unie, na návrh, jenž jí předkládá vysoký představitel na základě zvláštní žádosti, kterou mu Evropská rada předala z vlastního podnětu nebo z podnětu vysokého představitele (jinak řečeno, když si vysoký představitel sám řekl o to, aby mohl předložit návrh). Toto ustanovení dává vysokému představiteli velký prostor, pokud jde o předkládání návrhů Evropské radě.\nSmlouva dává Evropská radě pravomoc jednomyslně přijmout rozhodnutí, jímž stanoví, že Rada rozhoduje kvalifikovanou většinou v případech jiných než právě uvedených, tj. hlasování kvalifikovanou většinou může expandovat bez klasické revize smluv pouhým exekutivním aktem do celé oblasti společné zahraniční a bezpečnostní politiky vyjma výslovně stanovené výjimky věcí, které mohou mít implikace v obranné či vojenské oblasti.\nV případech podléhajících většinovému hlasování se může použít "záchranná brzda". Prohlásí-li člen Rady, že se ze zásadních důvodů státní politiky, které musí uvést, zamýšlí postavit proti přijetí některého rozhodnutí kvalifikovanou většinou, hlasování se nekoná. Nenajde-li se smírné řešení, může Rada kvalifikovanou většinou předložit věc Evropské radě k jednomyslnému rozhodnutí. Obdobně jako v případě "záchranných brzd" v oblasti bývalého třetího pilíře, i zde zůstávají pochybnosti o fungování v praxi a o tendencích k odstranění při příštích změnách smluv.\nSmlouva se snaží zdůraznit loajalitu členských států vůči EU a její zahraniční politice. Stanoví, že dříve než členský stát podnikne jakékoli kroky na mezinárodní scéně nebo přijme jakýkoli závazek, který by mohl mít dopad na zájmy Unie, má povinnost vést v Evropské radě nebo v Radě konzultace s ostatními členskými státy (čl. 32 SEU). Postoj Unie k určité otázce, je-li přijat, má v Radě bezpečnosti pokud možno přednést vysoký představitel a nikoli členské státy, které jsou členy (čl. 34 SEU).\nZávěrem k tomuto bodu podotýkám, že zákonodárci by měli při hlasování o Lisabonské smlouvě uvážit, zda považují za vhodné vytvořit základy pro budoucí jednotnou zahraniční politiku Evropské unie nahrazující samostatnou činnost členských států vůči třetím zemím (mimochodem již dnes významně omezenou vnějšími pravomocemi Společenství v rámci jednotlivých komunitárních politik).\n5. Cesta k vojenskému paktu a evropské armádě\nV rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky je třeba zvláště zdůraznit posun v oblasti obrany neboli tzv. společné bezpečnostní a obranné politiky. Do zakládacích smluv se předně dostává velmi významný závazek vzájemné pomoci členských států při napadení některého z nich. Nový čl. 42. odst. 7 SEU stanoví: "Pokud se členský stát stane na svém území cílem ozbrojeného napadení, poskytnou mu ostatní členské státy pomoc a podporu všemi prostředky, které jsou v jejich moci, v souladu s článkem 51 Charty Organizace spojených národů. Tím není dotčena zvláštní povaha bezpečnostní a obranné politiky některých členských států." Závazek je poněkud zmírněn dovětkem "Závazky a spolupráce v této oblasti jsou v souladu se závazky v rámci Organizace Severoatlantické smlouvy, která zůstává pro ty členské státy, které jsou jejími členy, základem jejich společné obrany a fórem pro její provádění," přesto je zde zjevná podoba se závazky ve smlouvách zakládajících vojenské pakty. Jen pro srovnání, článek 5 Washingtonské smlouvy, která ustavuje Severoatlantickou alianci (NATO), zní takto: "Smluvní strany se dohodly, že ozbrojený útok proti jedné nebo více z nich v Evropě nebo Severní Americe bude považován za útok proti všem, a proto odsouhlasily, že dojde-li k takovému ozbrojenému útoku, každá z nich uplatní právo na individuální nebo kolektivní obranu, uznané článkem 51 Charty Spojených národů, pomůže smluvní straně nebo stranám takto napadeným tím, že neprodleně podnikne sama a v souladu s ostatními stranami takovou akci, jakou bude považovat za nutnou, včetně použití ozbrojené síly, s cílem obnovit a udržet bezpečnost severoatlantické oblasti."\nDalším novým prvkem, který může vzbuzovat obavy ohledně vytváření vojenského paktu a evropské armády, je kategorické prohlášení obsažené v novém článku 42 odst. 2 SEU, podle kterého "Společná bezpečnostní a obranná politika … povede ke společné obraně, jakmile o tom Evropská rada jednomyslně rozhodne." Dosavadní znění smluv hovoří toliko o tom, že obranná politika by mohla vést ke společné obraně.\nLisabonská smlouva dále otevírá možnost vytvoření tzv. strukturované spolupráce, což znamená v podstatě posílenou spolupráci mezi skupinou členských států. Ta nebyla podle stávajících smluv ve věcech s vojenskými či obrannými implikacemi možná. Některé členské státy však již intenzivnější vojenskou spolupráci prováděly mimo rámec EU. Strukturovaná spolupráce, jak specifikuje protokol jí věnovaný, může vést mj. k vytváření "mnohonárodních sil" pro mise EU. Zdá se, že více než půlstoletí po krachu projektu Evropského obranného společenství, by někteří v budoucnu rádi viděli povstat na těchto základech evropskou armádu.\nDochází také k rozšíření právního základu pro možné vojenské mise Unie či k zakotvení ustanovení o tzv. Evropské obranné agentuře, která vznikla již dříve dle rozhodnutí Rady.\nCelkově lze říci, že změny, které přináší Lisabonská smlouva v oblasti obrany, posouvají Evropskou unii směrem k vojenskému paktu a k vytvoření unijních vojenských jednotek. V dlouhodobé perspektivě se mohou ukázat jako mezistupeň k vytvoření centralizované obrany evropského státu.\n6. Vytváření nových kvazistátních orgánů\nLisabonská smlouva vytváří, resp. umožňuje vytvoření četných nových kvazistátních orgánů. Nejvýznamnějším krokem v tomto směru je jistě vytvoření funkce předsedy Evropské rady, kterého bude volit Evropská rada kvalifikovanou většinou na dobu dva a půl roku s možností jednoho znovuzvolení, a který je všeobecně označován jako "evropský prezident". Ten bude předsedat Evropské radě a nahradí tak dosavadní rotující půlroční předsednictví členských států. Jeho pravomoci jsou vymezeny velmi skromně. Smlouva říká, že a) předsedá Evropské radě a vede její jednání, b) ve spolupráci s předsedou Komise a na základě práce Rady pro obecné záležitosti zajišťuje přípravu a kontinuitu jednání Evropské rady, c) usiluje o usnadnění soudržnosti a konsensu uvnitř Evropské rady, d) po každém zasedání Evropské rady předkládá zprávu Evropskému parlamentu. Dále zajišťuje na své úrovni a v této funkci vnější zastupování Unie v záležitostech týkajících se společné zahraniční a bezpečnostní politiky, aniž jsou dotčeny pravomoci vysokého představitele Unie pro zahraniční věci a bezpečnostní politiku (čl. 15 SEU).\nJakkoli budou zatím pravomoci "evropského prezidenta" omezené, jeho vytvoření jistě bude mít velkou symbolickou roli. Také lze v souladu s dosavadní integrační logikou očekávat, že příští revize smluv budou roli "prezidenta" posilovat.\nDalším orgánem s obdobným symbolickým významem a potenciálem k nabalování dalších pravomocí je Vysoký představitel pro zahraniční a bezpečnostní politiku a jemu podléhající Evropský útvar pro vnější činnost, o kterých byla řeč výše.\nNovým kvazistátním orgánem by mohl být rovněž zmíněný evropský veřejný žalobce, jehož případné ustavení by podléhalo jednomyslnému rozhodnutí Rady.\nVznik výše uvedených orgánů by o další krok přiblížil Evropskou unii směrem ke státu, a to nejen v rovině symbolické. Do budoucna lze očekávat tlaky na posílení každého z uvedených orgánů a na to, aby získaly pravomoci "hodné" jejich titulům. I těmto institucionálním změnám obsaženým v Lisabonské smlouvě by tedy měl být věnován v rámci vnitrostátní debaty před ratifikací náležitý prostor.\n7. Široké možnosti pro posilování EU mimo klasické revize zakládacích smluv\nLisabonská smlouva zavádí velmi široké spektrum možností pro posilování EU mimo klasický postup revize smluv předpokládající přijetí textu na konferenci zástupců vlád členských států a ratifikaci všemi členskými státy.\nPředně má být do budoucna možné měnit smlouvy tzv. zjednodušeným postupem pro přijímání změn (čl. 48 odst. 6, 7). V jeho rámci jsou nejzávažnější dvě obecná překlenovací ustanovení, tzv. paserely (z francouzského passerelles). Podle prvního bude možné přejít v rámci jakéhokoli rozhodování předvídaného v SFEU nebo v rámci společné zahraniční a bezpečnostní politiky upravené v SEU, kde se vyžaduje jednomyslné hlasování, k hlasování kvalifikovanou většinou. Podle druhého bude možné stejným způsobem přejít od speciálního legislativního postupu k řádnému. (Speciální legislativní postup je jakýkoli jiný postup než postup řádný definovaný v čl. 294 SFEU; ve svých různých variantách spočívá většinou v požadavku jednomyslnosti v Radě a v absenci spolurozhodování EP.) Jedinou výjimkou jsou rozhodnutí související s vojenstvím nebo obranou, kde se paserely neuplatní.\nIniciativa na takový přechod se oznámí národním parlamentům. Pokud žádný z nich ve lhůtě šesti měsíců od tohoto oznámení nevyjádří nesouhlas, změna může být přijata, a to na základě jednomyslného rozhodnutí Evropské rady a se souhlasem Evropského parlamentu.\nVedle výše zmíněných obecných paserel upravených v rámci zjednodušeného postupu pro přijímání změn jsou na více místech ve smlouvách zvláštní pasarely pro jednotlivé oblasti. Jedna z takových je koncipována pro oblast společné zahraniční a bezpečnostní politiky, kde bude možné přejít k hlasování kvalifikovanou většinou u všech rozhodování s výjimkou těch souvisejících s vojenstvím nebo obranou, přičemž bude na rozdíl od obecných paserel stačit jednomyslné rozhodnutí Evropské rady bez čehokoli dalšího (!).\nDalší varianta zjednodušeného postupu umožňuje změnit ustanovení části třetí SFEU, která se týkají vnitřních politik a činností Unie, na základě jednomyslného rozhodnutí Rady po konzultaci EP a Komise, popř. ECB. Touto změnou nesmí být rozšířeny pravomoci svěřené Unii Smlouvami. Rozhodnutí vstoupí v platnost až po schválení členskými státy v souladu s jejich ústavními předpisy. Tento typ zjednodušené revize Smluv je snad zamýšlen pro urychlení drobných technických revizí, vzbuzuje však nedůvěru jednak svou širokou použitelností, jednak tím, že v praxi nemusí být snadné určit, co je a co není rozšíření pravomocí EU.\nSmlouva dále rozšiřuje působnost dosavadního čl. 308 SES neboli tzv. doložky ﬂexibility, podle kterého Společenství smělo přijímat "vhodná opatření" nad rámec explicitních pravomocí, pokud to bylo "nezbytn[é] k dosažení některého z cílů Společenství v rámci společného trhu". Rada rozhodovala v takovém případě jednomyslně na návrh Komise a po konzultaci s EP. Podle nové úpravy čl. 352 SFEU se má tato možnost vztahovat nejen na cíle v rámci společného trhu, ale na cíle v rámci všech politik EU vymezených Smlouvami s výjimkou společné zahraniční a bezpečnostní politiky. Nově je kromě jednomyslného rozhodnutí Rady třeba souhlasu EP.\nSmlouva obsahuje i speciální flexibilní klauzule v rámci jednotlivých politik, zejména v oblasti justiční a policejní spolupráce v trestních věcech. Jak jsme již řekli výše, ednomyslné rozhodnutí Rady a souhlas Evropského parlamentu tak např. stačí k tomu, aby se rozšířil výčet aspektů trestního řízení či skutkových podstat trestných činů, které lze harmonizovat (čl. 82 odst. 2 a 83 odst. 1 SFEU) či aby byl z agentury Eurojust vytvořen Úřad veřejného žalobce a aby byly dále rozšiřovány jeho pravomoci (čl. 86 SFEU). Právě tak bylo zmíněno, že Evropská rada také může jednomyslně rozhodnout o vytvoření "společné obrany" (čl. 42 odst. 2 SEU), ať už si pod tímto pojmem představujeme cokoli.\nCelkově je zřejmé, že Lisabonská smlouva vytváří v nebývalé míře prostor pro posilování Unie mimo postupy obvyklé v mezinárodním právu a mimo plnohodnotnou demokratickou kontrolu na národní úrovni. Bez jakékoli další revize zakládacích smluv mezinárodní smlouvou může být vytvořena zcela jiná Evropská unie než ta, kterou známe dnes. Mohla by to být Unie, ve které by se o daních, zahraniční politice či sociálních systémech hlasovalo kvalifikovanou většinou, Unie se společným generálním prokurátorem, Unie se společnou obranou. Výmluvný je přitom fakt, že i přes deklarovanou oboustrannou flexibilitu jsou výše zmíněné paserely a další flexibilní ustanovení (s výjimkou jednoho) zřetelně formulovány ve prospěch posilování Unie a nepočítají s opačným směrem.\n8. Levicová ideologická zátěž\nJiž platné znění zakládacích smluv obsahuje řadu ustanovení, která odrážejí ideologický vliv postmoderní levice. Společenství se v nich zavazuje mj. vést "boj proti diskriminaci" na základě nejrůznějších kritérií včetně věku nebo "sexuální orientace", zajistit "zásadu stejné odměny mužů a žen za stejnou nebo rovnocennou práci", slibuje vést "boj proti vyloučením", podporovat dialog mezi "sociálními partnery" a konzultovat je. Nová smlouva jde výrazně dál a zapleveluje primární právo levicovými postuláty a floskulemi v dosud nevídané míře.\nPodstatnou změnou prochází ustanovení o základních hodnotách Unie. Ty byly doposud formulovány v článku 6 odst. 1 SEU takto: Unie je založena na zásadách svobody, demokracie, dodržování lidských práv a základních svobod a právního státu, zásadách, které jsou společné členským státům. Toto střídmé a zcela nekontroverzní vymezení je nyní nahrazeno mnohem ambicióznějším textem nového článku 2 SEU, který zní: Unie je založena na hodnotách úcty k lidské důstojnosti, svobody, demokracie, rovnosti, právního státu a dodržování lidských práv, včetně práv příslušníků menšin. Tyto hodnoty jsou společné členským státům ve společnosti vyznačující se pluralismem, nepřípustností diskriminace, tolerancí, spravedlností, solidaritou a rovností žen a mužů. Podporovat tyto hodnoty se stává jedním ze základních cílů Unie.\nMezi základními cíli Unie definovanými v čl. 3 SEU se dále objevuje udržitelný rozvoj Evropy, založený na vysoce konkurenceschopném sociálně tržním hospodářství směřujícím k plné zaměstnanosti a společenskému pokroku, boj proti sociálnímu vyloučení a diskriminaci, podpora sociální spravedlnosti a ochrany či podpora mezigenerační solidarity. Jak se stalo poměrně známým faktem, zároveň byla vypuštěna výslovná zmínka o cíli nenarušené hospodářské soutěže, což sice nic nemění na vymezení právního rámce soutěže, symbolický význam této změny je však nezanedbatelný.\nSFEU ve svých obecně použitelných ustanoveních vyžaduje mj., aby Unie při vymezování a provádění svých politik a činností přihlížela k požadavkům spojeným s podporou vysoké úrovně zaměstnanosti, zárukou přiměřené sociální ochrany, bojem proti sociálnímu vyloučení (čl. 9), aby bojovala proti jakékoliv diskriminaci na základě pohlaví, rasy nebo etnického původu, náboženského vyznání nebo přesvědčení, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace (čl. 10) či aby zohledňovala požadavky na dobré životní podmínky zvířat jako vnímajících bytostí (čl. 13). V rámci politiky ochrany životního prostředí se nově zakotvuje jako cíl "boj proti změně klimatu" (čl. 191).\nNejzávažnějším krokem ve směru ideologizace zakládacích smluv je faktické začlenění tzv. Charty základních práv EU do primárního práva, k čemuž dochází tím, že Lisabonská smlouva jí dává stejnou právní sílu, jakou mají zakládací smlouvy. Soudce ESD Jiří Malenovský to označuje za největší kvalitativní změnu, kterou Lisabonská smlouva přináší (rozhovor pro Lidové noviny 15.5.2007). Charta je oficiálně "určena orgánům, institucím a jiným subjektům Unie", zatímco členským státům výhradně tehdy, "pokud uplatňují právo Unie."\nTato doposud právně nezávazná politická deklarace je výkladní skříní evropské postmoderní levice. Práva, zásady a politické postuláty, které jsou v ní bez ladu a skladu shromážděny, jdou daleko nad rámec Evropské úmluvy o lidských právech či naší Listiny základních práv a svobod.\nNejkontroverznější je obsah hlav III a IV nadepsaných Rovnost a Solidarita. V hlavě Rovnost najdeme vedle základní a nesporné zásady rovnosti před zákonem velké množství dalších požadavků. Zakazuje se zde např. "jakákoli diskriminace založená zejména na pohlaví, rase, barvě pleti, etnickém nebo sociálním původu, genetických rysech, jazyku, náboženském vyznání nebo přesvědčení, politických názorech či jakýchkoli jiných názorech, příslušnosti k národnostní menšině, majetku, narození, zdravotnímu postižení, věku nebo sexuální orientaci." (čl. 21) Rovnost žen a mužů musí být podle Charty zajištěna "ve všech oblastech", mohou však být zachovány či zavedeny zvláštní výhody ve prospěch nedostatečně zastoupeného pohlaví. Dále je zde upraveno např. právo seniorůna to, aby vedli důstojný a nezávislý život a podíleli se na společenském a kulturním životě (čl. 25), nebo právo osob se zdravotním postižením na opatření, jejichž cílem je zajistit jejich nezávislost, sociální a profesní začlenění a jejich účast na životě společnosti (čl. 26).\nHlava IV nazvaná Solidarita obsahuje tzv. sociální práva. Zakotvuje se zde např. právo zaměstnanců na včasné informování a projednávání v rámci podniku, právo na bezplatné zprostředkování zaměstnání, ochrana před neoprávněným propuštěním, právo na slušné a spravedlivé pracovní podmínky, na sociální zabezpečení či na zajištění přístupu ke službám obecného hospodářského zájmu. Je zde zakotvena zásada vysoké úrovně ochrany spotřebitele.\nVe výše uvedených ustanoveních Smluv i Charty lze pozorovat posun od rovnosti před zákonem a v důstojnosti k programovému rovnostářství, které snadno pervertuje do antidiskriminační legislativy (provázené převracením důkazního břemene, zásahy do soukromoprávních vztahů, vytváření humanrightistických úřadů provádějících hon na čarodějnice), "genderové" korektnosti a "mainstreamování" a vůbec sociálnímu inženýrství všeho druhu. Rovnostářství ve spojení s apelem na toleranci, pluralismus a s důrazem na práva menšin může být při určitém zlovolném výkladu ideologickým základem pro diktaturu politické korektnosti, multikulturalismus a postmoderní mravní relativismus.\nCo se týče postulátů hlavy IV Charty nadepsané "Solidarita", zmínky o "sociálně tržním hospodářství", "sociálním dialogu" apod., zde jde o klasický socialistický přístup k ekonomickým vztahům, ke kterému snad ani není třeba cokoli dodávat. Podobná terminologie bývá obsažena v některých západoevropských ústavách (např. ve francouzské a německé). Lisabonská smlouva propříště petrifikuje sociální stát (či onen tzv. "evropský sociální model") na ústavní úrovni pro celou Evropskou unii.\nNový status Charty s sebou přináší soudní vymahatelnost práv v ní obsažených. V mezích její působnosti ji budou muset aplikovat národní soudy, hlavní prostor se ovšem otevírá pro ESD, popř. Soud prvního stupně (nově nazývaný jako Tribunál). Soudní dvůr EU na rozdíl od Evropského soudu pro lidská práva bude moci jen v nemnohých případech rozhodovat o přímých žalobách soukromých osob, a to tehdy, bude-li rozhodovat o žalobách na zrušení jim adresovaných individuálních aktů orgánů EU. Jako další příležitost, která nebude příliš často využívána, si lze představit žaloby orgánů EU či členských států na zrušení právních předpisů EU. Hlavním zdrojem příležitostí posuzovat akty či činnost orgánů EU z hlediska souladu s Chartou však budou zcela jistě předběžné otázky národních soudů.\nAť už ovšem příležitosti přijdou odkudkoli, Soudnímu dvoru se otevírá obrovský prostor k protintegračnímu aktivismu ve výkladu, kterým může podstatně formovat právní i politickou realitu EU. Lze se především obávat, že bude zasahovat do právních řádů členských států a činnosti jejich orgánů.\nDůvody k těmto obavám bývají bagatelizovány s odkazem na výslovná ustanovení o aplikaci, podle kterých je, jak jsme již řekli, Charta "určena orgánům, institucím a jiným subjektům Unie", zatímco členským státům výhradně tehdy, "pokud uplatňují právo Unie." Jiné ustanovení zdůrazňuje, že Charta "nerozšiřuje oblast působnosti práva Unie nad rámec pravomocí Unie, ani nevytváří žádnou novou pravomoc či úkol pro Unii, ani nemění pravomoc a úkoly stanovené v dalších částech Ústavy." Tyto konejšící hlasy ovšem nemíří na podstatu věci. Dle uvedených ustanovení sice národní orgány nejsou povinny uplatňovat Chartu tehdy, pokud neaplikují evropské právo. Základní problém je ovšem v tom, že evropské právo, které bude muset být propříště v souladu s požadavky Charty, neustále narůstá a expanduje do nových a nových oblastí. Navíc, bude-li ESD posuzovat otázku, zda se v daném případě aplikuje evropské právo, zpravidla zvolí maximalistický výklad (srov. např. rozsudky 186/87, Cowan, C-60/00, Carpenter nebo C-144/04, Mangold). Z uvedeného vyplývá, že míra použití Charty na úkor národních standardů, resp. Evropské úmluvy se tak bude stále rozšiřovat.\nObavy z účinků Charty na vnitrostátní právo vedly Velkou Británii a Polsko k tomu, že si vynutily speciální výjimku. Protokol připojený k zakládacím smlouvám tak stanoví mj., že "Charta nerozšiřuje možnost Soudního dvora EU ani jakéhokoliv soudu Polska či Spojeného království shledat, že právní a správní předpisy, zvyklosti nebo postupy Polska či Spojeného království nejsou v souladu se základními právy, svobodami nebo zásadami, které Charta potvrzuje." Výslovně se zdůrazňuje, že "nic v hlavě IV Charty nezakládá soudně vymahatelná práva platná v Polsku či ve Spojeném království, pokud tato práva nejsou stanovena ve vnitrostátním právu Polska či Spojeného království."\nProtokol sice oběma dotčeným zemím nepomůže před expanzí ideologicky ovlivněných právních předpisů EU, mohou je však alespoň ochránit před aktivismem ESD, který možná bude hrát daleko významnější roli než ony právní předpisy. Je smutné, že česká vláda nebyla schopna zasadit se alespoň o to, aby se výjimka vztahovala i na ČR.\nCelkově lze mít za to, že Lisabonská smlouva představuje doposud nejvýraznější krok k jednosměrné ideologizaci smluvního rámce Evropské unie. Vytváří velký potenciál pro legislativu a judikaturu vychylující politiku v Evropské unii a jejích členských státech nalevo, daleko od (liberálně-)konzervativního vidění světa. Na unijní, ale i na národní úrovni se může do budoucna omezit prostor pro politickou soutěž a prosazování opravdové konzervativní politiky.\n9. Posvěcení aktivistické judikatury ESD\nLisabonská smlouva zakotvuje do primárního práva mnoho plodů aktivismu ESD, čímž je v podstatě posvěcuje a zpětně legitimizuje. Navíc je pobídkou k tomu, aby ESD ve svém dosavadním přístupu pokračoval i nadále.\nShora (v bodě 1) byla řeč o tom, jak ESD přisoudil na popud Komise a EP Společenství pravomoc harmonizovat trestní právo členských států v rámci jednotlivých prvopilířových politik. Lisabonská smlouva v duchu této judikatury, a ještě nad její rámec, stanoví: Ukáže-li se, že sbližování trestněprávních předpisů členského státu je nezbytné pro zajištění účinného provádění politiky Unie v oblasti, která byla předmětem harmonizačního opatření, mohou směrnice stanovit minimální pravidla pro vymezení trestných činů a sankcí v dané oblasti. Tyto směrnice se přijmou stejným řádným nebo zvláštním legislativním postupem, který byl použit pro přijetí dotyčných harmonizačních opatření. (čl. 83 SFEU).\nDalším případem tohoto posvěcování je úprava pravomoci Unie uzavírat mezinárodní smlouvy s třetími zeměmi. Unie má mít propříště tuto pravomoc, nejen stanoví-li tak Smlouvy, ale také "je-li uzavření dohody buď nezbytné k dosažení cílů stanovených Smlouvami v rámci politik Unie, nebo je stanoveno právně závazným aktem Unie, nebo se může dotknout společných pravidel či změnit jejich oblast působnosti." (čl. 216 SFEU). Do výlučné pravomoci Unie je pak zařazeno uzavření mezinárodní smlouvy, pokud je stanoveno legislativním aktem Unie nebo je nezbytné k tomu, aby Unie mohla vykonávat svou vnitřní pravomoc, nebo pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost (čl. 3 odst. 2 SFEU).\nToto vymezení prakticky slovo od slova přejímá závěry judikatury, která se rozvíjela od počátku 70. let a která postavila tuto velmi odvážnou a v mnohém problematickou konstrukci prakticky z ničeho, bez opory ve výslovných ustanoveních smluv. Tyto konstrukty, zejména pak "výdobytek" z nedávné doby, že do výlučné pravomoci Unie patří uzavření mezinárodní smlouvy, pokud její uzavření může ovlivnit společná pravidla či změnit jejich působnost, přitom představují problémy pro běžné fungování spolupráce s třetími zeměmi v některých oblastech (např. smlouvy se třetími zeměmi v oblasti justiční spolupráce v civilních věcech).\nK Lisabonské smlouvě bylo také připojeno velmi nešťastně formulované prohlášení členských států o přednosti evropského práva. To konstatuje mj., že v souladu s ustálenou judikaturou Soudního dvora Evropské unie mají Smlouvy a právo přijímané Unií na základě Smluv přednost před právem členských států, za podmínek stanovených touto judikaturou. Toto prohlášení lze chápat tak, že členské státy se přihlašují k celému souboru judikatury k této problematice, tedy vlastně i k té, která prohlašuje nadřazenost evropského práva nad národními ústavami, jež doposud nebyla členskými státy explicitně a bez výhrad přiznána. Prohlášení navíc lze chápat nejen ve vztahu k judikatuře dosavadní, ale i jako bianco šek ve vztahu k budoucí judikatuře.\nProhlášení sice na rozdíl od protokolů nejsou součástí zakládacích smluv. Na druhou stranu, jde-li o prohlášení učiněné všemi smluvními stranami, může hrát jistou roli při výkladu smluv. Tento výklad přísluší právě ESD. Soudní dvůr má díky nešťastně široce a devotně formulovanému prohlášení do budoucna opravdový trumf v rukávu.\n10. Okolnosti vzniku a prosazování\nO problematickém zrodu a prosazování neúspěšné Smlouvy o Ústavě pro Evropu by bylo možné napsat dlouhá pojednání. Mohli bychom hovořit o podivné instituci zvané Konvent, jejím direktivním, elitářském vedení, o politických nátlacích, hysterii během ratifikačního procesu a mnoha dalších věcech. To však již není problém dneška.\nEuroústava jako taková je pro nás relevantní v tuto chvíli jen v jednom ohledu, a sice jako referenční bod. Víme, jaký byl její obsah, víme, jaké byly sliby těch či oněch politiků a politických formací učiněné v souvislosti s ní, víme, že byla odmítnuta v referendech ve dvou členských státech, neobstála v ratifikačním procesu a nevstoupila v platnost. Na pozadí tohoto referenčního bodu pak vynikají velmi negativní okolnosti vzniku a prosazování Lisabonské smlouvy.\nZcela zásadní pro posuzování těchto okolností je poznatek, že Lisabonská smlouva je s nepatrnými odchylkami pořád stejná euroústava, jen v novém balení. Všech devět negativ zmíněných výše v souvislosti s Lisabonskou smlouvou by tedy zrovna tak platilo ve vztahu k euroústavě, kdyby nyní byla v ratifikačním procesu ona. Jde o téměř stejný obsah, který je recyklován a vrací se nám v jiné formě.\nHlavní rozdíly spočívají čistě v symbolické rovině, a to ať už jde jak o symboly v úzkém slova smyslu, jako je evropská vlajka, hymna atd., které z textu vypadly, tak o symbolickou rovinu v širším slova smyslu, která spočívá v odstranění části kvazistátní terminologie (ústava, ministr zahraničí, evropské zákony, atd.) či výslovné zmínky o přednosti práva EU před právem členských států. Také byla nově zdůrazněna tzv. "oboustranná flexibilita", která má spočívat v tom, že smlouvy mohou být revidovány nejen za účelem rozšíření, ale i omezení pravomocí svěřených Unii.\nSymboly v užším smyslu se přitom stejně budou používat nadále, tak jak se používaly už dávno před sepsáním euroústavy. Odstranění kvazistátní terminologie na obsahu institutů samotných nic nemění. Judikatura o přednosti evropského práva bude platit nadále, navíc nyní posvěcená zmiňovaným prohlášením členských států připojeným k Lisabonské smlouvě. Pokud jde o možnost revize smluv směrem k omezení pravomocí integračního celku, to bylo možné od počátku, jen to nebylo výslovně zdůrazněno.\nZávěry o totožnosti euroústavy a Lisabonské smlouvy potvrzují i vyjádření příznivců euroústavy po summitu v Bruselu v červnu 2007, který přijal mandát pro následnou mezivládní konferenci, z níž měla vzejít nová "reformní smlouva". Irský premiér Bertie Ahern prohlásil: "Záleželo nám víc na ochraně podstaty ústavy, a čím víc se debata točila kolem vlajky a symbolismu a Beethovena a všeho toho, tím jsme byli spokojenější... Nikdy se nepřestanu divit, co může některé lidi uspokojit… Bylo fascinující tam sedět a slyšet, jak se vše může změnit odstraněním symbolů. Vyhodili jsme Beethovena, vyhodili jsme vlajku a vyhodili jsme článek 8. Nemyslím, že na tom záleží. Ale když je to pro ně tak důležité, je to z ústavy venku…"\nNěmecká kancléřka Angela Merkelová prohlásila: "Zásadní části Ústavy se podařilo udržet." Taktéž španělský premiér José Luis Rodríguez Zapatero byl toho názoru, že: "Většina Evropské ústavy je obsažena v nové smlouvě." Předseda Evropského parlamentu Hans-Gert Pöttering se nechal slyšet, že "podstata evropské Ústavy zůstala."\nČechům dobře známý federalistický europoslanec Jo Leinen řekl: "Obhájili jsme podstatu Ústavy…" Jeho kolega ze stejného těsta Johannes Voggenhuber prohlásil: "Naše politická unie má konečně Ústavu… výsledkem tohoto summitu je ústavní politický celek…"\n"Otec" euroústavy Valéry Giscard d'Estaing řekl nedlouho po bruselském summitu v rozhovoru pro EUobserver.com: "Nová evropská smlouva je totéž, co odmítnutá ústava – jen formát se změnil, aby bylo možné vyhnout se referendům... Všechny institucionální návrhy ústavní smlouvy … lze najít v kompletní podobě v Lisabonské smlouvě; jsou jen v jiném pořadí a vloženy do starých smluv."\nV příběhu transformace euroústavy na Lisabonskou smlouvu se na straně evropských politických elit setkáváme s koňskou dávkou arogance moci, ignorance vůle občanů, kteří v referendech odmítli euroústavu, porušování slibů daných voličům a jejich úmyslné klamání.\nArogance moci a ignorance se projevila naplno v urputné snaze prosadit změny obsažené v euroústavě bez ohledu na neúspěch smlouvy v ratifikačním procesu stůj co stůj. Enormní úsilí v tomto směru vyvinulo zejména Německo v čele s kancléřkou Angelou Merkelovou. A tak dva roky po dvou referendech, ve kterých zaznělo jasné "ne!" francouzských a nizozemských občanů, šéfové států a vlád na summitu v červnu 2007 v Bruselu řekli: "Ale ano!" – a příprava "reformní" smlouvy dostala zelenou.\nPolitické elity si daly záležet na tom, aby neopakovaly chyby z minulosti. Text nové smlouvy neměl být přímočarý a neměl nazývat věci pravými jmény, aby zbytečně neprovokoval. Text měl být, zdá se, nesrozumitelný, aby odradil větší část potencionálních zájemců od četby. Obsah změn měl být vtěsnán do stávajících smluv, aby bylo možné vydávat jej za pouhou další z mnoha revizí a aby bylo možné vyhnout se referendům. Občané, kteří v referendech euroústavu odmítli, byli ostatně od počátku ze strany elitářů dehonestováni tvrzeními, že stejně nevěděli o čem hlasují, protože text smlouvy pro ně byl moc složitý, nebo, že dávali najevo spíše postoj k svým vládám a nikoli k samotnému textu.\nNavzdory skutečnosti, že Lisabonská smlouva přináší prakticky totožné změny jako euroústava, mnozí politici, kteří se vymezovali určitým jasným způsobem vůči euroústavě, ať už jde o celkově negativní postoj a/nebo slib vyhlášení referenda před ratifikací, vystupují nyní ve vztahu k Lisabonské smlouvě odlišně. Někteří z nich prezentují novou smlouvu jako dokument, který se od euroústavy podstatně liší. Prohlašují, že jde o pouhou revizi stávajících smluv a nikoli ústavní text. Zveličují symbolické změny typu zakotvení "oboustranné flexibility", přestože jejich význam je v podstatě nulový. Jak víme, pro příklady tohoto přístupu nemusíme chodit daleko.\nPokud toto politici říkají s plným vědomím toho, že obsah obou smluv je prakticky totožný a rozdíly jsou bezvýznamné, pak úmyslně klamou svoje voliče. Pokud snad navzdory neskrývané radosti příznivců euroústavy nad novým textem něčemu takovému opravdu věří, pak jde o žalostný omyl.\nV celkovém souhrnu lze říci, že vznik a prosazování Lisabonské smlouvy jsou poznamenány politickými praktikami, které jsou naprosto nepřijatelné a v demokratickém právní státě nemají co dělat. I kdybychom tedy ponechali zcela stranou obsah Smlouvy, je zde pádný důvod pro její odmítnutí.\nIII. Zdánlivá negativa aneb přeceňované změny\nKritici Lisabonské smlouvy se bohužel často zaměřují na aspekty, které ve skutečnosti nejsou příliš významné a nepřinesou zásadní změny do praktického fungování Unie.\nJedním z takto zmiňovaných aspektů je pokles váhy hlasu ČR v novém vymezení hlasování kvalifikovanou většinou. Aniž bychom chtěli zabíhat do podrobných výpočtů, které je třeba činit ve vztahu k více kritériím (zejm. počet států, počet obyvatel, otázka zda jde o pozitivní hlasovací potenciál, či blokační menšinu), lze konstatovat že váha hlasu ČR se opravdu sníží, a to jak absolutně, tak v poměru k velkým členským státům. V podrobnostech lze odkázat na publikaci Lisabonská smlouva – Co nového by měla přinést?, vydanou Parlamentním institutem v lednu 2008.\nZměnu váhy našeho hlasu samu o sobě není vhodné přeceňovat. Prvotním problémem, který by nás měl znepokojovat, je velký počet případů hlasování kvalifikovanou většinou a s tím související možnost, že můžeme být jako středně velký členský stát často přehlasováni. Na tomto faktu mnoho nezmění, jestli má náš hlas váhu 2 nebo 4 nebo 5 procent. Rozhodnutí v Radě nejsou ostatně v praxi nikdy přijímána těsnou většinou, a nedochází tedy k přetahování o jednotlivá procenta. Při vyjednávání v Radě, resp. jejích expertních skupinách se státy zpravidla snaží dosáhnout konsensu či široké většinové podpory. Více než váha hlasu většinou hraje roli aktivní a obratné vystupování toho kterého státu během vyjednávání.\nDalší kritizovanou změnou je opuštění systému jeden stát jeden komisař a jeho nahrazení systémem rotace, v rámci kterého budou mít v jednom funkčním období "svého" komisaře jen dvě třetiny států. Ani tuto změnu bych nepřeceňoval. Jednak se rotace bude za rovných podmínek týkat malých i velkých členských států, jednak nelze přeceňovat přínos jednotlivých komisařů pro jejich domovský stát. Komisaři se v praxi často brzy "pobruselští" a příliš platní již nejsou. Komisař je často spíše příležitostným zdrojem informací (např. o chystaných žalobách Komise), než aktivním hráčem v národním zájmu.\nTaké kritizovaný fakt, že Unie získává právní subjektivitu, sám o sobě mnoho nevypovídá. Evropské společenství, tedy první pilíř EU, mělo subjektivitu od počátku. Právní subjektivitu pro celou Unii je třeba vnímat v kontextu odstranění pilířové struktury, resp. zapojení druhého a třetího pilíře EU do institucionální struktury prvního pilíře. Správné je proto hodnotit změny, ke kterým dochází v oblastech dosavadního druhého a třetího pilíře, a ne samotné rozšíření právní subjektivity.\nIV. Několik pozitiv\nSmlouva přináší i změny, které lze z pohledu zde zastávaných politických východisek hodnotit jako spíše pozitivní, ač jich je velmi málo. Jako jednu z nich lze vnímat lepší klasifikaci pravomocí. Pravomoci EU mají být nově rozděleny na výlučné, sdílené a podpůrné, což jsou kategorie, které lze nalézt v judikatuře ESD i v právní nauce, nicméně v zakládacích smlouvách doposud chyběly a rozdělení jednotlivých pravomocí do těchto kategorií nebylo v minulosti v jednotlivých případech nesporné. Proto výslovná úprava ve Smlouvách napomáhá větší přehlednosti. V celkové perspektivě však jde o zlepšení relativně malé, protože zůstává hlavní problém, kterým je fakt, že jednotlivé pravomoci jsou vymezeny velice vágně v návaznosti na široké cíle, často bianco pro celá odvětví lidské činnosti a nikoli pro jednotlivé konkrétní úkoly. Možnosti expanze evropské regulace jsou tak nezměrné.\nPozitivně lze vnímat rozšíření dosavadního stručného ustanovení čl. 6 odst. 3 SEU, podle kterého má Unie ctít národní identitu svých členských států. V novém čl. 4 SEU je tento požadavek specifikován následovně: Unie ctí rovnost členských států před Smlouvami a jejich národní identitu, která spočívá v jejich základních politických a ústavních systémech, včetně místní a regionální samosprávy. Respektuje základní funkce státu, zejména ty, které souvisejí se zajištěním územní celistvosti, udržením veřejného pořádku a ochranou národní bezpečnosti. Zejména národní bezpečnost zůstává výhradní odpovědností každého členského státu.\nPříznivé je i přeformulování požadavku loajální spolupráce, který byl doposud stanoven v čl. 10 Smlouvy ES ve prospěch Společenství: Členské státy přijmou veškerá vhodná obecná i zvláštní opatření k plnění závazků, které vyplývají z této smlouvy nebo jsou důsledkem činnosti orgánů Společenství. Usnadňují mu plnění jeho poslání. Zdrží se jakýchkoli opatření, jež by mohla ohrozit dosažení cílů této smlouvy.\nLisabonská smlouva stanoví požadavek vzájemné loajality mezi Unií a členskými státy: Podle zásady loajální spolupráce se Unie a členské státy navzájem respektují a pomáhají si při plnění úkolů vyplývajících ze Smluv. Členské státy učiní veškerá vhodná obecná nebo zvláštní opatření k plnění závazků, které vyplývají ze Smluv nebo z aktů orgánů Unie. Členské státy usnadňují Unii plnění jejích úkolů a zdrží se všech opatření, jež by mohla ohrozit dosažení cílů Unie (čl. 4 SEU).\nPozitivně lze hodnotit též zavedení výslovné úpravy pro vystoupení členského státu z Unie, která doposud ve smlouvách chyběla, což vedlo mnohé prointegračně angažované právní teoretiky ke kategorickým konstatováním, že z Unie nelze vystoupit. Nyní jsou stanovena jasná pravidla, jak pro ukončení členství na základě dohody s členskými státy (které bylo samozřejmě fakticky možné už nyní), tak pro jednostranné vystoupení.\nUrčitým pozitivem je i určité alespoň omezené zapojení národních parlamentů do legislativního procesu EU, zejména do kontroly principu subsidiarity, stejně takpožadavek, aby Rada při projednávání legislativních návrhů zasedala veřejně.\nCelkově tedy lze říci, že Lisabonská smlouva obsahuje i některá mírná zlepšení oproti současnému stavu. Jde nicméně jen o hrstku dílčích změn, které v celkovém souhrnu nemohou bohužel ani částečně vyvážit škody vyplývající z výše rozebraných negativ.\nPodtrženo a sečteno, z hlediska ideálů načrtnutých v úvodu tohoto zamyšlení Lisabonská smlouva zjevně neobstojí.\nZaprvé, smlouva v mnoha směrech posouvá Evropskou unii blíže k opravdovému státnímu celku. Posiluje totiž její pravomoci, rozšiřuje hlasování kvalifikovanou většinou, a to i do velmi citlivých oblastí, vytváří nové kvazistátní orgány, dláždí cestu k centralizované zahraniční politice a obraně, vytváří velký prostor pro budoucí posilování Unie mimo rámec klasických postupů revize zakládacích smluv.\nZadruhé, smlouva nepřiměřeně ideologizuje ústavní rámec integrace, když jej staví na východiscích postmoderní levice. Zároveň dává soudní moci velký prostor pro prosazování těchto východisek zvláště tím, že činí z Charty základních práv EU právně závazný nástroj obsahující soudně vymahatelná práva. Je zde tak nezanedbatelné riziko omezení politické soutěže na Unijní i národní úrovni; prosazovat opravdovou konzervativní politiku by mohlo být čím dál obtížnější.\nZatřetí, vznik a prosazování smlouvy je zatížen břemenem arogance moci, ignorance vůle občanů, kteří se v referendech vyslovili proti euroústavě a porušování slibů ze strany politiků.\nZačtvrté, smlouva nepřináší významná pozitiva, která by alespoň částečně vyvažovala její zápory.\nZ výše uvedených důvodů mám pro zákonodárce, kteří stojí na stejných názorových pozicích, z nichž vychází toto zamyšlení, a kteří budou v době 90. výročí vyhlášení Československé republiky rozhodovat spolu s Lisabonskou smlouvou o osudu české státnosti, jednoznačné doporučení. Nepochybuji o tom, že jediná správná odpověď na otázku, zda dát souhlas s ratifikací, je ono pověstné thatcherovské "Ne! Ne! Ne!".\nPočet komentářů: 3, poslední 26.11.2008 12:15\n26.11.2008 12:15 | ()\n01.11.2009 16:10 | ()\n01.11.2009 16:11 | ()


Haus der Natur (Salzburg, Rakousko) - Recenze - TripAdvisor\nHotely v blízkosti Haus der Natur\nHotely v blízkosti Petersfriedhof\nHotely v blízkosti St. Peter's Abbey (Stift St. Peter)\nRestaurace poblíž – Haus der Natur\nAktivity v blízkosti atrakce Haus der Natur\nHaus der Natur, Salzburg - Recenze\nČ. 5 z 171 zařízení v kategorii aktivity – Salzburg\nOtevírá za 3 min: 9:00 - 17:00\nMuseumsplatz 5, Salzburg 5020, Rakousko\n“Se SalzburgCard zdarma”\nCelé jedno patro je s mořskými akvárii. Ovšem i zbytek muzea je zajímavý. Návštěva vhodná během... přečíst další informace\n“Úžasné muzeum ”\nKrásné muzeum, ale doporučuji si udělat hodně času pro toto muzeum, protože jsme ho procházeli asi... přečíst další informace\nZobrazit všechny recenze (887)\nVšechny fotografie (886)\nOtevírá za 3 min\nSe SalzburgCard zdarma\nCelé jedno patro je s mořskými akvárii. Ovšem i zbytek muzea je zajímavý. Návštěva vhodná během deště.\nKrásné muzeum, ale doporučuji si udělat hodně času pro toto muzeum, protože jsme ho procházeli asi 6 nebo 7 hodin, je to hodně velké muzeum a najdete zde skoro vše. Jedinné co nás mrzelo byla zavírací doba v 17.00, protože poprvé jsme nestihli vše shlédnout...Více\n1 Poděkujte uživateli Luk198927.\núžasný zážitek, vhodné při nepřízni počasí\nSkvělý výlet jak pro děti tak dospělé Každý si přijde na své, od zvířat až po kosmonauty. Živá i vycpyná zvířata, iq pakr.\n1 Poděkujte uživateli terezapernickova.\nVystoupil sem velmi zajímavý den. Miloval především laboratoř věd. Dobrá zábava pro dospělé a děti.\nInteraktivní a zaneprázdněná s malými dětmi\nExponáty byly většinou dobře promyšlené ve vědecké části. Mnoho exponátů se zdálo být mimo akci. Přírodní historie byla poněkud nudná, spousta vycpaných zvířat. Obecně velmi hektický. Kavárna byla hezká.\nJak již jiní napsali dříve, je to muzeum, které byste neměli navštěvovat v horkém dni - protože je uvnitř ještě teplejší. . . Kolekce je velmi široká, od minerálů, dinousaurů, geografie, hadů, astro - fotografie atd. Některé části sbírky jsou velmi zastaralé (1980 ish ...)...se spoustou černých a bílých fotografií (...). ), zatímco jiné části jsou více z této doby. . . Když navštívíte toto muzeum s rodinou 4, bylo nám 27 eur. Navštívit muzeum znovu. . .Více\nDeštivá návštěva dne\nMasivní množství muzeí vidět a dělat. Interaktivní pro děti s množstvím displejů k použití. Velmi dobře položené, ale zaneprázdněné, když jsme šli. Chtěli byste se tam dostat brzy. Má kavárnu, ale může si vzít vlastní grub přímo před starým městem, který se snadno prochází. Mírně...mrzí, protože mezinárodní návštěvníci nemají dostatek informačních tabulek v angličtině. Také šílený systém skenování vstupenky, který umožňuje přístup do kavárny a skenování, aby se dostal ven! Měření stopy pravděpodobně. Snadné 3 - 4 hodiny.Více\nSkvělé pro všechny věkové kategorie!\nUpozorňujeme, že toto místo je obrovské. Tam je hlavní budova, kde se konají výstavy, které obsahují dinosaury, minerály, plazy, prostor, Doppler apod. Druhá budova vědecké budovy je interaktivní pro děti a dospělé s energií, fyzikou, Mozartem, aerodynamikou atd. inženýrství, umění, mít děti nebo jestliže jste...člověk; musíte navštívit toto místo a strávit nejméně půl dne.Více\nČas běží mnoho zajímavých věcí\nJeden z nejhezčích přírodovědných muzeí, zvířata zemědělství astronomie medicína phisic geologie vše zajímavé, pro děti a dospělé pro každého něco něco trvá dlouho vidět vše, co stojí za to dobrý čas\nBylo fascinující zjistit, že většina bývalého Ursulinského kláštera, za ulicí. Kostel Markus tvoří hlavní část tohoto impozantního muzea. Atraktivní spojení vědy a náboženství. Obsahuje úžasnou eklektickou sbírku exponátů a mnoho vynikajících dioram. Ve vstupní hale jsou strašlivé postavy dinosaurů a dalších mega - zvířat. Pokojné...akvárium obsahuje mnoho druhů mořských živočichů, které se pomalu proplouvají vodou. Vynikající výstava minerálů a drahých kamenů má být vidět, ilustrující rozmanitost přírodního světa. Tam je část o Doppler, slavný syn Salzburg, po němž je pojmenován významný vědecký princip dopplerovského efektu. Je vidět řada fosílií včetně mamutího molárního zubu. Interaktivní exponáty jsou významné ve Vědeckém centru. Je zobrazena jemná sestava savců. Lynx, Viscacha - hlodavec, hnědý vlk, jaguár a leštitý leopard jsou jen některé, které mohou být obdivovány. Abnormální kopytky mladého kamzíka jsou zarážející.Více\nRestaurace v blízkém okolíZobrazit všech 739 nedalekých restaurací\nZobrazit všech 133 nedalekých hotelůZobrazit všech 739 nedalekých restauracíZobrazit všech 329 nedalekých atrakcí\nZískejte rychlé odpovědi od personálu a předchozích hostů zařízení Haus der Natur.\nSvatá a náboženská místa, Architektonicky významné budovy, Historická místa


Podle učebnic vynález parního stroje Jamesem Wattem roku 1789 odstartoval průmyslovou revoluci. Ve skutečnosti ale znala parní pohon už antika nejpozději od prvního století našeho letopočtu - a od té doby o něm věděli mnozí učenci přes celý středověk, renesanci i pozdější období. Přesto tato znalost neodstartovala nic. Revoluce se totiž obvykle nerodí z vynálezů.\nJamesem Wattem starověku byl alexandrijský Řek Hérón zvaný též Méchanikos, který žil pravděpodobně někdy v prvním století našeho letopočtu. A svou dobu předběhl opravdu o hodně.\nČíst dál: Parní stroj starých Řeků Přidat komentář\nSlovo "poklad" asi zrychlí tep každému romantikovi - a v naší zemi s její pohnutou historií by jich mohlo být opravdu hodně. Jedničkou mezi poklady Zemí koruny české je bezesporu bohatství zakopané mnichy opatovického kláštera. Pokud nepřehánějí pověsti o něm, je opatovický poklad je asi největší a nejslavnější soubor cenností ukrytých na našem území. O jeho reálnosti ale panují stejné pochyby jako o neméně slavném pokladu štěchovickém. Odkud čerpal Alois Jirásek informace, když o něm psal do svých Starých pověstí českých?\nČíst dál: Za tajemstvím opatovického pokladu 1 komentář\nCo je to diesel, ví snad každý - bez motoru na naftu si současný svět ani nejde představit. Život muže, po kterém se jeden z nejrozšířenějších typů motorů jmenuje, ale dodnes zahaluje nejedno tajemství. Největším z nich je jeho záhadné zmizení v Lamanšském průlivu.\nV říjnu 1913 vytáhla posádka holandské rybářské lodi Coertsen z vod Severního moře podivný úlovek: tělo muže starého něco přes 50. let. Prohledali mu kapsy, dali stranou doklady i osobní drobnosti a znovu jej vrátili do mokrého hrobu - na malém kutru nebylo místo pro mrtvé. Mimoděk se tak postarali o jednu velkou záhadu historie.\nJenže v té době na řešení záhad nebyl čas. Do vypuknutí první světové války chyběly už jen měsíce a muž z hlubin v ní posmrtně sehrál významnou úlohu. Pokud ovšem byl tím, za koho jej považovali. Jisté je jen jedno: doklady nalezené u mrtvoly zněly na jméno Rudolf Christian Karl Diesel.\nČíst dál: Záhadná smrt Rudolfa Diesela Přidat komentář\nNacistické podzemní továrny na našem území ukrývají nejedno tajemství, které vzdoruje odhalení - a možná na něm ani není zájem. K nejvýznamějším (a nejtajemnějším) pat?í podzemní labyrint Richard v kopci Radobýl Litoměřic. Přestože oficiální historikové tvrdí, že o něm v?dí prakticky všechno, do větší části jeho prostor se nikomu nepodařilo proniknout. Atak kolem Richarda vznikla celá řada mýt? a legend. Nechybí ani domněnky, že se tu vyráběly raketové zbraně, připravovala německá atomová bomba nebo létající talíře.\nČíst dál: Tajemství podzemní továrny v Radobýlu Přidat komentář\nČíst dál: Objeveno nejstarší vinařství: 6000 let lahodného moku Přidat komentář