Rudí Khmerové - Khmer Rouge - xcv.wiki\nRudí Khmerové - Khmer Rouge\nStoupenci komunistické strany Kambodže v Kambodži\nVlajka Demokratické Kambodži , jehož design byl používán Khmer partyzány od roku 1950 s stavebně proměnném pořadí.\nČerven 1951 - prosinec 1999 ( Červen 1951 ) ( Prosinec 1999 )\n1951–1968 ( politická strana )\n1975–1979 ( vláda )\n1979 - 1999 (povstání)\nPhnom Penh , Kambodža\nDo roku 1981:\nmarxismus – leninismus\nKambodžská občanská válka: Čína Severní Korea Severní Vietnam Viet Cong Pathet Lao Rumunsko Kambodžsko-vietnamská válka: Čína Severní Korea Thajsko Singapur FUNCINPEC Khmer Lidová fronta národního osvobození Rumunsko\nKambodžská občanská válka: Khmerská republika Jižní Vietnam Spojené státy Thajsko Kambodžsko-vietnamská válka: Vietnam Kambodžská lidová republika Laos Sovětský svaz\nKambodžská občanská válka\nTento článek obsahuje khmerský text. Bez správné podpory vykreslování se místo Khmerova skriptu mohou zobrazit otazníky, rámečky nebo jiné symboly .\nKhmer Rouge ( / k ə ˌ m ɛər r U ʒ / , francouzský: [kmɛʁ ʁuʒ] ; Khmer : ខ្មែរក្រហម , Khmê-krâhâm [kʰmae krɑhɑːm] ; " Red Khmerové ") je název, který se lidově udělováno z komunistické strany Kambodži (CPK) a potažmo vůči režimu, jehož prostřednictvím CPK vládl v Kambodži v letech 1975 až 1979. jméno bylo vytvořeno v roce 1960 předseda vlády Norodom Sihanouk popsat heterogenní, jeho země komunistické -LED disidenty, s s nímž se spojil po svém svržení v roce 1970.\nNa konci šedesátých let byla v džunglích východní Kambodže pomalu budována armáda Rudých Khmerů, kterou podporovala severovietnamská armáda , Vietkong , Pathet Lao a Komunistická strana Číny (CPC). Ačkoli to původně bojovaly proti Sihanouk, na radu KSČ, Rudí Khmerové změnila svůj postoj a podpořila Sihanouk poté, co byl svržen v roce 1970 pučem ze strany Lon Nol , který navázal na proamerické Khmer republiku . Přes masivní americké bombardování proti nim Rudí Khmerové zvítězili v kambodžské občanské válce, když dobyli kambodžské hlavní město a svrhli Khmerskou republiku v roce 1975. Po jejich vítězství Rudí Khmerové, kteří byli vedeni Pol Pot , Nuon Chea , Ieng Sary , Son Sen a Khieu Samphan okamžitě zahájili násilnou evakuaci hlavních měst v zemi. V roce 1976 přejmenovali zemi na Demokratická Kambodža .\nRežim Rudých Khmerů byl vysoce autokratický , totalitní , xenofobní , paranoidní a represivní . Mnoho úmrtí bylo výsledkem politiky sociálního inženýrství režimu a „Maha Lout Ploh“, napodobování čínského Velkého skoku vpřed, který způsobil velký čínský hladomor . Pokusy Rudých Khmerů o zemědělskou reformu prostřednictvím kolektivizace vedly podobně k rozsáhlému hladomoru, zatímco její trvání na absolutní soběstačnosti i v zásobování léky vedlo k smrti mnoha tisíců lidí na léčitelné nemoci, jako je malárie . Režim Rudých Khmerů zavraždil stovky tisíc jejich vnímaných politických oponentů a jeho rasistický důraz na národní čistotu vyústil v genocidu kambodžských menšin. Svévolné popravy a mučení prováděly její kádry proti vnímaným podvratným živlům, nebo během genocidních čistek ve vlastních řadách v letech 1975 až 1978. Nakonec kambodžská genocida vedla k úmrtí 1,5 až 2 milionů lidí, přibližně 25% populace Kambodže .\nV 70. letech byli Rudí Khmerové do značné míry podporováni a financováni CPC, přičemž obdrželi souhlas Mao Ce-tunga ; odhaduje se, že nejméně 90% zahraniční pomoci poskytované Rudým Khmerům pocházelo z Číny. Režim byl odstraněn od moci v roce 1979, kdy Vietnam napadl Kambodžu a rychle zničil většinu sil Rudých Khmerů. Rudí Khmerové poté uprchli do Thajska, jehož vláda je považovala za nárazníkové síly proti komunistickým Vietnamcům . Rudí Khmerové pokračovali v boji proti Vietnamcům a vládě nové Kambodžské lidové republiky až do konce války v roce 1989. Kambodžské exilové vlády (včetně Rudých Khmerů) se držely kambodžského sídla OSN (se značným mezinárodní podpora) až do roku 1993, kdy byla obnovena monarchie a název kambodžského státu byl změněn na Kambodžské království. O rok později se tisíce partyzánů Rudých Khmerů vzdaly vládní amnestii.\nV roce 1996 založila Ieng Sary novou politickou stranu s názvem Demokratické hnutí národní unie , které byla udělena amnestie za roli zástupce vůdce Rudých Khmerů. Organizace byla z velké části rozpuštěna v polovině 90. let a nakonec se úplně vzdala v roce 1999. V roce 2014 byli dva vůdci Rudých Khmerů, Nuon Chea a Khieu Samphan, uvězněni na doživotí soudem podporovaným OSN, který je uznal vinnými ze zločinů proti lidskosti za jejich role v genocidní kampani Rudých Khmerů.\n2.1 Marxistická myšlenka\n2.2 Khmerský nacionalismus\n2.4 Vztah k náboženství\n3.1 Raná historie\n3.2 Pařížská studentská skupina\n4 Cesta k moci a vládnutí\n4.1 Druhý kongres KPRP\n4.2 Sihanouk a GRUNK\n4.3 Zahraniční zapojení\n4.3.1 Před rokem 1975\n5.2 Život pod Rudými Khmery\n5.3 Evakuace měst\n5.4 Hospodářské politiky\n5.5 Rodinné vztahy\n5.7 Jazykové reformy\n5.8 Zločiny proti lidskosti\n5.8.1 Počet úmrtí\n5.9 Interní mocenské boje a čistky\n6.1 Válka s Vietnamem\n6.2 Místo v OSN\n6.3 Důsledky vietnamského vítězství\n7.1 Mimořádné komory u soudů v Kambodži\n7.5 Mediální pokrytí\n11.1 Další online zdroje\nTermín Khmers rouges , francouzský pro červené Khmers , byl vytvořen králem Norodom Sihanouk a později přijat anglickými mluvčími (ve formě poškozené verze Khmer Rouge). To bylo používáno se odkazovat na posloupnost komunistických stran v Kambodži, která se vyvinula do komunistické strany Kambodži a později Strana demokratické Kambodže . Jeho armáda byla postupně známá jako Kampucheanská revoluční armáda a Národní armáda demokratické Kambodže .\nPomyslel si marxista\nIdeologii hnutí formoval boj o moc v roce 1976, kdy takzvané Stranícké centrum vedené Pol Potem porazilo další regionální prvky jeho vedení. Ideologie stranického centra spojovala prvky marxismu se silně xenofobní formou khmerského nacionalismu . Částečně kvůli jeho utajení a změnám v tom, jak se prezentovala, se akademické interpretace jejího politického postavení značně liší, od interpretace jako „nejčistšího“ marxisticko-leninského hnutí až po jeho charakterizaci jako protimarxistické „rolnické revoluce“.\nJejí vůdci a teoretici, z nichž většina byla během padesátých let vystavena silně stalinistickému výhledu Francouzské komunistické strany , vyvinuli osobitou a eklektickou „post-leninskou“ ideologii, která čerpala z prvků stalinismu, maoismu a postkoloniální teorie Frantze Fanon . V roce 1970 se Rudí Khmerové se podíval na modelu Enver Hoxha ‚s Albánií , které oni věřili byl nejpokročilejší komunistický stát pak v existenci. Mnoho charakteristik režimu - jako je jeho zaměření spíše na venkovské rolnictvo než na městský proletariát jako baštu revoluce, jeho důraz na iniciativy typu Velký skok vpřed, jeho touha zrušit osobní zájem o lidské chování, jeho podpora komunitního života a stravování a jeho zaměření na vnímaný zdravý rozum nad technickými znalostmi - zdá se, že byl silně ovlivněn maoistickou ideologií. Rudí Khmerové však tyto charakteristiky zobrazovali v extrémnější podobě.\nZatímco se CPK označila za „komunistický stát číslo 1“, jakmile byla u moci, některé komunistické režimy, jako například Vietnam, to považovaly za maoistickou odchylku od ortodoxního marxismu. Víra maoistů a Rudých Khmerů, že síla lidské vůle může překonat materiální a historické podmínky, byla silně v rozporu s marxismem hlavního proudu, který zdůrazňoval historický materialismus a představu historie jako nevyhnutelného pokroku směrem ke komunismu.\nV roce 1981, po kambodžsko-vietnamské válce, během níž byli podporováni Spojenými státy, se Rudí Khmerové oficiálně vzdali komunismu.\nJednou z definujících charakteristik režimu byl jeho khmerský nacionalismus, který kombinoval idealizaci Angkorské říše (802–1431) a pozdního středního období Kambodže (1431–1863) s existenciální obavou o přežití kambodžského státu, který historicky byly likvidovány během období vietnamských a siamských intervencí. Přelévání vietnamských bojovníků z vietnamsko-americké války dále prohloubilo protivietnamské nálady: Khmerská republika pod vládou Lon Nol, svržená Rudými Khmery, propagovala monhmérský nacionalismus a byla v 70. letech odpovědná za několik protivietnamských pogromů. Někteří historici, jako je Ben Kiernan , uvedli, že význam, který režim přikládal rase, zastínil jeho pojetí třídy.\nJakmile byli Rudí Khmerové u moci, výslovně se zaměřovali na Číňany, Vietnamce, menšinu Cham a dokonce i na jejich částečně Khmerské potomky. Stejný postoj se rozšířil i do vlastních stranických řad, protože vedoucí osobnosti CPK jiné než Khmerské etnické skupiny byly z vedení odstraněny navzdory rozsáhlým revolučním zkušenostem a často byly zabity.\nV chrámu Angkor Wat zůstaly díry po kulkách Khmer Rouge\nHospodářská politika Rudých Khmerů, která byla do značné míry založena na plánech Khieu Samfana, se zaměřila na dosažení národní soběstačnosti v počáteční fázi zemědělského kolektivismu. To by pak bylo použito jako cesta k dosažení rychlé sociální transformace a průmyslového a technologického rozvoje bez pomoci cizích mocností, což je proces, který strana charakterizovala jako „super velký skok vpřed“.\nGenerální tajemník strany Pol Pot silně ovlivnil šíření politiky autarky . Údajně na něj udělal dojem soběstačný způsob, jakým žily horské kmeny v Kambodži, což podle strany byla forma primitivního komunismu . Teorie Rudých Khmerů vyvinula koncept, podle kterého by měl národ brát „zemědělství jako základní faktor a využívat ovoce zemědělství k budování průmyslu“. V roce 1975 zástupci Rudých Khmerů v Číně prohlásili, že Pol Potova víra spočívá v tom, že kolektivizace zemědělství je schopná „[vytvořit] úplnou komunistickou společnost, aniž by ztratila čas mezilehlými kroky“. Společnost byla proto rozdělena na rolnické „základní lidi“, kteří by byli oporou transformace; a městští „noví lidé“, kteří měli být reedukováni nebo zlikvidováni. Zaměření vedení Rudých Khmerů na rolnictvo jako základ revoluce bylo podle Michaela Vickeryho produktem jejich statusu „ maloměšťáckých radikálů, kteří byli přemoženi rolnickým romantismem “. Opozice rolnictva a městského obyvatelstva v ideologii Rudých Khmerů byla umocněna strukturou kambodžské venkovské ekonomiky, kde drobní zemědělci a rolníci historicky trpěli spíše zadlužením městských půjčovatelů peněz než zadlužením pronajímatelů. Politiku evakuace velkých měst a poskytování rezerv snadno využitelné zemědělské pracovní síly považovali rolníci Rudých Khmerů za příznivce kladně vnímající jako odstranění zdroje svých dluhů.\nDemokratická Kambodža je někdy popisována jako ateistický stát , ačkoli její ústava stanovila, že každý má svobodu náboženského vyznání, nebo neevidovat náboženství. Upřesnilo však, že to, co nazvalo „reakční náboženství“, nebude povoleno. Zatímco v praxi nebyla náboženská aktivita tolerována, vztah CPK k většinovému kambodžskému buddhismu Theravada byl složitý; několik klíčových postav v jeho historii, jako Tou Samouth a Ta Mok, byli bývalí mniši, spolu s mnoha kádry nižší úrovně, kteří často prokázali jedny z nejpřísnějších disciplinárních pracovníků. I když docházelo k extrémnímu obtěžování buddhistických institucí, režim CPK měl tendenci internalizovat a překonfigurovat symboliku a jazyk kambodžského buddhismu tak, aby mnoho revolučních sloganů napodobovalo vzorce, které se mladí mniši naučili během jejich výcviku. Některé kádry, kteří dříve byli mnichy, interpretovali změnu svého povolání jako jednoduchý pohyb od nižšího k vyššímu náboženství, což odráží postoje kolem růstu Cao Dai ve 20. letech.\nZdá se, že buddhističtí laici nebyli vybráni k pronásledování, i když tradiční víra v doučování opatrovníků neboli neak ta se rychle rozrušila, když byli lidé násilně přesunuti ze svých domovských oblastí. Pozice u buddhistických mnichů byla komplikovanější: stejně jako u islámu bylo zabito mnoho náboženských vůdců, zatímco mnoho obyčejných mnichů bylo posláno do vzdálených klášterů, kde byli vystaveni tvrdé fyzické práci. Stejné rozdělení mezi venkovským a městským obyvatelstvem bylo vidět v režimu režimu s mnichy. Například ti z městských klášterů byli klasifikováni jako „noví mniši“ a posíláni do venkovských oblastí, aby žili po boku „základních mnichů“ rolnického původu, kteří byli klasifikováni jako „řádní a revoluční“. Mnichům bylo nařízeno sesadit se až v roce 1977 v provincii Kratié , kde mnoho mnichů zjistilo, že se vrátili ke stavu laického rolnictva jako zemědělské práce, které jim byly přidělovány, aby zahrnovaly pravidelné porušování klášterních pravidel. I když existují důkazy o rozšířeném vandalismu buddhistických klášterů, mnohem více, než se původně myslelo, přežilo roky Rudých Khmerů ve spravedlivém stavu, stejně jako většina historických památek Khmerů, a je možné, že příběhy o jejich téměř úplném zničení byly propagandou vydanou nástupce Kambodžská lidová republika. Odhaduje se však, že režim zabilo téměř 25 000 buddhistických mnichů.\nReprese islámu (praktikované chamskou menšinou v zemi ) byly rozsáhlé. Islámští náboženští vůdci byli popraveni, i když se zdá, že některým Cham muslimům bylo řečeno, že mohou pokračovat v oddanosti v soukromí, pokud to nezasahuje do pracovních kvót. Mat Ly, Cham, který sloužil jako náměstek ministra zemědělství v Kambodžské lidové republice, nicméně uvedl, že jednotky Rudých Khmerů spáchaly řadu masakrů ve vesnicích Cham ve střední a východní zóně, kde se obyvatelé odmítli vzdát Islámské zvyky.\nZatímco François Ponchaud uvedl, že křesťané byli vždy odváděni a zabíjeni s obviněním z vazeb na Ústřední zpravodajskou agenturu USA , zdá se, že alespoň některé kádry to považují za výhodnější než „feudální“ třídní buddhismus. Přesto zůstal hluboce podezřelý z režimu díky úzkým vazbám na francouzský kolonialismus ; Katedrála v Phnompenhu byla zbourána spolu s dalšími místy uctívání.\nHistorie komunistického hnutí v Kambodži lze rozdělit do šesti etap, a to vznikem před druhou světovou válkou na Indochinese komunistické strany (ICP), jejímiž členy byli téměř výhradně Vietnamci; desetiletý boj za nezávislost na Francouzech, kdy byla pod vietnamskou záštitou založena samostatná kambodžská komunistická strana, Kampucheanská (nebo Khmerská) lidová revoluční strana (KPRP); období po kongresu druhé strany KPRP v roce 1960, kdy Saloth Sar získal kontrolu nad jeho aparátem; revoluční boj od zahájení povstání Rudých Khmerů v letech 1967–1968 až po pád vlády Lon Nol v dubnu 1975; demokratický režim Kambodža od dubna 1975 do ledna 1979; a období po Kongresu třetích stran KPRP v lednu 1979, kdy Hanoj skutečně převzal kontrolu nad kambodžskou vládou a komunistickou stranou.\nV roce 1930 Ho Či Min založil Komunistickou stranu Vietnamu sjednocením tří menších komunistických hnutí, která se objevila v severním, středním a jižním Vietnamu koncem dvacátých let. Strana byla přejmenována na Indočínskou komunistickou stranu, zdánlivě proto, aby mohla zahrnovat revolucionáře z Kambodže a Laosu. Téměř bez výjimky byli všichni nejranější členové strany Vietnamci. Na konci druhé světové války se do jejích řad přidala hrstka Kambodžanů, ale jejich vliv na indočínské komunistické hnutí i jejich vliv na vývoj v Kambodži byl zanedbatelný.\nJednotky Viet Minh občas pronikly do kambodžských základen během své války proti Francouzům a ve spojení s levicovou vládou, která vládla Thajsku až do roku 1947. Viet Minh podporoval vznik ozbrojených levicových Khmer Issarakových skupin. Dne 17. dubna 1950 se sešel první celostátní kongres skupin Khmer Issarak a byla ustavena fronta United Issarak. Jeho vůdcem byl Son Ngoc Minh a třetinu jeho vedení tvořili členové ICP. Podle historika Davida P. Chandlera levicové skupiny Issarak podporované Viet Minhem obsadily do roku 1952 šestinu kambodžského území a v předvečer Ženevské konference v roce 1954 ovládly až polovinu země.\nV roce 1951 byla ICP reorganizována do tří národních jednotek, jmenovitě Vietnamská dělnická strana , Lao Issara a Kampucheanská nebo Khmerská lidová revoluční strana (KPRP). Podle dokumentu vydaného po reorganizaci bude Vietnamská dělnická strana nadále „dohlížet“ na menší laoská a kambodžská hnutí. Zdá se, že většina vůdců KPRP a řadových spisovatelů byli buď Khmer Krom nebo etničtí Vietnamci žijící v Kambodži.\nPodle pohledu Demokratické Kambodže na historii strany představovalo selhání Viet Minhu při vyjednávání politické role KPRP na Ženevské konferenci v roce 1954 zradu kambodžského hnutí, které stále ovládalo velké oblasti venkova a které velilo nejméně 5 000 ozbrojených mužů . Po konferenci podniklo asi 1 000 členů KPRP, včetně Son Ngoc Minha, dlouhý pochod do Severního Vietnamu , kde zůstali v exilu. Na konci roku 1954 založili ti, kteří zůstali v Kambodži, legální politickou stranu Pracheachon Party, která se účastnila voleb v roce 1955 a 1958 v Národním shromáždění. Ve volbách v září 1955 získala přibližně 4% hlasů, ale nezískala místo v zákonodárném sboru. Členové Pracheachonu byli obtěžováni a zatčeni, protože strana zůstala mimo Sihanoukovou politickou organizaci Sangkum. Vládní útoky jí zabránily v účasti na volbách v roce 1962 a zahnaly ji do podzemí. Sihanouk obvykle označoval místní levice za Rudé Khmery, což je termín, který později znamenal stranu a stát v čele s Pol Potem, Ieng Sary, Khieu Samfanem a jejich spolupracovníky.\nV polovině padesátých let se objevily frakce KPRP, „městský výbor“ (v čele s Tou Samouthem) a „venkovský výbor“ (v čele s Sieu Hengem) . Obecně řečeno, tyto skupiny podporovaly odlišné revoluční linie. Převládající „městská“ linie schválená Severním Vietnamem uznala, že Sihanouk na základě svého úspěchu při získávání nezávislosti od Francouzů byl skutečným národním vůdcem, jehož neutralita a hluboká nedůvěra vůči USA z něj učinily cennou výhodu v boji Hanoje za „osvobození“ Jižní Vietnam. Zastánci této linie doufali, že by princ mohl být přesvědčen, aby se distancoval od pravice a přijal levicovou politiku. Druhá linie, podporovaná z větší části venkovskými kádry, které byly obeznámeny s drsnou realitou venkova, prosazovala okamžitý boj za svržení „ feudalisty “ Sihanouka.\nPařížská studentská skupina\nV padesátých letech organizovali Khmerští studenti v Paříži své vlastní komunistické hnutí, které mělo jen malou, pokud vůbec nějakou souvislost s tvrdou stranou ve své vlasti. Z jejich řad pocházeli muži a ženy, kteří se během šedesátých let vrátili domů a převzali vedení stranického aparátu, od roku 1968 do roku 1975 vedli účinnou vzpouru proti Lon Nol a nastolili režim Demokratické Kambodže.\nPol Pot, který se v šedesátých letech stal vůdcem komunistického hnutí, navštěvoval v hlavním městě střední školu technickou a poté v roce 1949 odešel do Paříže studovat radioelektroniku (jiné zdroje uvádějí, že navštěvoval školu faxů a také civilní inženýrství). Popovaný jedním zdrojem jako „odhodlaný, poněkud plodný organizátor“, Pol Pot nezískal titul, ale podle jezuitského kněze otce Françoise Ponchauda si získal chuť pro klasiku francouzské literatury i pro zájem o spisy Karla Marx .\nDalším členem pařížské studentské skupiny byla Ieng Sary, čínsko-Khmer z Jižního Vietnamu. Navštěvoval elitní Lycée Sisowath ve Phnom Penhu a poté zahájil kurzy obchodu a politiky na pařížském Institutu politických věd (více známém jako Sciences Po ) ve Francii. Khieu Samphan se během svého pobytu v Paříži specializoval na ekonomii a politiku. Hou Yuon studoval ekonomii a právo; Syn Sen studoval vzdělání a literaturu; a Hu Nim studoval právo.\nDva členové skupiny, Khieu Samphan a Hou Yuon, získali doktoráty na pařížské univerzitě, zatímco Hu Nim získal titul na univerzitě v Phnompenhu v roce 1965. Většina pocházela od statkářů nebo rodin úředníků. Pol Pot a Hou Yuon mohli souviset s královskou rodinou, protože starší sestra Pol Pota byla konkubínou u dvora krále Monivonga . Pol Pot a Ieng Sary se oženili s Khieu Ponnary a Khieu Thirith, známou také jako Ieng Thirith , údajně příbuzní Khieu Samfana. Tyto dvě vzdělané ženy také hrály ústřední roli v režimu Demokratické Kambodže.\nV letech 1949 až 1951 se Pol Pot a Ieng Sary připojili k francouzské komunistické straně. V roce 1951 šli oba muži do východního Berlína, aby se zúčastnili festivalu mládeže. Tato zkušenost je považována za zlom v jejich ideologickém vývoji. Setkání s Khmersy, kteří bojovali s Viet Minhem (ale následně je považovali za příliš podřízené Vietnamcům), získali přesvědčení, že revoluce může dosáhnout pouze přísně disciplinovaná stranická organizace a připravenost na ozbrojený boj. Transformovali Khmerské studentské sdružení (KSA), ke kterému patřila většina z asi 200 Khmerových studentů v Paříži, na organizaci nacionalistických a levicových myšlenek.\nUvnitř KSA a jejích nástupnických organizací existovala tajná organizace známá jako Cercle Marxiste (marxistický kruh). Organizace se skládala z buněk se třemi až šesti členy, přičemž většina členů nevěděla nic o celkové struktuře organizace. V roce 1952 si Pol Pot, Hou Yuon, Ieng Sary a další levičáci získali proslulost zasláním otevřeného dopisu Sihanoukovi, který jej nazval „škrtičem dětské demokracie“. O rok později francouzské úřady uzavřely KSA, ale Hou Yuon a Khieu Samphan pomohli v roce 1956 založit novou skupinu Khmer Student Union. Uvnitř skupinu stále vedl Cercle Marxiste.\nDoktorské disertační práce, které napsali Hou Yuon a Khieu Samphan, vyjadřují základní témata, která se později stanou základními kameny politiky přijaté Demokratickou Kambodžou. K ústřední roli rolníků v národním rozvoji se hlásil Hou Yuon ve své diplomové práci Kambodžští rolníci a jejich vyhlídky na modernizaci z roku 1955 , která zpochybnila konvenční názor, že urbanizace a industrializace jsou nezbytnými předchůdci rozvoje.\nHlavním argumentem v práci Khieu Samfana z roku 1959, Kambodžská ekonomika a průmyslový rozvoj , bylo, že země se musí stát soběstačnou a ukončit svou ekonomickou závislost na rozvinutém světě . Ve svých obecných konturách Samfanova práce odrážela vliv odvětví školy závislostí, které obviňovalo nedostatek rozvoje ve třetím světě z ekonomické nadvlády industrializovaných národů.\nCesta k moci a panování\nDruhý kongres KPRP\nPo návratu do Kambodže v roce 1953 se Pol Pot vrhl na párty. Nejprve se spojil se silami spojenými s Viet Minh působícími ve venkovských oblastech provincie Kampong Cham . Po skončení války se přestěhoval do Phnompenhu pod „městským výborem“ Tou Samouth, kde se stal důležitým kontaktním místem mezi nadzemními stranami levice a tajným komunistickým hnutím.\nJeho soudruzi Ieng Sary a Hou Yuon se stali učiteli na nové soukromé střední škole Lycée Kambuboth, kterou Hou Yuon pomohl založit. Khieu Samphan se vrátil z Paříže v roce 1959, učil jako člen právnické fakulty University of Phnom Penh a založil levicovou francouzskou publikaci L'Observateur . Práce si brzy získala reputaci v malém akademickém kruhu Phnom Penhu. Následující rok vláda uzavřela noviny a Sihanoukova policie Samfana veřejně ponížila tím, že ho na veřejnosti zbila, svlékla a vyfotografovala; jak poznamenává Shawcross, „ne takové ponížení, jaké lidé odpouštějí nebo na ně zapomínají“. Zkušenost přesto nezabránila Samfanu prosazovat spolupráci se Sihanoukem za účelem podpory jednotné fronty proti aktivitám Spojených států v jižním Vietnamu. Khieu Samphan, Hou Yuon a Hu Nim byli nuceni „pracovat v systému“ připojením se k Sangkumu a přijímáním míst v knížecí vládě.\nNa konci září 1960 uspořádalo dvacet jedna vedoucích KPRP tajný kongres ve volné místnosti železniční stanice Phnom Penh. Tato stěžejní událost zůstává zahalena tajemstvím, protože její výsledek se stal předmětem sporu a značného historického přepsání mezi pro-vietnamskými a protivietnamskými khmerskými komunistickými frakcemi. Otázka spolupráce nebo odporu vůči Sihanoukovi byla důkladně diskutována. Tou Samouth, který prosazoval politiku spolupráce, byl zvolen generálním tajemníkem KPRP, která byla přejmenována na Dělnickou stranu Kambodže (WPK). Jeho spojenec Nuon Chea , známý také jako Long Reth, se stal náměstkem generálního tajemníka, ale Pol Pot a Ieng Sary byli jmenováni do politického úřadu, aby obsadili třetí a páté nejvyšší pozice v hierarchii přejmenované strany. Změna názvu je významná. Tím, že si kambodžské hnutí říkalo dělnická strana, požadovalo stejné postavení jako Vietnamská dělnická strana. Pro-vietnamský režim Kambodžské lidové republiky v 80. letech naznačoval, že setkání v září 1960 nebylo ničím jiným než druhým kongresem KPRP.\nDne 20. července 1962 byla kambodžská vláda zavražděna Tou Samouth. Na druhém kongresu WPK v únoru 1963 byl Pol Pot vybrán jako nástupce Tou Samouth jako generální tajemník strany. Samouthovi spojenci Nuon Chea a Keo Meas byli odstraněni z ústředního výboru a nahrazeni Son Sen a Vorn Vet . Od té doby Pol Pot a věrní soudruzi z jeho pařížských studentských časů ovládali centrum strany a vytlačovali starší veterány, které považovali za příliš pro-vietnamské.\nV červenci 1963 Pol Pot a většina ústředního výboru opustili Phnom Penh, aby založili povstaleckou základnu v provincii Ratanakiri na severovýchodě. Pol Pot byl krátce předtím zařazen na seznam 34 levičáků, kteří byli předvoláni Sihanoukem, aby se připojili k vládě a podepsali prohlášení, že Sihanouk je jediným možným vůdcem v zemi. Pol Pot a Chou Chet byli jediní lidé na seznamu, kteří unikli. Všichni ostatní souhlasili se spoluprací s vládou a poté byli pod 24hodinovým dohledem policie.\nSihanouk a GRUNK\nViz také: kambodžská občanská válka\nV regionu, kam se Pol Pot a ostatní přestěhovali, obývali kmenové menšiny Khmer Loeu , jejichž hrubé zacházení (včetně přesídlení a nucené asimilace ) ze strany ústřední vlády z nich dělalo ochotné rekruty na partyzánský boj. V roce 1965 navštívil Pol Pot několikaměsíční návštěvu Severního Vietnamu a Číny. Od padesátých let Pol Pol často navštěvoval Čínskou lidovou republiku a absolvoval politický a vojenský výcvik - zejména v teorii diktatury proletariátu - od zaměstnanců KSČ. Od listopadu 1965 do února 1966 absolvoval Pol Pot školení od vysoce postavených úředníků CPC, jako jsou Chen Boda a Zhang Chunqiao , na témata jako komunistická revoluce v Číně , třídní konflikty a Komunistická internacionála . Pol Pot obzvlášť zaujal přednáškou o politickém očištění od Kang Shenga . Tato zkušenost posílila jeho prestiž, když se vrátil do „osvobozených oblastí“ WPK. Navzdory přátelským vztahům mezi Sihanoukem a Číňany udržoval Pol Pot návštěvu Sihanouka v tajnosti.\nV září 1966 WPK změnila svůj název na Komunistická strana Kambodže (CPK). Změna názvu strany byla přísně střeženým tajemstvím. Členům strany s nižším postavením a dokonce ani Vietnamcům se o tom neřeklo a ani o členství nebylo řečeno až po mnoha letech. Vedení strany podpořilo ozbrojený boj proti vládě, poté jej vedl Sihanouk. V roce 1968 byli Rudí Khmerové oficiálně zformováni a jejich síly zahájily národní povstání po celé Kambodži. Ačkoli Severní Vietnam nebyl o rozhodnutí informován, jeho síly poskytly útočiště a zbraně Rudým Khmerům po zahájení povstání. Vietnamská podpora povstání znemožnila kambodžské armádě účinně čelit. Následující dva roky vzpoura rostla, protože Sihanouk udělal jen velmi málo, aby to zastavil. Jak povstání sílilo, strana se nakonec otevřeně prohlásila za komunistickou stranu Kambodže.\nPolitická přitažlivost Rudých Khmerů byla zvýšena v důsledku situace vytvořené odstraněním Sihanouka jako hlavy státu v roce 1970 . Premiér Lon Nol sesadil Sihanouka s podporou Národního shromáždění . Sihanouk, který byl v exilu v Pekingu, uzavřel na radu CPC spojenectví s Rudými Khmery a stal se nominálním šéfem exilové vlády ovládané Rudými Khmery (známá pod francouzskou zkratkou GRUNK ) podporovanou Čínou. Jen v roce 1970 Číňané údajně poskytli Spojené frontě 400 tun vojenské pomoci. Ačkoli si byla Nixonova administrativa důkladně vědoma slabosti sil Lon Nol a nechutí angažovat americké vojenské síly k novému konfliktu v jiné formě než v letecké, podpořila nově vyhlášenou Khmerskou republiku.\nDne 29. března 1970 zahájili severovietnamci útok proti kambodžské armádě. Dokumenty odhalené z archivů Sovětského svazu odhalily, že invaze byla zahájena na výslovnou žádost Rudých Khmerů po jednáních s Nuon Chea. Síla severovietnamců rychle obsadila velké části východní Kambodže a dosáhla vzdálenosti do 24 km od Phnompenhu, než byla zatlačena zpět. V červnu, tři měsíce po odstranění Sihanouku, smetli vládní síly z celé severovýchodní třetiny země. Poté, co severovietnamci porazili tyto síly, předali nově vyhraná území místním povstalcům. Rudí Khmerové také založili „osvobozené“ oblasti v jižní a jihozápadní části země, kde působily nezávisle na severovietnamcích.\nPoté, co Sihanouk ukázal svou podporu Rudým Khmerům tím, že je navštívil v terénu, jejich řady se zvětšily od 6 000 do 50 000 bojovníků. Mnoho nových rekrutů Rudých Khmerů byli apolitičtí rolníci, kteří bojovali na podporu krále, nikoli za komunismus, kterému málo rozuměli. Populární podpora Sihanouku ve venkovských Kambodži umožnila Rudým Khmerům rozšířit svou moc a vliv natolik, že do roku 1973 vykonávala de facto kontrolu nad většinou kambodžského území, i když jen v menšině.\nDo roku 1975, kdy vládě Lon Nol došla munice, bylo jasné, že je jen otázkou času, než se vláda zhroutí. Dne 17. dubna 1975 Rudí Khmerové dobyli Phnom Penh .\nPřed rokem 1975\nDalší informace: Obvinění z podpory Spojených států amerických Rudých Khmerů , Operation Menu a Operation Freedom Deal\nLetecký pohled na krátery bomb v Kambodži\nVztah mezi masivním kobercovým bombardováním Kambodže Spojenými státy a růstem Rudých Khmerů, pokud jde o nábor a podporu veřejnosti, byl předmětem zájmu historiků. Někteří vědci, včetně Michaela Ignatieffa , Adama Jonese a Grega Grandina , označili intervenční a bombardovací kampaň Spojených států (trvající 1965–1973) jako významný faktor, který vedl ke zvýšení podpory Rudých Khmerů mezi kambodžskými rolníky. Podle Bena Kiernana by Rudí Khmerové „nezískali moc bez americké ekonomické a vojenské destabilizace Kambodže. ... Devastaci bombardování a masakrování civilistů využilo jako náborovou propagandu a jako záminku pro svou brutální, radikální politiku a její očištění umírněných komunistů a sihanoukistů. “ Životopisec Pol Pot David P. Chandler píše, že bombardování „mělo účinek, jaký si Američané přáli - rozbilo komunistické obklíčení Phnompenhu“, ale také urychlilo kolaps venkovské společnosti a zvýšilo sociální polarizaci. Peter Rodman a Michael Lind tvrdí, že intervence Spojených států zachránila režim Lon Nol před kolapsem v letech 1970 a 1973. Craig Etcheson uznal, že americká intervence zvýšila nábor Rudých Khmerů, ale zpochybnila, že to byla hlavní příčina vítězství Rudých Khmerů. William Shawcross píše, že bombardování USA a pozemní invaze uvrhly Kambodžu do chaosu, kterému se Sihanouk roky snažil zabránit.\nV roce 1973 vietnamská podpora Rudých Khmerů do značné míry zmizela. Na druhou stranu CPC do značné míry „vyzbrojila a vycvičila“ Rudých Khmerů, včetně Pol Pota, a to jak během kambodžské občanské války, tak i po letech. Jen v roce 1970 Číňané údajně poskytli 400 tun vojenské pomoci národní sjednocené frontě Kambodža tvořené Sihanoukem a Rudými Khmery.\nV dubnu 1975 se Rudých Khmerů chopili moci v Kambodži a v lednu 1976 byla založena Demokratická Kambodža . Během kambodžské genocidy byla CPC hlavním mezinárodním patronem Rudých Khmerů a poskytovala „více než 15 000 vojenských poradců“ a většinu její vnější pomoci. Odhaduje se, že nejméně 90% zahraniční pomoci Rudým Khmerům pocházelo z Číny, přičemž pouze v roce 1975 byla bezúročná ekonomika a vojenská pomoc v hodnotě 1 miliardy USD a dar ve výši 20 milionů USD, což byla „největší pomoc, jaká kdy byla poskytnuta kterákoli země ze strany Číny “. V červnu 1975 se Pol Pot a další úředníci Rudých Khmerů setkali s Mao Ce-tungem v Pekingu a obdrželi Maův souhlas a radu; navíc Mao také učil Pota „Teorii pokračující revoluce pod diktaturou proletariátu （无产阶级 专政 下 继续 革命 理论）“. Vysoce postavení úředníci CPC, jako například Zhang Chunqiao, později navštívili Kambodžu a nabídli pomoc.\nDemokratická Kambodža byla svržena vietnamskou armádou v lednu 1979 a Rudí Khmerové uprchli do Thajska. Aby však bylo možné čelit moci Sovětského svazu a Vietnamu, skupina zemí včetně Číny, Spojených států, Thajska a některých západních zemí podpořila koaliční vládu Demokratické Kambodže s dominancí Rudých Khmerů, aby nadále držela kambodžské sídlo ve Spojených státech. Národů, která se konala až do roku 1993, po skončení studené války . Čína bránila své vztahy s Rudými Khmery. Mluvčí čínského ministerstva zahraničí Jiang Yu uvedla, že „vláda Demokratické Kambodže měla legální sídlo v OSN a navázala široké zahraniční vztahy s více než 70 zeměmi“.\nHlavní článek: Vláda Rudých Khmerů v Kambodži\nVládní struktura Demokratické Kambodže byla rozdělena mezi státní prezídium, které vedl Khieu Samphan, kabinet vedl Pol Pot, který byl rovněž předsedou vlády Demokratické Kambodže a vlastním politbyrem a ústředním výborem strany. Vše komplikovala řada politických frakcí, které existovaly v roce 1975. Vedení Straníckého centra, frakce, které vedl Pol Pot, se od počátku 60. do poloviny 90. let nezměnilo. Jeho vůdci byli většinou z rodin střední třídy a byli vzděláváni na francouzských univerzitách. Druhou významnou frakci tvořili muži, kteří byli aktivní ve straně před rokem 1960 a díky tomu měli silnější vazby na Vietnam. Vládní dokumenty však ukazují, že během období, kdy vládl režim, došlo k několika významným posunům moci mezi frakcemi.\nV letech 1975–1976 působilo několik mocných zónových vůdců Rudých Khmerů, kteří udržovali své vlastní armády a měli odlišné stranické zázemí než členové kliky Pol Pot, zejména So Phim a Nhim Ros , kteří byli místopředsedy státního prezidia a členové politbyra a ústředního výboru. K možnému pokusu o vojenský puč došlo v květnu 1976 a jeho vůdcem byl vyšší kádr východní zóny jménem Chan Chakrey, který byl jmenován náměstkem tajemníka generálního štábu armády. Reorganizace, ke které došlo v září 1976, během níž byl Pol Pot degradován ve státním prezidiu a později byl prezentován jako pokus o pro-vietnamský puč ze strany Party Center. Během příštích dvou let byli So Phim, Nhim Ros, Vorn Vet a mnoho dalších osobností, kteří byli spojováni s stranou před rokem 1960, zatčeni a popraveni. Po Phimově popravě následovala poprava většiny kádrů a velké části populace východní zóny, kterou ovládal. Stranícké středisko, které postrádalo mnoho vlastních vojenských zdrojů, dosáhlo svého uchopení moci vytvořením spojenectví s vůdcem Jihozápadní zóny Ta Mokem a Pokem, vedoucím vojsk severní zóny. Oba muži byli čistě rolnického původu, a proto byli přirozenými spojenci silně rolnické ideologie frakce Pol Pot.\nStálý výbor ústředního výboru Rudých Khmerů během období své moci sestával z následujících:\nPol Pot (Saloth Sar), „bratr číslo 1“, generální tajemník od roku 1963 až do své smrti v roce 1998 a ve skutečnosti vůdce hnutí.\nNuon Chea (Long Bunruot), „bratr číslo 2“, předseda vlády, vysoké postavení z něj udělalo Pol Potova „pravého muže“\nIeng Sary (švagr Pol Pota), „bratr číslo 3“, místopředseda vlády\nKhieu Samphan, „bratr číslo 4“, prezident demokratické Kambodže\nTa Mok (Chhit Chhoeun), „bratr číslo 5“, regionální tajemník pro jihozápad\nSon Sen , „bratr číslo 89“, ministr obrany, představený Kang Kek Iew a popraven na rozkaz Pol Pota za velezradu.\nYun Yat , manželka syna Sen, bývalý ministr informací, popraven se synem Senem\nKe Pauk , „bratr číslo 13“ a bývalý tajemník severní zóny\nIeng Thirith , švagrová Pol Pota, bývalého ministra sociálních věcí\nŽivot pod Rudými Khmery\nRudí Khmerové provedli radikální program, který zahrnoval izolaci země od všech cizích vlivů, uzavření škol, nemocnic a některých továren, zrušení bankovnictví, financí a měny a kolektivizaci zemědělství. Teoretici Rudých Khmerů, kteří vyvinuli myšlenky Hou Yuona a Khieu Samfana, věřili, že počáteční období dobrovolné ekonomické izolace a národní soběstačnosti bude stimulovat znovuzrození řemesel i znovuzrození latentních průmyslových schopností země.\nV Phnompenhu a dalších městech Rudí Khmerové řekli obyvatelům, že se budou pohybovat jen asi „dva nebo tři kilometry“ od města a vrátí se za „dva nebo tři dny“. Někteří svědci uvedli, že jim bylo řečeno, že k evakuaci došlo kvůli „hrozbě amerického bombardování“, a bylo jim také řečeno, že nemusejí zamykat své domy, protože Rudí Khmerové se „postarají o všechno“, dokud se nevrátí. Pokud by lidé odmítli evakuovat, byli by okamžitě zabiti a jejich domovy by byly spáleny do tla. Evakuovaní byli posláni na dlouhé pochody na venkov, kde zahynuli tisíce dětí, starších lidí a nemocných lidí. Nebyly to první evakuace civilního obyvatelstva Rudými Khmery, protože podobné evakuace obyvatel bez majetku se od počátku 70. let odehrály v menším měřítku.\nPo příjezdu do vesnic, do kterých byli přiděleni, byli evakuovaní povinni napsat krátké autobiografické eseje. K určení jejich osudu byl použit obsah eseje, zejména s ohledem na aktivitu subjektu během režimu Khmerské republiky. Vojenští důstojníci a ti, kteří zaujímají elitní profesionální role, byli obvykle posíláni k převýchově, což v praxi znamenalo okamžitou popravu nebo uvěznění v pracovním táboře. Ti, kteří mají speciální technické dovednosti, byli často posláni zpět do měst, aby znovu zahájili výrobu v továrnách, které byly přerušeny převzetím. Zbývající vysídlené městské obyvatelstvo („ noví lidé “) bylo v rámci snahy režimu o zvýšení produkce potravin umístěno do zemědělských komun spolu s rolnickými „základnami“ nebo „starými lidmi“. Druhé podíly byly kolektivizovány. Očekávalo se, že Kambodžané vyprodukují tři tuny rýže na hektar, zatímco před dobou Rudých Khmerů činil průměr jednu tunu na hektar.\nNedostatek zemědělských znalostí ze strany bývalých obyvatel města způsobil hladomor nevyhnutelným. Venkovští rolníci byli často nesympatičtí nebo se příliš báli, aby jim pomohli. Takové činy, jako je sběr divokého ovoce nebo bobulí, byly považovány za „soukromé podnikání“ a potrestány smrtí. Dělníci byli nuceni pracovat na dlouhé směny bez přiměřeného odpočinku nebo jídla, což mělo za následek mnoho úmrtí vyčerpáním, nemocí a hladem. Pracovníci byli popraveni za pokus o útěk z obcí, za porušení menších pravidel nebo po vypovězení kolegy. Pokud byli pachatelé chyceni, byli po západu slunce odvezeni do vzdáleného lesa nebo na pole a zabiti. Režim, který nechtěl dovážet západní léky, se místo toho obrátil k tradiční medicíně a svěřil lékařskou péči do rukou kádrů, kterým bylo poskytnuto pouze základní školení. Hladomor, nucené práce a nedostatečný přístup k odpovídajícím službám vedly k vysokému počtu úmrtí.\nHospodářská politika Rudých Khmerů nabrala podobně extrémní směr. Oficiálně byl obchod omezen pouze na směny mezi obcemi, což byla politika, kterou režim vyvinul za účelem prosazení soběstačnosti. Banky byly přepadeny a veškerá měna a záznamy byly zničeny požárem, čímž se eliminoval jakýkoli nárok na finanční prostředky. Po roce 1976 režim obnovil diskusi o vývozu v období poté, co se začaly projevovat katastrofické dopady jeho plánování. Obchodní rybolov byl zakázán v roce 1976.\nMístnosti muzea genocidy Tuol Sleng obsahují tisíce fotografií pořízených Rudými Khmery jejich obětí\nPředpisy vydané Angkarem (អង្គការ, Organizace, která byla vládnoucím orgánem) měly také dopad na tradiční kambodžskou rodinnou jednotku. Režim se primárně zajímal o zvyšování mladé populace a jedno z nejpřísnějších předpisů zakazovalo sex mimo manželství, což bylo trestáno popravou. Rudí Khmerové sledovali morálku založenou na idealizované koncepci postojů předválečné venkovské Kambodže. Manželství vyžadovalo povolení od úřadů a Rudí Khmerové byli přísní v tom, že dávali povolení pouze pro lidi stejné třídy a úrovně vzdělání, aby se mohli oženit. Tato pravidla byla ještě přísněji aplikována na stranické kádry. Zatímco někteří uprchlíci hovořili o úmyslném rozpadu rodin, zdá se, že se to týkalo hlavně tradiční kambodžské jednotky rozšířené rodiny, kterou se režim aktivně snažil zničit ve prospěch malých jaderných jednotek rodičů a dětí.\nRežim podporoval sjednávaná manželství, zejména mezi stranickými kádry. Zatímco někteří akademici, jako je Michael Vickery, poznamenali, že sjednocená manželství byla před rokem 1975 také součástí venkovské Kambodže, v těch, která vedl režim Rudých Khmerů, se často podíleli lidé, kteří si navzájem byli neznámí. Vedle posedlosti Rudých Khmerů produkcí a reprodukcí byla tato manželství navržena tak, aby zvýšila závislost lidí na režimu narušením stávajících rodinných a jiných loajalit.\nDalší informace: Anti-intelektualismus § Demokratická Kambodža\nČasto se uzavírá, že režim Rudých Khmerů podporoval funkční negramotnost . Toto tvrzení není zcela nesprávné, ale je docela nepřesné. Rudí Khmerové chtěli „eliminovat všechny stopy kambodžské imperialistické minulosti“ a jeho předchozí kultura byla jednou z nich. Rudí Khmerové nechtěli, aby kambodžský lid byl úplně nevědomý, a bylo jim poskytováno základní vzdělání. Politika Rudých Khmerů nicméně dramaticky snížila kulturní příliv kambodžské populace, jakož i její znalosti a kreativitu. Cílem Rudých Khmerů bylo získat plnou kontrolu nad všemi informacemi, které kambodžský lid obdržel, a šířit revoluční kulturu mezi masy.\nV Demokratické Kambodži se vzdělání „virtuálně zastavilo“. Bez ohledu na ústřední politiku považovala většina místních kádrů vysokoškolské vzdělání za zbytečné, a proto byla podezřelá vůči těm, kteří jej obdrželi. Režim zrušil veškerou literární výchovu nad základní školy a místo toho se zdánlivě zaměřil na základní gramotnost. V praxi nebyly základní školy zřízeny v mnoha oblastech kvůli extrémním narušením, která byla způsobena převzetím režimu, a většina obyčejných lidí, zejména „noví lidé“, měla pocit, že jejich děti nebyly na školách, které stále existoval. Výjimkou byla východní zóna, kterou až do roku 1976 řídily kádry, které byly úzce spjaty spíše s Vietnamem, než s Centrem strany, kde se zdá, že existoval organizovanější systém, podle něhož byly dětem přidělovány další dávky, učené učiteli, kteří byli čerpáni z „základní lidi“ a dostali omezený počet oficiálních učebnic.\nKromě základního vzdělávání se v továrnách vyučovaly technické kurzy pro studenty, kteří byli čerpáni ze zvýhodněných „základních lidí“. V Demokratické Kambodži však panovala všeobecná nechuť zvyšovat vzdělání lidí a v některých okresech bylo známo, že kádry zabíjejí lidi, kteří se chlubili svými vzdělávacími úspěchy, a považovalo se za špatnou formu, když se lidé zmiňovali o jakémkoli speciálním technickém výcviku. Na základě projevu, který přednesl Pol Pot v roce 1978, se zdá, že mohl v konečném důsledku počítat s tím, že negramotní studenti se schváleným chudým rolnickým zázemím by se během deseti let mohli stát vyškolenými inženýry prováděním mnoha cílených studií a spoustou praktické práce.\nKhmerština má složitý systém zvyklosti definovat pozici reproduktorů a společenské postavení. Během vlády Rudých Khmerů byla tato zvyklost zrušena. Lidé byli povzbuzováni, aby si navzájem říkali „přítel“ (mit; rukavice ) a vyhýbali se tradičním známkám úcty, jako je úklona nebo skládání rukou pozdravem, známé jako sampeah . Jazyk byl také transformován jinými způsoby. Rudí Khmerové vymysleli nové pojmy. V souladu s teoriemi režimu o khmerské identitě režimu byla většina nových slov vytvořena s odkazem na Pali nebo sanskrtské výrazy, zatímco čínské a vietnamské výpůjčky se nedoporučovaly. Lidem bylo řečeno, aby „vytvořili“ ( přehrada ) novou revoluční postavu, že jsou „nástroji“ (ឧបករណ៍; opokar ) vládnoucího orgánu známého jako Angkar (អង្គការ, Organizace) a že nostalgie po předrevolučních dobách ( chheu satek arom , neboli „paměťová nemoc“) může vést k provedení.\nLebky obětí Rudých Khmerů\nPozůstatky obětí Rudých Khmerů v jeskyni Kampong Trach, Kiry Seila Hills, Rung Tik (vodní jeskyně) nebo Rung Khmao (mrtvá jeskyně)\nRudí Khmerové jednající prostřednictvím Santebalu zatkli, mučili a nakonec popravili každého, kdo byl podezřelý z příslušnosti k několika kategoriím údajných nepřátel:\nLidé s napojením na bývalé kambodžské vlády, ať už s vládami Khmerské republiky nebo Sangkumu , s armádou Khmerské republiky, nebo se zahraničními vládami.\nProfesionálové a intelektuálové, včetně téměř všech, kteří mají vzdělání, a lidí, kteří rozumí cizímu jazyku. Bylo popraveno mnoho umělců, včetně hudebníků, spisovatelů a filmařů, včetně Ros Serey Sothea , Pan Ron a Sinn Sisamouth .\nEtničtí Vietnamci, etničtí Číňané, etničtí Thajci a další menšiny na východní Vysočině, kambodžští křesťané (z nichž většina byli katolíci), muslimové a starší buddhističtí mniši. Římskokatolická katedrála v Phnompenhu byla zbourána. Rudí Khmerové přinutili muslimy jíst vepřové maso, které považují za zakázané ( ḥarām ). Mnoho z těch, kteří odmítli, bylo zabito. Křesťanští duchovní a muslimští imámové byli popraveni.\n„Ekonomičtí sabotéři“, stejně jako mnozí bývalí obyvatelé měst, byli považováni za vinné ze sabotáže z důvodu nedostatečných zemědělských schopností.\nKádry strany, které propadly politickému podezření: režim během svých čistek mučil a popravil tisíce členů strany\nSantebal zřídil více než 150 věznic pro politické oponenty; Tuol Sleng je bývalá střední škola, z níž se stala ústředí a výslechové středisko Santebal pro politické vězně nejvyšší hodnoty . Tuol Sleng byl provozován velitelem Santebal Khang Khek Ieu , běžněji známým jako soudruh Duch, spolu se svými podřízenými Mam Nai a Tang Sin Hean . Podle Bena Kiernana byli „popraveni všichni kromě sedmi z dvaceti tisíc vězňů Tuol Sleng“. Budovy Tuol Sleng se zachovaly tak, jak byly ponechány, když byli Rudí Khmerové vyhnáni v roce 1979. Několik místností je nyní lemováno tisíci černobílých fotografií vězňů, které Rudí Khmerové pořídili.\nDne 7. srpna 2014, kdy byl kambodžský soudce Nil Nonn odsouzen k doživotnímu vězení dvěma bývalými vůdci Rudých Khmerů, uvedl, že existují důkazy o „rozsáhlém a systematickém útoku proti civilnímu obyvatelstvu Kambodže“. Řekl, že vůdci Nuon Chea, hlavní ideolog režimu a bývalý zástupce zesnulého vůdce Pol Pota a Khieu Samphan, bývalá hlava státu, byli společně ve „ společném zločineckém podniku “ zapojeni do vraždění, vyhlazování, politického pronásledování a dalších nelidských činy související s masovým vystěhováním obyvatel města a popravami nepřátelských vojáků. V listopadu 2018 byl soud usvědčen Nuon Chea a Khieu Samphan za zločiny proti lidskosti a genocidu proti Vietnamcům, zatímco Nuon Chea byl také shledán vinným z genocidy v souvislosti s Chams.\nPodle akademického zdroje z roku 2001 se nejčastěji přijímané odhady nadměrných úmrtí v rámci Rudých Khmerů pohybují od 1,5 milionu do 2 milionů, přestože jsou uváděna čísla až 1 milion a 3 miliony; konvenčně přijímané odhady poprav se pohybují od 500 000 do 1 milionu, „třetina až polovina nadměrné úmrtnosti během období“. Akademický zdroj z roku 2013 (s odvoláním na výzkum z roku 2009) však naznačuje, že poprava mohla představovat až 60% z celkového počtu, přičemž 23 745 masových hrobů obsahovalo přibližně 1,3 milionu podezřelých obětí popravy.\nBen Kiernan odhaduje, že v důsledku politiky Rudých Khmerů zemřelo 1,671 až 1,871 milionu Kambodžanů, což je mezi 21% a 24% populace Kambodže v roce 1975. Studie francouzského demografa Marka Sliwinského vyčíslila téměř 2 miliony nepřirozených úmrtí pod Rudými Khmery z 7,8 milionu kambodžské populace z roku 1975; 33,5% kambodžských mužů zemřelo pod Rudými Khmery ve srovnání s 15,7% kambodžských žen. Výzkumník Craig Etcheson z Kambodžského dokumentačního centra (DC-Cam) naznačuje, že počet obětí byl mezi 2 miliony a 2,5 miliony, s „nejpravděpodobnější“ hodnotou 2,2 milionu. Po pěti letech výzkumu masových hrobových míst odhadoval, že obsahují 1,38 milionu podezřelých obětí popravy. Ačkoli je značně vyšší než dřívější a obecněji přijímané odhady poprav Rudých Khmerů, Etcheson tvrdí, že tato čísla jsou věrohodná, vzhledem k povaze hromadného hrobu a metodám DC-Cam, u nichž je větší pravděpodobnost, že budou produkovat nedostatečný počet těl než nadhodnocení. Demograf Patrick Heuveline odhadoval, že v letech 1970 až 1979 zemřelo nepřirozenou smrtí mezi 1,17 miliony a 3,42 miliony Kambodžanů, přičemž během občanské války došlo k 150 000 až 300 000 těchto úmrtí. Hlavní odhad společnosti Heuveline je 2,52 milionu úmrtí nadměrně, z čehož 1,4 milionu bylo přímým důsledkem násilí.\nNavzdory tomu, že vychází z průzkumu Kambodžanů od domu k domu, je odhad 3,3 milionu úmrtí vyhlášený nástupnickým režimem Rudých Khmerů, Kambodžskou lidovou republikou, obecně považován za nadsázku; mimo jiné metodické chyby orgány PRK přidaly k výsledkům surového průzkumu odhadovaný počet obětí, které byly nalezeny v částečně exhumovaných hromadných hrobech, což znamená, že některé oběti by byly započítány dvakrát. Dalších 300 000 Kambodžanů zemřelo mezi lety 1979 a 1980 k smrti, a to především v důsledku následků politiky Rudých Khmerů.\nZatímco období od roku 1975 do roku 1979 je běžně spojováno s výrazem „kambodžská genocida“, vědci diskutují o tom, zda lze legální definici zločinu použít obecně. Zatímco dva bývalí vůdci byli usvědčeni z genocidy, jednalo se o zacházení s etnickými a náboženskými menšinami, Vietnamci a Cham. Počet obětí těchto dvou skupin, přibližně 100 000 lidí, je zhruba 5% z obecně přijímaného celkového počtu dvou milionů. Je vidět, že zacházení s těmito skupinami spadá pod zákonnou definici genocidy, protože byly zaměřeny na základě jejich náboženství nebo etnického původu. Drtivá většina úmrtí pocházela z Khmerské etnické skupiny, která nebyla terčem Rudých Khmerů. Úmrtí v důsledku cílení na tyto Khmery, ať už to byli „noví lidé“ nebo nepřátelé režimu, byla založena spíše na politických rozdílech než na etnických či náboženských. Historik David Chandler v rozhovoru provedeném v roce 2018 uvádí, že zločiny proti lidskosti byly výrazem, který nejlépe odpovídá krutostem režimu, a že některé pokusy charakterizovat většinu vražd jako genocidu byly chybné a občas spolitizované.\nVnitřní mocenské boje a čistky\nHou Yuon byl jedním z prvních vyšších vůdců, kteří byli očištěni. Rudí Khmerové původně uváděli, že byl zabit v závěrečných bitvách o Phnom Penh, ale byl zjevně popraven koncem roku 1975 nebo počátkem roku 1976. Na konci roku 1975 se ze zámoří vrátilo mnoho kambodžských intelektuálů, profesionálů a studentů, aby podpořili revoluci. S těmito navrátilci bylo zacházeno s podezřením a byli nuceni podstoupit reedukaci, zatímco někteří byli posláni přímo do Tuol Sleng. V roce 1976 centrum oznámilo začátek socialistické revoluce a nařídilo eliminaci třídních nepřátel. To mělo za následek vyloučení a popravu mnoha lidí ve straně a armádě, kteří byli považováni za lidi ze špatné třídy. V polovině roku 1976 zkontroloval Ieng Thirith, ministr sociálních věcí, severozápadní zónu. Po svém návratu do Phnompenhu uvedla, že kádry zóny záměrně neuposlechly rozkazy ze středu a obviňovaly nepřátelské agenty, kteří se pokoušeli podkopat revoluci. V průběhu roku 1976 požadovaly jednotky původně z východní zóny právo uzavřít sňatek bez souhlasu strany. Byli zatčeni a při výslechu zapleteni s jejich velitelem, který poté zapletl kádry východní zóny, kteří byli zatčeni a popraveni.\nV září 1976 byl Keo Meas, který měl za úkol psát historii strany, zatčen v důsledku sporů ohledně data založení strany a její závislosti na vietnamské podpoře. Při mučení v Tuol Sleng přiznal, že zvolené datum bylo součástí spiknutí s cílem podkopat legitimitu strany a poté bylo popraveno. Na konci roku 1976, kdy Kampucheanská ekonomika nedosahovala dobrých výsledků, nařídil Pol Pot očištění ministerstva obchodu a Khoy Thoun a jeho podřízení, které si přivezl ze severní zóny, byli před popravou zatčeni, mučeni a u Tuol Sleng. Khoy Thoun se přiznal k tomu, že byl přijat CIA v roce 1958. Středisko také nařídilo jednotkám z východní a střední zóny, aby očistily severní zónu a zabily nebo zatkly četné kádry.\nNa konci roku 1976, po neuspokojivé sklizni rýže v severozápadní zóně, nařídilo centrum strany očištění zóny. Vojáci ze západní a jihozápadní zóny byli zařazeni do severozápadní zóny. V průběhu příštího roku vojáci zabili nejméně 40 vyšších kádrů a řadu vůdců nižšího postavení. Chaos způsobený touto čistkou umožnil mnoha rolníkům uprchnout ze zóny a hledat útočiště v Thajsku. V roce 1977 začalo centrum očistit vracející se osoby, vyslalo 148 do Tuol Sleng a pokračovalo v očistě ministerstva zahraničních věcí, kde bylo mnoho navracených a intelektuálů podezřelých ze špionáže pro cizí mocnosti. V lednu centrum nařídilo jednotkám východní a jihovýchodní zóny provádět přeshraniční nálety do Vietnamu. V březnu 1977 nařídilo středisko veliteli východní zóny So Phimovi, aby poslal své jednotky na hranici; avšak ve východní zóně probíhaly třídní válečné čistky, mnoho jednotek provedlo vzpouru a uprchlo do Vietnamu. Mezi vojáky přebíhat v tomto období byl Hun Sen . Dne 10. dubna 1977 byl Hu Nim a jeho manželka zatčeni. Po třech měsících výslechu v Tuol Sleng se přiznal ke spolupráci s CIA, aby podkopal revoluci, po níž byl s manželkou popraven. V červenci 1977 Pol Pot a Duch zaslali společnosti So Phim seznam „zrádců“ ve východní zóně, z nichž mnozí byli důvěryhodnými podřízenými společnosti So Phim. Takže Phim zpochybnil seznam a odmítl vykonat ty, které jsou uvedeny na seznamu, protože toto centrum implikovalo So Phim jako zrádce. V říjnu 1977, v zájmu zajištění thajských hranic se zaměřením na konfrontaci s Vietnamem, byl za střety na thajských hranicích obviňován Nhim Ros, vůdce severozápadní zóny, jednající jménem Vietnamců i CIA.\nV prosinci 1977 zahájili Vietnamci represivní útok do východní Kambodže. Rychle porazili jednotky východní zóny včetně divize 4 Heng Samrin a dále přesvědčili Pol Pota o zradě So Phima. Son Sen byl poslán do východní zóny s jednotkami středové zóny na pomoc obraně. V lednu 1978, po stažení Vietnamců, začalo očištění východní zóny. V březnu svolal So Phim tajnou schůzku svých nejbližších podřízených a poradil jim, že ti, kdo byli očištěni, nejsou zrádci, a varoval je, aby si dávali pozor. Během příštího měsíce bylo do Tuol Sleng vysláno více než 400 kádrů východní zóny, zatímco dva velitelé divizí východní zóny byli nahrazeni. Během května byli vojenští vůdci východní zóny povoláni na schůzky, kde byli zatčeni nebo zabiti. Phim byl tedy povolán na schůzku Sonem Senem, ale odmítl se zúčastnit, místo toho poslal čtyři posly, kteří se nevrátili. Dne 25. května vyslal Son Sen dvě brigády vojsk, aby zaútočily na východní zónu a zajaly So Phim. Nelze uvěřit, že byl očištěn, a tak se Phim skryl a pokusil se kontaktovat Pol Pota rádiem. Bylo domluveno setkání, ale místo Pol Pota dorazila skupina vojáků z centra a Phim spáchal sebevraždu; vojáci poté zabili jeho rodinu.\nMnoho z přeživších vůdců východní zóny uprchlo do džungle, kde se skryli a bojovali proti jednotkám ve středové zóně. V říjnu 1978 vedla Chea Sim skupinu 300 lidí přes hranice do Vietnamu a Vietnamci poté zahájili nálet do východní zóny, který umožnil Heng Samrinovi a jeho skupině 2 000 až 3 000 vojáků a následovníků hledat útočiště ve Vietnamu. Mezitím se centrum rozhodlo, že celá východní zóna je plná zrádců, a pustila se do rozsáhlého očištění oblasti, přičemž do července 1978 bylo zabito více než 10 000 lidí, zatímco tisíce byly evakuovány do jiných zón, aby jim zabránily přeběhnout k Vietnamcům. Středisko také zintenzivnilo čistky na celostátní úrovni a zabíjelo kádry a jejich rodiny, „staré lidi“ a evakuované osoby z východní zóny, které byly považovány za osoby pochybné loajality.\nV září 1978 bylo zahájeno očištění ministerstva průmyslu a v listopadu Pol Pot nařídil zatčení Vorn Veta, místopředsedy vlády pro ekonomiku, následovaného jeho příznivci. Vorn Vet předtím působil jako sekretář zóny kolem Phnompenhu, založil Santebal a byl Duchovým přímým nadřízeným. Vorn Vet při mučení přiznal, že byl agentem CIA a Vietnamců. Nelze dosáhnout hranic, ministerstvo průmyslu, kteří mohli uniknout očištění, se skrylo v Phnompenhu\nVálka s Vietnamem\nHlavní článek: kambodžsko-vietnamská válka\nFotografie masakru Ba Chúc ve vietnamském muzeu, protože masakr byl jednou z událostí, které podnítily vietnamskou invazi do Kambodže v roce 1978\nV obavě z vietnamského útoku nařídil Pol Pot preventivní invazi do Vietnamu dne 18. dubna 1978. Jeho kambodžské síly překročily hranice a vyplenily nedaleké vesnice, většinou v příhraničním městě Ba Chúc . Z 3157 civilistů, kteří žili v Ba Chúc, masakr přežili jen dva . Tyto kambodžské síly byly Vietnamci odrazeny.\nPo několika letech hraničního konfliktu a záplavě uprchlíků prchajících z Kambodže se vztahy mezi Kambodžou a Vietnamem zhroutily do prosince 1978. Dne 25. prosince 1978 vietnamské ozbrojené síly spolu s Kampuchean United Front for National Salvation , organizací založenou Heng Samrinem, která zahrnoval mnoho nespokojených bývalých členů Rudých Khmerů, napadl Kambodžu a zajal Phnom Penh dne 7. ledna 1979. Přes tradiční kambodžský strach z vietnamské nadvlády přeběhnutí aktivisté Rudých Khmerů pomohli Vietnamcům a se souhlasem Vietnamu se stali jádrem nové Kambodžské lidové republiky. Nová vláda byla Rudými Khmery a Čínou rychle zamítnuta jako „ loutková vláda “.\nRudí Khmerové se zároveň stáhli na západ a další dekádu nadále ovládali určité oblasti poblíž thajských hranic. Patřily mezi ně Phnom Malai , horské oblasti poblíž Pailinu v horách Cardamom a Anlong Veng v horách Dângrêk . Tyto základny Rudých Khmerů nebyly soběstačné a byly financovány pašováním diamantů a dřeva, vojenskou pomocí z Číny poskytovanou thajskou armádou a potravinami pašovanými z přeshraničních trhů v Thajsku.\nMísto v OSN\nI přes jeho uložení si Rudí Khmerové udrželi své sídlo OSN, které obsadil Thiounn Prasith, starý krajan Pol Pot a Ieng Sary ze studentských dnů v Paříži a jeden z 21 účastníků druhého kongresu KPRP v roce 1960. Sedadlo bylo zachováno pod názvem Demokratická Kambodža až do roku 1982 a poté pod názvem Koaliční vláda demokratické Kambodže. Západní vlády hlasovaly pro koaliční vládu Demokratické Kambodže, která si v Kambodži ponechá místo v organizaci nad nově instalovanou Kambodžskou lidovou republikou Kambodža, i když její součástí byli Rudí Khmerové. V roce 1988 Margaret Thatcherová prohlásila: „Takže zjistíte, že ti rozumnější z Rudých Khmerů budou muset v budoucí vládě hrát nějakou roli, ale jen menšinovou. Sdílím vaše naprosté zděšení, že tyto hrozné věci šly na Kambodži “. Naopak, Švédsko změnilo své hlasování v OSN a zrušilo podporu Rudých Khmerů poté, co mnoho švédských občanů napsalo dopisy svým zvoleným zástupcům požadujícím změnu politiky vůči Pol Potovu režimu.\nMezinárodní válka mezi USA a Sovětským svazem sahá až do občanské války. Kambodžské království podporovali Spojené státy, Khmerská republika (která se nakonec ujala po odstranění prince Sihanouka) a Jižní Vietnam. Druhou stranu, Národní sjednocenou frontu Kambodži, podporovali Rudí Khmerové, Severní Vietnam, Čína a Sovětský svaz. Kambodža se stala nástrojem velmocí, Spojených států a Sovětského svazu. Opatření, která USA použily pro Kambodžu, byla považována za preventivní opatření k zastavení komunistů. Mezi tyto preventivní akce patřilo nasazení vojenských jednotek a dalších institucí, jako je UNTAC.\nDůsledky vietnamského vítězství\nČinnost Rudých Khmerů v letech 1989–1990\nVítězství Vietnamu podpořil Sovětský svaz a mělo pro region značné důsledky. Čínská lidová republika zahájila represivní invazi do severního Vietnamu, ale poté ustoupila a obě strany si přály vítězství. Čína, Spojené státy a země ASEAN sponzorovaly vytvoření a vojenské operace kambodžské exilové vlády známé jako koaliční vláda demokratické Kambodže, mezi které patřili Rudí Khmerové, republikánská fronta lidového národního osvobození Khmer a monarchistická strana Funcinpec. .\nVýchodní a střední Kambodža byla do roku 1980 pevně pod kontrolou Vietnamu a jeho kambodžských spojenců, zatímco západní část země byla i v 80. letech bojištěm a po celé zemi byly zasety miliony min . Rudí Khmerové, stále vedeni Pol Potem, byli nejsilnější ze tří povstaleckých skupin v koaliční vládě, která obdržela rozsáhlou vojenskou pomoc od Číny, Británie a Spojených států a informace od thajské armády. Obzvláště Velká Británie a USA poskytly pomoc dvěma členům koalice, kteří nejsou členy Rudých Khmerů.\nVe snaze rozšířit svou základnu podpory vytvořili Rudí Khmerové v roce 1979 Vlasteneckou a demokratickou frontu Velkého národního svazu v Kambodži . V roce 1981 šli Rudí Khmerové tak daleko, že se oficiálně zřekli komunismu, a poněkud posunuli svůj ideologický důraz k nacionalismu a protivietnamská rétorika. Někteří analytici však tvrdí, že tato změna v praxi znamenala jen málo, protože podle historika Kelvina Rowleyho se „propaganda CPK vždy spoléhala spíše na nacionalistické než revoluční výzvy“.\nV roce 1985 se Pol Pot vzdal vedení Rudých Khmerů Khieu Samphanovi; nadále však byl hybnou silou povstání Rudých Khmerů a přednášel projevy svým následovníkům. Novinář Nate Thayer , který během tohoto období strávil nějaký čas s Rudými Khmery, uvedl, že navzdory téměř všeobecnému odsouzení brutální vlády Rudých Khmerů mezinárodním společenstvím se zdálo, že značný počet Kambodžanů v oblastech kontrolovaných Rudými Khmery Pol Pol skutečně podporuje.\nZatímco Vietnam navrhoval ústup z Kambodže výměnou za politické urovnání, které by vyloučilo Rudé Khmery z moci, povstalecká koaliční vláda, stejně jako ASEAN, Čína a USA, trvala na tom, že taková podmínka je nepřijatelná. Vietnam nicméně v roce 1985 prohlásil, že dokončí stažení svých sil z Kambodže do roku 1990, a to udělal v roce 1989 poté, co vládě Kambodžské lidové strany umožnil, aby tam byla instalována, aby upevnila svou vládu a získala dostatečnou vojenskou sílu.\nFotografie obětí Rudých Khmerů\nPo desetiletí neprůkazného konfliktu podepsala provietnamská kambodžská vláda a povstalecká koalice v roce 1991 smlouvu požadující volby a odzbrojení. Rudí Khmerové však v roce 1992 obnovili boje, bojkotovali volby a v následujícím roce odmítli jejich výsledky. Začalo to bojovat proti kambodžské koaliční vládě, která zahrnovala bývalé komunisty podporované Vietnamci (v čele s Hunem Senem) a bývalé nekomunistické a monarchistické spojence Rudých Khmerů (zejména prince Rannaridha ).\nIeng Sary vedl hromadné zběhnutí od Rudých Khmerů v roce 1996, přičemž polovina zbývajících vojáků (asi 4 000) přešla na vládní stranu a Ieng Sary se stal vůdcem provincie Pailin . Konflikt mezi dvěma hlavními účastníky vládnoucí koalice způsobil v roce 1997 princ Rannaridh, aby hledal podporu u některých vůdců Rudých Khmerů, přičemž odmítl jakékoli jednání s Pol Potem. To mělo za následek krvavé frakční boje mezi vůdci Rudých Khmerů, což nakonec vedlo k soudu a potu Pol Pota Rudými Khmery. Pol Pot zemřel v dubnu 1998. Khieu Samphan se vzdal v prosinci 1998. Dne 29. prosince 1998 se vůdci Rudých Khmerů omluvili za genocidu v 70. letech. Do roku 1999 se většina členů vzdala nebo byla zajata. V prosinci 1999 se Ta Mok a zbývající vůdci vzdali a Rudí Khmerové skutečně přestali existovat.\nKambodža se postupně demograficky a ekonomicky zotavila z režimu Rudých Khmerů, i když psychologické jizvy postihují mnoho kambodžských rodin a emigrantských komunit. Je pozoruhodné, že Kambodža má velmi mladou populaci a do roku 2003 byly tři čtvrtiny Kambodžanů příliš mladé na to, aby si pamatovaly éru Rudých Khmerů. Jejich generace je nicméně ovlivněna traumaty z minulosti. Členové této mladší generace mohou o Rudých Khmerech vědět jen ústně od rodičů a starších. Částečně je to proto, že vláda nevyžaduje, aby pedagogové učili děti o krutostech Rudých Khmerů ve školách. Nicméně, Kambodže ministerstvo školství začalo učit Rudých Khmerů historie na středních školách od roku 2009.\nMimořádné komory u soudů v Kambodži\nKang Kek Iew před kambodžským tribunálem pro genocidu dne 20. července 2009\nMezi Mimořádné síně u soudu Kambodži (ECCC) byla založena jako kambodžský soud s mezinárodní účastí a pomoci přivést k soudu senior vůdce a ti nejvíce odpovědné za zločiny spáchané za vlády Rudých Khmerů. Od roku 2020 existují 3 otevřené případy. Úsilí ECCC o dosah na národní i mezinárodní publikum zahrnuje veřejná soudní slyšení, studijní cesty, promítání videa, školní přednášky a videonahrávky na webových stránkách.\nPoté, co Kaing Guek Eav (alias Duch), vedoucí mučednického centra, z něhož bylo na smrt posláno 16 000 mužů, žen a dětí, překvapil svou výčitku svědomí ze své účasti na zvěrstvech Khmer Rouge , překvapil soud ve svém procesu dne 27. listopadu 2009 s prosbou o jeho svobodu. Jeho kambodžský právník Kar Savuth soud ještě ohromil tím, že vydal první výzvu soudu k osvobození jeho klienta, a to i poté, co jeho francouzský právník takový verdikt popřel. Dne 26. července 2010 byl odsouzen a odsouzen k třiceti letům vězení. Theary Seng odpověděl: „Doufali jsme, že tento soud beztrestně zasáhne, ale pokud dokážete zabít 14 000 lidí a sloužit pouze 19 let - 11 hodin za život - co je to? Je to vtip“, vyjadřující obavy z politických zásahů. V únoru 2012 byl Duchův trest zvýšen na doživotí po odvolání obžaloby i obrany. Při zamítnutí odvolání obhájce uvedl soudce Kong Srim, že „Duchovy zločiny byly“ bezpochyby jedny z nejhorších v zaznamenané historii lidstva ”a zasloužily si„ nejvyšší dostupný trest “.\nVeřejná soudní slyšení v Phnompenhu jsou přístupná obyvatelům Kambodže ve věku nad 18 let včetně cizinců. S cílem pomoci vůli lidí účastnit se veřejných slyšení poskytuje soud bezplatnou autobusovou dopravu pro skupiny Kambodžanů, kteří chtějí soud navštívit. Od zahájení procesu ve věci 001 v roce 2009 do konce roku 2011 se veřejného slyšení zúčastnilo 53 287 lidí. ECCC také uspořádalo studijní program, který má pomoci vesničanům ve venkovských oblastech porozumět historii režimu Rudých Khmerů. Soud jim kromě návštěv genocidního muzea a vražedných polí poskytuje bezplatnou dopravu, aby přišli navštívit soud a setkat se s úředníky soudu, aby se dozvěděli o jeho práci. ECCC také navštívilo vesnice, aby zajistilo promítání videa a školní přednášky, aby podpořilo jejich porozumění soudnímu řízení. Zkušební verze a přepisy jsou dále částečně k dispozici s anglickým překladem na webových stránkách ECCC.\nLebky zobrazené v pamětní věži\nMuzeum genocidy Tuol Sleng je bývalá budova střední školy, která byla v letech 1976 až 1979 přeměněna na centrum mučení, výslechu a popravy. Rudí Khmerové toto centrum nazývali S-21. Z odhadovaných 15 000 až 30 000 vězňů přežilo pouze sedm vězňů. Rudí Khmerové vyfotografovali drtivou většinu vězňů a zanechali fotografický archiv, který návštěvníkům umožňuje vidět téměř 6000 portrétů S-21 na stěnách. Návštěvníci se také mohou dozvědět, jak byli vězni mučeni ze zařízení a zařízení vystavených v budovách. Jeden ze sedmi přeživších navíc sdílí svůj příběh s návštěvníky muzea.\nPole zabíjení Choeung Ek se nachází asi 15 kilometrů mimo Phnom Penh. Většina vězňů, kteří byli drženi v zajetí na S-21, byla odvezena na pole k popravě a uložena v jednom z přibližně 129 hromadných hrobů. Odhaduje se, že hroby obsahují pozůstatky více než 20 000 obětí. Po objevení místa v roce 1979 Vietnamci místo přetvořili na památník a uložili lebky a kosti v dřevěném pamětním pavilonu s otevřenými stěnami. Nakonec byly tyto pozůstatky vystaveny v ústředním stupa památníku nebo v buddhistické svatyni.\nNezávislý výzkumný ústav Documentation Center of Cambodia (DC-Cam) vydal A History of Democratic Kampuchea 1975–1979 , první učebnici národa o historii Rudých Khmerů. 74stránková učebnice byla vládou schválena jako doplňkový text v roce 2007. Cílem učebnice je standardizovat a zlepšit informace, které studenti dostávají o letech Rudých Khmerů, protože vládní učebnice sociálních studií věnuje období osm nebo devět stránek . Publikace byla součástí jejich vzdělávacího projektu genocidy, který zahrnuje vedení koncepce národních osnov studia genocidy s ministerstvem školství, školení tisíců učitelů a 1700 středních škol o tom, jak učit o genocidě, a spolupráci s univerzitami v Kambodži.\nMládež pro mír, kambodžská nevládní organizace (NGO), která nabízí vzdělání v míru, vedení, řešení konfliktů a usmíření s kambodžskou mládeží, vydala knihu s názvem Behind the Darkness: Takeing Responsibility or Acting Under Orders? v roce 2011. Kniha je jedinečná v tom, že místo zaměření na oběti, jak to dělá většina knih, shromažďuje příběhy bývalých Rudých Khmerů, poskytuje náhled na fungování režimu a přibližuje otázku, jak by takový režim mohl probíhat.\nZatímco tribunál přispívá k procesu memorování na národní úrovni, některé skupiny občanské společnosti podporují pamětnictví na úrovni komunity. Mezinárodní středisko pro usmíření (ICfC) začalo pracovat v Kambodži v roce 2004 jako pobočka ICfC v Bostonu. ICfC zahájila projekt Justice and History Outreach v roce 2007 a pracovala ve vesnicích na venkově v Kambodži s cílem vytvořit vzájemné porozumění a empatii mezi oběťmi a bývalými členy Rudých Khmerů. V návaznosti na dialogy vesničané identifikují své vlastní způsoby memorování, jako je shromažďování příběhů, které mají být předávány mladším generacím, nebo budování památníku. Prostřednictvím tohoto procesu začínají někteří vesničané akceptovat možnost alternativního pohledu na tradiční pojmy zla spojené s kýmkoli, kdo pracoval pro režim Rudých Khmerů.\nRádio Národní Kambodža i soukromé rozhlasové stanice vysílají programy o Rudých Khmerech a zkouškách. ECCC má vlastní týdenní rozhlasový program na RNK, který poskytuje veřejnosti příležitost komunikovat s úředníky soudu a prohloubit jejich chápání případů.\nKambodžská nevládní organizace Mládež pro mír, která poskytuje vzdělání v míru, vedení, řešení konfliktů a usmíření s kambodžskou mládeží, vysílá od roku 2009 týdenní rozhlasový program Máte také šanci . Zaměřený na prevenci předávání nenávisti a násilí budoucím generacím , program umožňuje bývalým Rudým Khmerům anonymně mluvit o svých minulých zkušenostech.\nKambodžské popření genocidy\nClassicide # Kambodža\nZločiny proti lidskosti za komunistických režimů\nNepřátelé lidu , dokumentární film zachycující snahu spolurežiséra Theta Sambatha najít pravdu a uzavření ve vražedných polích v Kambodži\nGenocidy v historii\nMasové zabíjení za komunistických režimů\nThe Missing Picture , dokumentární film ilustrující krutost způsobenou Kambodžanům, když se Pol Pot dostal k moci prostřednictvím zpravodajských záznamů a hliněných figurek\nS-21: Khmer Rouge Killing Machine\nAffonço, Denise . Do konce pekla: Boj jedné ženy o přežití kambodžských Rudých Khmerů . London: Reportage Press, 2007.\nBizot, Francois . Brána . New York: Knopf, 2003.\nBultmann, Daniel. „ Zavlažování socialistické utopie: Disciplinární prostor a kontrola populace pod Rudými Khmery, 1975–1979 ,“ Transcience , sv. 3, č. 1 (2012), s. 40–52.\nChanda, Nayan , Brother Enemy: The War After the War . San Diego: Harcourt Brace Jovanovich, 1986.\nCriddle, JoAn D. To Destroy You Is No Loss: The Odyssey of the Cambodian Family . New York: Atlantic Monthly Press, 1987. ISBN 978-0-9632205-1-6 .\nJemu, Chanrithy. Když se rozbije sklo: Vyrůstá pod Rudými Khmery, Monografie . New York: WW Norton, 2000.\nNgor, Haing . Kambodžská odysea . New York: Macmillan, 1987.\nNhem, Boraden. Khmer Rouge: Ideologie, militarismus a revoluce, která pohltila generaci Praeger, 2013. ISBN 978-0-313-39337-2 .\nPran, Dith (Comp.). Děti kambodžských vražedných polí: Monografie pozůstalých . New Haven, Conn .: Yale University Press, 1997.\nPanh, Rithy s Bataillem, Christopher. Eliminace: přeživší Rudých Khmerů čelí své minulosti . Clerkenwell, 2013. Nestranný rozhovor a analýza „Ducha“, který byl šéfem bezpečnosti Khmerského režimu. Napsal přeživší oběť.\nSwain, Jon . Řeka času . New York: St. Martin's Press, 1997. ISBN 0-425-16805-0 .\nUng, Loung . Nejprve zabili mého otce : pamatuje si dcera Kambodže . New York: HarperCollins, 2000. ISBN 0-06-093138-8 .\nOlivier Weber , Les Impunis, Un voyage dans la banali té du mal (Robert Laffont, 2013).\nPiergiorgio Pescali, S-21 Nella prigione di Pol Pot La Ponga Edizioni, Milán, 2015. ISBN 978-8897823308 .\nWikimedia Commons má média týkající se Rudých Khmerů .\nPol Pot se zabije v noci z 15. dubna 1998\nZkušební pracovní skupina Rudých Khmerů\nMimořádné komory u soudů v Kambodži (ECCC)\nÚřad vysokého komisaře pro lidská práva v Kambodži\nZávěrečná zpráva Nuon Chea s 570 stránkami; jeho verze historie Rudých Khmerů.\nMonitor Kambodžského tribunálu\nVýstava Khmer Rouge S21 v Tuol Sleng od 26. ledna 2011 do 26. dubna 2011 Peter Klashorst\nព្យុហយាត្រា ខួប ទី ១០ ឆ្នាំ ថ្ងៃ ៧ មករា ១៩៧៩ ដល់ ១៩៨៩\nDalší online zdroje\nCambodia Tribunal Monitor , konsorcium akademických, filantropických a neziskových organizací, které poskytuje bezplatný přístup k videím z jednání, relevantním novinkám a výrokům a také přehled všech případů\nProgram kambodžské genocidy (CGP) na univerzitě v Yale nabízí ucelenou sadu zdrojů o Rudých Khmerech a tribunálu, včetně novinek, fotografií, databází, literatury, map, přehledu zapojení USA do kambodžské války a genocidy a odkazů na další organizace\nKambodžský projekt genocidy od společnosti Genocide Watch aktualizuje na webu vývoj tribunálu\nNejlepší filmy o Kambodži , které můžete sledovat online prostřednictvím služby Amazon Instant Video\nRudí Khmerové a kambodžská genocida z digitálního archivu zahraničních věcí děkana Petera Krogha\nDigitální archiv kambodžských přeživších holocaustu\nPBS Frontline / World: Pol Pot's Shadow\nPřeživší z vražedných polí popisuje své zkušenosti z jáhna smrti\nKambodža Tales: Khmer Rouge mučení a zabíjení obrazů\nAktualizace tribunálu Khmer Rouge od Watch Genocide Watch\nGenocida Cham muslimů\nStíhání hladovění v mimořádných komorách u kambodžských soudů\nHledání spravedlnosti ženami, které jsou nuceny si vzít cizince\nStátní násilí v Demokratické Kambodži (1975–1979) a odplata (1979–2004)\nDokumentační centrum Kambodže . Vyvolány 6 February 2005.\nChigas, George (2000). „Stavba případu proti Rudým Khmerům: Důkazy z archivu Tuol Sleng a Santebal“ . Harvard Asia Quarterly . 4 (1): 44–49. Archivovány od originálu dne 28. září 2007 . Vyvolány 10 February 2006 .\nTato stránka byla naposledy upravena 9. června 2021 v 18:31 (UTC) .\nThis page is based on the copyrighted Wikipedia article "Khmer_Rouge" (Authors); it is used under the Creative Commons Attribution-ShareAlike 3.0 Unported License. You may redistribute it, verbatim or modified, providing that you comply with the terms of the CC-BY-SA.


Domů / vína zahraničí / Francouzská vína / Les Lions Pays d´Oc Chateau Raissac Languedoc\nLes Lions Pays d´Oc Chateau Raissac Languedoc\nZnačka: Chateau Raissac\nZnačka Chateau Raissac\nNezvyklé víno z čistého Pinot Noir, nejprve lehce zakvašené 3 dny v chladu a pak pozvolna dokvašené v nerezu. Lehká vůně třešní, v chuti jahody a koření.\nVinifikace : Hrozny se nejprve lehce poválejí a nechají tři dny v chladu lehce macerovat. Pak se vylisují a šťáva kvasí v nerezu při nízké kontrolované teplotě (18°), aby víno mělo jen lehké taniny a výraznější ovocnou chuť.\nChuť a vůně poměrně světle červená barva, lehká vůně griotky se projevuje i v chuti, jemně doplněná jahodami . Lehce kořenitá dochuť.\n86 bodů Gilbert Gaillard, Zlatá medaile Orange\nZámek Château de Raissac : Gustav Viennet je ze sedmé generace rodiny, která zde dělá vína dnes a klade důraz na respektování specifických podmínek jednotlivých rozmanitých vinic, na jejich mikroklima a diverzitu výsledných rodinných vín, která spadají pod apelaci IGP Pays d’Oc nebo AOP Languedoc.\nRodině patří dnes asi 50 hektarů vinic velmi odlišného terroiru, od jílovitých přes kamenité po písčitém často s mořskými zkamenělými zbytky.\nVína zrají ve sklepě, který byl do křídového podloží vytesán už v 17 století a přes veškerou modernizaci uchovává hlavní výhody – ideální a velice stabilní teplotu a neméně konstantní vlhkost\nVinařství má vinice na terasách kolem řeky Orb nedaleko od města Béziers a pracuje podle principů udržitelného zemědělství. Dělají jak jednoodrůdová vína, tak cuvée, vždy se snahou co nejlépe vystihnout již zmíněná místní specifika


EUROBLOG: Když pidimužík zmydlí obra | Týden.cz\nEUROBLOG: Když pidimužík zmydlí obra\n29.06.2016 11:31 Původní zpráva\n"Spíš? Ne, koukám na fotbal." I takhle možná vypadala komunikace ve vašem obýváku. Fotbalové Euro dosud místo kupy gólů nabídlo spíš zívající nudu. I díky senzačnímu Islandu či Walesu je ale najednou strašně sexy.\nStáteček Island čeká v létě dost možná příval turistů. Země, kde je snad více sopek než registrovaných fotbalistů, láká najednou nejen svými gejzíry. Odkud vzešli ti chlapíci, kteří dokázali vyprášit Anglii? Ti, jejichž vikingská děkovačka nahání husí kůži? ptáme se. A spojení "ostrov s 330 tisíci obyvatel" už známe nazpaměť.\nPříběhy o outsiderech, kteří umí sejmout favorita, táhnou odnepaměti. "Obr do pidimužíka mydlí, domnívaje se, že vyhraje," napsal už v roce 1938 ve své písni "David a Goliáš" Voskovec s Werichem. "Když začínáš, no tak tu máš. Byl jsi velkej, já měl kuráž. A jakej byl Goliáš?"\nTakových odolných Davidů ve fotbalové historii už bylo... Dánsko ovládlo Euro 1992 coby náhradník, Češi překvapili stříbrem v roce 1996, Řecko zas soupeře zaskočilo svou urputnou defenzivou na Euru 2004. "Píšeme fotbalovou historii," prohlásil tehdejší trenér mistrů Evropy Otto Rehhagel. A podobná slova nyní znějí i od Islanďanů. Na Euru ještě nepoznali porážku, sami jsou nejspíš v šoku z toho, kam se až na turnaji dostali.\nNa letošním Euru se představilo celkem pět úplných nováčků, z toho dva, Island a Wales, si zahrají čtvrtfinále. A nejen ve zmíněných zemích jsou z toho paf. Co na tom, že řadu hráčů vůbec neznáme, že jména Islanďanů vlastně ani neumíme vyslovit, že jejich fotbal není ofenzivní rotačka.\nBaví nás to klevetění kolem. Malé, dojemné příběhy. Jak (teď už bývalý) trenér Anglie Roy Hodgson bral 118 milionů korun ročně, zatímco jeden z koučů Islandu pracuje na "vedlejšák" jako zubař. Jak Velšané mačkali slzy už při postupu na Euro a teď kráčí k bojům o medaile. Jak se hrdý irský národ nastěhoval na stadiony a prozpíval turnajem.\n"V mé éře, před 20 lety, jsme měli v zimě jeden fotbalový trénink týdně, a to ještě v malé basketbalové hale. Hrál se hlavně basketbal a házená," zavzpomínal Arnar Bill Gunnarsson, nyní technický ředitel islandské reprezentace. To vše je pasé, fotbal je v těchto dnech na Islandu sport číslo jedna.\nA v neděli večer se tu běžný život smrskne do tvaru fotbalového míče. Všichni budou hltat souboj s Francií. A doufat, že pidimužík opět zmydlí obra. I díky Islandu či Walesu dostává teď šampionát ty správné grády. Tohle vám prostě nedá spát.


Villa Bergholmen - NEJLEPŠÍ CENY ubytování ve městě Kemionsaari\nStrandvagen 1, Kemionsaari, Kemionsaari, Finsko, 25900 - Zobrazit na mapě\n1 dvoulůžko a 6 dvoulůžka v...\nVilla Bergholmen – podrobnější informace\nV průběhu návštěvy města Kemionsaari se budete cítit jako doma v hotelu Villa Bergholmen, nabízejícím kvalitní ubytování i obsluhu. Odtud mohou hosté užívat snadný přístup ke všemu, co může toto živé město nabídnout. Díky své výhodné poloze, nabízí hotel snadný přístup k místům, která musíte vidět.\nVyužijte bohatství bezkonkurenčních služeb a vybavení v tomto hotelu ve městě Kemionsaari. Hotel poskytuje přeprava do hotelu / na letiště, grilovací zařízení, pronájem auta, prádelna, odvoz na/z letiště s cílem zajistit našim hostům co největší komfort.\nVychutnejte si vysoce kvalitní vybavení pokojů, v některých pokojích včetně topení, stůl, balkon/terasa, videohry na pokoji, LCD televize / plazmová obrazovka, které vám pomohou dobít energii po dlouhém dnu. Kromě toho vám spousta hotelových rekreačních nabídek zaručuje množství aktivit během vašeho pobytu. Villa Bergholmen je ideálním místem k pobytu pro cestovatele hledající kouzlo, komfort a pohodlí ve městě Kemionsaari.


Festival Burning Man zakázal luxusní zónu pro influencery, do které vstup stojí 100 tisíc dolarů | REFRESHER.cz\n28. srpen 2019, 8:39\nZnámý letní festival končí s rozdělováním účastníků na běžné a boháče.\nJeden nejznámějších hudebních festivalů na světě s názvem Burning Man se nově rozhodl nerozdělovat účastníky na běžné a influencery. Během aktuálního ročníku totiž zakázal luxusní zónu, do které měly přístup pouze VIP osoby s lístkem v hodnotě i několika stovek tisíc korun. Informuje o tom portál Business Insider.\nOrganizátoři Burning Man tvrdí, že jde o luxusní táborovou zónu s názvem Humano the Tribe a zakáže ji i z toho důvodu, že v ní influenceři a další významní hosté nedodržovali pravidla festivalu a znevažovali celkový dojem účastníků. Zóna dosud nabízela ubytování v privátním kempu v ceně od 25 tisíc až do 100 tisíc amerických dolarů.\nHosté zde měli na výběr různou veganskou či čistě organickou stravu od špičkových šéfkuchařů, luxusní prostory, do kterých běžní návštěvníci neměli přístup, přepychové toalety, postele, klimatizaci či řadu dalších vymožeností.\nBěžným účastníkům se však rok od roku přestávalo líbit, že boháči mají „vlastní svět“, do kterého nikdo jiný nemůže vstoupit. Letošní lístky na již aktuálně probíhající festival proto již nebyly tak diametrálně odlišné jako dosud. Prodávaly se v rozmezí od 210 až 1 400 dolarů pro všechny.\nZdroj: businessinsider.comNáhledový obrázek: Instagram/@carolinaminchetti Tagy: luxus, festival, burning man, influenceri, Burning Man 2019


2008 | KOS Slavia Plzeň\nA tady k tomu paralelnímu\nAby té slávy nebylo málo\ntak při příležitosti 50 let orienťáku v Plzni a 40 let našeho oddílu to vyšlo tak parádně, že se uskuteční 30. ročník paralelního O dres Mistra světa Bernta Frillena. To, že vítězů bylo 20 také samozřejnmě není náhoda. 10 let je to od události, kdy stávající předseda proskočil stěnu z toaletního papíru Tento se svojí drahou ženou v náruči. S hajzlpapírem Tento, pevně do ruk vemto, napsal Wavok Hášovi na věnování. Vzal to ten náš předseda vážně a přeseduje již nejdéle v historii. A předseduje dobře. Za souhlasné přispívání naá všech obyč. Kosáků. Tak přátelé doufám, že máte již pořádně reflexní fixou zatrhnuto v kalendáři datum 21.6.2008. Např já s Katkou už 9 měsíců.\nProtože i z hlediska paralelního je to událost historická, byli pozváni všichni bývalí vítězové. A neodřeklo jich moc. Máme se na co těšit?\nTak přijďte v co největším počtu, i pro potěr bude sportovní program.\nTréninky se přesouvají\nAhoj, tak je to tady, místa tréninků se začínají měnit. Příště se sejdeme v obvyklých téměř 16 hodin 22.5. v Letkově u Hasáků. Kdo neví, kde to je, ať se zeptá\nDalší týden, 29.5., bude sraz na startu Lobokrosu, tedy na hřišti v Lobezském parku. Bližší podrobnosti ještě přijdou mailem od Lenky.\nTréninky dětí venku\nAhoj KOSové a hlavně KOSáčata, hlásím, že se tréninky přesouvají z tělocvičny ven. Den i čas zůstává: ČTVRTEK 15:50 Místo: Na Slávii nad oválem. Časem se může místo srazu měnit. Další info bude zde, taky u mne 604217898 nebo u Lenky 775956290. Markéta


Poslanec Chaloupka se hádá s Vařejkou o korupci. Soud odročen — ČT24 — Česká televize\nHodonín - Poslanec Otto Chaloupka (VV) u hodonínského soudu odmítl vinu. Hrozí mu až osm let vězení za to, že údajně svého někdejšího asistenta Vratislava Vařejku nutil, aby mu dával dvě třetiny platu. Chaloupka tvrdí, že si Vařejka vše vymyslel, aby se mu pomstil za propuštění. Vařejka trvá na své verzi. Byl prý nucen odvádět poslanci část své mzdy, aby mu asistenta mohl dělat. Případem se začal zabývat hodonínský okresní soud. Proces byl odročen na 19. února. Jako svědek bude vypovídat i poslanec VV Michal Babák. Chaloupka stojí před soudem za přijetí úplatku a Vařejka, jemuž hrozí šest let vězení, za podplácení.\nJednání sledovala v soudní síni předsedkyně poslaneckého klubu strany Kateřina Klasnová, která uvedla, že podporuje Chaloupku, který obvinění jasně vyvrací. Podle ní vše nasvědčuje tomu, že cílem kauzy bylo VV očernit. Poslanec soudu řekl, že Vařejku přijal od září 2010 jako poslaneckého asistenta, protože na něj udělal dojem mladého a úspěšného muže se zájmem o politiku.\nNeschopný, zákeřný, líný\nBlížily se volby. Na kampaň pro VV v regionu strana slíbila přes 130 tisíc korun. Krajská organizace ale dostala z úsporných důvodů jen 30 tisíc korun. Proto podle Chaloupky nezbylo nic jiného, než aby se na kampaň složili členové strany. Vařejka měl přispět 60 tisíci korunami. Zaplatil je prý poslanec, asistent mu peníze postupně splácel. Dosud údajně uhradil asi polovinu.\n„Pan Vařejka je neschopný, zákeřný, líný a má problém s osobní hygienou,“ uvedl Chaloupka. Tvrdí, že po několika týdnech zjistil, že Vařejka není dobrý asistent, proto s ním ukončil spolupráci. Poslanec soudu řekl, že mu Vařejka nepřipravoval podklady a nebyl mu k dispozici.\nChaloupka Vařejku nazval lhářem, podvodníkem a kariéristou. S poslancem nahrál jeho asistent tajně čtyři audionahrávky, které by měly Chaloupku usvědčovat z korupce. Poslanec ale uvedl, že tyto údajně klíčové informace jsou vykládány mylně, jsou prý „vytržené z kontextu“.\nKauzou se začala policie zabývat, poté co Vařejka podal na Chaloupku po svém propuštění trestní oznámení pro korupci. Kroky, které v kauze učinil, dnes nebyl schopen zcela vysvětlit. Soudce jej opakovaně upozorňoval, že vypovídá nelogicky, že řádně nevysvětluje svoji roli v případu. Chaloupka v minulosti opakovaně uvedl, že kauza je uměle vyvolaná s cílem poškodit jej i stranu Věci veřejné. Ke kauze vypovídal dnes poprvé.\nSoud měl začít v prosinci, ale Chaloupka se ze zdravotních důvodů omluvil z jednání. Kauza začala tím, že Vařejka policii oznámil, že musel platit Chaloupkovi polovinu svého příjmu asistenta, tedy asi 25 tisíc korun měsíčně. Chaloupka je stíhán za to, že úplatky vymáhal, Vařejka za to, že je poskytoval.\nPlatbami si podle spisu měl prý Vařejka zajistit, aby mohl Chaloupkovi dělat asistenta. Poslanec tvrdí, že Vařejkovi půjčil peníze a asistent mu dluh splácel. Vařejka na Chaloupku podal předloni v dubnu trestní oznámení. Stalo se tak poté, co jej propustil. V oznámení tvrdil, že mu poslanec dluží peníze.\nVařejka proto policii a některým médiím předal nahrávku rozhovoru, ve kterém se s Chaloupkou v kavárně domlouvá na dělení asistentského příjmu. Tím však udal i sám sebe.\nSoud s poslancem Chloupkou byl odročen


Popis: Lidové slavnosti s pestrým programem pro všechny generace. Tanvaldské slavnosti probíhají po celý víkend. Řemeslný jarmark, místní výrobci a prodejci, country, taneční hudba a rock, kulturní program na venkovní scéně, občerstvení, stánkový prodej. Pro děti budou na Tanvaldských slavnostech připraveny výtvarné dílničky, divadlo, soutěže.\nDalší informace: Infocentrum Tanvald, 483 369 670, infocentrum@tanvald.cz\nDalší informace o akci Tanvaldské slavnosti 2018\n30.04.2019 - 30.04.2019 Pálení čarodějnic Tanvald 2019\nPřejeme Vám, ať se Vám Tanvaldské slavnosti 2018 líbí a strávite zde mnoho příjemných chvil :-)