Jméno Otakar Antonín Naše jména Aktuální databáze křestních jmen a příjmení, jejich četnost, význam a původ , svátek\nJméno Otakar Antonín mají 2 lidé, je na 10763. místě a věkový průměr je 42 let.\nJméno Otakar Antonín je složeno z více jmen. Jméno Otakar nosí 6253 obyvatel ČR, svátek slaví 27.8., má význam: střežící majetek a původ německý. Jméno Antonín nosí 53794 obyvatel ČR, svátek slaví 13.6., má význam: náležící k rodu Antoniů a původ latinský.\nDiskuze na téma: Jméno Otakar Antonín Ostatní diskuze:


Středočeské pivní slavnosti | Pivní slavnosti | Pivní.info\nByl pozdní večer – první máj – večerní máj – byl piva čas. To bylo motto sobotního odpoledne pro Kladno a jeho okolí. Na ranveji letiště Velká Dobrá se totiž konal první ročník Středočeských pivních slavností.\nAkce se konala pod záštitou kontroverzního hejtmana Davida Ratha a tak mnozí z nás v tom viděli předvolební agitaci za jeho stranu. Termín byl podle mého původního soudu zvolen špatně, a to na Svátek práce, dne nabitého akcemi všeho druhu, a také den po čarodějnické noci, po které mnozí z nás potřebovali dát játrům čas na zotavenou, ale i přesto byla k mé radosti návštěvnost vysoká až nečekaná.\nAkci navštívilo mnoho lidí\nAreál byl umístěn na konec přistávací dráhy letiště a jeho rozměry byly na první ročník impozantní, cca 300 x 150 m. K vstupní bráně přijížděla MHD svážející pivaře z Kladna a okolních vesnic. Každý návštěvník dostal u vstupu program s jedním hlasovacím lístkem pro volbu nejoblíbenějšího pivovaru.\nZa branou se nacházely pivní stany dvou pivovarských gigantů kraje, a to Velkých Popovic a Krušovic. Popovice jsem s nezájmem přešel, ale nabízeli nejspíš klasický sortiment doplněný o nestředočeskou Plzeň. Krušovický stánek si už návštěvu zasloužil a to hned 2x, nejprve na novou skutečnou 10° a poté i na polotmavý Malvaz. Desítka opravdu nebyla špatná, byla pěkně hořká a akorát plná. Malvaze bohužel nemohu objektivně posoudit, protože jsem ho požil v pozdějších hodinách, ale shodli jsme se, že obě piva jsou dobrá i přes jejich krušovický ocas.\nPři obchůzce proti směru hodinových ručiček byl další na ráně pivovar Herold. Na čepu desítka, dvanáctka, pšenka a polotmavý speciál. Dále v lahvové verzi ležák výtopny Zdice a poslední várka Bastarda. Březnické pivo návštěvníky hodně oslovilo a od začátku se zde stály dlouhé fronty. Vedle Herolda svůj multistan rozbila K Brewery s Vévodou a Démonem zastupující Vysoký Chlumec. Klášter představil desítku s ležákem a nakonec další nestředočeské pivo Lobkowicz Premium plus nové nealko.\nOd velkých stánků se dostáváme do řady minipivovarů. Prvním z nich byl průhonický pivovar U Bezoušků. Ten zde představil krom klasické desítky i novou Sládkovu polotmavou 13°. Piva tradičně velmi dobrá a nová Sládkova chutnala velmi.\nPo Bezouškovi jsem prošel kolem VIP stanu kraje rovnou do asi nejhezčího stánku „domácího“ pivovaru U Kozlíků. Ten přivezl celý svůj sortiment a také speciální pivo Kladenský mazlíček, světlou velmi chutnou 18ku. Člověk by ani neřekl, že to byla taková voltáž. Krom piva prodávali kladenští trička a pivní kořalky s povedenými etiketami ala znak Kladenských z Kladna.\nVedle vonících udíren a bramborových specialit se trochu skromně krčil stánek Pivovarského dvora Chýně. Chýňští točili klasický polotmavý a kukuřičný ležák. To už jsme se v procházce posunuli k pódiu, kde byl nejskromnější stánek ze všech, složený jen ze stolu a slunečníku, a to Hubertusu Kácov. Ti se prezentovali pouze filtrovaným ležákem a přivezli také 1l PETky v hezké přenosné basičce po šesti kusech.\nNa druhé straně pódia se nacházela menší pouť a cateringové služby, na které plynule navazovala pípa z Mutějovic. Poddžbánští přivezli exkluzivní světlou 14° a světlou 12°. Ani tady si pánové neodpočinuli a od začátku akce se zde tvořily fronty.\nVedle Mutějovic se nacházela plechová stavební buňka s prezentací Berounského Medvěda. Berounští na slavnostech točili vše krom Grizzlyho a v prodeji měli samozřejmě i PET lahve. Buňka opravdu silně připomínala šrotiště, odkud berounské pivo pochází.\nDalší stánek byl také skoro domácí rakovnický Bakalář, ten se prezentoval celým sortimentem včetně speciálu 555, u kterého vydržela pěna, která by se dala krájet, snad 20 minut. Krom piva měl Bakalář také hezký přístřešek s luxusními dřevěnými sedačkami, byla radost zde sedět. Předposlední stánek byl od pánů z Nymburka s Postřižinským pivem . Kde krom klasiky byl k dostání točený Něžný Barbar. Ke koupi byly lahvové balíčky.\nPosledním stánkem před, u brány stojícími, Krušovicemi byl Ferdinand z Benešova. Ten představil novinku, světlou 15° d’Este, která by po pár kouscích položila i samotného arcivévodu. O Benešovské pivo byl takový zájem, že museli ze čtvrté pípy odstranit limonádu a narazit další sud.\nNová světlá 15° od Ferdy\nJen veliká škoda, že chyběl pivovar pana Matušky, na jehož specialitky se vždy moc těším a mohl by zde velmi konkurovat například Mutějovicím. Jinak se slavností účastnily opravdu všechny středočeské pivovary a pivovárky.\nK ostatním věcem. Počasí i přes hrozby meterologů bylo na takovou akci výborné. Něco kolem 20°C, polojasno bez přeháněk. Návštěvníků přijelo opravdu dost, kvůli otevřenosti areálu však lze počet těžko odhadovat. Každopádně ve špičce kolem 16-18h zde byly fronty na jakékoliv pivo bezmála půl hodiny. Největší fronty se tvořily U Kozlíků, u Herolda a u Ferdy. Jakoby si místní nemohli na Starokladenské zajít do hospody :)\nKrom pivního vyžití se návštěvníci mohli dosyta najíst u spousty stánků s grilem, udírnou a dalšími dobrotami. Nechyběla například Krušovická pekárna a Příbramská uzenina. Kulturního vyžití bylo také dostatek. Akci uváděl moderátor Xaver Veselý, který byl i na velkou dálku nepřehlédnutelný. Na pódiu se vystřídali např.: Petr Spálený, Kabát revival, Viktorky a jako headliner Děda Mládek Ilegal Band.\nPivní král přijíždí\nVe 14 h akci oficiálně zahájil příjezd pivního krále Jana Primuse v pěkném dvojspřeží šedých koníků. V 18 h byly sečteny hlasy návštěvníků a předána cena pro nejsympatičtější pivovar. Hlasování bylo prý těsné, ale jak se dalo čekat, cenu vyhrál Starokladenský pivovar u Kozlíků. Pivní král a D. Rath tedy předali cenu majiteli p. Macháčkovi a novému sládkovi. Ještě před tímto udílením proběhlo losování tomboly o bohaté pivní a uzenářské ceny věnované vystavujícími. Hlavními cenami pak byly vyhlídkové lety v letadle a balóně věnovaných krajem a aeroklubem.\nJediné menší problémy byly s točením malých piv. Ne každý pivovar má malé kelímky a ne každý malé pivo ve velkém odhadne. S donesenými skleněnými třetinkami nebyl problém, jen to běhání na výplach k cisterně bylo unavující...\nPivní král dekoruje Kozlíky\nMnozí z nás, co jsme zde pili, jsme čekali, jaká bude sebeprezentace našeho nenáviděného hejtmana. A s radostí musím říct a pochválit ho. Byla prakticky nulová. Z VIP stanu si s ochrankou sem tam vyběhl pro pivko a prohodil pár slov s výčepáky, tu ke Kácovu, tu na Kozla. Ke konci předal cenu pivovaru U Kozlíků, poděkoval lidem za návštěvu a odešel. Takže jsme já, pan Shimi, nalezený přítel beerborec Henri a další známé tváře z města mohli dál vesele degustovat pivka. Postupem času pivovarům docházela nejenom speciální, ale i výčepní piva a tak byl čas na to jít si vystát frontu na autobus a rozejít se do svých nedalekých domovin.\nAkce to byla myslím dosti vydařená, lidí, piv i pivovarů dost, až se to vše nedalo stihnout a já jen doufám, že festival vydrží do dalšího roku a nebude mít snahu putovat po jiných menších městech. A když pivní král dá, tak ani případná změna na vládnoucích místech kraje tuto pěknou akci nezruší.\nNějaké ty úlovky na závěr\n[swooper] [Zobrazeno 14121x] [4. květen 2010]\nto Dan: Sorry, ale 1.5. rozhodně žádná akce není. Tak tady neplaš lidi ((\nnapsal(a): JanToDan [Odpovědět]\nto JanToDan: Ten příspěvek od Dana je ze 3. února, kdy ještě nebylo datum přesně známo. Nyní již jistě každý ví, že Středočeské pivní slavnosti začínají dnes 29. 4. 11 v 17 hodin a pokračují zítra 30. 4. 11 od 11 hodin. http://www.kr-stredocesky.cz/portal/aktuality/blizi-se-stredoceske-pivni-slavnosti.htm\nDobry den,zajímalo by mě,jestli se akce bude konat i letos...v roce 2011. Popřípadě - kde?? děkuji za odpověd\nto rudolf triska:\nAno, 1.5. na stejném místě...\nto rudolf triska: Pane Třísko, pokud jste ze Středních Čech, tak letos Vám doporučuju navštívit v červnu den otevřených dveří pivovaru Nymburk s bohatým doprovodným programem a v září má být v Kolíně opět Mezinárodní Gastrofestival – vloni bylo na čepu pivo z pivovaru Nymburk, Kácov, Březnice, Benešov a za lidových 20,-Kč/porce suprové jídlo-Straročeská pečínka s bramborovou kaší od našich mistrů kuchařů (Sapík a spol.), vynikající guláš od maďarských kuchařů a velká poptávka (fronta) byla u stánku s uzeninami z Maďarska (lepší čabajky jsem už dlouho neměl). Velmi doporučuju návštěvu tohoto Gastro festivalu.\nVelmi mne potěšilo, že se naše pivní akce velmi vydařila a většina návštěvníků s ní byla silně spokojena. Zaujala mne však diskuse, kterou jsem u naší akce absolutně nečekal, a to o kouření. Budeme to muset probrat na nejbližší stranické schůzi. Jestliže ještě někdy jako kraj podobnou akci uspořádáme, zajistíme, aby kuřákům byly propriety zabaveny při osobní prohlídce již na hranicích našeho krásného Kladna, a v Kladně samotném bude zakázán prodej tabákových výrobků pod trestem smrti či dlouhé káznice. Jak je vidět, více než obyčejná pivní akce s dobrým pivem převážnou část národa zajímá boj s nikotinem, zaměříme se tedy po volbách vítězných zejména na tutu záležitost. Čest v šest.\nnapsal(a): DRath (mildvorak(a)email.cz) [Odpovědět]\nto DRath: Nevím zda to je opravdu pan David Rath, ale já bych měl taky jednu připomínku. Ve stejný termín se konal i Gurmán festival v Hradci Královém. Nevím jestli v tom nehrála roli politika, ale pro příště by nebylo na škodu pořádat dvě určitě super akce v různý termín a ne ve stejný a to 1.5. (Gurmán festival a neděle pro pracující a na místo akce dojíždějící lid moc nepřipadá v úvahu). Protože festivalů kde je poměrně hojná účast minipivovarů a stř. pivovarů zase tak moc v ČR není. Každopádně i tak díky za dobrý nápad.\nto BCH: podívej se DRath na mail a uvidíš že to psal nějaký šprýmař mildvorak\nJarda: máš v podstatě pravdu, ale ujišťuju tě, že mega zakouřenou hospodu nemaj rádi ani kuřáci. Ale když je dobrý větrání nebo ventilace tak nevidim problém. Ve valný většině ostatních hospod ať už pivovarských nebo normálních to je v pohodě a funguje to. Tady to zatim moc pořešený nemaj, ale snad v budoucnu mít budou tak bych je neházel spolu s flintou do žita.. Hele já třeba sem kuřák a taky mi vadí když je nedýchatelno. V takovym případě to nezhoršuju a nekouřim. Ale opravdu se to nedá řešit tak, že by kuřáci chodili ven si zakouřit, to je blbost. S těma štamgastama u kozliků máš pravdu, ale jak už sem psal, ta hospoda fungovala už dávno předtim a má svoje stálý lidi a stim se opravdu ale nedá nic dělat, bohužel je to výsledek český degenerace a je to vystižený v jednom článku tady s názvem ´češi sou pivní barbaři´\nto pan Shimi:\nProč by měla být blbost chodit kouřit ven? Doma v obýváku si také zakouříš?\nto Chody: ne doma v obejváku nekouřim. Ale u piva v hospodě se vždycky kouřilo a spousta lidí to má ráda a nebudu to srovnávat s kouřenim doma. Ale chápu, že sou i nekuřáci, kterejm to vadí. Já sám sem byl vždycky nekuřák a kouřim chvíli tak vim jak to vypadá i z druhý strany. Ale neměl sem s tim nikdy problém, protože musim respektovat, že někteří lidi to maj obráceně. nemá cenu to dál rozpatlávat. prostě trend je v současnosti takovej, že se ve většině hospodách kouří tak se podle toho musej majitelé zařídit.\nto pan Shimi: Tak tohle je opravdu maso. Jen pár opravdu největších perel: "Ale opravdu se to nedá řešit tak, že by kuřáci chodili ven si zakouřit, to je blbost." - Co je to za blbost, že je to blbost? Navíc kuřáci by právě ven chodit měli, aby neobtěžovali ostatní. "Ale u piva v hospodě se vždycky kouřilo a spousta lidí to má ráda..." - To že to má někdo rád a posledních pár desetiletí se u piva většinou kouří neznamená nic. "Tradice" je možno měnit a někdy je to dokonce žádoucí. "Ale chápu, že sou i nekuřáci, kterejm to vadí." - Vážně to chápeš? "Prostě trend je v současnosti takovej, že se ve většině hospodách kouří, tak se podle toho musej majitelé zařídit." - A proč by se tenhle příšernej trend neměl změnit a majitelé by se měli zařídit podle toho, že v populaci je více nekuřáků než kuřáků.\nToto říkám z pozice bohužel "obnoveného" kuřáka, ale musím říct, že u nás se od 1. května nekouří a nejenom že to není blbost, ale naopak to má své výhody. Kromě pár frflajících štamgastů (kteří i přes zákaz kouření stále chodí a kouří na zahrádce) to drtivé většině vyhovuje a to včetně kuřáků. Vykouříš toho míň, nejsi v prostoru simulujícím plynovou komoru, nesmrdíš, ale hlavně si opravdu vychutnáš pivo.\nje to tak,to že člověk nesmrdí jak kdyby vylezl z udírny je fajn věc a já hrozně oceňuju,že jedna z nejlepších pivnic v Brně(ne-li vůbec nejlepší) je konečně i smoke free\n...a nový pivo pijou...\nToť otázka. Když jsem tam byl naposled, tak takoví ti týpci, které u stolu vážně moc nemusím, pili převážně Géčko, max. jednoho Kozlíka, toho nejobyčejnějšího, jakoby na zkoušku. A poměr čárek na lístku a vajglů v popelníku tak jedna ku třem.\n...s tim se dá přece taky něco dělat...\nAno, kdo si chce zakouřit, ať jde ven. Já si chodím také ulevovat na toaletu. A to ten můj prd na rozdíl od cigaretového kouře neškodí zdraví a nenatáhne se do oblečení. Když chce někdo utrácet za nic, poškozovat si zdraví a smrdět, je to jeho věc, ale ať s tím neobtěžuje druhé. Ale k věci, nechci tu dále dělat protikuřáckou kampaň.\n1) Za lepší pivo z minipivovaru jsem logicky ochoten dát lepší peníze. Další utratit za jídlo. K tomu chci odpovídající prostředí.\n2) Z hlediska provozovatele, nechám tam tři stovky a za hodinku jdu pryč. Rodinka na odpolední procházce dvakrát tolik. Nezanecháme po sobě jinak ani stopu. Nebo tam chudák servírka s červenýma, podrážděnýma očima v zasmrádlých šatech, po dvou hodinách zkasíruje dvě stovky za celý stůl. Co je výhodnější?\n3) Ocení dobré pivo někdo, kdo má chuťové buňky zničené kouřením? Já kdysi chodil tátovi se džbánkem snad do nejvzdálenější hospody, protože tam měli dobré pivo. Dnes odpaluje jedno od druhého a pije výčepní Braník (v žádném případě ne z finančních důvodů) a moc mu chutná\nto Jarda: Jo jasne, takze kuraciv hospodach nezerou a piji malo piva.....\nV této banánové republice bude ještě dlouho k pivu patřit smrad z cigaret, který někteří jedinci potřebují k životu a normálním lidem ničí život.\nVe vyspělých zemích kouření v hospodách zakázali a podporují pivní kulturu.\nTo nám zatím, až na vyjímky, nehrozí\nČest takovým podnikům, jako třeba U Bansethů, kde zakázali kouření. Večer je tam narváno, tak že odliv zákazníků se nekoná. A takových podniků je víc, ovšem proti množství plynových komor, je to jen kapka v moři\nto Dan: Jen taková malá poznámka. Na západ od nás nezakázali kouřit kvůli podpoře pivní kultury, dokonce ani kvůli hostům, ale kvůli pracovnímu prostředí, ve kterém se musí pohybovat personál. Toť alespoň oficiální vysvětlení.\nSamozřejmě, důvodů je víc a pracovní prostředí je jedním z nich.\nObecně vzato, zákazem kouření se posouvá celková úroveň tohoto segmentu služeb, jak pro personál, tak pro hosty.\nV moderních office centrech je dnes také zcela bežné, že se v celém areálu nekouří a jde to. Pacienti kteří potřebují vdechovat doutnající toxické odpady, so toto odbydou mimo areál.\nProč by toto nemohlo fungovat i v pohostinství? Mohlo, ve světě to na mnoha místech funguje. U nás jsou zákazy kouření ze strany úřadů jen snem, protože naše vlády nemají zájem tlumit něco, co jim přináší jisté peníze. Zdarví lidí (myslím těch normálních, nekouřících) je pro ně druhořadé...\nto Dan: Tohle bylo asi špatně pochopeno. Důvodů, alespoň oficiálních, víc není. Jedná se o ochranu zdraví zaměstnanců. Kdyby to zakazovali kvůli hostům, hostinští by mohli zákonodárce napadnout. Ale samozřejmě to má mnoho jiných pozitivních dopadů, o kterých píšeš. A to že to u nás nejde? Tabáková lobby je holt silná, mnoho politiků blbých a úplatných. Snad se časem najde více Borisů Šťastných, kteří přesvědčí a přahlasují blby, kteří jsou schopni tvrdit, že přísun peněz do státní kasy díky tabákovému průmyslu je něco úžasnýho. Jen stačí zamlčet státní výdaje na léčení nemocí spojeným s kouřením.\nto Elf: Ne že bych někomu přál něco tak strašného, jako je rakovina, ale směrem k civilizovanému světu nás v tomto směru může posunout snad jen to, až nějaký zaměstnanec (případně pozůstalí po něm) restaurace, který rakovinou onemocní díky dlouhodobému pobytu v nezdravém pracovním prostředí vysoudí na zaměstnavateli tučné odškodné. Potom se snad začnou ostatní bát a vytvoří pracovní prostředí takové, aby na nich nemohl nikdo nic vysoudit. Už aby takový rozsudek byl vynesen!\nTak je pravda, že legislativu oněch zemí, kde bylo zakázáno kouřit v hospodách, detailně neznám. Ale i pokud je jedinným důvodem zákazu, pracovní prostředí zaměstnanců, tak to nemění nic na věci, že je to celkově posun správným směrem.\nSnad se časem něčeho dočkáme... Zatím čest majitelům hospod, kde vzali "zákon do svých rukou".\nNo to je slovo do pranice s tou reklamou. Jinak s tim kouřenim, něco na tom je, ale nemužu souhlasit s Jardou, protože tahle hospoda se na pivovarskou v podstatě plynule přešla a je jasný, že v průběhu let fungování hospody se tady už ustálila jakáž klientela a to už je problém s tim něco dělat. A vlastně proč, je dobře že lidi choděj a nový pivo pijou, aby byl výhled i do budoucna. Jediný problém je podle mě akorát ve vzduchu a s tim se dá přece taky něco dělat a doufám že se tak v budoucnu stane.\nV prvé řadě bych rád poděkoval za příznivou kritiku našeho pivovaru, nicméně když o něcem píšete měl by jste znát fakta. Za 1. jsme Starokladenský pivovar U Kozlíků, a ne "jen" pivovovar U Kozlíků. No a za 2. na pódiu jsem já (majitel pivovárku) společně otcem (vrchním sládkem a duší pivovaru), a nikoli s "novým" sládkem. Přeji mnoho stěstí v psaní podobných recenzí, a teší nás, že se nám z Vaší strany dostává přízně. Dej bůh štěstí Petr Macháček jr.\nnapsal(a): Petr Macháček (petr.machacek(a)starokladno.cz) [Odpovědět]\nto Petr Macháček: ok, pardon za popletenný popis osob, měl jsme jisté inforamce o novém sládkovi, ale asi byli mylné...\nKdyž chcete, abych Vás nazýval Starkladenským pivovarem, mělo by to být vidět i na restauraci, kterou hyzdí starý Gambrihnusácký poutač na sportovní pivnici a o pivovaru ani vidu. Pak se teprve vyřadíte z vizážové šedi okolních putyk a budete dělat dobré jméno Starokladesnkému pivu\nto swooper: Reklama už je ve výrobě, taky už se nemůžu dočkat az to Géčko zmizí...\nto Petr Macháček: Já myslím, že jenom o reklamě to není. Spousta lidí už váš pivovar dávno zná, jenže kvůli absenci nekuřáckého salonku k vám stejně nikdy nezajde a vaše pivo tak ochutná maximálně na nějakých slavnostech, kde to nebude jako v plynové komoře...\nTak tak, minulý týden bylo krásné odpoledne, dostal jsem chuť na dobré pivko, a U Kozlíků umí dobré pivko. A i bych něco snědl.\nDveře dokořán a v tuto dobu jsem očekával i méně lidí. Smůla, otočku jsem udělal ještě před dveřmi a bylo po chuti.\nMyslím, že restaurační pivovary se provozují pro jinou klientelu, než pro ty, co dvě hodiny blokují místo, zůstane po nich 80,- Kč útraty a deset vajglů v popelníku\nSwooper: Já bych chtěl jenom doplnit muj pivní bratře, že co se týče tvýho hodnocení doktora Ratha blahé paměti- tzn. že je to náš nenáviděný hejtman, tak mluv za sebe. Já sem ho volil voe a sem na to hrdej! ) Jinak máš plus za pěknej článek.\nMalakin: nevíš jak se ten pivní král k takovýmu kšeftu dostal? To by se mi líbilo dělat na objednávku šamstra )\nto pan Shimi: Já s tím králem mluvil jenom pět minut a byl jsem rád, že jsem z něho aspoň něco dostal. Ale jeho obličej mi byl dost povědomý a řekl bych, že už jsem ho někde viděl. V kladenské divadle však určitě ne, spíš na nějakých jiných slavnostech.\nPěkně napsané, tak nějak jsem to viděl i já. Pouze bych doplnil, že Poddžbánský pivovar nabídl ještě i neméně dobrou tmavou 12°. Kácov jsem ani neochutnal, protože měli pouze filtrované a výběr u ostatních byl veliký, vše zkrátka ochutnat nešlo.\nS Malakinem nesouhlasím v hodnocení polotmavé 13° od Bezoušků. Podle mně bylo toto pivo naopak velice povedené a setkal jsem se i s pochvalnými ohlasy od mnoha dalších lidí se kterými jsem hovořil a i přes relativně vysokou cenu (40 Kč) se vše vypilo ještě před koncem slavností a sami pivovarští říkali, že s takovým zájmem nepočítali. Shodnu se ale s ohodnocením Krušovické 10°. Asi byla lepší nežli ta původní, ale přesto nic moc. No, ale možná to je tím, že já nejsem "desítkový". Vlastně jsem v posledních dnech zkusil ještě jinou 10° a to v Chapadle na Vypichu 10° Ježka a ten mi chutnal o poznání více, nežli Krušovice.\nKladenského Mazlíčka považuji také za povedené pivo, chutnalo mi a rovněž na něj jsem zaznamenal mnoho kladných ohlasů, stejně tak jako na 15° d´Este od Ferdinanda.\nI já hodnotím tyto slavnosti jako vydařené a nezbývá si přát nic jiného, než aby byla vytvořena nová tradice a abychom se mohli těšit na 2. ročník.\nto Henri: Stejný názor na tu polotmavou 13ku od Bezoušků měli i další dva kamarádi, kteří ji pili stejně jako já hned na začátku slavností, je tedy možné, že se nejprve dotáčelo nějaké starší pivo, z kterého navíc velmi čpěl líh, a teprve potom se narazilo něco čerstvějšího. Jinak mě u jejich stánku také zarazilo, že jeden jejich nenaražený KEG byl označen červeným plastovým víčkem s nápisem Svijanský Máz. Proč tomu tak bylo, ovšem netuším.\nto Henri: Take jsem ochutnal Tmavou 12 z podžbanskeho pivovaru, a byla výborná. Meli ji na čepu až odpoledne, nejdřív měli 12 a 14 světlou.\nPřijel jsem asi na poledne a ani mě teda nepřekvapilo, že lidi nestáli na Kozla, kterého znají. I když jsou to klasičtí pijáci sem tam asi htěli ochutnat něco neznámého. Stánek Kácova nebyl dobře umístěn a vypadal jako stánek (s prominutim) homebrewaře a jen jedno pivo v nabídce také mohlo vést k menší návštěvnosti. Zdice jsem bral jako raritu i proto větší cenu no\nA toho krále neznam, připadal mi jako herec Kladenského divadla. Víš kdo to byl ?(je pravda, že tam povidal něco o historii jména Jan Primus x Gambrinus...ale nějak jsem ho neposlouchal)...\nto swooper: Muzes napsat neco vic o tech Zdicich ? Diky\nto julek: podle mě a asi to tak bude je to klasická dvanáctka se speciální etiketou Muzea výtopny Zdice....Bud udělano una jejich počest nebo objednávku. To si myslím já, ale třeba ví někdo víc.\nto julek: Dle informací tamních výčepáků se jedná o normální 12ku, pouze s jinou etiketou.\nHezky jsi to sepsal. Ještě by snad bylo dobré doplnit, že pivní král považuje za nejlepší pivo u nás G11 a že je to tzv. král na objednávku, tj. zavoláte, že ho někde potřebujete, a on se dostaví.\nJinak mně osobně nová krušovická desítka na Kladně moc nechutnala - byla jiná než v pivovaru - ale Malvaz byl docela pitelný. Zklamalo i polotmavé od Bezoušků (připadalo mi hrozně suché a řekl bych i trochu nakyslé), dále pak pšenka od Herolda (lahvové je prostě mnohem lepší), kukuřičná Chýně (už jsem to pil v lepší kondici) a nealko Lobkowicz. Potěšila naopak 10ka Klášter a pak také 15ka od Ferdy.\nNevím, zda jsi tam byl hned od začátku, ale mezi 11. a 14. hodinou byl nejmenší zájem o Kozla, PU a Kácov. Kácovské PETky taky zřejmě moc nelákaly a na sluníčku, byť částečně "filtrovaném" slunečníkem, tak teplaly a teplaly...\nZajímavostí bylo také to, že zatímco v pivovaru U Kozlíků má člověk téměř problém uspět při koupi půllitru s jejich logem, tak na slavnostech chodila jedna ze servírek přímo mezi lidmi a prodala to každému, kdo měl zájem. Další zajímavostí byly také ceny některých lahváčů, např. 14ka Herold byl za 25, zatímco 12ka, byť s etiketou výtopny Zdice, za 30.\nJinak super akce, řekl bych taková česká obdoba olomouckého Beerfestu, takže pokud bude i příští rok, rád se zase dostavím.\nZpráva byla upravena 04.05.2010 ve 21:46:13\nInu, každý má jinou chuť. Mně právě Bezouškovská 13°, chýňské kukuřičné i Heroldí pšenice moc chutnaly.


Pánské peněženky Reebok online, obchod | BezTašky\nPánské peněženky Reebok online, obchod\nElegantní a praktické, takové jsou pánské peněženky Reebok, společník pro váš aktivní den, pocházející z nabídek online obchodů se značkovým pánským oblečením a doplňky, zahrnuty do inspirativního online katalogu. Tato galerie pánské peněženky Reebok pouze vystavuje, a to z aktuálních kolekcí obchodů, pro porovnání a inspiraci k pořízení praktického doplňku.\nPeněženky Reebok online\nPeněženky Reebok je pohodlné nakupovat online, a to jak pro svou jednoduchost, tak i časovou flexibilitu, kterou vám online výběr oproti běžné prodejně umožňuje. Jako na dlani máte neustálý přehled o aktuální nabídce zahrnující kolekce pro aktuální sezónu, různé akce a události. Výhodou je i kompletní přehled o dostupných barvách a velikostech, což ušetří mnoho času a útrap. Online obchody (nejen) s pánským oblečením a doplňky nabízí benefity k vyrovnání rozdílů proti běžným prodejnám. Mezi ty patří vrácení doplňků, speciální výdejny s kabinkou nebo doprava zdarma.\nPánské peněženky Reebok\nStylové pánské peněženky Reebok mají různobarevné variace, stejně jako vzory a jejich kolekce poutají pozornost nejednoho módního nadšence. I proto jsou doplňky této značky tolik žádané, bez ohledu na to, zda se jedná o kolekci na zimu nebo na léto. Peněženky Reebok pochází z kolekcí jednotlivých obchodů. V online katalogu jsou vystaveny poslední kusy od této značky, které jsou konkrétním nebo příbuzným zbožím v dané kategorii.


Zabalte školní sešity a učebnice do látkových obalů – Vychytávky Ládi Hrušky | Prima\nVe školním speciálu se naučíte vyrábět látkové obaly na sešity i učebnice\nVýroba z přírodních materiálů je hitem dneška, a protože chceme jít s dobou, vydáme se i my do přírody a nasbíráme si suroviny na výrobu elegantního svícnu ze starých klacíků. Pokud nevíte, co s cuketami, nechte se inspirovat hrnkovým receptem na výtečnou ovocnou buchtu s kefírem a cuketou. A protože vrcholí i sezona zavařování, připravíme si zavařovací sklenice tak, aby byly nejen čisté, ale také výjimečně pěkně nazdobené. Naskládat je pak můžeme do Láďovy rustikální poličky na zavařeniny.\nAutor: archiv FTV Prima Vyrobte si podle našeho návodu svícen z klacíků\nVe školním speciálu dokonale zabalíme sešity a učebnice. Pořádek můžeme udržovat také díky stylovému organizéru ze starých zavařovaček. Ondřej Gura nám prozradí, jak pěstovat rostlinu nesmrtelnosti neboli ženšen. A na návštěvu vyrazíme také za šikovným kutilem Jiřím Šádkem, který má zahradu plnou rarit, například mu po zahradě popojíždí dřevěný vláček. Rozloučíme se Láďovou vychytanou snídaní, kterou si večer připravíte a ráno už jen sníte.\nAutor: archiv FTV Prima Ráno můžete snídat zdravě i chutně\nSledujte 8. září ve 12.45 na Primě!\novocná buchta s kefírem\npolička na zavařeniny\norganizér ze zavařovaček\nVychytávky Ládi Hrušky 2019 (16)


» Podzimní únava? 5 pravidel, se kterými ji překonáte!\nDovolená. Kdo by si vůbec vzpomněl, že tady v létě byla? Do Vánoc je ještě daleko, a pár dnů volna v nedohlednu. Na jedné straně je podzim obdobím, kdy se očekává, že v práci pojedeme na plný plyn a ještě budeme stíhat dohlížet na školní výsledky svých ratolestí. Na druhé straně musíme zvládnout úbytek slunečních paprsků a neduhy podzimního počasí, které se zákonitě odráží v tzv. podzimní únavě. A to podzimní únava není zdaleka jediným problémem, který nás na podzim trápí. Podzim je také dobou chřipek a nachlazení, protože změny teplot nezřídka ústí také v oslabenou imunitu.\nPodzimní únava je přirozená. Lékaři a psychologové potvrzují, že úbytek slunečních paprsků a výkyvy teplot se musejí na člověku nějak projevit. Jak říká MUDr. Marie Rebjonková, lékařská ředitelka lázní Imperial Karlovy Vary: „Nevlídné podzimní počasí má negativní vliv na lidskou vitalitu. Je samozřejmé, že na podzim pociťujeme útlum, nedostatek energie, vyčerpání, ale také smutek nebo nervozitu. Lenost nebo ospalost prostě k podzimu patří.“/1/\nPokud s podzimní únavou nebudete bojovat, ale přijmete ji jako přirozenou, lépe ovládnete své pocity. Nemusíte se na sebe zlobit, že se právě cítíte unavení. Pokud cítíte ospalost, prostě spěte. Lidské tělo na podzim opravdu potřebuje více spánku než v létě, nápovědou by mohly být i kratší dny a delší noci. Spánek je nezbytný pro regeneraci celého organismu, pozitivně se odráží v hladině hormonu melatoninu, který je nezbytný pro správnou činnost imunitního systému.\nObjednejte si detoxikační směs zelených superpotravin Blendea SUPERGREENS


Dopis německého bankéře zatopil pod kotlem už tak bublající polské politice – PolskoDnes.cz\nPrezident Commerzbank zaslal polským ústavním činitelům dopis, ve kterém varuje polský stát před: „vejitím v život polským Sejmem již schválené normy o pomoci polským občanům, kteří si vzali hypotéku ve švýcarských francích“. Commerzbank také zvažuje možné právní kroky proti polskému státu, píše tvn24.pl. Podobně se vyjádřili představitelé Deutsche Bank: „projekt by ohrozil stabilitu a předvídatelnost investic v Polsku a svobodný tok kapitálu v Evropské unii.“\nPolotovar zákona jde v Polsku do Senátu a očekává se, že bude vrácen Sejmu. Nejvíce bankéřům vadí to, že v navrhované verzi zákona se měli o náklady na operaci převedení franku na zloté podělit půl na půl – banky a klienti. Rozhodnutím Sejmu se ale náklady zvedly na 90 % v neprospěch bank. Návrh na takovouto změnu podala opoziční SLD. Bankéři chtějí mít v zákonu zapracované i další změny, jenže v době před volbami bude velmi těžké přesvědčit polské poslance ke změně názoru a je docela dobře možné, že i koaliční polští lidovci budou opětovně hlasovat s opozicí a pravděpodobné veto Senátu poslanci Sejmu pak přehlasují.\nDopis německého bankéře je na polské mediální scéně komentován dost ostře a padají i věty typu – „nepřijatelná je představa, že by německé vládě vyhrožoval ředitel banky, ale polské může“, což vyvolává u některých polských pravicových komentátorů brunátnost. Politici Občanské platformy varují před destabilizací polského bankovního sektoru – celá operace by banky v Polsku stála 21 miliard zlotých. Politici opozice zatím mlčí – jedná se o 600 000 úvěrů konkrétních Poláků. jp


Nacházíte se: Interaktivní hračky » Fisher Price PEJSKŮV STOLEČEK SMART STAGES CZ/EN zpět\n-551 Kč (-28%) Akční cena s DPH:\nPopis Fisher Price PEJSKŮV STOLEČEK SMART STAGES CZ/EN Každá strana tohoto výukového stolečku nabízí vašemu dítěti zcela novou hru. Vydejte se s ním do ZOO - roztočte váleček se zvířátky a poslouchejte písničky o zvířátkách, nebo mačkejte tlačítka a učte se názvy různých tvarů v češtině i angličtině. Vyrazte spolu na farmu a otevírejte a zavírejte vrata od stodoly – po každé vás pozdraví jiný zvířecí kamarád. Zajděte na nákup na trh a stisknutím kláves na pianku se vaše dítě bude učit čísla, barvy a názvy druhů jídla. Podívejte se, kde bydlí Mluvící pejsek! Otevřete a zavřete vrata od domečku a poslouchejte pejskovu písničku o abecedě. Přepněte svítící přepínač a učte se spolu různé protiklady slov. Parametry a specifikace:Pohlaví:kluk, holkaDoporučený věk:6 - 36 měs.Značka:Fisher PriceRozměry:56 x 40,5 x 13,5 cmBaterie:3/AA (R6)


Heroes of Olympus: Audrey Kathrine Clifford\nAudrey Kathrine Clifford\nAudrey možná nepatří mezi ty klasické konvenční krásky, nesporný šarm a charakter, který se jí zračí v očích, jí však sotva může někdo upřít. Výšky příliš nepobrala, ba naopak je se svými 165 cm snadno přehlédnutelná v davu, ale postavu má nesporně ženskou a v určité dějinné době též zcela ideální ve tvaru přesýpacích hodin. Na výraznost dekoltu si nemůže stěžovat a boky jsou též o něco širší, čímž však tak akorát podtrhují štíhlý pas a bříško. Sotva tedy působí dívčím dojmem, do kategorie dvacetiletých tábornic by ji již nikdo nezařadil. Měla štěstí, neboť žádné výraznější jizvy – krom té malé od očkování na rameni – její tělo nehyzdí, ač v oblasti torza má řadu zřejmých pih, které si permanentně zapomíná nechat odstranit.\nI přes výraznější lícní kosti jsou její rysy ryze ženské. Rty si mnohdy – i nyní v táboře – nezapomene podbarvit kvalitní rtěnkou, přičemž škála je široká od narůžovělých přes malinové až k rudým, vybírá většinou podle nálady a vlastního rozmaru. Jinak mnoho líčidel nepoužívá, jen oči jsou obvykle zvýrazněny řasenkou a kočičími linkami, ač to pro ně vskutku není nutnost – kukadla v barvě hořké čokolády dominují samy o sobě, když se v nich navíc zračí nesporná inteligence, bystrost i emoce, které se snažila kvůli své profesi odbourat, ale její přirozená srdečnost jí to nedovolila. Vlasy, které lemují její tvář, jsou rovněž hnědé barvy, husté a poměrně dlouhé spadající až k ramenům. Rozpuštěné je však nosí pouze na noc, z praktických důvodů a obecného návyku je každé ráno sváže do drdolu na temeni hlavy či, pokud má rozvernější náladu, do francouzského copu.\nJejí šatník je jedním slovem elegantní – jednak kvůli její práci, druhak proto, že se v decentním stylu oblékání jednoduše zhlédla. Přesto pro něj platí různorodost kvůli vybavení na všechny příležitosti – pouzdrové šaty s opaskem, které nosila do kanceláře, všechny v jemných barvách, rozevláté šatičky ve žluté či nebesky modré na všemožné šťastné události od narozenin po svatby, společenské kalhoty s vysokým pasem nebo rovnou celý overal. Tento styl, jen upravený prostředí, si udržela též v táboře – obvykle ji tedy lze zahlédnout v kalhotách (úzkých riflích – nikdy roztrhaných - či širších módních) nebo v sukni s halenkou, jestliže má v plánu cvičit, pak v legínách na jógu a tílku. Pouze boty na podpatku, kterými si přidávala i dobrých deset centimetrů, vyměnila za baleríny, případně kotníčkové bílé kecky nebo sportovní boty.\nAudrey se za posledních šest let poměrně hodně změnila – cílevědomost a ambicióznost, které ji vždy velmi dobře definovaly, sice stále zůstaly mezi základními povahovými rysy, přidala se k nim však obecná pokora vůči životu a uvědomění, že pouze slibná kariéra a dobrá práce jí štěstí nepřinesou, ba naopak se z nich po čase rovněž stane určitý druh stereotypu a jedná se o pouze jeden druh jistoty.\nAniž by si to pořádně uvědomila, v táboře si zvykla být neustále obklopená lidmi. Mnozí z nich měli jiné povahy, zájmy, zásady, ale vesměs si byli všichni podobní ve své odlišnosti. Zjistila, že bez tohoto hloučku přátel a lidí jí blízkých je velmi těžké fungovat. V posledních letech si začala přát svou vlastní rodinu, ale vzhledem k tomu, jak dopadlo její manželství, se rozhodla být troškař a přijmout to, co jí svět nabízel – přátele, kteří jí v táboře zbyli a na které vždy vzpomínala v dobrém, neb Audrey je velmi společenská bytost, ochotná nabídnout každému pomoc, kterou rovněž vnímala jako své poslání – na dráhu lékařky se nedala jen proto, že jí chemie jednoduše nešla, takže se rozhodla být dobrá v jiném oboru. Neumí příliš odmítat, poslat do patřičných mezí, když dotyčný vypadá dostatečně zoufale nebo prosebně.\nV jednání s lidmi je celkem obratná a diplomatická, máločím se nechá vyvést z míry, což je výsledek výchovy jejího táty, který jí vtiskl základy, a školy, která je rozvíjela. Dokáže se nějakým způsobem vypořádat s každým typem – krkem jí lezou jen vyložení egoisti, kteří se považují za nejlepší a nejdokonalejší. V tomhle směru je většinou v právu vzhledem k tomu, že takové typy moc rády šikanují okolí. Zdálo by se však, že díky určité flegmatičnosti jí nikdo jiný netrápí, hloupé poznámky nebo silácké řeči dokáže přejít s úsměvem, mnohdy i dobíráním. V každém se však snaží najít alespoň něco dobrého a krom toho sledovat též pohnutky, které vedly k jejich jednání – ostatně pochopením začíná absolutně všechno. K táborníkům ve většině případů chová poměrně silný obdiv z toho prostého důvodu, že sama není tak fyzicky zdatná, zatímco oni si courají na výpravy a vrací se živí a zdraví – to už zaslouží trochu toho respektu, nebo ne? Je navíc poměrně otevřená a do určité míry přirozené sluníčko, ačkoliv po příchodu do tábora po těším životním období měla chuť jen spát a nikoho nevnímat, ti bláznivci jí vždy dokázali vykouzlit na tváři úsměv. Chvíli trvalo, než se jí vrátila jiskra do očí, nyní však hnědá kukadla opět ožila a ona se na svět dívá optimistickým pohledem.\nAsi jako pro každého potomka Nemesis, i pro ni je charakteristická loajalita každému, komu se zaváže přátelstvím či láskou. Zrada či něco podobného se jí zdá nemyslitelná – ač nikdy neříkej nikdy – a sama ji snáší velmi špatně, na daného člověka se i přes veškerou snahu bude vždy dívat skrze prsty. Dříve, když byla ještě malá hloupá holka, se mohlo jednat o maličkosti, v průběhu let se však naštěstí naučila, že mnohé ‚zrady‘ jsou jen přešlapy, které je schopná tolerovat, pokud jí dotyčný dokáže svými činy, že nic z toho nebylo vedeno s touhou jí skutečně ublížit. Smysl pro spravedlnost získala díky znalosti zákonů, jediným problémem je snad jen to, že občas na svět hledí poněkud černobíle jako na dobrý a špatný, aniž by vnímala ty jemné nuance šedé mezi těmito barvami. I tomu se však v průběhu života učí. K okolí navíc přestala být natolik kritická a tak otravně umanutá, aby vyžadovala určité standardy chování – pochopila, že něco takového neexistuje, a tak si raději váží každé dobré vlastnosti, která obvykle snadno převáží ty špatné.\nJedná se o poměrně praktickou bytost, která si zakládá na pořádku ve svých vlastních věcech včetně jejich systematického uspořádání. Váží si každé praktické vychytávky a nepreferuje krámy, co slouží jen jako lapače prachu, přestože odění má nejspíš jako každá ženská tolik, že některé kousky na sobě už dobré dva roky neměla a ony jí tak akorát trčí v šatníku. Možná i proto jí Cheirón pověřil dozorem nad ostatními vedoucími srubů. Této nominaci nejspíš nahrávala též její svědomitost a píle – pokud má nějaký úkol (ať už ve škole, práci nebo v životě) snaží se ho perfekcionisticky splnit co nejlépe a ideálně i co nejefektivnější, ačkoliv tyhle její dvě povahové stránky se občas navzájem tlučou.\nAudrey se nikdy nemohla rozhodnout, jaké měla vlastně dětství – klidné a pohodové či chaotické a neuspořádané? S přivřenýma očima se obvykle rozhodla pro první možnost, sotva ale mohla zapírat, že jí na tátu zůstalo pár hořkých vzpomínek a že byla snad ve výsledku ráda, když se ocitla v táboře, kde nalezla útočiště.\nO její matce se v rodině nemluvilo. Nikdy – a pokud, pak jen v krátkých úsečných větách pronesených nepříjemným tónem a příkrými pohledy mířenými na Audrey. Nebyla nemilována, ale už jako maličké tmavooké děvčátko snadno poznalo, že plánované rovněž ne. Její otec, bývalý voják trpící posttraumatickou stresovou poruchou, totiž nejspíš stál o pouhý úlet, z něhož nakonec vzešla dcerka, o kterou se musel s pomocí své sestry a Audreyiny milované tety postarat. Ačkoliv nad ni nikdy nevztáhl ruku a neuhodil ji, děvče se ho stejně bálo pro jeho slova složené zejména z rozkazů, z nichž sálalo pramálo lásky. Ač se jí do hlavinky vloudily i představy, jestli prostě nedělá něco špatně, vnímala to celé jako obrovskou nespravedlnost a k otci si tak již nikdy nedokázala najít cestu. Není tedy divu, že jakmile začala mít alespoň trochu rozumu, domů se vracela co nejpozději to šlo. V rané fázi života se zavřela do večera v knihovně a listovala si knihami o dinosaurech, které dokázala přelouskat s jejich velkými písmenky, toužila po moudrostech a vzdělání, po jakémkoliv detailu, zvědavá po každé vědomosti. Ale s přicházející pubertou, bouřlivější povahou, kdy se začala projevovat její tvrdohlavost a cílevědomost v podobě hádek, se z ní stal někdo úplně jiný, než je dnes – a vlastně by v ní sotva člověk viděl tu stejnou elegantní dámu, kdy by se podíval na její (takřka neexistující) fotografie.\nJejí oblíbenou barvou se stala černá, chodila jako malá šmudla ve vytahaném klučičím oblečení, chytla se špatné party a vezla se s nimi – alespoň do takové míry, jako to v devadesátých letech a ve dvanáctém roku života šlo. Okusila prvního panáka i první cigaretu (a rovněž poslední, protože po zvracení a kašlání jí pud sebezáchovy pokaždé nabádal k tomu, aby nebyla hloupá a netrápila se), první pusu, která stála za nic a byla se čtrnáctiletým uchem, takže k prvnímu sexu se naštěstí schýlilo až později v životě, kdy si byla jistější sama sebou a nehledala hloupý unik z rodinného života tímto způsobem.\nVysvobození z těchto hloupých úletů přinesl až tábor, kam se stihla díky jednomu ze satyrů dostat dřív, než se propadla ještě hlouběji ve své morálce. V táboře se jí opět navrátila – nejspíš protože se opět cítila vítaná. Audrey byla odjakživa hodné děvče, jen lehce svedené negativními emocemi a pocity odcizení na scestí, netrvalo tedy dlouho, aby se vrátila do starých kolejí spořádané holky. Dala se dohromady, černé oblečení nahradilo normální a nejspíš, aby se od té bláznivky co nejvíc odlišila, tehdy začala tíhnout k (ještě trochu dívčí) eleganci, cílevědomost konečně upřela tím správným směrem a užívala si možnosti dosáhnout na nové a nové vědomosti. Snad i tu otcovskou figuru nalezla v Cheirónovi, který si ji vážil jako šikovné žákyně, s níž nejsou prakticky žádné problémy a nepotřebuje si dokazovat nic na ostatních. Kombinace všech těchto vlastností jí zhruba rok po příchodu přinesla vyžádání – a tak se stala dcerou bohyně Nemesis.\nS přestěhováním tak nalezla i svou skutečnou rodinu – bratry i sestry, vůči kterým se dosud z různých vztahů poněkud ustrašen holky stala slečna se srdcem na dlani, neb si byla jistá, že ji nikdy nezradí – ostatně si považovali stejných hodnot jako ona. Brzy se podobně otevřela i ostatním táborníkům, dokázala si najít opravdové přátele a tehdy se cítila opravdu , opravdu doma. Její nespornou výhodou bylo, že měla i ty všemožné frajírky relativně na háku. Došla k obecnému závěru, že víc než otec s ní už stejně nikdy nevyvede, takže si z nich absolutně nic nedělala, ba naopak začala s některými z nich randit – v některých případech i proto, že dokázala zdárně přejít jejich hlouposti a blázniviny, ač všechny ty vztahy byly poměrně bouřlivé bez dlouhého trvání – a aby nedošlo k mýlce, jednalo se o přesný počet tři.\nPosledním z nich, než se rozhodla nastoupit na vysokou školu, v čemž jí podpořil též Cheirón se slovy, že by jí tu nakonec byla stejně škoda, byl Natanael, nedávno příchozí syn Área – možná spolu nebyli dlouho, pouhé tři měsíce, ale přesto v jejích myšlenkách utkvěl natolik, aby se stal důležitým pro její budoucí rozhodnutí. Ovšem po té, co se po ní při jednom ze společných cvičení poměrně rozšafně ohnal, ona schytala pořádnou pecku do nosu, že se i Hébé divila, jak je možné, že jej nemá zlomený, od něj odkráčela – nejen proto, že si celou záležitost vzala zbytečně osobně na to, aby ji jen tak přešla, ale též proto, že jí tehdy ještě chyběla potřebná pokora a prioritně postavila novou školu nad vše ostatní. Měla ho pořád ráda, sotva mohla lhát, přála mu každý úspěch včetně toho instruktorského a mileráda s ním prohodila pár slov v přátelském vztahu, ale jinak se naplno věnovala svým budoucím cílům. Navíc se do tábora vracela jen každé větší prázdniny, zatímco přes semestr měla obvykle pronajatou buďto kolej nebo – ke konci studia, když začala brigádničit v advokátní kanceláři – malou garsonku. Úspěšně promovala v 25 letech.\nPoslední delší dobu v táboře strávila předtím, než se naplno vrhla do práce – vlastně nikdy neodešla s vizí, že je to na dlouho, ale týdny se překlenuly v měsíce a nakonec i v šest let, během nichž se toho stihlo stát mnohé. Stala se renomovanou právničkou v oblasti rodinného práva, protože zde viděla skutečnou možnost pomáhat lidem i dětem překonat neshody v rodině, k čemuž jí dopomohla její upřímná povaha a přirozený smysl pro spravedlnost, našla si přítele, z něhož se stal snoubenec a nakonec i manžel. Jenže pak se to někde zvrtlo.\nJejí manžel začal být… nu, nejspíš příliš jako její otec. Panovačný, aniž by respektoval její vlastní pohnutky a tužby, ambiciózní tím špatným stylem, že se neustále snažil být lepší než jeho manželka (neb byl zaměstnán u stejné firmy, pouze se pohyboval v oblasti práva trestního). Jeho jednání, které postupem času eskalovalo a které se s povahou Audrey sotva mohlo snést, nakonec vedlo k rozvodu, kdy byla ještě ráda, že se ho i přes nemalou částku zbavila. Její přátelé však byli bohužel též přátelé jeho – a to delší dobu, takže na ně se také sotva mohla obrátit. Práce ve firmě začínala být ubíjející, únavná a sotva jí dokázala naplnit tak, jako dřív. Upadla do toho hloupého stereotypu, který prolomila až nedávno tehdy, když zcela náhodou ve vlaku potkala Natanaela. Po rozhovoru, který spolu vedli, jí došlo, že je vždy jedno místo, kde se bude cítit vítaná. Ještě ten den si sbalila kufry a vrátila se zpět do tábora jakožto marnotratná dcera, proti čemuž však vůbec nikdo neměl žádné námitky. Ba naopak, po pár dnech jí byla svěřena zodpovědnost za vedoucí srubů. A Audrey? Ta si konečně plně uvědomila, jak moc jí tohle místo chybělo.\n* přestože svou profesi na určitou dobu pověsila na hřebík, knihovnu v jejím pokoji zabírá na četném místě ústava USA, důležité dodatky a všechny dodatky týkající se rodinného práva, kterými občas z nostalgie zalistuje – a také z toho prostého důvodu, aby nezapomněla\n* ze zásady každé ráno snídá ovesné vločky s různorodým ovocem\n* mimo jiné miluje sladké a mezi její oblíbený mls patří mandle v karamelu\n* je téměř abstinent, nikdy nebyla opilá pod obraz a pokud pije, pak obvykle víno nebo whisku s ledem\n* je spíše čtenář než filmový maniak, oblíbenou knihu vám však sdělit nedokáže\n* nevadí jí žádný styl hudby (ani ta tvrdší, což bude nejspíš pozůstatek bouřlivých let), v současné době ale preferuje hudbu baletní a také muzikály jako své malé guilty pleasure\n* miluje vůni šeříku, tulipány a žlutou, přestože před zlatem preferuje stříbro (nebo cokoliv z lásky)\n* ocenila by každého domácího mazlíčka od křečka po koně\n* jednou by ráda podnikla cestu kolem světa\n* pokud má něco jako vzpomínku na tátu, jsou to jeho staré zápěstní hodinky s koženým páskem\n* nerada chodí pozdě, že se raději objeví sama o něco dřív\n*PŘÍCHOD DO TÁBORA: červenec 2001, vyžádána v září 2002\n*BOŽSKÝ RODIČ: Nemesis\nPři sebemenší soustředěnosti lze udržet stabilitu a rovnováhu mezi štěstím a smůlou. Zároveň dokáže nepříteli přitížit a způsobit tak, že se mu nepodaří pořádně ani zvednout zbraň ze země. Na druhé straně to funguje stejně tak, ale o hodně lépe pro zasaženého.\nSchopnost na určitou dobu oslepit jedince proti sobě, či někoho, kdo si to podle jejího uvážení zaslouží. Čím víc chce dotyčnému způsobit slepotu, tím víc se musí soustředit. Slepota je efektivní jen na pár minut a ne tak, jak by si představovala. Výpadky a zrnění před očima dokáže udržet kolem hodiny.\nSepsala Kefi dne dubna 03, 2018


Express Cash půjčka - rychlé online řešení půjček na cokoliv Express Cash půjčka - rychlé online řešení půjček na cokoliv\nExpress Cash půjčka může být Vaše za chvíli.\nExpress Cash půjčka Vám přináší potřebné finance, které nemáte nyní k dispozici, abyste mohli řešit Vaše problémy. Bohužel nastanou situace, které jste neočekávali. Mohou to být nečekané výdaje na opravu automobilu, nebo na zakoupení nového spotřebiče do domácnosti, který se bohužel právě rozbil a mnoho dalších. Půjčka je pak významnou pomocí pro Vás, pomůže Vám překlenout určité finanční období, abyste získali potřebné peníze na řešení Vašich problémů. Každý z Vás může využít půjčku pro své potřeby.\nExpress Cash půjčka a její výhody.\nVzhledem k tomu, že v dnešní době, dochází k neustálému zdražování zboží a různých služeb, nemá každý z Vás ihned k dispozici potřebnou finanční rezervu, aby mohl vyřešit finanční problém. Express Cash půjčka je dnes velice využívána, jako výhodné řešení finančních situací v každé domácnosti. Pořídit si za peníze z půjčky můžete vlastně cokoliv, zboží, materiál nebo služby. Nesledujeme účel poskytnutých finančních prostředků. Jsou to peníze pro Vás a Vy je můžete využít dle svých potřeb. Jsou různé druhy půjčky, např. půjčka bez dokládání příjmu, rychlá půjčka, tzv. SMS půjčka nebo půjčka bez prověřování registrů dlužníků.\nJe jen na Vás, který druh půjčky si zvolíte, která půjčka bude pro Vaše potřeby nejvýhodnější. Express Cash půjčka je poskytována již mnoha institucemi, ale i soukromými osobami. Získat půjčku můžete od bankovních institucí a nebankovních společností. Každá tato instituce má své podmínky a své druhy půjček, které jsou následně uvedeny ve Smlouvě o půjčce. Poskytování půjčky se řídí Občanským zákoníkem. Půjčka je poskytována ve výši již od několika set korun až do výše statisíců korun. Částku, kterou potřebujete, zadáte do online žádosti a také délku splatnosti půjčky. Splatnost půjčky je závislá na druhu půjčky, kterou si vyberete. Splatnost může být od 15 dní do 96 měsíců.\nExpress Cash půjčka pro Vás za okamžik.\nPeníze, které potřebujete, můžete získat opravdu velice rychle. Neváhejte a vyplňte online žádost na internetových stránkách. Během okamžiku budete kontaktováni pro ověření Vámi zadaných údajů, neboť vyřizujeme půjčku bez zbytečného papírování. O výsledku Vás budeme neprodleně informovat. Peníze zašleme ihned po schválení na Váš bankovní účet. Express Cash půjčka Vám splní Vaše potřeby, starosti můžete hodit za hlavu. O půjčku můžete žádat kdykoliv znovu, pokud dodržíte všechny podmínky splácení, pak můžete získat další půjčku za výhodných podmínek a bonusů.


Tátova hra | Starostlivý táta\n(Ne)jednoho dne jsem se probudil s pocitem, že nedokážu skloubit svůj pracovní život se svými zájmy a životem rodinným… Přestože to byl jediný zdroj příjmů, opustil jsem jistou pozici manažera, abych spojil své živobytí s tím, co mě baví, a získal více času na rodinu. Sešel jsem z vyšlapané cesty, která měla svá pravidla. Teď kráčím ke svému cíli po volném prostranství a pravidla si musím tvořit sám. Podnikání je prý hra a já si tak představuju i starost o rodinu. Je to pro mě taková hra – „Tátova hra“, kterou muž začne hrát ve chvíli, kdy se stane otcem… Jen čas ukáže, jestli budu nucen opět vkročit do vyšlapané cesty, nebo si budu dál volně kráčet krajinou.\nNejdříve jsem prožil "Tátův poslední rok", abych po dosažení životního jubilea pokračoval tím, co jsem nazval "Tátova hra"\n... i když "Tátova hra" končí "Tátovo poslání" zůstává... ale tomu se budu opět věnovat více až po dovolených.\nVšechno je pomíjivé, stejně tak i Tátova hra má svůj konec! Čas běží a záleží jen na mně jak ho využiju a co udělám!\nTátova hra skončila 24. 7. 2018, ale já si dovolím a taky musím pokračovat, dokud nedosáhnu prvního vrcholu. Ještě mi pár kroků zůstává...\n74. týden „Vánoce“\nVánocema se opravdu loučím. Tento čas trávíme spolu a to je pro nás i pro děti ta největší radost. Rok 2018 byl pro mě přechod do dalšího období, taková tlustá bílá čára za vším co bylo v předchozích letech. Po těch 126 týdnech sdílení, už bude jen "Tátovo poslání", na kterém bych rád pracoval, a které během krátké chvilky musím proměnit ve své živobytí. Na legrácky nezbývá čas, je potřeba chytit své šance a pořádně máknout.\n73. týden „Vánoční předehra“\nTento týden je plný besídek a trochu nás to unavuje. Cestování po Brně mě ale unavilo více. Když jsem sebou sekl na koloběžce, zničil jsem si kalhoty na trénink. Musel jsem si pořídit nové a náhodou jsem narazil na boty, které mi padly, tak jsem se poohlídl po této, pro mě nové značce a koupil jsem boty vhodné na toto zimní období. Jsou to mé páté běžecké boty, ale první nepromokavé. Až dosud jsem měl jen (letní) Mizuna, které mi seděli dobře a byl jsem s nimi spokojený, i během zimních tréninků.\n72. týden „Dárek nejen pro spolužáka“\nV tomto týdnu jsem dal do prodeje dárkové poukázky, tím se chýlí "Tátova hra ke konci". Užili jsme si dost legrace a má-li to pokračovat s úsměvem, tak musím jít do akce. Do konce roku už nic nedoženu a začátek roku je vždycky pěkný start pro spoustu věcí, třeba i pro "Tátovo poslání", pro které nastal čas.\n71. týden „Adventní kalendář“\n70. týden „Zimní kondička“\n69. týden „První letošní koulovačka“\n68. týden „Poslední zátah“\nZdá se, že to byl poslední zátah před zimou. Pár drobností mi sice zůstane na jaro, ale to jsou už jen maličkosti. Ta největší venkovní dřina je za mnou, teď už můžu jít do podkroví. Teda mohl bych, ale už mi nezbývá čas ani peníze a tak musím zajistit nějaký příjem. Už jsem to přetáhl o pár měsíců, je to za hranou. Alespoň jsem ten čas využil pro dobrou věc. Teď už je ale čas udělat třetí věc.\nMožná si to nepamatujete, ale na počátku jsem se chtěl věnovat třem věcem - zlepšit si kondici, opravit dům a podnikat. Kondici jsem si zlepšil, než jsem se pustil naplno do oprav domu. Tím jsem zcela pustil podnikání a trochu si zhoršil kondici. Posilovačka to byla, to jo, jenže jsem se přestal protahovat a běhat, ale to snadno doženu.\nNo a to podnikání, kondiční a výživové poradenství, to je nejvyšší čas dotáhnout do konce podle mých představ. Ostatní věci musí chvíli ustoupit do pozadí, abych se mohl věnovat a soustředit se na jednu věc. Doteď jsem všechny své síly věnoval domu, abych už příští rok nemusel nic dělat. I když něco málo zbylo, tak ty největší věci mám za sebou a můžu se zaměřit na další věci, abych "proběhl" cílovou páskou.\nSamozřejmě nezapomínám věnovat se dětem, to byla jedna z mých podmínek.\n67. týden „Nečekaná zábava“\nTak to jsem opravdu nečekal. Betonová podlaha v průjezdě byla natolik poznamenaná minulostí, že bylo lepší ji rozbouchat a připravit se na nový beton. Několik dní bouchání, sekání a nakonec kontejner plný suti a vedle hromada písku na beton. Tak to je ve zkratce o několik dní práce a peněz navíc, než jsem čekal.\nKdyž už jsem objednal kontejner, tak jsem zboural kurník a udělal trochu místo.\n66. týden „Den otevřených dveří“\nPustil jsem se nakonec i do nejtěžší akce roku a to do opravy vrat. V létě se díky horku vrata roztáhnou a zkříží se, v zimě zase mrazem, v podstatě nejdou věčně otevírat, občas na to mám sílu jen já. To je jeden z důvodů proč jsem nezačal provozovat veřejně poradnu. Ty vrata a vůbec celý vstup je docela strašidelný, člověk by se za to styděl. Je to pár let, co se začal garáž rozpadat a nechtěl jsem, aby na holky spadl strop, tak jsem ho shodil, nechal jen stěny a udělal ho ze dřeva. Bohužel jsme s tím přišel i schody na půdu a o zábradlí, které teď musím udělat. Byla to čára přes rozpočet a taky časový plán.\nUřízl jsem spodní část rámu, navařil latě, abych prodloužil futra. Vykopal díru na základ a zabetonoval. Tím jsem vyčerpal své finanční a časové možnosti. Teď už musím začít tvořit a rozdělit čas mezi "výdělečnou práci" a prací na domě, nebo si najít zaměstnání. Od teď mě živí manželka... asi zhubnu, její příjem zatím pokryje pouze sociální a zdravotní, a jiné poplatky.\n65. týden „Jihovýchodní stěna“\nDokončil jsme stěnu i na opačné straně a udělal futra do průjezdu. A hned jsem se vrhl na horní patro, abych dokončil omítku i nad průjezdem a na střeše.\nKe 100. výročí založení republiky jsme před radnicí zasadili lípu.\n64. týden „Severní stěna dobyta“\nDokončil jsem stěnu u sousedů. Jedna z nejhorších věcí, která na mě čekala mnoho let, ale nakonec jsem pozdravil sousedy a řekl jim, že se do toho "zítra pustím"... a skoro za 3 dny to bylo a 2 dny nějaké drobnosti okolo 😉\nPo třech měsících mi dorazily radiátory, s dvouměsíčním zpožděním. Už měly být namontované v podkroví, ale všechno se to teď posunulo. Zbytečné zdržení, které nedoženu.\nMaminka s Jasmínkou mohly konečně zasadit levandule, protože jsem začal dělat i stěnu z opačné strany. Dělám, dokud je vhodné počasí, než začne mrznout.\nV sobotu jsme si odskočili na druhou část kurzu "Symptotermální metody", abychom si poslechli spoustu zajímavých věcí a zjistili, že se dá vždycky naučit něco nového.\n63. týden „Zeď přes celý dům“\nNěkteré věci se odkládají z mnoha důvodů, já tak odkládal opravu zdi na sousedské straně. Tento týden jsem se na to vrhl a opět to vypadá, že mnoho let odkládání bude za 3 dny hotové, sláva. Je to opravdu velký kus práce, ale těžko dostupné - posiluju nohy na šikmé střeše a ruce mám jak Pepek námořník od osekávání staré omítky.\n62. týden „Tančírna pro Jasmínku“\nŘíkali jsme si, jeden, dva kroužky stačí a to ještě v rámci školy, abychom mohli trávit čas s holkama a najednou chodí jedna na tancování, druhá na atletiku a společně do výtvarného kroužku. No dobrá, když je to baví a mají z toho radost, tak proč ne. Musel jsem posunout společné plavání, konečně jsem se odhodlal, že spolu budeme chodit pravidelně plavat a už to musím měnit. Jasmínka ráda zpívá a tancuje, tak jsme ji zavedli do tanečních pro děti, jestli ji to bude bavit. Baví ji to, jen ji tam musím vozit, protože to není tady v místě, tak nám to snad bude vše vycházet.\nA taky jsme zažili naši první třídní schůzku v první třídě\n61. týden „Fasáda opět v kurzu“\nKdyž jsem už zvládl vítězný oblouk, který měl být tečka na konec, tak jsem se pustil do fasády. To co čekalo na dokončení pár let, bylo hotovo za jedno dopoledne. Nejde o to do čeho se pouštíme, ale jde o to, pustit se do toho a pak už to jde samo.\nProcházka do Mandloňového sadu a rozhlednu v Hustopečích můžu jen doporučit.\n60. týden „Vítězný oblouk“\nTento týden jsem se probudil poněkud zamyšlený a než abych to hloubání na svým životem prohluboval opravil jsem oblouk, který měl být můj vítězný, jakože měl být opravený až nakonec. Už na to čekal ale příliš dlouho, tak jsme na to vlítl a co nešlo udělat za 10 let, tak jsem zvládl za 2 hodinky, životní klasika. Nejdřív jsem přemýšlel na tím, z čeho bude oblouk, místo plechu jsem chtěl použít korýtka s pálené hlíny, krásně červená vymazané bílou maltou, ale nesehnal jsem i cena byla vysoká a tak jsem se rozhodl pro beton, jenže jsem pak přemýšlel, jak udělat to bednění. Nakonec jsem rozstřihl ten starý plech, dal ho tam z obou stran a hodil na to beton, po vytvrdnutí jsem plech vytrhl ven a oblouk je opravený. Ještě omítnout a je to.\nA když už jsem v tom byl, tak jsem opravil rozpadající se komín. Před tím jsem ještě zvládl vyměnit nový kompostér za starý. Zajel jsem koupit dva 5 metrové trámy, mezi kterými bude postel, ohobloval je a odnesl do podkroví... Nejhorší na tom je, že to je vše za jeden či dva dny, ale někdy to trvá dost dlouho, než se tak stane.\nPotom jsem jel s holkama do bazénu, aspoň jedna z věcí, kterou bych chtěl držet pravidelně. V bazénu je to moc baví. Čekal jsem, že po tom budou rychle a tvrdě spát, ale zase to bylo naopak. Do 11 h. času dost.\n59. týden „Masakr není jen běh“\nTento týden byl celý takový masakr, jednak práce na podkroví, při které namáhám tělo víc než při tréninku a pak celý zničený jdu běžet Brněnský Masakr, sice jen 30 km, ale to v těch kopcích úplně stačí.\n58. týden „Škola i práce volá“\nHolky se těší po prázdninách do školy, což se nedá říct o manželce, která jde po 7 letech do práce. Já jsem stále v plném proudu, ale už se mi taky ledacos svírá a cuká, s penězi to vypadá bledě. Kdybych neměl tolik práce, tak bych to bral klidněji, ale stále chci dokončit dům a věnovat se podnikatelským myšlenkám. Zatím to však vypadá na návrat do práce a volná tvorba bude až po práci.\nNedá se nic dělat, ale to hlavní se naplnilo - užili jsme si dětí a jistě v nich ten pocit zůstane, že jsme spolu byli tak často.\n57. týden „Přípravný týden“\nJeště pár posledních výletů po okolí - Maršovské Jezírko. A už se chystáme do školy a do školky. Připravujeme oslavu sedmých narozenin, maminka peče dort.\n56. týden „Nevím, co dřív!“\nUž je to opravdu na hraně. Zbývají dva týdny do konce prázdnin a já jsem pořád v podkroví. Měl bych už pracovat na tom, co nás bude živit, ale stále mé myšlenky blokuje práce na domě. Proto dělám jak nejvíc to jde, abych to už měl hotové a získal tím i pracovnu, kde budu moci, já i manželka, v klidu tvořit a už mě nebude nic rušit. Kromě dětí 🙂\n55. týden „Život v tělocvičně“\nTento týden jsem se přestěhoval do tělocvičny, nejen abych na sobě zapracoval, ale je to i můj výchozí bod pro všechno co doma dělám. Pár týdnů potřebuju na rozhýbání a chtěl bych trénovat trochu víc. Zatím ještě dělám na plno podkroví, snad už jen měsíc a bude většina věcí hotová. Teď jsem trávil stavěním převážnou část dne a nebyl čas na jiné věci, už ale dochází peníze, tak to není zrovna povzbudivé 🙂\n54. týden „Prachovské skály na dohled“\nRodinná dovolená v Prachovských skalách a okolí Jičína. Po návratu jsem začal postrádat jistý cíl, ne že bych jich měl málo, ale... zapsal jsem se na krátkou 30 km trať Brněnského Masakru.\n53. týden „Neproduktivní dny plné zábavy“\nI takové dny jsou... Jsem z toho trochu nesvůj, protože to jsou čtyři týdny, co jsem nic pořádného neudělal a pátý týden bude ještě dovolená. Je čas prázdnin a snažíme se ho s dětmi využít. Kdyby mi chodila výplata na účet, tak bych to bral asi jinak, ale už bych vážně rád dokončil pár věcí.\nNejhorší jsou ty stále nové začátky, kdy začnu makat na plno, stavím, cvičím, čtu a pak do toho něco vleze a nemůžu dělat nic. Za měsíc začínám od začátku a jde to ztuha. To je to nejhorší, když člověk přetrhne šňůru.\n↑ TOTO UŽ JE PŘES ČÁRU↑\n52. týden „Tam kde jiní končí, já ve hře snažím se zůstat“\nVe skutečnosti platí, že tam, kde jiní končí, já začínám. I když "Tátova hra", alespoň ta sdílená, končí, já samozřejmě hraju dál. Když jsem se už do toho jednou dal. Ještě pár týdnů (možná měsíců) se budu snažit pracovat na domě, abych měl volné ruce a prázdnou mysl. Abych mohl pokračovat v tom, čemu říkám "Tátovo poslaní", ovšem už ne tímto svazujícím způsobem. Po dvou letech každotýdenního sdílení si zasloužím trochu volnosti. Myslím, že jsem za tu dobu ušel kus cesty, a i když nejsem ještě u cíle, tak můžu říct, že to stálo za to. To, že jsem nedosáhl svého cíle, je jen tím, že se stále nevěnuju tomu hlavnímu, ale vkládám energii do spousty věcí okolo, do odstraňování překážek, do té přípravy.\nMálokdo se rozhodne užít si život, věnovat se dětem a rodině, alespoň ten jeden rok. Obětovat své úspory, kariéru a čas. Jenže to je život, nebo jsme snad na světě kvůli práci a postavení, kvůli shonu a stresu v zaměstnání. Asi jsem nebyl úplně pochopen, ani jsem to obsáhle nevysvětlovat, když jsem říkal, že zůstanu doma s dětmi. Měl jsem na mysli, že si užiju dětí, a že budu pracovat doma. Možná proto, když jsem měl možnost se po roce sejít s mým bývalým nadřízeným a na jeho odpověď, kde teď působím jsem řekl, že nikde, že jsem doma s dětmi, tak to okomentoval slovy "taková oběť".\nMyslíte, že to je oběť? Já chtěl děti, abych měl rodinu, abych s nimi žil a ne, abych na ně myslel, někde mimo domov. Nevnímám to jako oběť. Byl to jeden rok z mého života, živit se něčím musím, ale proč si to životu nepřizpůsobit? Ten rok si děti možná pamatovat nebudou, ale určitě to v nich zůstane, ten pocit, že jsme byli spolu. Je to na nich poznat, že jsou spokojenější, když trávíme čas spolu a nečekají, až se vrátím z práce. Někdy jsou spokojené až moc, že bych do té práce s radostí odjel, ale to také přijde. Občasné odloučení je zvyšuje pocit radosti, když se opět vidíme a to platí i pro manželku.\nTeď o prázdninách jsme ale spolu víc než kdy před tím. To je taky důvod, proč nezvládnu všechno podle plánu. Dovolené, výlety a návštěvy, prostě volno se má využít, než půjdou zase holky do školky a do školy. Jsem z toho sice trošku nesvůj, protože tolik nedělám a myslím na to, jak můj vyměřený čas i finance se blíží k nule. To si pak občas říkám, škoda, že nemám druhou šanci. A kdybych ji měl? Dokázal bych ji opravdu správně využít?\nŠancí máme každý tolik, do kolika se jich dokážeme pustit... Jde jen o radost ze života, třeba se jen proběhnout v pyžamu v dešti 🙂\n51. týden „Zůstávám věrný svým snům, i když se mi nezdají každý den“\nPředposlední týden "Tátovy hry", teda alespoň té, kterou tu sdílím, životní úděl a cesta samozřejmě pokračuje dál. Prázdninové dny využívám spíš k tomu, abych se věnoval dětem a užili jsme si spolu prázdniny. Do příštího týdne už nezvládnu dokončit, to čemu jsem se mohl věnovat víc, ale zase jsem se věnoval jiným věcem. Můžu dělat pořádně jen jednu věc a proto jsem poslední dva měsíce strávil jen prací na opravách domu. Protože až to bude, tak místo 10 hodin zedničení se budu moci věnovat 10 hodin svému podnikání, stačí i méně, ale souvisle a bez pocitu, že bych měl dělat něco jiného.\nMinulý týden jsme byli v Jeseníkách a tento týden jsme věnovali návštěvám příbuzných na plzeňsku. Zaskočili jsme do Blatné pohladit daňky do zámecké obory...\n50. týden „Některé dny jsou pro přemýšlení jako stvořené“\nNejdřív přemýšlím, co napíšu... ale to přerušují děti a tak přemýšlím, proč ještě nespí. O půl jedenácté bych rád měl klid. Byli jsme na "dovolené" (celé 4 noci), i když jsem se letos nikoho nedovolil. Toto slovo mě stále vrtá hlavou. Od doby co pracuju, tak ho čím dál víc nesnáším, stejně jako ty chvíle, ve kterých bych už chtěl, a nemůžu, vypnout a dělat si... nedělat nic. Jenže mám děti a taky nedělat nic mě až tak moc nebaví, ani jsem ještě neměl čas to vyzkoušet a teď, to rozhodně vypadá na pravý opak. Život není věčný a mé úspory také ne, všechno jednou skončí. Výhoda je, že dokud žijeme, tak po konci následuje opět začátek něčeho, co už je na nás a na našem rozhodnutí, kam to dospěje.\n49. týden „Tvořím pro sebe a pro lidi, aspoň budu mít na co vzpomínat“\nJeště chvilku to potrvá, než to lidi uvidí... ale už přemýšlím a tvořím něco, abych mohl pokračovat, až se budu moci soustředit jen na mou tvorbu.\n48. týden „Vzpomínám na životní lekci, kdy nás učili - hlavně nemyslet“\nHlavně vy, vysokoškoláci nepřemýšlejte o tom a jen konejte. Toto do nás "hustili" v jednom MLM systému a měli pravdu. Většinou uspěli právě ti s jednodušším vzděláním, protože o tom nepřemýšleli a konali, co jim řekli. Když má člověk více možností, jako vysokoškoláci, tak do toho stále šťourají "a proč tak a ne tak"... Někdy se cítím, že je opravdu lepší nepřemýšlet a konat, jako nyní, když nám příroda zařídila pěknou úrodu meruněk a musím trhat a něco s tím udělat, i když bych raději dělal něco jiného.\n47. týden "Myslím na tátovo poslání, i přes všechny příchozí těžkosti"\nAspoň na to myslím, když na tom právě nedělám. "Tátovo poslání" bude odkaz v menu, který bude branou ke mně, k mým kurzům a k Vaší lepší duševní i fyzické kondici. Pro ty, co sledují těch pár slov, které tu píšu, tak dávám pro zajímavost odkaz, abyste také měli na co myslet.\nUž měsíc dělám intenzivně na podkroví a je to poznat. Vypadá to, že tam ty Vánoce letos opravdu strávíme u stromečku, jak už asi 3. rok slibuju.\nTaky se blíží manželčiny narozeniny. To je trochu smutnější zážitek z mých dnů, teda ne to, že bude starší, ale to, že jsem chtěl objednat dárek a místo toho jsem přišel o 8000,-. Podvodníci stále existují a sami Vám to neřeknou. Takže se nám zkrátil čas o měsíc, protože to je suma, která nám vystačí na jídlo na jeden skromný měsíc. Víc mě mrzí, že nemám ten dárek a musel jsem vymýšlet něco jiného a o mnoho levnějšího, protože peněz už vážně nemáme nazbyt.\nMám to brát jako dobrý skutek, který se mi v dobrém vrátí. Žádný člověk na tom jistě není dobře, když musí okrádat druhé...\n46. týden "Těžké je udělat krok dopředu, a zpátky už nejde se vracet"\nNěkdy se cítím příliš spjatý s minulostí, až mi to brání udělat krok do budoucnosti... Pokračuju v plném nasazení na opravách domu a podkroví. Bohužel se objevují chvilky, které mě vrací zpět a prodlužují čas, který na tom trávím. A protože mé podnikání stojí jen na mně, tak stojí. Doufám, že to bude stát za to, až budu mít volné ruce. Zatím to vypadá na hledání zaměstnání, protože čím méně peněz mám, tím víc utrácím. Všechno to ale jsou investice do podkroví.\nRád bych pracoval rovnoměrně na domě a na svém podnikání, ale nejde to. Musím překročit jistý vrchol, za kterým bude následovat buď další stoupání vzhůru (můj růst) a nebo příkrý sráz (můj pád).\nTento týden byl plný chvilek zklamání. Objednaný dárek pro manželku k narozeninám nedorazil a peníze zpět zatím taky ne a i když přijdou, nebudou dostupné, protože jsou v Bitcoinech. To je příběh na dlouhé povídání, o tom, jak díky ženám, překonávám své hranice. Beton v podkroví se po čtyřiceti letech proměnil v prach a tím mě připravil o čas a další peníze.\nZáklad mého úspěchu je nemyslet, nemyslet na to, co se děje a nepřemýšlet o tom a jen pokračovat. Ještě jsem k tomu nedozrál, ale je to stejné i v mém podnikání, taky bych o tom neměl přemýšlet a prostě to udělat. Udělat všechno, co mám napsáno a pěkně dokončit jednu věc za druhou. (To je taky pěkná blbost, jedna věc za druhou by byla už třetí...)\n45. týden "Vracím se do mládí, jen činy jsou vidět a zbytečně nemluvit"\nOmezil jsem se jen na jedinou činnost a to na stavební práce. Už třetí týden dělám jen na podkroví, abych získal svobodu a klidné místo v podobě pracovny. Jsem odhodlaný dokončit letos vše, co mě tolik let omezovalo. Když to zvládnu, získám spoustu času a energie na jiné věci, o kterých si teď nechávám jen zdát.\nObčas musím odskočit na zahradu, tentokrát otrhat třešně. Holky jsou nadšené, strašně moc jim chutnají.\n44. týden "Nemluvím do větru, co plachty chce pohánět"\nZbývá 52 dnů do konce tátovi hry a to je asi důvod, proč cítím celé tělo. Dělám podkroví a ostatní práce, abych měl už klid, abych si udělal prostředí a čas na to, čemu se teď nezvládám věnovat. Dokončit dům je pro mě největší priorita. Vidina "konce" a pěkného prostředí, jak pro život i mé podnikání, je opravdu silná motivace.\nBeru si příklad z mých dětí (níže), kterým se daří zdolávat jeden vrchol za druhým 🙂\n43. týden "Pohání mě vidina konce, už nemám chuť dál se s tím utkávat"\nKaždý se v životě s něčím utkává a když to trvá příliš dlouho, tak Vám to brání rozvíjet se v něčem, co by pro Vás bylo větším potěšením. Já se utkávám s opravou domu, která začala už před 22 lety. Tehdy, jako student, jsem chtěl zútulnit podkroví, abych tam mohl žít krásný studentský život. Vzal jsem všechny mé našetřené peníze a šel do obchodu s ojetými motorkami, stál jsem před Kawasaki a přemýšlel, nakonec jsem se otočil a šel domů. Za ty peníze jsem objednal izolaci a nové střešní latě a tašky, na dům, ve kterém jsem nikdy nechtěl bydlet. Měl jsem své představy. Střecha se opravila a zateplila, ale víc jsem nestačil. Bratři se odstěhovali, já byl dost zaneprázdněný studiem a brigádou, takže mi nezbývalo moc času, ani peněz, protože zanedlouho na to nám po dlouhé nemoci umřel otec. Bylo dost práce na celém domě a podkroví se stalo vzdáleným snem. Stejně jako mé bydlení na krásném a klidném místě, v krásném domečku.\nZpočátku jsem dělal všechny opravy sám kvůli financím. Potom jsem v tom pokračoval spíše ze setrvačnosti, ale také proto, že bych musel nad zedníkem stejně stát a ukazovat mu kde a co chci. Bylo jednodušší a rychlejší to udělat sám. Každý rok jsem o kousek pokročil. Pak se narodily holky, taky jsem změnil i práci a najednou jsme měl pár let výpadek. Chtěl jsem to dokončit dřív než jsme měli děti, teď už to nedoženu a čas, který bych mohl věnovat dětem, nebo něčemu zábavnějšímu, tak trávím v pracovním. Uvnitř je to sice hotové, až na to podkroví, ale venku je stále práce plno. Pěkně jedno po druhém...\nPovažuju to za moji největší překážku ve všem, co dělám a to je důvod, proč tomu věnuju tolik usilí. Je čas vše dokončit a zbavit se překážek, abych mohl pokročit v té třetí a poslední věci, které jsem se chtěl celý rok věnovat a to je mé poslání, které bude i mým živobytím.\n42. týden "Utkávám se s prací každý den, aby překážky na mé cestě začaly mizet."\nJe to trochu boj s časem, splnit si všechno podle představ, ale je to lepší než zmizet bez boje... A tak bojuju, jak se dá, obzvlášť tento týden.\n41. týden "Peníze mizí zběsilým tempem, zatím se nad tím pozastavuji s úsměvem."\nPeníze nejsou všechno! Nejsou, ale v naší společnosti jsou potřeba a bez nich to prostě nejde. Zatím to beru s úsměvem jak rychle se tenčí úspory. (Smích? Ten přejde) Sofinka má novou aktovku a Jasmínce jsme koupili baťůžek. Potom jsme to vzali ještě přes obchod s dětskou obuví, protože potřebovaly nové sandálky. Auto taky potřebovalo přezout, takže nás to v pondělí stálo 16 000,- A protože byl v úterý svátek (8. května), tak jsme šli do muzeí, které ten den byly zdarma. Viděli jsme mamuta a neandrtálce a potom jsme to zvládli ještě do Moravského muzea na výstavu "Analfabeta negramotná". To holky bavilo, skvělá výstava pro děti, když se jim věnujete samozřejmě.\nTrochu odpočívám po maratonu. Tři dny jsem se nenamáhal, ale teď už se pomalu a jistě rozjíždím, abych dokončil co jsem začal. Květen a červen bude napěchovaný úspěchem 😉\n40. týden "7 úsměvných zastavení je venku, čas už dozrál"\nAno, čas už dozrál, pro spoustu věcí. Je třeba postupně dokončit rozdělanou práci a začít to brát vážně. Ne zase moc vážně a proto jsem začal tímto on-line kurzem zdarma: 7 úsměvných zastavení na cestě k partnerské kondici. Počítám s tím, že se na tuto cestu sedmi videí (+1 závěrečné) vydají jen odvážlivci. V neděli mě čeká maraton...\nUžíváme si teplé i volné dny. Byli jsme vyzkoušet stezku naboso - skvělé místo, kde si můžete propíchnout nohu šiškou pár dnů před maratonem. Na 1. máje jsme popojeli vlakem do Králova pole a od tam pěšky do Soběšic na rozhlednu. Další den jsem se chtěl kousek proběhnout a tak jsem vzal Sofii, aby se projela na kole, jenže Jasmína chtěla jít tak, takže mě doběhla a já už běhal jen okolo ní a jejího odrážedla - celých šest kilometrů. Zvládli jsme to.\n39. týden "Některé věci nechávám déle dozrát a to bych možná neměl dělat!"\nKdyž zůstanou tvarůžky týden ladem, tak to ještě jde, ale když tak nechám odležet šunku... nebo videa natočená v listopadu, tak se máme v květnu na co těšit. Ještě pár příprav a pustím do světa sedmi denní cyklus videí "7 úsměvných zastavení na cestě k partnerské kondici". Už to mám připravené od podzimu, jen chybělo dokončit pár navazujících věcí a odkazů, tak na tom teď dělám. Myslím, že květen je ten správný měsíc na shlédnutí.\nKonečně můžu změnit úvodní stránku blogu a začít opět psát i články, po dvouměsíční pauze. Taky pomalu uklízím poradnu a přemýšlím nad osobními běžeckými tréninky pro malé skupinky. Nejdřív si ale odběhnu v Praze maraton. Už jsem to letos neměl v plánu, registroval jsem se jen kvůli kamarádovi, ale nakonec tam zase jedu sám, protože během tréninků odpadl. Ne vždy stojí zdraví na vaší straně, taky jsem měl měsíční pauzu a to je důvod, proč neočekávám žádný velký výkon. I když bych to rád zaběhl aspoň pod ty 4 hodiny.\n38. týden "Dělám, není na co čekat"\nDokončil jsem sérii videí na úvodní stránku, čeká mě ještě nastavení mailů. V sobotu jsem byl na charitativní akci www.bahamapomaham.cz, původně měla běžet i Sofie, ale nakonec se jí nechtělo.\nMám před sebou už jen jeden tréninkový týden na maraton, pak už budu jen relaxovat. Trénink nedopadl podle plánu, tak nečekám žádný světový rekord, snad to zaběhnu aspoň pod ty 4 hodiny, ale jistý si tím nejsem.\nKonečně se nám podařilo si zahrát badminton, který jsem koupil manželce loni k narozeninám. Už se blíží další, tak bylo načase.\n37. týden "Čekám, že to zvládnu, než se rok s rokem sejde"\nNejsem myslivec na posedu, takže čekáním se ke svému cíli asi nedostanu 😀 a tím, že přerušuji práci, abych odvedl a přivedl děti ze školky, taky ne.\nDnes jsem zaplatil odvod DPH 5 kč, byla to akce k nezaplacení, jen parkovné stálo 50 kč. Příště pojedu na kole, nebo si udělám datovou schránku.\nJarní počasí je jak dělané na dělání venku, takže to půjde opět na střídačku, chvíli venkovní opravy, chvíli tvorba v pracovně. Docela se na to těším, protože mi pracovní režim a plné nasazení chybí.\n36. týden "Už je to rok od mého rozhodnutí dát výpověď a podnikat"\nTen hlavní důvod byla nutnost změnit naši životní situaci, podnikání bylo v té chvíli na druhém místě. Na prvním místě byla stabilizace našeho života, mít čas žít a vyspat se... stalo se! Taky jsem si ověřil, že s dětmi na klíně se podnikat nedá 🙂\nPro výpověď jsem se sice rozhodl před rokem, ale dal ji až v květnu, následovali další dva měsíce a já byl volný, kdy nejkrásnější dny byly pryč. Ty dny, kdy jsem měl chuť a sílu tvořit. Něco málo jsem po technické stránce udělal během září a října, ale to už začala škola a školka. Myslel jsem, že zvládnu víc, ale místo toho jsem se o to víc věnoval dětem. Musím to brát optimisticky, protože děti byly také důvod zůstat alespoň chvíli doma.\nPrávě se regeneruji po nemoci. Tři týdny jsem nic nedělal, takže se cítím, jako kdybych začínal od začátku. Určitě to bude pěkný začátek a velmi plodný...\nZačal jsem registrací jako identifikovaná osoba na finančním úřadě, abych odvedl celých 5 kč jako DPH, příští týden to musím dotáhnout do konce.\n35. týden "Podnikám, abych si svůj čas mohl organizovat"\nAno, podnikám, podnikám kroky, abych byl zdravý. Jako podnikatel bych za posledních 10 dnů umřel hlady. Nejistota se žlučníkem mi nedá spát. Za pár dní uvidím zda se vyhnu operaci, nebo to mám zpečetěné. Mé naděje na super trénink od začátku až do konce jsou už pryč, opět to nevyšlo. Asi se mám v životě věnovat něčemu jinému.\nDaňové přiznání jsem v tomto týdnu taky zvládl, jen mě čeká IO - identifikovaná osoba. To už nechám na příští týden, jako spoustu jiných věcí.\nMusel jsem koupit nový mobil, byla to nečekaná čára přes rozpočet, ale nedá se nic dělat.\n34. týden "Organizuju si čas, abych se mohl věnovat dětem"\nTak jsem se jim věnoval v posteli. Zorganizovali jsme to tak, že jsme zůstali nemocní všichni...\n33. týden "Věnuji se dětem, abych mohl jít včas spát"\nVěnuji se dětem a mohl bych i víc, ale to jen tak vypadá, protože čas, který jsou vzhůru je mnohem delší, než jinde... Občas potřebuju oddech a dělat důležité věci, jinak o ten čas přijdeme. Začalo být tepleji a to mi hned jde všechno líp a tak líp spím, hlavně po obědě 🙂 No dobrá, jdu na to po námořnicku a přemýšlím, co všechno musím udělat. Takže jsem zjistil, že se ta postel, kterou jsem udělal holkám, docela houpe a dost vrže. Trochu to dřevo zeschlo a protože tam chodím spát já, když mi holčičky obsadily moji postel, tak to namáhám mnohem více a je to dost znát jak to lítá a vrže. Já si tam vlastně chodím vrznout, když tak nad tím přemýšlím. Jenže pro samé vrzání jsem nevyspaný (skoro jako zamlada 😀 ), protože se budím při každém pohnutí. Dohnalo mě to až k tomu, že jsem vyvrtal díry skrz trámky až do zdi a postel ukotvil. Tím jsem odstartoval práce na baráku. Se stoupající teplotou se přesunu ven a do podkroví.\nZačínají se taky projevovat výsledky tréninku. Zlepšuje se kondička, pár kilo tuku zmizelo, přibyly svaly, ale protahování se moc nedaří, když běhám tolik kilometrů týdně. Můžu být rád, že se protáhnu tak, abych se spravil po běhání, ale na lepší výsledky si budu muset počkat až po maratonu. V květnu budu místo běhání věnovat čas shaolinu, protahování a posilování.\nDosud jsem se věnoval podnikání po technické stránce, na webu a přípravách věcí, které nejsou vidět. Na věcech nepřinášející výdělek. Ještě chvilku v tom musím pokračovat, ale už jen chvíli a je třeba udělat i víc a "ukázat se světu".\n...a na konci týdne opět mrzne.\n32. týden "Chodím včas spát, abych byl schopný brzy vstát"\nZjistil jsem, že podle mých slov "chodit včas spát" znamená okolo půlnoci. Měl jsem představu, že budu tak ve 23:00 ležet v posteli, ale stále to nevychází. Naplánoval jsem si, že tento týden pokročím o kus dál ve svém tvoření a zatím se musím přizpůsobit smutečnímu obřadu a vše pozměnit. Život není věčný. Měl bych to brát jako znamení, že je třeba postupovat rychleji.\nTrénink se tím zase mění, doufám, že aspoň uběhnu ty km na počet, když už to nebude klasický trénink.\nZato se mi daří dělat na webu. Obnovuju a vylepšuju některé věci, abych je mohl konečně zveřejnit. Zatím jsou to jen technické záležitosti. Postupně budu pracovat na obsahu a pak budu na ty eBooky a on-line kurzy přidávat odkazy. Ty viditelné věci jako nové fotky holek jsou už na svém místě.\n31. týden "Vstávám brzy, abych mohl pracovat"\nTento týden začíná jaro, teda, březen a to už je jaro blízko... Přenastavuju se na brzké vstávání, už jsem si trochu odvykl, ale teď zase musím nastavit pracovní režim. Mám pár věcí na seznamu, které už nejde odkládat. Třeba dokončit podkroví (vůbec celou opravu domu, jak přestane mrznout) a taky začít vydělávat peníze na život. To už bude určitě potřeba, úspory nejsou bezedné, škoda 🙂\nKonečně jsme se k závěru zimy dostali k tomu bruslení. Jsou to takové malé úspěchy, které zbytečně odsouváme. Máme naše první nové brusle - já ve 40 a Sofie v 6 letech - tak by bylo škoda je nevyzkoušet ještě letošní zimu. Příští týden už bude teplo a rád bych zase pokročil v dalších věcech.\nZapomněl jsem se tu zmínit o mém tréninku na maraton. Mám za sebou 5 týdnů běhání. Tento týden jsem navýšil na 35 km a příští týden bych rád uběhl 40 km, najednou. Tento a minulý týden to bude 72 km týdně. Mám to rozdělené na 4 etapy a každá trvá 3 týdny. V první jsem se jen rozběhal a rozdýchal, v té druhé přidávám k tomu dýchání i vzdálenost. Ještě jeden týden - ten příští - budu navyšovat kiláky. Poslední navýšení na 45 km bude v prvním týdnu 3. etapy, ve které chci trénovat víc na rychlost. Pak už budu běhat o něco kratší vzdálenosti, ale snad rychleji. V té 4. etapě budu udržovat kondičku a rychlost.\n30. týden "Tvrdě pracuju, abych dosáhl svých plánů"\nSkládám svou skládačku, dílek po dílku. Stále však pomalu, chtělo by to přidat do kroku. Některé věci získávají svůj vzhled a jasný tvar. "Březen do tělocvičny vlezem!" A budu tam, dokud neudělám to, co jsem nezvládl za posledních pět let. Jediný úspěch je zlepšení mé kondice, na které stále pokračuju. Pro mě je to základ, abych měl dobrý pocit ve všem, co dělám. Zabírá mi to dost času, ale je to investice, která se vyplatí.\n29. týden "Plánuji si budoucnost, abych se měl na co těšit"\nMěl jsem své vize a přesný plán, do svých 40. narozenin. Potom už mi zůstaly jen ty vize. Jsem na to zvyklý, mít přesný plán a dělat krok za krokem co mám napsáno. Proto začínám věnovat více času psaní plánu a přemýšlení nad strategiemi. Vše si podrobně rozepisuji, abych na nic nezapomněl. Jen s dobrým plánem se budu těšit s toho, co bude na konci mé cesty.\nJinak dál zažíváme své poprvé - Sofie poprvé běžela Modřický pohár. Chtěl jsem ji vzít jen k registraci, když jsem si šel pro číslo a ona, že chce být jako táta a chce běžet. Oblékla se do sportovního, vzala si botasky a běžela 300 m. Mile nás překvapila, alespoň jednou týdně 🙂\n28. týden "Těším se i z malého úspěchu"\nJarní prázdniny jsme chtěli někam vyjet, naštěstí jsme neobjednali žádný nocleh, protože Jasmínka byla celý týden nemocná. Proto vnímám jednodenní výjezd se Sofií, jako úspěch, že jsme vůbec někde byli. Prázdniny jsou u konce a já se těším až budou zase ve škole a ve školce, abych mohl pokračovat ve své tvorbě a mohl se konečně těšit i z velkých úspěchů.\n27. týden "Jsem úspěšný díky tréninku"\nMé životní úspěchy, síla i sebevědomí jsou spjaté s mojí kondicí. To je důvod, proč tak makám, abych se dostal opět na vrchol, protože vzápětí těch vrcholů, kterých dosáhnu, bude mnohem více. Čas se stále krátí a to mě tlačí do větších výkonů. Už je únor a z toho se nevykecám, takže jsem se nechal ostříhat a teď si musím zařídit pár pěkných fotek na web. Dal jsem stranou mé tréninkové náčiní a proměnil tělocvičnu v natáčecí studio. V únoru musím udělat zásadní pokrok v mém podnikání. Peníze mizí a z nebe nové nespadnou. Je čas se rozhoupat a dokončit aspoň jednu věc. Jeden dokončený projekt mi dodá nadšení, abych dokončil a zveřejnil i to ostatní, co mám v plánu a pomaličku na tom dělám. Pracuju na úvodní stránce on-line kurzu zdarma - spíše takové srandy - a snažím se dokončit videa, která jsem točil už v listopadu. Jde to pomalu, rád bych to vypustil, až budu mít i jiné věci, jako související odkazy, které na to budou navazovat.\nTento týden jsem si koupil své první nové brusle. Taky Sofii a hned 2v1, rovnou i s kolečkama na léto. Tak uvidíme, jak to půjde.\n26. týden "Trénuju, abych lépe spal"\nMákám jak to jen jde, čas se krátí. Toto je třetí rozběhový týden, zatím zdá se úspěšný. Příští pro mě začíná oficiální trénink na maraton - 3 měsíce plné tréninku. Během toho využiju všechno k dalšímu postupu na webových stránkách a on-line kurzech.\n25. týden "Spím, abych měl sílu překonat sám sebe"\nA co se stane, když zůstanu spát celý den? (Nejspíš jsem největší a nejtěžší překážka na mé cestě) 🙂 Možná bych měl sílu na všechno co chci udělat. Realita je jiná, buď se vyspím, abych měl sílu a v tom se vrátí děti, jako že jedno je už druhý týden doma, takže nic. Musím si poradit s tím co mám a s podmínkami, ve kterých žiju.\nTento týden bych rád udělal nějakou fotku na web a budu se věnovat technickým záležitostem. Pokračuju ve zlepšování kondičky...\n24. týden "Překonávám překážky, abych žil"\nV životě nic jiného nezbývá, jde jen o to, jak dlouho to člověk vydrží, když překážek přibývá! Nepochybuji, že svého cíle dosáhnu, jen to možná bude trvat déle a nebo to budu muset zvládnout v kratším čase, za pět minut dvanáct!\nPo svátcích se musím trochu rozchodit a zahřát na potřebné tempo, přece jen to je jisté přerušení. Zábava je taky třeba, takže víkend věnuju odpočinku a přemýšlení, abych v pondělí začal dělat ty správné věci.\n23. týden "Žiju, abych dělal druhým radost"\nMám na to ještě 30 týdnů, pak budu muset udělat radost sobě! Protože do té doby si musím zajistit si stálý příjem.\nTak to byl rok 2017 - níže ↓\n22. týden "Vánoční svátky"\nO Vánocích si užívám volna s dětmi a s manželkou... maximálně postavím garážové stání 🙂\n(kalendářní 52. týden)\n21. týden "Prostor"\nJe to skvělé, když dá manželka muži prostor k životu, protože na oplátku dá muž prostor manželce. Kdysi škaredý temný sklep jsem proměnil v pěkný úložný prostor, čímž jsem manželce udělal radost, ale nejvíc sobě. Mohl jsem tam uložit všechno, co se mi hromadilo v mé tělocvičně...\nZačalo to už loni, asi nemáte v paměti "Tátův poslední rok" - 46. týden "Sklepmistr", tam jsem se začal zbavovat všeho nepotřebného. Teď jsem jen dokončil, co jsem začal. Na fotkách můžete vidět rozdíl a malou video vzpomínku z loňského roku.\n(kalendářní 51. týden)\n20. týden "NA MALTĚ"\nTo je taková domácí turistika, někdo je v Dominikánské republice, někdo na Bali a někdo na MALTĚ. 🙂 Když nemrzne, tak se snažím dělat co nejvíc, abych toho v příštím roce neměl tolik a opravdu jsem tu rekonstrukci domu dokončil. Bohužel se to opět omezilo jen na domácí práce. Trénink i mé podnikání šlo stranou. Když mi něco jde pěkně od ruky, tak se tomu věnuju naplno. Taky doufám, že čím dřív dokončím všechny opravy, tak už budu dělat naplno všechno ostatní a bez přerušování. Jedna, asi z pěti místností ve sklepě, bude trochu čistější na uložení věcí, které doma překáží. A taky v mé tělocvičně a pracovně, tím bych měl získat to, co přijde na řadu v příštím týdnu...\n(kalendářní 50. týden)\n19. týden "Čertoviny"\nTento týden byl po čertech náročný.\n(kalendářní 49. týden)\n18. týden "Poprvé"\nJednou to přijít muselo, skoro po dvou letech pravidelných článků jsem poprvé žádný článek na blog nedal. Není nad to si vyzkoušet pocit, když překonáte sami sebe, svůj pocit, že to tak musí být, protože jste si to tak naplánovali. Tím jsem začal své období "poprvé". Poprvé, i když docela náhodu, jsem vyzkoušel služby pedikéra. Poprvé jsem něco složil úplně komplet, dřív než se to začne používat - tj. namontoval jsem blatníky, stojan a odrazky na kolo, džřív než se začne používat, kdy nad tím člověk potom mávne rukou, že už je to fuk... A taky jsem byl poprvé na rodičovských schůzkách ve škole, v pozici rodiče, stejně tak na vánočních dílničkách.\nOd doby co jsem absolvoval dvouleté studium TČM, tak jsem šel poprvé na nějaký jiný kurz podobného zaměření, tentokrát na baňkování. Byla to skvělá zkušenost. Záměrně jsem zvolil jinou školu, abych měl srovnání. Baňkování mě chytlo už dávno a toto byla taková třešnička na dortu. V rámci rodiny baňkuju už delší čas, tak jsem doplnil svoji sbírku i o silikonové baňky pro snadnější a rychlejší použití. To kvůli dětem, když si hrajeme na maséry před spaním.\nPoprvé po dlouhé době jsem šel na lekci piana. Bylo to jako poprvé. Chce to prostě jen cvičit. Jenže to bych neměl nalepenou dlažbu na schodech do sklepa a omítnutý kus sklepa. A tak je to pořád dokola, mám své překážky a makám na jejich odstranění. Děti odstranit nemůžu, a tak když usnou až po 22. hodině, mám na to odstraňování překážek méně sil a chuti.\n(kalendářní 48. týden)\n17. týden "Než přijde mráz"\nJe potřeba udělat spoustu věcí než přijde mráz, hlavně se rozhýbat, abych nebyl tak tuhý...\n(kalendářní 47. týden)\n16. týden "Máme své mouchy"\nMáme své mouchy a postupně jich přibývá! Sofie nosí mouchy ze školy a jmenují se smutek, žárlivost, radost, vztek, důvěra, strach, pláč, aby se naučili rozeznávat emoce. Poznáte která je která? Musím přiznat, že zažívám každý den všechny emoce, protože mám také své mouchy a není jich málo, ale snažím se chodit spát s důvěrou v to, že jednoho dne se mi podaří udělat vše podle mých představ. Zatím to tak stále není moje pozornost se tříští mezi tím, co musím a tím co chci.\n(kalendářní 46. týden)\n15. týden "V oblacích"\nNěkdy se mi zdá, že jsem ve svých představách stále v oblacích a ne a ne se s nimi dostat na zem. Jednou je přitáhnu k zemi, do té reality, stejně jako toho draka.\n(kalendářní 45. týden)\n14. týden "Bez keců"\nCo víc k tomu říct? Je tu listopad a stále jsem neudělal to, co jsem měl mít už hotové. Takže nezbývá, než se do toho bez keců a s pokorou pustit...\nUž několik let mám napsaných pár věcí, které bych rád oživil, tak si hraju na filmaře.\n(kalendářní 44. týden)\n13. týden "Cesta z města"\nNěkdy přijdou chvíle, kdy musíte přerušit rozdělanou práci a vydat se na cestu, i když se vám příliš nechce. Bohužel se pak těžko vrací do chvíle, kdy vám to šlo. Je třeba to brát s nadhledem, že všechno má svůj význam a když nejde dělat co chcete, můžete o tom aspoň přemýšlet. Já měl dost času na přemýšlení v tomto týdnu. Mé myšlenky mě dovedly k tomu, že některým věcem přiřazuju zbytečně velký význam a naopak bych o nich neměl tolik přemýšlet. Dokážu si věci někdy zkomplikovat a tak myslím, že už bych měl začít věci zjednodušovat a ulehčit si práci. Další týden nastane zlom a protože se blíží listopad, tak by ze mě mělo taky konečně něco zajímavého vypadnout.\n(kalendářní 43. týden)\n12. týden "Jasná volba"\nVolím, volím to nejdůležitější pro moji budoucnost a to je prostě cokoliv, co se musí udělat. Bez ohledu na to, zda je to "ženská, nebo mužská práce". Tento týden jsem dělal více zednické činnosti na úkor toho, co bych dělal raději, ale je to třeba.\n(kalendářní 42. týden)\n11. týden "Pokrok nezastavíš"\nA proto se stále učím novým věcem. Už pár týdnů se učím, zkouším a dělám členské sekce na webu a další náležitosti. Stačilo málo, sednout si a podívat se na to. Jenže k tomu málu bylo potřeba uspat děti brzy, což se dvakrát v týdnu povedlo. Šlo to jen díky tomu, že byly doma nemocné, takže co jsem mohl dělat večer, nemohl jsem dělat přes den. Zákon zachování energie vážně funguje.\nPokrok v tréninku je už taky vidět, stále doufám, že mě nic nezastaví. Občasné výpadky jsou, ale jen krátkodobé a je pravda, že odpočívat se také musí.\nCelé léto jsem se věnoval holkám a až v říjnu jsem si "vzpomněl", že bych mohl pokračovat s opravou domu. Tento týden jsem tedy zvládl od každého trochu, i když mám pocit, že bych raději dělal jen jednu věc a pořádně. To ale úplně nejde a stále doufám, že dům bude do dalšího léta hotový.\n(kalendářní 41. týden)\n10. týden "Je to na houby"\nJe to vážně na houby! Holky jsou doma nemocné a to není trochu klidu na to, proč jsem zůstal doma. Takže na houby, protože pro manželku i houby jsou dobré 🙂\n(kalendářní 40. týden)\n9. týden "Ať žije chaos"\nCítím se mnohem líp, když má můj život nějaký řád a pravidelnost. Zatím se mi zdá, že jsem upadl do chaosu, ze kterého musím ven, jinak se nikam nepohnu. Tento měsíc nás potkalo pár nečekaných událostí, které nezapadly do mých plánů, naopak mi to rozhodilo mé soustředění.\n(kalendářní 39. týden)\n8. týden "Zpátky do lavic"\nStále se mám co učit a tak budu tento týden věnovat učení jak vylepšit web, abych mohl předávat lidem své znalosti... se uklikám, asi 😉\n(kalendářní 38. týden)\n7. týden "Nastavení"\nTento týden je potřeba nastavit jasná pravidla "co a jak". Všechno má svůj čas - čas práce a čas zábavy! Holky to nechápou, proto se snažím dělat co nejvíce dopoledne, ale ne vše jde na povel. Zlepšování kondice začalo slibně, teď budu do programu zařazovat i jiné věci.\n(kalendářní 37. týden)\n6. týden "Tátova hra začíná"\nMěsíc jsem nikam nepokročil, věnoval jsem se dětem a užíval léta. Taky jsem hledal to správné auto. Nakonec se to podařilo, tak jen doufám, že to bude opravdu "to správné". Nastává očekávaná chvíle, děti jdou do školy a školky a to znamená, že čas výmluv a flákání končí. Nyní je čas pokračovat v tom, co jsem začal. Jak už jsem dříve zmínil, čekají mě tři hlavní věci - zlepšit si kondičku a trénovat, dotáhnout do konce opravy domu a přivést k životu moji podnikatelskou myšlenku. Možná to tak nevypadá, ale jedno souvisí s druhým, až příliš.\nKondice - běh, jízda na kole se zátěží (Jasmínka v sedačce), trochu posilovačka a strečink. Na začátek ok, abych byl večer KO. Ale i tak jsem si našel chvíle, abych přemýšlel, jak upravit můj web a jaké přidat novinky. Sice to bude chvíli trvat, než to bude veřejné, ale hlavní je, že se něco děje.\n5. týden "Čas opustit zajeté koleje"\nTaky je čas začít něco dělat a připravit se na to, že to bude trochu drncat. Začal jsem zlehka trénovat a pomaličku hledat dílky do své skládanky.\n4. týden "Příroda na dlani"\nJeště jedeme v prázdniovém režimu a prožíváme společné chvilky. Holky jsou nadšené a ty dva týdny nic nedělání, už mi neublíží.\n3. týden "Svět v pohybu"\nI když je svět v pohybu, zachovejte klid. Dejte si pauzu nebo jeďte na dovolenou, hlavně se nenechte převálcovat vším, co je okolo. Odpočinek je důležitý! Sbírám síly a nasávám energii.\n2. týden "Krásné lži"\nNěkteré chvíle mi přijdou, že svému okolí, nebo i sobě něco nalháváme, například rodinná fotografie. Děti se šťouchají, řvou, vy je důrazně napomínáte a cítíte se zoufale... pak dojde fotografka, všichni se usmějete a máte takovou malou lež na památku šťastné rodiny. Ale je to krásná lež... teda spíš doufám, výsledky jsem ještě neviděl.\n- Nebo, když si nalháváte, že ta žlutá značka vede na rozhlednu, která se od vás vzdaluje. To je krátká lež pro vaši hlavu, leč dlouhá pro vaše nohy.\n- I když počítám s tím, že budu platit jako OSVČ sociální a zdravotní, tak jsem si nalhával, že mi to nevadí, že to ten měsíční rozpočet o tolik nesníží... 4000,- je dost velké snížení rozpočtu.\n- Taky jsem si nalhával, že koupit ojeté auto bude hračka... už dva měsíce vybírám a nejsem si jistý, jaké, za kolik, od koho, atd.\n- Říkal jsem si, že nástup dcer do školy a do školky nás tak nezatíží. Zátěž je to spíše psychická, hlavně když vám dojde, že budou chodit na obědy mimo domov a ty se taky platí...\nA takových krásných lží, aby byl život snazší nás provází více, třeba, že amatérské fotky budou stejně tak dobré 🙂\n1. týden "Plánování"\nTento týden byl náročný. Chtěl jsem si trochu odpočinout a zachovat čistou hlavu. Po uzavření poslední docházky jsem pustil spoustu věcí k vodě, i děti... Další den už jsem se vrhl na práce kolem domu a také jsem přemýšlel a plánoval, abych zvládl svůj „nový život“, abych zvládl uživit rodinu. Podnikání je prý hra a já si tak představuju i starost o rodinu. Je to pro mě taková hra – „Tátova hra“ , kterou začne muž ve chvíli, kdy se stane otcem… pak se jen stará a dost často přemýšlí (viz foto), jak být chvíli bez dětí, když chce hrát i tu podnikatelskou hru...


Svatojakubská poutní cesta spojila francouzské a španělské biskupy\nFrancie/Španělsko. Poprvé v historii vydali francouzští a španělští biskupové společný pastýřský list, ve kterém vyjadřují podporu putování do Santiaga de Compostela. „Jedná se o poutní cestu víry a jejího sdílení s druhými, která již od středověku prostřednictvím tolika křesťanských poutníků formovala Evropu,“ vysvětluje biskup z Bayonne mons. Marc Aillet. Jak dále uvádí, v dnešní době se až 70 procent poutníků vydává na tuto cestu nikoliv z náboženských důvodů, ale proto, aby znovu nalezli smysl života a nabrali nový dech v uspěchaném životním tempu dnešní společnosti. Když vykročí na pěší cestu, zakouší při tom jiné tempo, kterým žije všechno stvoření a jež je skutečně vlastní i člověku.\nSvým pastýřským listem se francouzští a španělští biskupové obracejí zejména na věřící a farnosti v místech, jimiž svatojakubská poutní cesta prochází, a vyzývají je, aby poutníky přijímali v duchu lidské otevřenosti a křesťanské pohostinnosti, čímž mohou nejlépe vydávat svědectví o Kristově evangeliu. Zároveň se domluvili, že další list na toto téma společně vydají za dva roky a pokusí se v něm více prohloubit další aspekty spojené s tématem pohostinnosti.\n3.7.20 Na svatojakubskou cestu se vracejí poutníci\n6.4.18 Na Svatojakubskou cestu se vracejí králové\n12.7.17 Na svatojakubskou stezku se vydávají převážně hledající\n4.1.17 Svatojakubská stezka zaznamenala nový poutní rekord\n25.7.13 Svatý otec se modlí za oběti železničního neštěstí v Santiagu de Compostela