PSI: Nejlíp se spí pod švestkou aneb Poncha z mnohopsína | Dedeník\nPSI: Nejlíp se spí pod švestkou aneb Poncha z mnohopsína\nDlouho jsem se snažila o téhle feně napsat něco, co by jí vystihlo přesně, stále to nějak nešlo. Poncha. Dr.Jeckyll a Mr.Hyde. Stará fena, líná udělat krok, statická součást umísťovacích výstav, mírný mazel. A Poncha, která k nám přijela ze Španělska a za sebou měla asi život tak tvrdý, že si ho jen stěží dovedeme představit, Poncha schopná lovit a žrát i žáby, protože jsou „maso“. Poncha upír i mrchožrout, Poncha mazel, vždy připravený nastavit bříško poškrabání.\nPřijela se skupinou „španělek“, koček i psů, proč, jsem už vysvětlovala v nějakém předchozím článku. Tak jen pro pořádek, změna „správce“ útulku, čili změna útulku v zařízení, které své svěřence do dvou týdnů utratí (což by se vztahovalo i na stávající, už veterinárně ošetřené a na nové páníčky čekající zvířata) vyvolala hromadný „exodus“ těch dosavadních obyvatel do různých zemí Evropy, daleko od svého původního domova, do bezpečí před utracením. Jedna taková skupinka skončila i u nás.\nPo příjezdu jsme starou, klopýtající fenu, navíc ještě krátce po kastraci, všichni litovali. Velká fena, zjevně kříženec ovčáka snad s něčím pasteveckým, s molosem, paspáry na zadních nohách, kdo ví. Mělo jí být sedm, ale vypadala podstatně starší, resp. opotřebovanější. Páteř skoro neohebná, nohy zkřivené, zdálo se, že každý krok jí bolí, víc jsem to velké zvíře nosila, než ušlo po svých. Byla ze skupinky psů z vyhořelé farmy, jejich majitel spáchal sebevraždu…\nPředstava byla taková, že pes z farmy se bude u nás umět chovat a dostane se mu potřebného klidu na zahradě. Chyba lávky, nevíme nikdo, jak to chodilo na oné farmě, psi byli ale zřejmě drženi někde stranou a používání k lovu, ovládali dokonale techniku stržení zvířete pod přední nohou a o živobytí se asi museli starat sami. No zkrátím to, přibylo nám mnoho elektrických ohradníků…\nTento fakt odskákala bohužel i koťata, která nám nějaký idiot vypustil do zahrady (jsme u silnice), asi že když tam máme ty kočky. Jenže moje kočky jsou ve voliéře, uzavřené a obehnané ještě elektrickým ohradníkem. Volně vypuštěná, věci neznalá koťata jsou „maso“. Stejně jako stará kůže z ovce, uvařené kuře, vepřové nožičky, dva dny pošlý králík, jatýrka, pličky, ježek, konzerva, kus skopové kýty, kuřecí křídla, hovězí srdce, zkažená paštika, kus vepřové kůže.\nPokud jste se v tom ztratili, tak kočkami, ježky, králíky (s výjimkou Speedyho) ani zkaženými paštikami nekrmíme. To ostatní bylo plánované krmení, hračka nebo lup. Ovšem pro Ponchu je maso jako maso. Vše lepší, než granule. Cokoliv dostala, našla, ulovila nebo ukradla, poctivě zpracovala. Sežvýkala tupými zuby a spolykala, zužitkovala. Nebo alespoň hodiny střežila.\nNevím, zda to souviselo jejím zdravotním stavem, měla asi pocit nedostatku železa, obzvlášť milovala vše krvavé. Už jsem jí pak pro radost kupovala játra a jiné takové dobroty a dělala, že nevidím, jak se hrne do lavoru s krví po porážení beránka. Vnitřnosti jí byly „srozumitelnější“ než svalovina, snad je tam jako odpad dostávali k žrádlu, nebo se jen líp kousaly, nevím.\nZvláštní kategorií je mléko. Než mě někdo zlynčuje, mluvíme o mléku kozím, dojné krávy jsme se zatím nedopracovali. Kozí mléko má méně laktózy a kočky ani psi se po něm nepo… A u nás by se mohlo dojit jen pro ně, při pohledu na „dojící“ kbelíčky propadají extázi. Můj Max dokonce chodí hlídat do dveří chléva, abych ho neošidila a dobrotu neodnesla. „Marodkové“ kočky u Marcely při vytažení bílé pet lahve uspořádají nástup u misek v plném počtu do pár vteřin a Georgino je ochoten panáčkovat. Náš „hájenový“ kocour Kocour to dovádí do dokonalosti, hlavu cpe do kbelíku už v okamžiku, kdy dojím. Hlavně ve studeném podzimu jsem Ponchu i večer budila na příděl teplého mléka a vždy ho vděčně spořádala.\nTím se dostávám k další vlastnosti Ponchy. Může mě do blázince dostat pes, který spává tak tvrdě, jako by byl mrtvý. Dýchá mnohdy nepravidelně, s dlouhými pauzami. Dloubnete do něj, překvapeně se podívá, jako že „co je?“. Jen občasné chrápání jí prozradilo. Podruhé do blázince mě může přivést pes s bolavými klouby i páteří, který odmítá jít do boudy, do domu, pod střechu. Časem jsme se naučili, že Poncha snese jen nebe a stromy nad hlavou.\nPostupně vystřídala různé pelechy, preferujíc přírodní podestýlku. V zimě lehala na sněhu, vítala pytle s hoblinami, které natrhla, trochu rozvrtěla a na tlusté, lehce se rozsýpající vrstvě hoblin sladce hnípala. Seno je prý také fajné, ostatně to si vozila s sebou i na umísťovací výstavu. Poslední oblíbenou variantou, i pro Blacka, který také bydlí v sadu, je balík slámy pod švestkou. Už je rozprasečený do velkého kruhu okolo, ale stále milovaný.\nPonchiným největším zájmem byl od začátku klid, nepřítelem snaha o vláčení jí na procházky či jiná přehnaná péče. Vodění na vodítku z ní spolehlivě vytvoří k zemi přilepenou, strašně těžkou placku. Ostatní psi jsou cosi, co se prostě vyskytuje a pokud možno jí to nemá lézt do misky. Dokud nedojde na lov. Nikdy jsem neviděla Ponchu pohybovat se tak rychle, jako když jsem jí neprozřetelně a nesoustředěně dovolila vyskytnout se u zahánění nových ovcí.\nZ Ponchy byl blesk, strhla i Blacka, ale je to její pochybná zásluha, že ovečka přišla o jedno ucho a v krku měla díru na pěst včetně roztržené velké cévy. Trvalo mi dlouhou chvíli a za použití vší surovosti, než jsem tenhle „lov“ zarazila. Ovce byla na poražení, ale zabte zvíře, které má do měsíce rodit. Poncha okamžitě po akci předstírala chudáka, co nemůže chodit. Vlečena pryč se válela po zemi. Okamžitě po puštění se ale pokoušela řítit zpět ke své „kořisti“ a na rozdíl od Blacka, respektujícího pokyn a to, že je „v průšvihu“, vůbec nechápala, proč se má svého masa vzdát.\nNakonec byla do dílničky, jejich „pokoje“, kam je holt občas zavřít musím, doslova odvlečena vleže. Ovečku jsme zašili, snad měl vliv i silný mráz, který pomohl zmenšit krvácení a zamezit infekci, žádné mouchy, nebezpečí léta, neměly šanci jí ohrozit. Šok jí pomohly překonat kamarádky ze stáda, obložená senem, aby neprostydla, se vzpamatovala a druhý den už zas byla“nechytatelná“. Dlouho vypadala jako voják z první světové, než se zbavila improvizovaných obvazů z plátna, ale o dva týdny později přivedla na svět krásného beránka. Na Ponchin lov jí zbyla snad jen památka v podobě chybějícího ucha.\nVšechny tyhle zkušenosti ale trochu omezily Ponche možnost umístění. A tak jsme jedinému zájemci, co by se byl ochoten Ponchy ujmout (děkujeme, pane doktore), museli na rovinu říct, že to není dobrý nápad, v domácnosti byla totiž důvěřivá hodná kočka, chodící volně po zahradě.\nPřitom zamilovanou činností toho starého psa by bylo jen střežit okolí z nějakého vyvýšeného místa, nebo tam usnout jako špalek. Nechat si podrbat pupek od spřátelených lidí. V jejím chování není žádná závislost, asi byla natolik ponechána sama sobě, že se jí to stalo normou. Pes, který nezlobí (s výjimkou lovu) neškodí, nic neničí, ale není ochoten akceptovat jediný povel.\nPes pohybující se rychlostí želvy (přes všechny léky na klouby), který vlastně nic nechce. Strážkyně duny, ležící na hromadě písku u vrat, dokud tam není horko, pak se přestěhuje do stínu pod švestkou. Pes, který dvacet tři hodin denně leží, mezitím popoběhne vyštěkat kozy v ohradě, zato, že na ně nemůže, přivítá pány a uhne autu a… lehne si pod švestku. Pes, kterého k aktivitě doslova hysterické přiměje jen fakt, že je zavřený, to dokáže vyhrabat jámu pod dveřmi i prokousat třičtvrtě nosného trámu. Pes ne pro každého, ačkoliv vlastně strašně nenáročný. Pes, co neutíká, co nic nechce, o nic neprosí.\nPoncha spí pod švestkou. Ještě naposledy mě dostala. Nechtěla jsem jí budit, že počkám až na krmení, bylo šero. Pak mi to nedalo, dloubla jsem do ní, už jen pro pořádek.\nPoncha spí pod švestkou. Žila tu třičtvrtě roku a snad dostala, co chtěla a potřebovala, nadělala pěkných pár malérů, než jsme pochopili, co ano a co ne. Poncha, jejíž myšlení, ovlivněné zkušenostmi z minulosti, jsem nikdy úplně nepochopila. Poncha, která by ze mě, pevně tomu věřím, kdybych snad upadle hlavou třeba na krumpáč a zabila se, olízala krev a časem vyžrala plíce i játra.\nPoncha, pro kterou i mrtvý pes je kořist, kterou je třeba hlídat, i když ji nebudeme jíst, pokud bude miska večer plná. Poncha, jejíž rachitické nohy poznamenal nedostatek v mládí stejně jako její duši.\nPoncha, asi nejhodnější, nejklidnější a nejméně náročný pes, kterého jsme kdy k umístění měli. Ta, které šlo udělat velikou radost prostě jen tím, že se člověk zastaví v řeznictví a koupí kousek jater, nebo podrbe to mnohým kojením poznamenané břicho. Poncha, ke které jsem nikdy úplně nepronikla.\nPoncha spí pod švestkou, teď už navždy. A nad hlavou má jen listí a nebe, tak, jak vždycky chtěla.\nAktualizováno: 3.6.2010 — 18:29\nAhoj, tak to je huste spis te lituji, ze to neudelala driv a nenasel sis nekoho normalniho. Presne jak pise, chce to cas a jit dal tak by te uz nic dobreho necekalo a hlavne uz se nikdy nevracej! Nikdy nepochopim proc tohle zenske delaji..ale potom co jsem si precetl tu typologii tady na webu vim ze je to ten typ co je vam schopny tvrdit, ze nikdy nikoho tak nemilovala a nikdy s nikym nemela takovy sex atd nesebevedoma holka..\nPancho Pancho, tohle si fakt nezaslouzis, aby se tu pod tebou v diskusi resily psychicke problemy jednoho sice asi otitulovaneho a co do vedomosti vzdelaneho tvora, ktery ovsem co do lidskosti a emocni inteligence je naprosty ignorant, EQ v minusovych hodnotach a mohl by byt nametem disertacky pro psychiatra. Takovy mix hysterickeho vyzadovani pozornosti, obdivu a uznani, spolu s patologickym presvedcenim o genialnosti, vsevedoucnosti a neomylnosti sebe sama, to je jeste taktak pochopitelne a zkousnutelne u deti. Ale u cloveka, ktery se sam ohani svym vekem? Takova absence sebereflexe, tomu se snad ani neda verit. Ja byla fakt nejdriv presvedcena, ze jde o ironii! Clovek by se mel videt takovy, jaky je a ne takovy, jakym je jeho zboznym pranim, aby ho videli ostatni. Bylo by to smesne a k smichu, kdyby dusledky chovani a psani tohoto nebojim se uz rict az psychopata nezranovaly dalsi lidi. Diky tomu je to spis k placi.\nPar lidi mi Ivane/Jakube preposlalo tvoje neuveritelne vikendove maily, zebrajici o pozornost a vyzadujici nechutnym zpusobem nezaslouzenou podporu. Dokonce jsou tam nehorazne lzi, ale to by me asi nemelo prekvapovat.. Mam velke cukani je sem vyvesit, ony se sice podobaji jako vejce vejci, a obsah je stejne odporny jako pukavec..\nTy si asi ani neuvedomujes, jak hrozne se timhle shazujes, jak ty lidi privadis do rozpaku, protoze u vetsiny tady je soucit a slusnost vrozena, a poslat te do haje zelenyho by sice velice radi, ale proste to neudelaji. Bohuzel. To je totiz ta jedina lecba, ktera by te jeste mohla vzpamatovat.\nAle u me uz ten pomyslny pohar pretekl. Je mi jasne, proc jsi sem po Luciskove verejnem odhaleni uz ani nepachl, prestoze diskusi jsi nabeton cetl. Mas z ostudy kabat a nemas koule na to, vyjadrit se verejne. To uz tu taky bylo, nekolikrat behem par let. Videla jsem te tu v prubehu te doby hrube urazit nekolik mych kamaradu i dalsich lidi, ktere treba ani osobne neznam. Vzpomene si nekdo na neuveritelny kiks s Jirinkou z GB? Tehdy byl tvuj prispevek zasahem admina tusim i radeji stazen, tak odporne jsi zavalel, bravo… Nebo na posilani Vave do blazince? A dalsi? Pamet je milosrdne derava a Zviretnickym rysem byva casto az prehnana velkorysost. Vetsina lidi se v těchto pripadech radeji ani neozvala, aby nedelali zbytecne dusno. Ja bohuzel tak snadno nezapominam.\nVzdycky, kdyz jsi do diskuse hodil nejaky odkaz na sve vyplody jinde na NP nebo jinde na netu, a lide nereagovali adekvatene tvemu ocekavani, tedy nejasali, neopevovali a nepadali uzasem do mdlob, zacal jsi kolem sebe kopat jak fracek. Posledni vykrik tohoto tveho nechutneho a dominantniho rysu byl ohledne versu do Zviretnickeho kalendare. Opet mam cukani vyvesit sem maily, kterymi jsi otravoval po Termitu chudaky Zviretniky a ktere mi nekteri s peprnym komentarem preposlali; ze te dost neadorujeme a neocenujeme jeji kvality a krasu. Basen neni vubec spatna, cetla jsem mnohem horsi i lepsi. Ale tvoje ubohe chovani potom ji totalne znegovalo. A tak je to se vsim. Tvuj prinos, vedomosti, inspirace, kterou bys mohl pro nekoho byt, sam uplne nicis svym pristupem, chovanim a ciny. A i proto k tobe nedokazu citit zadny velky respekt ani uctu ci uznani, a toto se nezmeni, dokud se nezmenis ty. Coz se obavam se nikdy nestane. Ani kdyby ti bylo dveste.\nBtw co se te tve zneuznanosti ohledne versu tyce, mel sis postavit stolecek a zidlicku vedle stolu s Kalendari a vyvesit nad sebe cedulicku „Autogramiada, autor basne zde“. Pak by snad tvoji patologicke touze po uznani a opevovani bylo ucineno zadost..\nBylo by velkym omylem domivat se, ze tahle diskuse se strhla pouze pro tvou netaktnost na setkani, ohledne rozchodu mych kamaradu. To je jen spicka ledovce, stripek, malicky zlomek vsech pripadu, kdy jsi se zachoval tak, ze za tebe bylo stydno druhym (tobe samotnemu ne, to vime). Jenze malokdo ma zaludek se verejne ozvat a poukazat otevrene na urazky tebou vyrcene. Lucisek to udelala a presto se ti podarilo otocit tou nechutnou „zakopovou valkou“ po mailech nektere diskutujici proti ni a sebe opet prezentovat jako ublizeneho chudinku. Je videt, ze v tom mas celozivotni praxi. Jen nechapu, ze se opravdu porad jeste najdou taci, kteri na to skoci… Nastesti je jich cim dal tim min.\nMLP to v patek po procteni diskuse komentoval trefne, „to je proste chovani napresdrzku“. Podobne ses pry predvedl pri vecernim vyletu na Bezdez, vetsi osinu v pr… pry jeste nezazil.\nNedelam si iluze, ze timhle se neco zmeni, ze ty se zmenis. Urcite nejsem za tvuj zivot prvni ani posledni, komu dosla trpelivost, premohl se a jednal s tebou na rovinu. A kdyz ses nedokazal vzpamatovat doted, asi uz to nedokazes nikdy. Ale trpelivost mi uz proste dosla.\nbyla krásná ;(\nBáro,obdivuji Vás a vážím si Vás. Jste velký dříč a zvolila jste si nelehký život. Život se zvířátky je ze za plotu hezký a plný pohody ale z druhé strany velmi náročný a plný překvapení – příjemných i méně příjemných a zvířátka jsou jen zvířátka i když my lidé si kolikrát myslíme, že je máme přečtená – není to úplně pravda, nemůžeme vždy předvídat co si v hlavičkách vyhodnotí. Ještě jednou díky za článek a za Ponchu.\nMyslím, že Marska psala i za mne. Díky Báro. Díky za každý spookojený den, který jsi Ponche dala. (h)\nLidi, já se bojím. Fila má na břiše (někde na rozhraní hrudníku a břicha) bouli jako grep. Ona si nenechá sahat na břicho – od štěněte se radji nechá drbat na zádech a hlavně na hlavě, navíc těžko vstává, ale nenechá si pomoct, takže netuším, jak dlouho to má. Zítra valíme na veterinu. Moc prosím o palečky.\nA jeje, chudák Fila, chudáci vy, to bude špatná noc. Budu na vás myslet.\nDržíme, držíme (y) (y) (y) .\nŽádný anomym, to jsem já.\nHonzo, drzim palce. Vim, jsou to nervy.\nAch! Boule na břiše – to je strašák veliký. Držím palce, Hanýsku. (h) (y)\nJiný Honzo – držím palce (y) (y) (h) (h) .\nMoc na vás myslím. Kéž to není vážné. (h)\nMoc vám držím palce, aby to dobře dopadlo. Naše Šerynka měla to samé, akurát trošku níž. Po zaléčení zánětu, který se tam také objevil, podstoupila operaci – odstranění jedné mléčné žlázy spolu s nádorem. Zatím je to v pořádku, i když od operace uplynulo jenom 6 měsíců. Doufáme, že to vydržíme bez opakování co nejdéle.\nSom na smrt unavena,ale este som sem nakukla.Napisem par slov,snazim sa pritom spomenut si na nejaky pendant k JoVovmu rozvernicku,ale medzitym toto.Nemam dobre skusenosti ako zachranar v cervenej uniforme so psami/ani nikto zo zachranarov.Ako som uz pisala,na mna sa nikdy ziaden pes neusmial ,ale rafal a to hned.teraz tu bola kolegyna a stazovala sa ukazujuc dokaz.Udajne taky maly psicek-zensky mazlicek/my nepsi ich volame ridikul kuťa-t,j,pes do kabelky/ ju rafol a roztrhal nohavice.No a ja som jej vysvetlovala,ze chyba bola v nej-tak vidite,aky mate na mna užasny vplyv.\nStretne s Kohn s Roubičkom.Co ste taky smutny Kohn.?Ále ,syn sa mi ženi.To predsa nie je dovod na smutok .A ako sa vola nevesta?Štefan.Chapem.to nie je židovske meno.\nVerenko! Ten ftip je super, mi připomíná tento z Anglie:\n„Miláčku, náš syn se bude ženit,“ prohodí při snídani lord Peter k lady Samanthe. „Opravdu, a koho požádal o ruku?“ rozveselí se lady Samantha. „Našeho zahradníka!“ prohodí nad sandwichem lord. „Cože!“ zhrozí se lady „toho komunistu?!“\n.(*) Nováčkovi mají na návštěvě už pět dní přítele, který se nemá k odchodu. Proto zavedou řeč na jeho rodinu: „Ty máš tak hezkou manželku a pět hodných dětí. Netoužíš po nich?“ „Víte, já si netroufal něco navrhnout, ale když o nich tak hezky mluvíte zavolám jim, aby také přijely.“ .(*)\n~o) Vinšuju všem hezký večer a užijte si sluníčkový víkend. ~o)\nUfff, ještě že mu nepochválil tchýni, Jovásku! (chuckle) Mohl mít hned tcháně dvě. (whew) 😉\nCausa ukradeného špalku:\nDneska jsem potkala městského policajta, jen jsem vylezla s Ankou zadním vchodem. Dovlekla jsem ho na parkoviště a a ukázala mu dřevěný špalek, který jsem asi před dvěma lety vyvláčela z rokle na zahrádku. Tento špalek mi byl asi před 10 dny odcizen a když jsem ho oplakala, našla jsem ho včera, jak na něm stojí auto bez kola, už bez třetího kola. To auto stojí na parkovišti bez SPZ skoro rok. V srpnu 2009 na něj policajti nalepili ceduli, aby ho majitel uvedl do stavu v souladu s vyhláškou. Dnes je cedule již opršená.\nZeptala jsem se policajta, zda mi vysvobodí a vrátí špalek a když krčil rameny, že neví, tak jsem mu oznámila, že si zítra beru svůj špalek zpět a že jestli mě někdo zatkne za to, že kradu součásti auta (tj. bude na mě chtít hodit ukradená kola), tak on že mi dosvědčí, že jsem zpětkrádež vlastního špalku hlásila předem. 🙂 Pro jistotu to hlásím i vám, kdyby něco! (wasntme)\njasně Vave, jsem svědek, že výše zmíněný špalek je jenom tvůj a nikoho jiného 8)\nMmch to je teda úroveň krást vlastnoručně donesený špalek…. To si kradač nemohl najít svůj\nTo víš, rokle je hluboká a tenhle špalek jsem navíc tahala z potoka. Byl těžký, svinsky nasáklý vodou, vysychal několik měsíců. Prostě suchý špalek u domu je lepší než mokrý špalek z rokle. A ještě ke všemu mu můj kytičkový špalek použil nějaký prevít ke zločinu. (punch)\nDosvědčím! (handshake) 🙂\nTak jsem právě slezla ze štaflí, protože jsem musela sundat paní Poopíškovou z okapu. Dostala jsem za to velkého sprďáka, co si to dovoluju. Tak jsem si na to udělala čaj s mlíkem a paní Poopíšková je hrubě nespokojena, neb prý je to na kočičí jazejček moc horký…\nJá se prostě nezavděčím…. 🙂\nJežišmarjá, ta kočka má na čele bouli! Tak to jsem ještě neviděla! Na tu střechu od kůlny a do okapu se zřejmě musela dostat tak, že vypadla z okna…\nPane bože za co mě trestáš++ (angel)\nRputi! (inlove) Ty´s ďábel! (wasntme) Málem jsem se zalkla i bez kafe. (rofl) (rofl) (rofl) Paní Poopíšová! Uáááááá! S bouououlí! Uááááááá!\nA dala jsi jí lízátko? Víla dneska v družině též utržila bouli a byla odškodněna lízátkem 🙂\ngrrrrrrr ….. a kdo dá lízátko mě, HA?\nA máš snad na čele bouli? (chuckle)\nA co kdybych z těch štaflí spadla, he?\nTak bys potom dostala lízátka dvě 🙂 🙂\na za tři boule tři! (wasntme)\nA stejně už máš čaj s mlíkem (rofl)\ntakhle se ptal v jednom foru(vtipu) i jeden slovák…a Bůh řekl: ani nevím, ale prostě mě nějak sereš.. 😀\nale nic ve zlém, chudák Poopíška, válím se tu smíchy..kočka s boulí…..\nNo, to mě bys teda čajem s mlíkem neuctila… leč nejsem kočka, že…. Mimochodem, lidová moudrost praví, že kočka dopadne na všechny čtyři, ne na hlavu 😉\nAle bouli má na hlavě! Vim já, co vyváděla? 😉\nMatyldo, tys to asi nepochopila – ten čaj jsem si udělala pro sebe! 😀\n(chuckle) No, jó. Aby ten čaj s mlíčkem měl správný „šmak,“ tak se tam musí přidat trochu rumíčku. .=))\nA v idealnim pripade se na caj i na mliko zapomene. Asi si fakt pujdu nalit panaka.\nTa reklama je imbecilni, ale ten rum je dobrej.\nA to se mi na zacatku tak pekne tancovalo.\nOT – Protože dobrých zpráv není nikdy dost, tady jich několik nabízím:\n1) Babi je zpátky z nemocnice, jen bude muset příští týden na 2 vyšetření.\n2) Přestalo (rain) a (sun) , takže se může sušit seno.\n3) Kachňátka už běhají venku.\n4) Rija je vykoupaná, čistá a voňavá a snad se jí teď budou nějakou dobu vyhýbat (bug) .\n5) Mám hotové fotky z víkendu: http://pejsatko.rajce.idnes.cz/Coursing_-_Doksy_2010/\nTady ještě pár fotek Anežky: http://pejsatko.rajce.idnes.cz/Cerven_2010/\nA do třetice všeho dobrého – několik fotek jednoho miminka: http://pejsatko.rajce.idnes.cz/Ostatni/#Kokri_miminko_06.JPG\nTak a teď jdu na bublaninu.\nLA: Bezva fotky! Te Anezky je ale kus. Mimochodem, obdivovala jsem na nejakem albu vaseho Spartaka – krasne opatrovany.\nPejsátko je naprosto uchvancancující – jak to ti kok 🙂 ři dělj?\nJéje LA – obdivuju, že si pamatuješ jména všech pejsků, mě někdy tak nějak z paměti vypadávají (a já se za to hluboce stydím). Anežka je opravdu krásná – to její široké inteligentní čelo … No a mimíšek – tak tady jsou slova zbytečná, protože je úplně nejvíc krásné štěňátko.\na řasy má jako filmová hvězda….. 🙂 🙂\nKrásné fotky, milá LA! (inlove) A Puntík bude mít velkou radost z fotek s Puntíkáčkem. (dog)\nŠtěstí, co je štěstí? Muška jenom zlatá….!\nTo si takhle dneska jedu, všechno jsem vyřídila, zařídila, všechno klaplo, dostala jsem vše, co jsem potřebovala, nepršelo, obloha jak korálek, sluníčko svítilo, všude všechno vonělo svěžestí a teplem, svět byl můj, až jsem si začla zpívat: „….ta zem už je blízko a já cestu znám, je bílá a jde skotskou plání, jde úbočím skal a lučinami tam, kde se nad Loch Lommond stín měkce sklání …\nSilnice se kroutila, na polích se pomalu vlnily klasy, ptáčkové zpívali a krásný vzhled byl na ten boží svět. Když v tom proti mně najednou tatínek z kočárkem. Se z nějakého důvodu pootočil a ohlédl …. a strčil mi ten kočárek přímo před kapotu. Zastavila jsem půl metru před ním ….\nTo už snad ani není štěstí, ale klika jak vod hajzlu… 😉\nUfff, Rputi, tohle je moje denní můra (ne noční). Dělala jsem autoškolu ve třiceti letech a dodnes moc neřídím (ale budu muset) a už při jízdách v autoškole jsem lezla instruktorům na nervy sýčkováním, že mi ta ženská určitě strčí do silnice kočár… jako spolujezdkyně jsem to zažila něškolikrát a byla vždycky na mrtvici (sweat)\nJo mimochodem, a to LP s Loch Lomondem vyšlo onehdy na CD, vydolovala jsem ho z otce mého rodného 🙂\nDík budu se muset poohlédnout.\nTeda Rputi! (whew) To je na mrtvici! (whew)\nMilá Rputi, zažívám to dnes a denně. Každý tramvajový ostrůvek je přímo přeplněn potenciálními skokany pod kola, dneska mi dokonce vjela pod kola paní, která po ulici tlačila vozík s invalidou. Opravdu nechápu, proč pohrdla metr a půl širokým chodníkem ve vilové čtvrti a přímo přede mnou se jala objíždět zaparkované auto. Naštěstí jsem jela opravdu pomalu a stihla jsem zabrzdit (whew)\nRputi, to jsem takhle jela v residencni ctvrti kolem kostela, ktery ma taky skolku. Videla jsem zaparkovaneho Caravana s otevrenyma soupacima dverma a na chodniku dve zenske zabrane do hovoru. Tesne prede mnou se z Caravanu vyhrnul capart primo do silnice. Nastesti nic nejelo proti mne, tak jsem to strhla do protismeru, ale bylo to vo fous. V zadnem pripade by to nebyla moje chyba, nicmene z predstavy zit s necim takovym v hlave a ve svedomi do konce zivota na mne jde mraz…\nJo, to mě taky hrůza obchází…\n(headbang) Vážení diskutující přátelé, co kdybychom přepnuli na jiný sdělovací kanál a sklidnili se pohledem na tento odkaz – http://jovo.rajce.idnes.cz/Pranicka_6/#Vecerni_pohled_na_Alpy.jpg – .=))\nŠrapnééél (rofl) (rofl) (rofl)\nTo je krása, stojí opravdu za kliknutí !!!!!!!!!!!!!! Alpy v plné parádě!!!!\nA jinak souhlasím, je třeba přepnout na jiný sdělovací kanál.\nJovo, ty zvíře! (rofl)\nZabít je málo…\nP.T.JoVo, pozdravuj paní, už má od doktorů pokoj, nebo ji ještě budou otravovat? (rose1)\nNikoli pleno titulo (P.T.) nýbrž O.T., jsem to včara říkala, že pan Alzheimer je kamarád! (fubar)\n(wave) Ahojky Baty, dneska zatím skončila všechna vyšetření a nyní čekáme na výsledky. Pravděpodobně budou příští týden, buď ve čtvrtek nebo pátek. (wave)\n(y) (rofl) (rofl)\nTak tady už kotel definitivně přetekl: – vrtat se do soukromí a zabývat se klepy. Ví Lucie vůbec, komu píše? To mám být já? Pokud jí tady po té první, co se už ohradila, dík) rázně neutnete tenhle podlý nesmyslný útok, nemohu tady opravdu být. Tohle prostě na sobě čestný a řádně žijící muž na úrovni nemůže nechat.Domluvil jsem. Večer se snad podívám sem a do pošty. Howgh.\nProč se nebráníš sám? Proč my bychom měli zasahovat, a kdo vlastně? My k tomu můžeme napsat, jaký máme názor, pokud budeme chtít.\n😀 a to jsem te pred svym prispevkem ani necetla (clap)\nPromińte, prosím, že se pletu do Vaší diskuze, ač kromě Jakuba S. nikoho z diskutujících neznám (a přiznávám, že je mi to líto, myslím si, že zde vystupují citlivé, obětavé a velice inteligentní dámy). Z krátké známosti s Jakubem S. usuzuji, že je to mimořádně vzdělaný a nadaný člověk a ve snu by mne nenapadlo, že by snad chtěl někomu ublížit nebo někoho zarmoutit. Velmi si ho vážím, a určitě právem. To, že na rozdíl od většiny z nás nemá žádné zvíře, je rozumné: často je mimo domov a kdyby měl svého psího nebo kočičího kamaráda zavírat doma, zvířeti by samotou v bytě spíše ubližoval. Zde mu tedy určité zkušenosti a znalosti chybí, a lze to pochopit.\nNejsem ale schopen věřit tomu, že by chtěl úmyslně kohokoli urazit nebo ponížit. Možná o některých věcech, které dobře zná, vyslovuje občas kategorické soudy, které se mohou někoho dotknout. Jenže odpusťte, to se stane… Já jsem třeba v jednom článku napsal cosi o zkorumpovanosti státní správy, a dotklo se to některých z Vás, které v úřadech pracujete, musíte mít s nadřízenými i „stranami“ svatou trpělivost, a úplatné určitě nejste. Já se ale ve svém textu určité generalizaci nemohl vyhnout, a nechtě jsem se tedy někoho dotkl, kdo si to nezaslouží.\nOdpusťte mi naprostou upřímnost: vážím si nejen pana Jakuba S., ale také Vás všech obětavých žen, ať už máte pochopení pro lovecký pud těžko zvládnutelného psa, nebo soucit s jeho obětmi. A všichni dohromady mi uděláte velkou radost, když projevíme větší vzájemné pochopení a nebudeme diskuzi nijak vyostřovat. (h) (f) 🙂 (rose1)\nA CHCI VĚDĚT, KDY A KDE JSEM TO ČINIL. ČEKÁM.\nJakube, to je právě ten problém! Ty totiž nikdy nevíš. Živíš se celý život slovy, přitom je často používáš jako neřízenou střelu bez ohledu na to kdy, koho a jak necitlivě či bolestně zasáhneš.\nRozumím tomu, že jsi trochu zhrzen nedostatečným oceněním své básně, jak jsi nám ostatně dal najevo nejen v mailech, ale tohle se prostě nedělá. Myslím tím zejména to, jak ses nám snažil dnes podsunout, že Majce tady ubližujeme a že Tobě tady taky bylo spíláno a ubližováno. Není to pravda.\nAle ano, Jakube, vi naprosto presne, komu pise. A diky tve netaktnosti a snaze o falesnou litost si v Termitu tve vrtani se do soukromi nekoho jineho vyslechlo i nekolik dalsich Zviretniku. Velice rada jsem hned na miste uvedla ty nesmysly o litovani jiste osoby na pravou miru, coz te v tu chvili ocividne zklamalo. Tyhle klepy mezi Zviretniky opravdu nepatri.\nA snad muzu mluvit i za ostatni (pokud ne, mluvim jen za sebe a podobne smyslejici), ze tady nikdo nikoho neutina a utinat nebude! Proto je to NasZviretnik, nase diskuse a misto pro nase svobodne nazory. A kdyz se nazor nelibi, muze se vyjadrit kazdy.\nJa napriklad k tomu, ze podle me jsi vsechno jen ne bezbreze tolerantni 😉 a zamlkly (to me fakt odrovnalo (rofl) ) a ze vynucovani si respektu predhazovanim veku muze zkouset jen nekdo, kdo si ho jinym zpusobem ziskat neumi 🙂 A to jsem vybrala jen maly vzorek toho, na co bych z tvych odstavcu chtela reagovat, kdybych na to mela cas a energii a HLAVNE, kdyby to melo SMYSL 😉 coz fakt ocividne nema.\nCo si tak mlhave vzpominam, maloktery ze Zviretniku dokazal byt tak nehorazny, aby jineho naprimo posilal do blazince apod (happy) nerika ti to neco? A to jsem si tyhle starsi diskuse musela pracne dohledat, protoze jsem nechtela verit, ze by se tohle mohlo u nas dit… Ale i pro tyhle „nazory“ je tu misto a nikdo nikoho neutinal. Jen by si mel clovek uvedomovat, ze tyhle zaznamy nasich myslenek tu jsou a budou dost dlouho, asi dele, nez by bylo nekomu mile… 🙂\nDobře Jakube, tady máš, cos chtěl… V Termitu ses naprosto bezostyšně vrtal v MÉM soukromí, když jsi začal veřejně rozebírat můj (už 1,5 roku starý a tudíž naprosto passé) rozchod s Andym. Vyjádřil ses ve smyslu „mě je té Lucky tak líto, to je taková chudinka, on se s ní nejdřív rozešel a teď si sem přivezl novou babu, tý chudince Lucce přímo pod nos…“ A nebyl jsi nadšen, když jsi místo informace o tom, jak se trápím a mučím, dostal pouze suché vyjádření o tom, že to bylo přesně naopak a že jsem se stavem věcí naprosto spokojená. Tohle tvoje vystoupení považuju za sprostý zásah do soukromí, nehledě na to, že šíříš nesmysly, bludy – až bych řekla pomluvy! Všimla jsem si, jak se kolem mne v neděli motáš a měla jsem pocit, že by ses mě na to chtěl zeptat, ale chyběla ti odvaha.. Pro příště, když už tě tvoje neukojitelná zvědavost a touha po informacích bude trápit, možná je lepší se zeptat přímo u zdroje a ne šířit a chytat nějaké náznaky z okolí.. Ale na to musí být člověk chlap, že?\nJinak o téhle situaci jsem se dozvěděla až v neděli, kdy už tam Andy nebyl, takže jsem neměla možnost si s ním vyříkat, zda tahle fáma pochází od něho nebo sis jí celou vymyslel. Z mého pohledu jsme se rozešli na můj popud, po vzájemné dohodě a jako dva slušní lidé. Velmi by mě zklamalo, kdybych se dozvěděla, že jsem se v něm spletla a celá tahle situace vznikla proto, že neměl odvahu přiznat pravdu… (pokud už se chtěl někomu o našem rozchodu zmiňovat). Vztah s jeho novou slečnou mu přeju, doufám, že si budou dobře rozumět a že jim to spolu dlouho vydrží. Tím považuji tuto záležitost zde na Zvířetníku za uzavřenou. Howgh!\nUff, nestačím zírat, co tady vzniklo. Podepisuji se pod to, co napsala Lucka, rozešli jsme se jako dva slušní civilizovaní lidé už před rokem a půl protože jsme si prostě přestali rozumět. Nic víc a nic méně v tom není. V tom, že se mnou na zvířetnickém setkání byla Aňa také nešlo o žádný naschvál, jednoduše já jsem byl v ČR kvůli našim a kvůli volbám a Aňa se dozvěděla v pondělí, že má ve středu pohovor v Brně, tak holt jsme jeli do ČR společně a mně by přišlo blbé jet na zvířetnické setkání a nechat ji v Doubravici. Jsem velmi rád, že je Lucka rozumná holka a vysvětlila tady něco, o čem jsem neměl ani Ahnung, že se na tom setkání vůbec stalo, protože za mě řekla všechno, co bych řekl i já (čímž jí děkuji). Pro všechny budoucí možné dohady – nemám ve zvyku dělat lidem cokoliv naschvál a vždy, když někdo dostane pocit, že někomu něco naschvál dělám, pak si může být stoprocentně jistý, že je problém mezi jeho klávesnicí a židlí.\nJinak vám, Zvířetníčci, přeji pěkný den a brzy (po mých státnicích v pátek) naviděnou u nové historické rubriky (y) (sun)\nJe smutné, když se musím dívat na to, jak se lidé, které mám všechny moc ráda a kterých si velice vážím pro jejich nepřehlédnutelné kvality, dostanou do sporu. Jak jim říci, lidi nechte toho. Nejde to, protože každý z nich má pravdy kus či aspoň kousek.\nDomnívám se, že těžištěm a záminkou sporu, který se zde včera odvíjel, byl rozchod dvou našich milých přátel.\nPřiznávám se, že sama jsem byla v Doksech situací zaskočena a přivedena do rozpaků. Každý z nás takovou situaci řeší jinak. Vzpomínám, že před třemi lety nastalo v naší skupině Zvířetnické něco podobného. A stačilo napsat: „Stalo se, jdeme každý svou cestou.“ Popř. naznačit, že si dotyční nepřejí komentáře. A bylo by. Vždyť je mnohem lépe, když dva kvalitní lidé poznají, že jako pár, jim to moc nevyhovuje. Rozejdou se a zůstávají přáteli, nebo aspoň známými. Normální člověk to pochopí a má otevřenou cestu k jednání s oběma. Odpadly by dohady. Ublížil on jí? Co udělala ona jemu? Jak se k tomu mám postavit?\nŠpity sem a špity tam a lavina jede. A dopadne to otevřenou, ale smutnou výměnou názorů, která (v každém případě) zanechá šrámy na všech, kteří se namanou. To víte, že bych byla raději, kdyby se to nestalo, ale takové „vyvětrání“ má svou sílu.\nSesypaly jste se na Jakuba. Ale…. Každý líc má také svůj rub. Jakub je prostě náš Jakub. Znám jej pouze z několika Brnění, Setkání (na tom letošním jsme se stačili jen pozdravit a tak mi úplně uniklo, co se tam stalo), pár mejlíků. Přesto si ho, pro jeho znalosti, velmi vážím. Možná by, právě jemu, pomohlo, kdyby na celou situaci byl předem připraven.\nMilý Andy, jsem moc ráda že jsem měla příležitost poznat Aňu. Musím říct, že jsem jsem se dozvěděla, že přijedete spolu, ani na okamžik mě nenapadlo, že by to snad bylo něco nepatřičného nebo netaktního vůči Lucce-Lucíškovi. Byla jsem tehdy blízko toho, když jste se sešli, i blízko toho, když jste se rozcházeli. Vím, že to byl noblesní rozchod na úrovni, takový, po kterém nezůstává pachuť, ale naopak velký prostor pro vzájemnou úctu, respekt, ba i přátelství. Cenila jsem si toho na vás a cením si dodnes a dodnes také nemám problém se bavit velmi přátelsky a zblízka ani s jedním z vás.\nBohužel, Jakub projevil cosi, co se příliš podobá netaktnosti a urážlivému falešnému soucitu. Naprosto bez důvodu, prapodivně implantovaně a navíc veřejně. Nepochopitelně.\nVážím si Jakuba jako vzdělaného člověka, ale vzdělání není pro mě u lidí to nejdůležitější. Oceňuji především cit, takt, empatii, a toho – jak jsem často osobně i lidech mě blízkých – se Jakubovi bohužel občas nedostává.\nA promiňte, dovolávat se zastání veřejně i privátně, nočními zprávami, to není rozhodně hodno muže, zvláště pak čestného muže. To totiž oslovené lidi staví do trapné situace. Stejně tak jako domáhat se pochvaly. Promiňte, ale připadá mi to stejně patetické jako rozervat si roucho v antické tragédii.\nMěla jsem za to, že Zvířetník je prostor, kde každý může chválit, souhlasit, nesouhlasit a vyjadřovat se naprosto svobodně. Tohle skutečně nelze vymáhat ani maily, ani neustálými narážkami a připomínkami, stěžováním si a nakonec vyhrocením atmosféry. A bohužel to není poprvé, ani podruhé.\nBohužel! Jenže lidé, jichž se Jakub hluboce dotkl, nemají obvykle ve zvyku to ukazovat veřejně, takže pak nakonec vzniká dojem – Jakub vzbuzuje dojem – že je jediným ublíženým, jedinou obětí právě on.\nmožná víš, možná nevíš, ale opravdu si tě hluboce vážím – jsi velmi chytrý, vzdělaný a šaramantní starší pán. Pevně věřím, že jsi se nikdy nechtěl nikoho dotknout – ani slovem ani činem. A je mi líto, jestli ostatní mají jiný názor.\nA malá poznámka – je pravda, že Jakub mnoho věcí nezná, ale častokrát jsem si všimla, že se ptá – a nikdo mu neodpovídá. To je taky smutné.\nP.s.: Jakub versus Lucíšek – pořád věřím, že zde došlo k nedorozumnění a ne ke schválnosti – jsem už taková, ještě pořád věřím lidem\nAno. Jakub je u nás doma v lecčems uznávaná autorita. Věřím, že se nikoho nechtěl dotknout, i když se mu to zřejmě nechtě povedlo (a vím, jak mě kdysi podobná slova strašně ranila).\nJakube, chtěla jsem ti napsat osobní mail, ale cítím, že bych to měla napsat sem.\nNemohu se vyjádřit k výtkám, které se tu objevily – nebyla jsem letos v Termitu; kromě toho vím, jak snadno se člověk nevědomky dopustí netaktnosti, kterou si třeba ani neuvědomí nebo která jej později mrzí.\nVčera mi došlo, koho mi určitým způsobem připomínáš. Před časem jsem si vydělávala na živobytí jako referentka zlepšováků. Naše oddělení patřilo do úseku VTEI a s jedním z jeho pracovníků máš něco společného. Kromě pracovní náplně i věk, široký rozhled a rozsáhlé znalosti. I on se označoval za intelektuála a gentlemana. Ale v tom vaše podobnost končí. Na rozdíl od tebe tento člověk rád využil své znalosti k výsměchu, že to, co on zná, je pro jeho okolí neznámé. Co on nevěděl, bylo bezvýznamné – poučení od druhých přijímal hodně nerad. O jeho „gentlemanství“ jen toto – ženy obecně označoval jako ovce, a to zejména v rozhovoru s nimi.\nNa závěr: Napsala jsem, že jste si v určitých ohledech podobní. Kdybych vás měla potkat na ulici, zachovám se stejně: Přejdu cestu. Ale u každého z vás z jiného důvodu. Tomu bývalému kolegovi bych se vyhnula. Za tebou bych si šla pohovořit.\nMilá MaRi, je dobře, že jsi svůj názor napsala sem.\nCituji Jakuba: A kdo mne podpořil, tak soukromě, takže netolerantní útočnice se o tom nedověděly. Zmíněné „netolerantní útočnice“ (ani nevím, koho má Jakub na mysli), se totiž zjevně za útočnice nepovažovaly a proto dál záležitost nerozebíraly. Dávný konflikt nebyl konfliktem, ale diskusí.\nCelá včerejší diskuse vznikla z nepochopení nebo nepřečtení psaného textu, jak v článku, tak v diskusních příspěvcích. Jsme zvyklí, že Majka reaguje emotivně, ale zároveň má nadhled. Jakub si možná nevšiml, že nesouhlasné reakce vyvolalo primárně jediné slovní spojení „zavražděná koťata“. Ovšem jako člověk, jehož obživou jsou slova, by si toho všimnout měl. Jako bonus nám udělil lekci ze slušného chování – ale my se k sobě slušně chováme přirozeně. A ani zde konflikt nebyl konfliktem.\nJakuba si v mnoha směrech vážím, ale jeho sebenazírání „ten většinou opodál postávající postarší šedovousý usměvavý zamlklý inťoš“ mě také pobavilo.\nA ještě malá poznámka – Jakub jako jeden z mála v diskusích zveřejňuje pravá jména účastníků. Chce-li někdo vystupovat pod nickem, dobře ví, proč tak činí. Internet zdaleka není anonymní prostředí, ostatně se o tom Jakub nedávno přesvědčil sám. A ani Jakub nepíše pod svým pravým jménem.\nDočítám opožděně a přestože jsem byla v Termitu, nevím o záležitosti mezi Lucíškem a Jakubem vůbec nic. Přesto si dovolím plně se ztotožnit s P.S., které napsala Yga, že totiž šlo o nedorozumění. A není mi naprosto jasné, proč se diskuse na téma „lovící pes a jeho oběti“ zvrtla do roviny osobního sporu na ryze soukromé téma. To považuji za hluboce nešťastné. Myslím, že šance na vyřešení těchto záležitostí je podstatně vyšší, pokud se řeší stranou mimo veřejnou diskusi – a když už to nejde zoči voči, tak třeba mailmo. A jsem přesvědčená (jo, já jsem taky ta naivka, co pořád věří lidem, zvlášť těm, které znám a mám ráda, a jejich dobré vůli), že po pár mailech by si zúčastnění byli schopni obrazně řečeno podat ruce.\nPřemýšlela jsem, jestli mám vůbec ještě reagovat, ale prostě mi to nedá, i když to asi nemá smysl…\nPitrýsku, každý rozchod je těžký, ať už proběhne jakkoli mírnou formou.. Opravdu si myslíš, že by pro mě a Andyho bylo důstojné napsat jen tak na Zvířetník, že se rozcházíme? Opravdu vypadáme, že nepotřebujeme žádné soukromí ani v tak citlivé záležitosti jako je tato? Nebo tím, že byl náš vztah zveřejněn hned ve svém počátku na Zvířetníku, jsme se odsoudili k trvalému sledování až do jeho konce? My jsme se naším rozchodem nijak netajili, ale abychom ho veřejně psali do diskuze, to snad po nás nemůže nikdo chtít! Někteří lidé o našem rozchodu věděli, někteří ne. Neříkám, že se nelze bavit o tom, že spolu nejsme a Andy má najednou novou slečnu, ale tu falešnou lítost a moje zařazení mezi „ubohé chudinky, ztrápené duše apod.“ by si snad mohl odpustit každý. Nebo si snad někdo z vás všiml, že bych vypadala utrápeně, zmučeně a odkopnutě a je třeba mě litovat??? Ano, je pravda, že jsem se s Andym jen přivítala a pak už jsme spolu nemluvili, ale bylo to jen tím, že jsem měla poměrně dost práce – chtěla jsem pomoct Ivce jak jsem jen mohla a tím pádem jsem si nepopovídala s mnoha lidmi, nejen s Andym…\nYgo – ano, Jakub se mě občas na něco z mého oboru zeptal, ale takovým způsobem, že v jeho otázce už byla zakódována i odpověď (jeho názor), který si jen chtěl potvrdit. V momentě, kdy jsem jeho názor popřela a fundovaně mu odpověděla, začal se mnou diskutovat tak, aby mne dotlačil k prohlášení, že je jeho názor v podstatě správný (i když byl zcela zcestný a bylo mu to jednoznačně vysvětleno). Já jsem z ordinace zvyklá věci vysvětlit velmi důkladně a odpovědět na všechny možné otázky majitele, které se tématu týkají. Ale nepokládám za nutné obhajovat svá tvrzení a znalosti před někým, kdo nemá o mém oboru ani tušení a pře se se mnou snad jen z principu nebo pro svou ješitnost… Nevím, jestli má více lidí podobnou zkušenost, ale jestli je to tak, možná je to důvod, proč Jakubovy otázky zůstávají nezodpovězeny…\nVave to napsala přesně – Jakub pracuje celý život se slovy, ale vůbec s nimi neumí zacházet. Možná zvládne překlad z/do několika jazyků, napsat báseň (nemám kalendář-nečetla jsem), mluvit o historii a filosofii, ale pokud jde o cit pro druhé, empatii, tak tam už víckrát pohořel. Nevím, jestli z osamělosti nebo proč, ale snaží se být neustále středem pozornosti. Popisuje se jako nemluvný, ale málokdy jsem ho viděla mlčet a poslouchat. A podívejte se na to tady!!! Jakub napsal výkřik do tmy, jak byl podle napaden a dovolával se důvodu a vaší ochrany. Chtěl, abyste mě zarazili, umlčeli, vyštvali. A od té doby, co se mu Renata postavila a já jsem mu důvod napsala a Boxíková s Vave mi dosvědčily průběh situace, se tady neukázal. Nechá vás ostatní, abyste ho hájili a sám jen píše lítostivé a ublížené maily soukromě jednotlivý lidem. Nedokáže sem přijít, vyjádřit se k celé záležitosti a omluvit se! Chcete po mě, abych mu odpustila, abych byla mírnější a přijala možnost, že to nebyl záměr, ale jen nevhodně zvolená slova, omyl, nedorozumění… Ale kde je ten, který to způsobil? Jak chcete, abych mu odpustila, když nedokáže překonat svou pýchu a ješitnost a omluvit se za to, že někomu zůsobil bolest??? Vím, jak to dopadne – Jakub bude všem okolo psát maily ublíženého staršího gentlemana, kterého mladá holka drze a bezdůvodně napadla.. Pár z vás to nechá bez odpovědi, ostatní ho politují a veřejně nebo soukromě mi budou domlouvat. Jakub sám mě bude ignorovat a za pár dní se objeví v diskuzi jakoby se nechumelilo a nikdy se nic nestalo. Bez vysvětlení, bez(opravdové) lítosti, bez omluvy… Tak, jako s Vave, když jí poslal do blázince.. Tak jako v těch dalších případech, o kterých píše, že jsme na něj byli zlí a seřvali jsme ho.. Zase jen on bude tím chudinkou… Mě je to jedno, každý to musí zažít na vlastní kůži, aby se poučil… Já nebudu řvát, vyhrožovat odchodem apod. Očas sem zajdu, tak jako dosud. Občas odpovím na nějakou reakci v diskuzi, když mi to bude stát za to. A pokud půjde o jakýkoli kontakt s Jakubem, nasadím si hroší kůži a už nikdy mu nebudu věřit…\nLucíšku, s Tvými slovy musím souhlasit. Máš naprostoou pravdu, že rozchod dvou lidí je věc vrcholně intimní. A prožil jej snad každý člověk jednou či vícekrát. A tak vím, co jste cítili. Ale: tento rozchod byl trochu specifický tím, že oba patříte do jedné skupiny lidí. Lidí, kteří se třeba nikdy nesetkají, nebo jen málo kdy. O vašem rozchodu věděli Vaši nejbližší přátelé. Správně. Ale my ostatní jsme o ničem nevěděli. Uznej, že to pro nás, nevědoucí, bylo dost překvapující, protože tomuto vztahu jsme (určitě všichni) silně přáli. Každý jsme se tím museli nějak prokousat. Pouze tolik: jsem ráda, že jsme se věci ujasnily a doufám, že zůstaneme nadále dobrými Zvířetnickými přítelkyněmi.\nPříběh s dobrým koncem:\nNo prosím, já furt tvrdím, že lidstvo nestojí za moc, ale lidi jsou ještě pořád dobří (clap) .\nJo, taky jsem koumala, jak to udělali, aby na srnče nepřenesli pach- v chirurgických rukavicích, to je nápad… (y)\n(inlove) Vážení přátelé, myslím si, že by bylo dobré zakončit dnešní pošťuchování heslem: HLAVNĚ ZDRAVÍ A ABY NEBYLA VOJNA. (inlove)\n;;) Věřte, že se vše v dobré obrátí a velkého jmění nabydeme! .=))\nZlatá slova – do kamene tesat!\nNooo, a hlavně Zana (inlove) nám nakázala, že tady máme být hodný! (wait)\nNe, Honzo, nechápu. Někdy sice člověk čte – slova, slova, slova, že, princi Hamlete – ale čtenému nerozumí. Ten hroznýš možná odskákal spor čistě lidský, podobně jako nejspíš náš Ebony, který prostě taky zůstal v domácnosti s člověkem, který ho od začátku nechtěl… asi. Doufám, že to ten plazík přežije… mám pro hady slabost, i když jsem je nikdy nechoval (to by mi, obávám se, doma neprošlo, a pak – ty kočky… 🙂 ) Už máte taky (sun) ?\nchudák háďa, z toho se bude vzpamatovávat špatně a dlouho. ;( A Terro, k těm hadům – už je skoro hotová výstavní expozice plazů v Dubči, všichni se tam pěkně nadřeli a bude to nádhera. Mám tě informovat, až otevřou pro veřejnost? Taková pětimetrová krajta Bobinka by se ti určitě líbila. Taky jí chudinku trápí, včera chtěla spapat mé nejstarší dítko, které jí uklízelo v terárku a ono jí kupodivu natáhlo jednu smetákem a sežrat se nenechalo 😀\nDíky, LuckoV., za informaci o otevření – a předem 🙂 I když pětimetrová Bobinka… každopádně to bude asi hodně zajímavé.\nJe to hrozné. (u)\nTohle nechápu, když hada nechci, tak ho předám do odborných rukou, ale nenechám ho napospas osudu…….. :@ Kruci, a to na Olšanské hřbitovy poměrně pravidelně chodím. Jenže jsou tak velké – himl herdek, já mám vztek. Kdoví, kde ten koš vlastně byl…..\nPod diskusí k článku (na Novinkách, abychom si rozuměli) je mezi balastem různého kalibru taky jedna pozitivní zprávička: kdosi se na hádě informoval, je prý v trojském útulku a už mimo nebezpečí. Tak snad…\nNakoukla jsem tam a jsem raději zase zpátky. Jen doufám, že se ten had vzpamatuje – dehydrovaný a vyhladovělý, spíše Lucka V. a její dcera mají nějakou představu o možnostech takto zničeného tvora. Já o hadech nic nevím.\nHlad by asi nebyl tak velký problém jako dehydratace, prochladnutí a špatně svlečená kůže – zdroj plísní a podobných hnusů. Navíc plazi často vlivem stresu ztrácí polykací reflex, což znamená nějakou dobu krmení sondou. Stejně tak se oslabením mohou aktivovat vnitřní paraziti – taky průšvih a velký. Takže rozhodně bych teď netvrdila, že mimo nebezpečí… to se dá říct tak za měsíc 🙁\nJen jeden příspěvek od autora, pro Majku i ostatní, do dalšího dne asi nebudu u PC a ani jsem nevěděla, že Poncha vyjde dnes.\nNemám ve zvyku natírat narůžovo něco, co růžové není a Poncha nebyla. Byla strašně zvláštní, s ohledem na naše středoevropské „normy“. Ne tím, že loví. Loví kdekterý pes. Byla celkově zvláštní, tak strašně nezávislá, až to děsilo. A proto o ní píšu.\nNemám žádný ráj, ani si na něj nehraju. Mám hospodářství. Většina mých zvířat je užitkových.Ten krásný beránek od zmiňované ovce skončil na pekáči u známých. Můžu si dovolit jednu či dvě charitativní kozy, ale ne stádo. Stádo je zdrojem mléka a masa. Oč je to horší,než kupovat kočkám konzervy? Naši psi stádo hlídají, definovaní psi zahánějí ovce. Zda se k tomu hodí, se také muselo zkusit, zjístit, naučit. Že je Poncha schopná zrychlit tak, aby chytla ovci, nečekal a nevěřil nikdo, včetně veterinářů co jí znají. Ovce mi je samozřejmě líto, ať už osobně, pro její bolest, nebo, což je srozumitelnější pro většinu lidí, jako případné hospodářské ztráty. Proto jsme také, a to už většině srozumitelné není, šili a léčili, místo porážky. Mě je hnusné zabít budoucí matku, to je celé. Nejsem vegetarián a nemám doma zoo na mazlení, to pro pořádek. Ovce byla můj neodhad a mrzelo mne to a také jsme nelitovali peníze ani práci, aby se to napravilo. Ví se… co? Že pes, nemá li čitelné reakce, něco chce udělat? A to je právě problém Ponchy. Kdo jí na živo viděl? Pro příště, když zjístím malér, se té situaci (setkání Ponchy s další ovcí) samozřejmě vyhnu, nejsem magor, abych se vyžívala v cizí bolesti.\nJe tu můj domov, bydlím tu, žiju. Na samotě u silnice, s pokusy o krádež na denním pořádku. Až můj vlastní hlídací Max přizdí a kousne zloděje, pochválím ho. Může mi být puberťáka líto, ale neměl sem lézt. Mám psy tak, jako většina lidí. Na svém pozemku, za svým plotem, doplněným kvůli lidem a cizím psům ještě elektrikou i z venčí. Tak jako každá druhá zahrada na vsi, ve které štěká ovčák. Hlídá.Loví kočky? Neloví? Když můj vlastní pes sloví sem vlezoucí kočku, co udělám? Postavím nad domem skleněný poklop? Když můj venkovní kocour (neslovený, ostražitý) uloví myš nebo ptáka, co udělám? Já tu bydlím a moje adresa v souvislosti s „útulkováním“ nikde nevisí. Úmyslně. Právě pro to ,abych nenacházela nehodící se zvířata bez domluvy před domem. Na to mám telefon. Tohle není útulek, je to moje domácnost. A pokud v ní poskytnu azyl nějakému psovi, nebude to jiné, než kdyby tam seděl pes vlastní. Před debilitou někoho jiného, kdo to bezbranné kotě přes plot hodí, se nemám jak chránit. Od toho je tam plot. A ano, kolikrát se to stalo, ale i lidem úplně cizím, které si kdosi vybral jen proto, že byli na konci vsi, že se u nich dalo autem zastavit či měli na zápraží misku.\nIzolovat? Bydlí „izolovaná“ v sadu obehnaném plotem s elektrickým ohradníkem z obou stran, spolu s Blackem, při přehánění nebo třeba nakládání zvířat pod. se zavírají. Při zavření kamkoliv si Poncha ničí tlamu do krve. Hrabe, prokusuje trámy. Teda, teď už ne, spí…\nJá si nepsala o pochvalu, psala jsem o psovi pro mě tak zvláštním, že jsem se „o něj“ a zkušenosti a zážitky s ním chtěla podělit. Mezi přáteli. Tohle není agitka a já nepotřebuju psát jen „to jsme dobrý“.Když to poseru, napíšu to taky.\nAsi jste lepší, šikovnější, zkušenější, rozumnější. Od vás jsem „to nedopadlo nebo to jsme posrali“ nečetla, neslyšela nikdy. Ať vám štěstí, úspěch či neomylnost vydrží dlouho, těm zvířatům je jistě ku prospěchu. U nás holt máme jednouchou ovci a Ponchu, co spí pod švestkou.\nA říkám předem,že jakýchkoliv hádanic pod článkyo fungování různých útulků a depozit na jakýchkoliv netových stránkách se z principu nezúčastňuju, tím méně bych je chtěla vidět tady, takže tohle je má jediná odpověď.\nZdravím Camelku a Vojtu, udělali jste mi radost, že jste se vynořili. Camelka je taky takový trochu záhadopes jako Poncha.Po tom, kde a jak vyrostla, není divu. Vojta, můj miláček…\nMusím od netu a víc už dnes psát asi nebudu, tož tak..\nPS.Boxíková!! Black bude teskný…\nBáro, prosím, jak tě můžu kontaktovat? Jde o to sedlo…\nSuper, zavolám večer. (call)\nBáro – řekla bych to takhle : kdo chce vědět – ví, kdo nechce vědět nebude vědět nikdy.\nJe hezky, tak je škoda si ten den kazit. Krásný víkend přeju. (sun)\nBáro, jste dobré s majkou artcat kočičí obě. Obě to děláte po svém a MOC DOBŘE! A že na to máte každá jiný názor? To mi připomíná hádku dvou chlápků jestli je lepší skočit pro tonoucího nebo mu podat bidlo. Navzájem se nemohli pochopit. Bidlo podával sušinka, který neuměl plavat a do vody skákal profík plavec. Nicméně tonoucímu by to bylo asi jedno. Stačí, že se v pravou chvíli vynoří majka artcat kočičí nebo Bára (případně jakákoli jiná pomocná ruka).\nTy jsi to, jiný Honzo, řekl přesně! Jak už jsem říkala dole, lidi, co se věnují nemohoucím, ti nikdy nebudou docenění a ocenění – bohužel. Ale jsou úžasní (h) (h)\nBáro, myslím, že jsi to řekla přesně. Jsem ráda, že jsi se tu zastavila a vysvětlila své stanovisko. Jsem přesvědčena, že jsi pro Ponchu udělala vše, co se dalo a ona nemohla být jiná. Myslím, že alespoň posledního třičtvrtě roku svého života měla, co potřebovala a byla svým způsobem šťastná. Její zabijácký instinkt? Asi je škoda, že se nenašel někdo bez zvířat, kdo by jí dokázal poskytnout azyl ve volnosti takový, jaký potřebovala.\nPoncho, Ponchičko, teď už máš klid a konec života jsi měla ten nejlepší, co jsi mohla mít.\nTěžko soudit, co kdo mohl navíc udělat a neudělal.\nJsem 100% přesvědčená o tom, že Bára (ač ji osobně neznám), dělá všechno pro normální chod své domácnosti. Není možné vyčítat někomu něco co se stalo, protože někdy člověk nemůže vychytat všechny problémy, které se v budoucnu vyskytnou. Právě proto, že do budoucna nevidíme.\nS dovolením uvedu několik příkladů z osobní zkušenosti (dovolím si to jen proto, že jsem letitý zabukista, který občas nesměle vykoukne a považuji Váš všechny za svoje letité virtuální kamarády).\nJá jsem přišla o jednu svou fenku kdysi dávno a výčitky svědomí mám dodnes. I když bych si stokrát mohla říct, že za to mohl veterinář, který tvrdil, že potratová injekce způsobí pouze smrt, rozložení a následné vyloučení plodů. I když jsem mu řekla přesně datum nechtěného krytí, tvrdil, že to nevadí, že je to včas. Nebylo… Šmukina zemřela na otravu z příliš velkých rozložených plodů. A to jsem tam byla den před její smrtí, aby se na ni podíval, protože mi nepřišla ve své kůži. Podle veta bylo vše v pořádku a když jsem druhý den přišla ze školy, už nebyla. Doteď cítím, že to byla moje chyba, protože jsem měla krytí zabránit. Jenomže jsem neviděla do budoucna. Od té doby běhám za veterinářem s každým “nesmyslem” a radši se pořád vyptávám. MVDr. Vondrák má už možná svatozář.\nNebo z jiného soudku – mám 3 kočky nalezence (kočka Ervína, kocour Egon, kocour Garfield). Vykastrovaní, očkovaní, dobře krmení – takřka ve výstavní kondici. Přesto (nebo možná právě proto) jsou proslulí zabijáci všecho živého v okolí – žížaly, motýli, užovky, hadi, myši, včetně obrpotkanů a bohužel i ptáků. Holuba pošťáka jsem sousedovi holubářovi zbaběle zatajila, ale druhému sousedovi bohužel nezatajím hromadné vraždění jeho milovaných a léta chovaných špačků. Jak bych to mohla zatajit, když je každou chvíli soused vyhání ze špaččích budek. Nelíbí se mu to, ale chápe, že tak jde život (přesto se chystám koupit ostnatý drát a alespoň částečně ochránit budky – otázka je, jestli to pomůže).\nTak jsem se trochu rozvášnila a odbočila od hlavního tématu. Myslím, že se můžeme snažit ze všech sil a někdy je nám to houby platný. Určitě to Báře nebylo jedno a pro Ponchu to bylo opravdu jen maso, které ji navíc nějaký omezenec naservíroval bezpracně pod nos. Manželův kolega z práce vlastní útulek a o své chovance se obětavě stará, v kotcích má společně pouze psy, kteří se vzájemně snáší, i u krmení a spí spolu na jednom pelíšku. Jednou vyprávěl, že ráno naše v kotci roztrhaného psa, protože někdo hodil v noci přes plot do kotce zbytky jídla a psi se o ně porvali a jeden to bohužel odskákal.\nChápu majku z artcatu, že vidí ta zakouslá koťata. Majko já je vidím taky a je mi moc líto těch zmařených životů, ale pro Ponchu to bylo opravdu jen maso. Jistě, můžu říct, že Bára ovci podcenila, ale v životě podceníme spoustu věcí – neúmyslně. Doložím zase osobní zkušenost. Sestra měla fenu českého fouska, lovecké zkoušky složeny na výbornou, perfektní poslušnost, ale jinak mazel, gaučák, jen jí kolem krku uvázat červenou mašli. Ale strašný zabiják koček. Dokud měli domácího kocoura, tak vládl jakýsi klid zbraní. Ale po Kulíškově smrti její potlačovaná vášeň propukla naplno. Venku na společných procházkách jsme měly oči jak šneci, abychom videly kočky dřív než Aida. A stejně se ji nepodařilo uhlídat a to asi tím nejhroznějším způsobem. Sousedi měli kotě (takzvaný macík obecný, domácí), bylo marod, měli ho doma, léčba stála spoustu peněz, první den po ukončení léčby ho vzali na dvůr, vrata ven byla otevřená a kolem jsme procházely my s Aidou… Mám docela rychlé reakce, ale nestihla jsem se ani nadechnout. Aida předvedla obrovský a bleskurychlý skok a na jedno škubnutí hlavou kotěti zlomila vaz. Před našima očima, ale bohužel i před očima sousedových dětí. Nezapomenu nikdy. Možná jsme měly předvídat, že sousedi pustí kotě na dvůr a nechají otevřené dvěře.\nBáry si velmi vážím za to co dělá. Já se vzmůžu jen na to, že posílám peníze, granule a staré ručníky, ale ta nejtěžší práce zůstává na někom jako je Bára a Majka z artcatu a spousta jiných úžasných. Já na to nemám, nezvládla bych to psychicky.\nSnad jsem to napsala alespoň trochu srozumitelně, nechci se nikoho dotknout nebo urazit. I proto se málokdy zapojím do diskuze, protože mám pocit, že moje názory a myšlenky tu už řekli jiní a mnohem lépe.\nMilá Jano Pešková (h) , chce to kus odvahy, vypsat sem i tyto špatné zkušenosti. Děkuju a objímám Tě. 🙂\nDíky za tvé dlouhé povídání i podělení se s námi o ne vždy pozitivní zkušenosti. Neboj, čteme to tu. Ozvi se častěji (h) (h) (h) (h) (h)\nDobrou noc pod švestkou, za duhou, Poncho. Vsadím se o co chcete, že tahle stará fena měla ze svého „přesídlení“ do dobrých podmínek takový zmatek ve své psí makovici, že byla prakticky neproniknutelná pro každého, byť s obrovskými „psími“ zkušenostmi. Její dlouholeté zkušenosti jí něco říkaly – její „dobré bydlo“ u Báry jí nabízelo něco jiného a jí už nemohlo po psím způsobu doklapnout, že to dobré, klid a plná miska… že prostě musí udělat něco (poslechnout), aby to mohla mít teď, zítra, do smrti… Nevím. Se svou minulostí to byl neřešitelný, nevyzpytatelný pes. Měla nejspíš kdysi předpoklady být klidný, oddaný a mírumilovný ovčák. Kdyby taková byla tam, kde žila, nežila by dlouho. Naučila se tedy bojovat. Věřím, že s touhle „výbavou“ do života se pro ni víc udělat nedalo – a věřím, že to, co ji u Báry potkalo, svým psím způsobem ocenila. Jen – kdyby mohla vyprávět po lidsku – nechtěl bych ten příběh poslouchat. Myslím, že pánové Jekyl a Hyde by byli jen lehounký odvar. Takže ještě jednou – dobrou noc a klid tvé psí duši, Poncho – a Báro, díky.\nMilý „kočičí“ terro, úžasně shrnuto a lidsky vyjádřeno. K tomu není co dodat, cítím to stejně (rose1)\nPoncho, ať je ti za Duhou zase fajn! Báro, jsi skvělá a vím, že by ses pro tu zvěř rozdala, ze všeho co děláš a jak o tom ze srdíčka píšeš je to cítit na sto honů (y)\nBáro, pod švestkou spí stará šťastná fena. Děkuju za ni. A musím napsat, že skutečně obdivuju, jak dokážeš zvládat ten zvěřinec a celé „hospodářství“. Té práce, těch financí a té duševní dřiny, abys ke každému pronikla a dala mu, co potřebuje, těch slz a smutku, co Tě jistě stojí a musíš to unést… (h)\njak to dokáže to nevim. jak to dělá to nevim. ale je v tom zatr. dobrá (y)\nAp (h) , je mi líto, že jste nemohli přijet. Doufám alespoň, že jste v suchu! (sun)\nVavísku, konečně svítí sluníčko(sun) . Koníci jsou ve svém, laguny po úterním lijáku zvolna mizí, dnes v noci zdaleka nepršelo tolik, kolik strašili…Takže u nás pohoda, jiní jsou na tom hůř. Podrbej za mě udatnou Anku i kočkoury a mějte se krásně.\nSlunečný víkend všem a potřebným palečky.\nTo je moc a moc dobře, že máte (sun) . Hladím koníky i pejsky a přeju vám krásný suchý víkend! (h)\nJsem rád, že ses ozvala. Už jsme se bál.\nAP to napsala velice dobře. Nemám co dodat. (f)\nO.T na odlehčení.\nÁja hárá. To je samo o sobě děs, protože je erotomanka. Teď pomalu končí, ale psi si ještě čuchnou. Včera jsme venku, děláme aport. Ája jde nese aport, když tu k ní přiběhne cizí pes. Ája flákne aport na zem (to nesmííí!!) a očuchává se se psem. Houknu: kde máš aport?! a teď čubajzna kouká – na mě – na aport – na psa- na mě- na aport – na psa. Nakonec se se zouflastvím v oku obrátí na mě a z jejího pohledu čtu: „sakra – co já mám s touhle situací dělat, paničko, pomoz!“ Tak jsem ji připnula na vodítko, vrazila do tlamajzny aport (který jsem si před tím sama sebrala) a výcvikářské zásady se, zásady tam, jsem vyklidila kolbiště. 😉 Mrcha to je. Za 3 týdny máme Derby :O , to zas bude ostuda. (rofl) (h)\nNeboj, Evi (inlove) , do té doby jí frajeři přestanou bavit. 😉\nMajko artcat: právě jsem přečetl nejmladší tvůj příspěvek a hned tohle píšu.\nPřed cca dvěma lety jsem byl zcela nečekaně a ke svému znechucení a určitému prozření z nadšené dětinské naivity za obdobný názor netolerantně seřván a (promiňte) sprdnut půlkou zvířetníků. A kdo mne podpořil, tak soukromě, takže netolerantní útočnice se o tom nedověděly. Byla to jedna ze tří situací, kdy jsem si jaksi nějakou chvíli nemohl představit, že se s nimi budu dál stýkat. No nevydržel jsem, su blato.\nTeď du na oběd a pak si vše dočtu. Pak jdu na UTB na Svěráka atd.\nJakube, ale s tím já počítám.\nVážně. Přece jen nějakou dobu se kolem zvířat motám,\na viděla jsem i koťata rozsápaná psem. Přitom zbytečně, protože majitel inklinovatl spíšek „tomu velkému psu“ než k nicotným koťatům, jenže, to je věc jiná, tady jsou síly vyváženy, tady se pomáhá na všech frontách. nojo, jenže, právě proto, na straně jedné super pomoc, na straně druhé oběti. To vadí, to bolí.\nproto mi nelezou slzy nad osudem spícího vraždícího psa pod švestkou.Je mi ho líto, jaký měl osud, vím, že nebyl vinen sám za sebe, že jsou kořeny hlouběji. Jenže, ono se to vědělo … a nechalo … koťata, ovce, mě to prostě vadí.\nasi si tím ublížím, že názor vyslovím nahlas v nevhodné době.\njenže, zvířetníci jsou super bana, s velkým (h) a funkčním ( není tu smajlík mozku )\noni si to přeberou a pokud mě seřvou, já to přežiju, to je to nejmenší v tý vší hrůze co zažívám.\nMáme kočku s okemteda skoro bez oka, kolem boule a z tý teče hnis,\ntakže jsem taky dnes naměkko, ale jinak.,\na pravda, u panchy jsem skoro slzela – nad tou ovcí . ;(\nMajko, pro mne se opravdu nemusíte hájit. Myslím, že chudák stará Poncha měla za sebou věci, které bychom nechtěli ani slyšet, natož je vidět. Člověk, který se rozhodne postarat se o takové zvíře, si je (musí být) dobře vědom toho, co se může stát, a dělá co dovede, aby tomu předešel. Ne vždycky se to povede. Nesoudím – povedlo by se to mně? Sotva. Tohle je – bohužel či bohudík? – naše člověčí místo ve zvířecím světě, do něhož vstupujeme. Unést riziko, smutek, vztek, bolest… Je to podobné jako v našem světě člověčím, jen daleko syrovější. Proto je víc těch, kdo do zvířecího světa nevstupují. A ještě další v něm dusají jako slon v porcelánu, ale takoví v téhle hospůdce nejsou, pokud vím (h) Přeju úspěch nejen s tou zraněnou kočenkou a (sun) na nebi i jinde.\nMilá Majko, problém je především v tom, tvém ,,vraždící pes“! Nevraždí, loví, brání si své území a pro slabší to může skončit fatálně. Vraždí akorát člověk! Vědomě, zle, zbytečně. A v tomhle případě opět vraždil člověk – ten, co hodil koťátka přes plot. Mám doma smečku tří honičů. Jsou naprosto zlatí, ničemu, co je doma, neublíží, vydýchají, když si z nich dělá autobus potkan, když jim do misky s jídlem leze mladá sýkorka, jsou ochotni vyklidit pelech ježkovi. O kocourka Jáju, který teď bydlí s Týnou, se Xena pečlivě starala. ALE!!! Ani náhodou nezaručím, že pokud se v zahradě objeví cizí kočka, neskončí to stejně jako u Báry. Bude totiž CIZÍ, ne NAŠE a proto to bude VETŘELEC! A pokud u toho přímo nebudu, nedokážu tomu zabránit. Je to přirozené chování, možná z našeho pohledu kruté, ale v přírodě ryze účelové. Vím, že jsi skvělá, obětavá a rozumná osoba, tak to zkus pochopit (h)\nFilip totéž – odchoval několik várek koťat, občas byl starostlivější než jejich vlastní matka (a že ta byla dostatečně starostlivá), jak začali chodit, tak je „pásl“ a kdyby mohl, tak je i kojí. Ale cizí kočky jsou něco, co je třeba alespoň prohnat a vynadat, cizí kočky prostě netrpí ani na procházce mimo území.\n…………………..Jenže, ono se to vědělo … a nechalo … koťata, ovce, mě to prostě vadí…………….\nMajko – promiň asi tentokrát opět dobře nečteš – protože se NEVĚDĚLO a NENECHALO.\nJak tohle můžeš napsat?? :^)\nOpravdu si myslíš, že má Bára v hlavě piliny jako Kuky? Protože to by opravdu udělal jen člověk nezodpovědný, že by, pokud by to o tom psovi věděl, tak by ho k těm ovcím vzal. je to přesně to, co jsem psala ve svém prvním příspěvku – soudíš a kritizuješ moc rychle a bez znalosti situace, místa. To jde hrozně moc snadno, moc snadno.\nJakube a zrovna tobe bych naordinovala tyden v nejakem utulku nebo rovnou u Bary 😉 tam bys poznal a pochopil dalsi rozmery slova „tolerantni“ a hlavne souvislosti, ktere jako nezvireci clovek nemuzes pochopit (logicky, to neni kritika). Asi te ani nenapadlo, ze netolerance a hlavne jednostrannost byla tehdy pred temi lety spise v tom tvem prispevku, nez v reakcich tech, kteri te, jak rikas, sprdli (mm).\nTo, ze my Baru nesoudime, neni proto, ze bychom uprednostnovali Panchu pred temi kotatky nebo oveckou a litovali ji vic nebo pro nas byla cennejsi, ale proto, ze zname nebo si alespon umime predstavit a dat do souvislosti okolnosti!!!\nOno je opravdu strasne jednoduche a rekla bych az lacine recnit a pronaset dlouhe uvahy o tom, jak se melo neco udelat a co by se melo udelat. To umi s prominutim kazdy jouda 😉 ktery byl nadan schopnosti mluvit a dat dohromady vic nez dve vety hole… Ale! Byl jsi tam, at uz pred temi par lety, nebo ted na jare? Videl jsi nekdy Panchu na vlastni oci, zazil jsi jeji standardni i nestandardni chovani? Mel jsi nekdy na starosti byt i jen desetinu takoveho hospodarstvi?\nHele vem si tyden volna, vyraz do Podbrdska, zkus vyjimecne moc nemluvit a spis naslouchat a divat se a trosku pomahat, a pak jsem opravdu moc zvedava na tvuj nazor, bude cennejsi (nod) a zcela jiste tolerantejsi (y)\nNo, a když už jsme u toho cestování, může to Jakub vzít i přes nás, aby mohl podat hlášení (dog) (bat)\nono se vážně lépe soudí in natura\nLacine recnit a pronaset dlouhe uvahy o tom, jak se melo – holka, tohle ale je o někom jiném – ? Tohle jsem kdykoliv kdekoliv s váma dělal? A ten většinou opodál postávající postarší šedovousý usměvavý zamlklý inťoš je kdo?\nO mně je obecně celoživotně známo, jenom klidně konstatuju, že su člověk až příliš, bezbřeze tolerantní, ke spoustě věcí, kde by se to nemělo. Netolerantní jsou zde jiní, nemyslím ke mně. No to ale opravdu nemá smysl. Spousta aktivních, úžasně činorodých, nadšených, všeobecně prospěšných lidí občas postrádá schopnost pohledu zvenku, zpětnou vazbu. A taky pochopení, že k lidem dost podstatně starším se chováme kdykoliv (pokud zrovna někoho nezavraždí, že) trochu jinak než ke svým vrstevníkům a mladším. Ale nechejme toho, tady už nebudu na nic odpovídat, je mi z jiných důvodů a na jiné adresy eklhaft.\nVyjádření, jasné, stručné, zdvořilé, jiného názoru n e n í ani náznakem netolerance. Třeba to později rozeberu obšírněji. Tady jde o v z t a h k faktům či názorům, nikoliv o pouhé jejich sdělení.\nMír s vámi všemi. Kdo jste už otevřeli kalendář. Jsou i tací.\nJakube, i když se ti to nebude líbit, tak plně souhlasím s Ivkou.. Ty o zvířatech opravdu nic nevíš a pronášíš různé soudy o věcech, o kterých nevíš nic nebo jen něco z doslechu… Žádné zvíře nemáš a asi jsi nikdy neměl, takže by pro tebe ta exkurze do reality byla opravdu prospěšná – a jak psala Ivka „méně mluvit, víc naslouchat a pomáhat“. Krom přínosu, který by to mělo na tvé znalosti o zvířatech a péči kolem nich by to bylo taky rozhodně lepší, než se vrtat do soukromí ostatních lidí a zabývat se klepy…\nA pokud vím, chováme se na Zvířetníku k sobě všichni na rovinu, všichni jsou si rovni, ať je jim pět nebo osmdesát – takže nechápu, proč by na tebe kvůli tvému věku měl brát někdo ohledy, když ty je na ostatní taky nebereš…\nLucíšku, prosím, v klidu. Jakub je jaký je a tady se myslím ani tak nevyjádřil ke zvířecímu problému, jako k problémům mezilidským. A o nějakých drbech z jeho strany nic nevím. Možná nic neví o zvířatech, ale chce se učit a jeho znalosti z jiných oborů zas nemají mnozí z nás, jsme proto špatní? A k tomu věku – nejde ani tak o ohledy, jako o to, že pohled člověka na svět se od toho věku může odvíjet – jiný má člověk ve třiceti, plný elánu a bojovnosti a jiný třeba v těch osmdesáti, kdy ledacos prožil, hledá porozumění, vlídnost a klidné místo v životě. Vyčítat mu to je špatné, chce to pochopení a toleranci nejen pro ten zvířecí svět, ale i pro lidi (h) Konečně svítí sluníčko, tak se usmívejme (sun)\nLucíšku, promiň, tvá poslední slova – ta za pomlčkou, byla navíc. Já vím, jsou tady lidé – ty, Majka, Bára, Štětinka, Tosca a další, kteří se v mnohem větší míře než ostatní setkávají s bolestí, utrpením zvířat, s následky lidské nezodpovědnosti a lhostejnosti. Bez vás a vám podobných, kteří se věnujete trpícím v jiných oblastech, by už nebylo naděje. A bez naděje se žít nedá…\nMy nevíme, z článku to nevyplývá, jestli mohla Bára předpokládat, že ta chromá fenka, kterou bylo třeba i nosit, může zaútočit na ovci tak, jak to udělala. Ale jsem si jistá, že ve chvíli, kdy se s tím setkala, udělala všechno pro to, aby se podobná situace už neopakovala. Jasné je, že Majka, která kočky piplá a doslova je krade smrti, nemůže strávit, že pravděpodobně zdravá životaschopná koťata se stala „masem“. Jenže jak už bylo několikrát uvedeno, zodpovědnost za jejich smrt nese ten, kdo je hodil přes plot.\nOvšem JE TŘEBA hovořit i o podobných událostech, je třeba varovat, upozorňovat na nedostatky, objasňovat souvislosti, které nezúčastněným ani nemohou dojít.\nVelice si vážím každého, kdo je ochoten podle svých možností pomoci. A mezi takové patří Bára i Majka.\nMam 8+9.Mozno je to varovanie.Ale aj tak.Mily Lucisek pises,ze tu sa vsetko riesi na rovinu-tak na rovinu:Toto je neskutocne spolocenstvo mudrych vzdelanych a citlivych ludi .A okrem toho ludi,ktori maju radi zvierata.Niektori viac,niektori menej,niektori normalne,niektori snad az na hranici patologie. Patrim skor k tej realnej skupine.Mam rada male kuriatka,ale aj smazene kuracie stehna a pri nakupe nehovorim ubohe kuriatko,teraz tu lezis v boxe a ja ta budem jest a mohlo by si este bezkat po zelenej luke./prepacte nadsadzku/Niektori lasku k zvieratam deklaruju,niektori pre zvierata nieco robia.Robia to tak,ako im okolnosti dovoluju.Patri im obdiv ,uznanie.Z diskusn&ych prispevkov sa vela dozviem,korigujem svoje nazory,alebo sa v mojich utvrdzujem.A to je podla mna cielom diskusie.Nieco sa dozvediet,nie urazat sa a ublizovat si.A nech sa odkryjem:mne je blizsi nazor Bary,je to hospodarstvo,so zvieratmi,predatormi a obetami/?/ predatorov.Lucisek ,tiez nezijem so zvieratami aeste som nevidela psa sa na mna smiat-to zavidim.Mozno sa mi raz podari.A som stara.A mozgy mam funkcne/velky i maly/.A zavidim mladym,ako lahko vynasaju bohorovne sudy nad nazormi inych a nevedia ,ako strasne vedia ublizit.A neznasam,ked stari poucuju-ako to teraz robim ja.Tak to este priklincujem:velkost cloveka nie je dana ani vyskou,ani vekom,ale empatiou.Lucisek,ak som sa Ta dotkla a urazila,naozaj a uprimne sa ospravedlnujem,/decka,ale aj tak su to prkotiny-teraz sme vrtulnikom prevazali mladu zenu s dekomp.tumorom mozgu-to je problem/A ona sa usmievala a davali naucenia detom,co robit,ak ich budu evakuovat.A ja viem,ze sa domov nevrati.\nMilá verenko, myslím, že jsi mě jen nesprávně pochopila.. Také nejsem patologický zachraňoavč všeho, také je mi celkem blízké to, jak jedná Bára. Já jsem se tentokrát nevyjadřovala k problematice útulků, zodpovědnosti, předvídavosti, obětavost atd. Vyjádřila jsem souhlas s tím, co Boxíková napsala na adresu Jakuba a doplnila jsem to o svůj vlastní názor. Krom jiného o názor, že si tady mezi sebou říkáme věci jako rovný s rovným, bez ohledu na dosažené vzdělání, tituly, peníze nebo věk.. a nelíbilo se mi, že Jakub najednou vyžaduje nějaké zvláštní ohledy větou: „A taky pochopení, že k lidem dost podstatně starším se chováme kdykoliv (pokud zrovna někoho nezavraždí, že) trochu jinak než ke svým vrstevníkům a mladším.“A pokud jde o důvod, proč jsem to napsala poněkud ostřeji, můžeš si ho přečíst nahoře mezi novějšími příspěvky… možná jsou to prkotiny, ale přesto to bolí…\nVerenka – zrovna teď jsem se dívala na TV, kde ukazují, jak je Slovensko zatopené a je mi vás strašně líto. Je to hrůza neskutečná.\nA na naší TV zase ukazují, co bude následovat po povodni – návrat do zničených domů (ti kdož mají štěstí a domy jim stojí) a nekonečný úklid. Ach jo – proti tomutu dohady tady jsou jen prkotina.\nMyslím teď na všechny, které postihla potopa.\nPokud jde o kalendář, tak nad stránkou, kde jsi autorem, jsem seděla v tichém úžasu. Já to tak neumím. Ty prostě vidíš svět jinak.\nMne se zase docela dost libil Kazatel, verse ke kazde fotce 🙂\nPrávě o Kazateli Matylda mluví, Jakub nefotí 🙂\nJakube, pokud se pamatuju, nebyl jsi tady nikdy seřván. To se tady moc nepěstuje. Byla to diskuse, a pokud se dále pamatuju, na kočky bez domova jsi měl dost vyhraněný názor. Zrovna Majce by se asi moc nelíbil.\nA Majce tady přece nikdo neubližoval. Jen jsme neodsoudili Báru – protože není za co.\nVážím si každého, kdo dělá něco navíc pro zvířata bez domova, Majky, Báry a všech dalších. Bez rozdílu, ať jde o kočky, psi nebo jiná zvířata. Přesto je Bára pro mě něco výjimečného. Ona zvířatům poskytuje útočiště, ale otvírá jim domov a sebe. Bára je moje srdeční záležitost z mnoha důvodů.\nBáro, díky! (h)\npromiňte, vypadlo mi slovo:\nOna zvířatům NEJEN poskytuje útočiště, ale otvírá jim domov a sebe.\nVave- skvěle vystiženo.\nA abychom se nenudili, dnes mi v praci prisel do kasliku mail ohledne zamestnaneckeho prodeje namek (chuckle) Komu dosla 5kilova Nutelka? (rofl)\nTed vazne, kdyz bude mit zasejc nekdo chut na coko a dalsi dobrutky za primove ceny, pisknete mi mail na pro tyhle akce specialne zalozeny mailik boxikova.i na seznamu, zaslu zas klasicky nabidku s cenami. Uz i z tohohle se stava tradice 😀\nNám už skoro došla 🙂\na takovych je vas vic (rofl) jdu rozesilat minimalne sest ceniku 😀 namnam\nA někteří si ještě ani neobjednali 🙁 . Zda-li je možno? Když my dva (se synem) jsme čokomani (odrůda narkomana).\nKlobouk dolů před vším, co Bára a i další dokážou udělat pro trpící zvířata. Máte můj obdiv.\nBrečim. Víc nenapíšu.\nVlastně jo napišá. Poncha poděkovat nemůže, tak to dělám za ní – díky, že mohla být zrovna u Tebe. Tak jako mnoho jiných. A dík žes jí dala to co potřebovala. A dík za tu švestku.\nmusím sa priznať,odkedy bola Poncha na Bárinom webe, skoro denne som si ju obzerala a túžila som si ju zobrať. Doma mám „Bárinho“ Vojtíka a „Bárinu“ Kamelku a rozum velil nebrať, nezvládnem to. Kamelka bola veľmi nesocializovaný psík a aj po ôsmich rokoch nie je „normálna“. Na prechádzky nechodí – bojuje všetkými silami proti vyvedeniu z pozemku a hoci už pri príchode cudzích ľudí sa neuteká schovať do krovia na konci záhrady, tento úkryt využila pri návšteve malej jorkširky. Preto som Ponchu len obzerala.\nPri čítaní Bárinho článku mi vytieklo zopár slzičiek a som presvedčená, že pre Ponchu bolo ideálne, že mohla zostať pri Báre.\nBáru obdivujem, neviem pochopiť ako to všetko zvláda a na Ponchu budem po tomto článku ešte dlho spomínať ako na úžasného psa.\nDarino, já jsem Ponchu neznal – ale z představy, jaká by to asi byla skvělá fena, kdyby neprošla tak tvrdým osudem, je mi trochu smutno. Smutno za obolenou, ztýranou psí duší…\n……….Pri čítaní Bárinho článku mi vytieklo zopár slzičiek a som presvedčená, že pre Ponchu bolo ideálne, že mohla zostať pri Báre………………\ntak přesně , tak Darino – myslím si to stejně.\na Darino … dík za Kamelku a Vojtíka 🙂\na ještě než mě zabijete za názor – prostě neumím vidět jen chudáka psa, ale i chudáky oběti …\nmoc blbý ??\nNo, „blbý“ asi ne, ale teď už je stejně pozdě brečet nad rozlitým mlíkem, Poncha už má klid a dvůr také, klidně zase mohou lidé házet přes plot koťata! (envy) Taky hodně „blbý“! Ono je to asi složité psovi, zvyklému na volnost, vytvořit dobré podmínky na dožití aniž by ho někdo někam zavíral, izoloval…… Vytvoření „super-izolace“ není tak jednoduché! Zřejmě se s nějakou tou obětí muselo počítat, i když příjemné to nepochybně nebylo ani autorce článku! Určitě bych ji nepodezírala z toho, že jí to bylo jedno a nijak to neřešila! Termín „Zvířatoráj“ je sice hezký, ale myslím, že ne dostatečně výstižný. Tady to není ráj, to je něco mezi nemocnicí, sanatoriem, psychiatrickou léčebnou, výkrmnou, laskavou péčí………… zdánlivý ráj to může být pro týraná a trápená zvířátka, která tu najdou náhle lepší život, nežli měla dosud, ale jási tedy „ráj“ představuji opravdu trochu jinak! (wave)\nobeťou sú aj zajace, ktorými sa živí líška v lese\nkeby sme našich psích miláčikov (všetci naraz) vypustili do voľnej prírody, väčšina by uhynula a ostatní by sa začali živiť lovom a možno aj kanibalizmom\nľuďmi vysnený raj nie je v súlade s prírodou\na o Báre si myslím, že má doma schované 4 vlastné klony a 3 pracujú spolu s ňou (wasntme) a jeden si občas zdriemne\nMajko a my zas neumime videt „jen chudaka psa a obeti“, ale i chudaka Baru, ktera dela vsechno, co je v silach lidskych a i jeste mnohem vic – hodne blby???\nVzdyt bys to mela sama znat, ze realita je vzdycky o dost slozitejsi a tezsi, nez se jevi takhle zvenku…\nA z vlastni zkusenosti na vlastni kuzi a oci vim, ze Pancha neosefovana nebyla, stejne jako ostatni psi a volierove kocky na pozemku. O oveckach, kozenkach a konicich nemluve. Bezproblemovy chod je nerealny kdekoli, ale soudit je opravdu strasne jednoduche.. 😉\nAp … nechcete se k nám přijet podívat a vidět naše podmínky ?\nnám nic z nebe nespadlo, takže prosím ne tak surově …\nsuďte nás, ale až poznáte na místě …\npak to bude fér…\nnejen Bára má za sebou kus dřiny, sorry\n( nemyslím ted sebe, aby nedošlo k omylu )\nto není proti Báře – to mám prostě za to, že jsem si dovolila vybočit.\nMoje řeč –\nco naplánovat zvířetnickou akci třeba v naší kočičárně ?\npak se bude lépe soudit face in face (cat) (cat)\nmůže se upéct i to „maso“ prasečí\nMajko, nehraj si na boha…Je záslužné, jak se snažíš pomáhat kočenkám, ale kdybys byla v podmínkách, jaké má Bára včetně toho různorodého zvěřince, jsem si jistá, že neobstojíš. Howg.\nKamarádko šikovná, krásná, chytrá, obětavá… jsi to ty?\nOna si přece v nejmenším nehraje na boha, jako já jsem si na něj v nejhmenším nikdy nehrál. Prosím, prosím: třikrát měř… a pak třeba se pokus zkusmo říznout – co? Nazdar.\nJakube, nijak nezlehčuju, co dělá Majka pro kočeny a nijak neznevažuju její práci. Z jejího příspěvku mě ale přišlo, že ona znevažuje práci Báry, z pláče pro oběti na mě křičelo: podívejte se, jak mizerně to tam ona vede, to u nás se stát nemůže. Nevím, slyšela jsem to tak. U upřímného rozloučení nad fenou, která byla vlasně k ničemu, jen na obtíž a přesto mohla dožít šťastný život…Svět není jen černobílý. Majčiny názory mě tak občas připadají. Jde tvrdě za svým cílem, i když je to pro kočenky, nelíbí se mi tento přístup. Tady, mezi lidmi se srdcem. Jo, chudák ovce, chudáci koťata, které nějaká lidská zrůda odsoudila k smrti v psích zubech. Chudáci koťata, které tak občas někdo hodí kamarádce do kotců seveřanů a do firmy strážené služebním psem, chudáci ptáci, které úspěšně loví na zahradě moje kočka(skorochcíplé nalezené kůtě) i když rozhodně nemá hlad. Mám ji pro ně udělat nešťastnou a držet jen doma? Zbláznila by se, od malinka se tlačila ven. Ač by měla být klidná kastrátka, je to akční dračice, šelmička…\nNeznám osobně ani Báru ani Majku, obdivuju obě, že dokážou pomáhat potřebným zvířátkám, ale Majčin dnešní názor se mnou fak hnul. Možná proto, že znám pár smíšených zvířecích společenství a vím, jak malinko stačí k neštěstí mezi druhy a jak ty zvířátka umí být chytré, když jdou za svým.\nAp, já vás neznám – a co vy víte o podmínkách v jakých jsme my?????\nByla jste tu ? Viděla to? Mluvila snámi ? Co víte o našich lidských osudech?\nO to, co zvládáme my či ne ?\nProbůh, za co ?\nZa to, že je mi líto nejen Báry, ale i ovce … ???\nJá bych to řekla asi takto – ať už Bára nebo Majka či lucYnka a další a další a další – před vámi všema je nutno smeknout a hluboce se poklonit. A je úplně jedno, jestli se snažíte pomoci kočičkám, pejskům nebo pterodaktylům – vy všechny jste úžasné a jedinečné (a tak mě napadá, jak to, že samé holky?).\nJsem přesvědčená, že se všechny snažíte ze všech sil, aby to nějak dopadlo – a když je to zase tou blbou stranu nahoru, tak nejvíce to mrzí právě vás.\nMajko doufám, že dodávka nádherných džbánků pro zvířetnické máchání vám aspoň kapinku povytáhlo (nechci říkat že vytrhlo – to asi zdaleka ne) trn z paty. Něco ti řeknu – krutě jsem záviděla všem ty džbánky – až mi Toya jeden vyhrála – to bylo radosti (nod) !\nYgo a povedly se, coz (nod) a to uz vubec nemluvim o expresni dodavce dalsich sklenenych darku primo do Doks, artcat je pruzny a vstricny (y) (inlove)\nJá se fakt snažím, fakt …\njenže – ta otázka tady je – sakra, copak se ta Poncha dvou tváří, která za to samo že nemohla, nedala izolovat ?\nNemyslím někam ji zavřít, ale prostě pro ni vytvořit super separé, aby pro ni nemohlo být vše živé „maso“???\nPřece jen nějaké zkušenosti máme, a jakmile by se stalo to první, uděláme vše pro to, aby to bylo i naposled.\nJo, chudák pes- ale chudák i to „maso“,. co masem být nemuselo, a kdo po mě kamenem, já po něm chlebem (^)\nNa straně jedné velké (u) pro problémového psa, na straně druhé zavražděná koťata ( vím, blbá náhoda, ale když mám zvířatoráj, musím s tím vždy počítat, ač nerada, že nějaký idiot přehodí koťata, to je už přeci klasika ), azmrzačená ovce…\nno pod švestkou má aspoň důstojný odpočinek a snové „maso“.\nSakra, zabte mě, ale krom soucitu mám i vztek ..\nNejsem Bára, na některé věci musí odpovědět sama. Z textu mám ale dojem, že na počátku o Ponche možná některé věci nevěděli nebo si nedovedli představit míru jejího loveckého pudu, nebo asi spíše pudu sebezáchovy. Je možné, že jim Španělé ve své jižanské velkorysosti a spěchu udat co nejrychleji zvířata o Ponche neřekli všechno. Že ji poznávali za pochodu…… a bohužel Poncha toho ošklivě využila.\nAsi je škoda, že se pro Ponchu nenašel nikdo, kdo by jí poskytl klidné dožití v takovém separé, o jakém mluvíš, kde by měla klid a hvězdy a slunce nad hlavou.\nMajko, když ono je to asi těžké… S tou ovcí to mohlo být podcenění situace, ale kdo z nás někdy situaci nepodcenil? A následně by si nafackoval a zachraňuje, co může. No a koťata přehozená přes plot – pokud je Poncha odlovila, je to vina jen a jen toho, kdo je tam přehodil. Bára píše, že má kočky ve voliéře chráněné ohradníkem, víc se snad dělat nedá. To, co jí tam někdo hodí přes plot, ohlídat nemůže a mít psa v kotci jen proto, že by mi do zahrady někdo mohl hodit kotě je absurdní – lidi taky nemají kočky zavřené jen proto, že by do zahrady mohl přiletět pták. Práce vás zachránců a útulkářů je neocenitelná, ale taky těžká a nelze ochránit všechno, i když by člověk chtěl. (h)\nPořád jsem přemýšlela, jak Majce odpovědět, ale vy jste to napsaly za mne.\nJeště k termínu „vražda koťat“ – tady bych spíš použila zabití (ohledně Ponchy), protože ona udělala to, co jí velel pud – a zvířata pudově nevraždí, ale zabíjejí – aby ukojila hlad či uchránila rod. Vražda by se dala přišít tomu, kdo ta koťata přes plot hodil. Může nám být koťátek jak chce líto, ale tady vinna Bára není, protože to by musela být Poncha ve skleněné vitríně, aby se k ní cizí myšilovky nedostaly.\nPokud vím, tak do velkého výběhu v Dráčkově lidi občas házeli koťata a morčata a kdo ví koho ještě. Ke kavkazským psům! Bylo by absurdní říkat, že vina za jejich zabití padá na Li. Jestliže někdo hodí mládě nebo malé zvíře do zahrady, kde jsou psi, je jejich vrahem jen a výhradně on. (punch)\nA vůbec, ať jsou v zahradě psi anebo ne, když tam někdo zahodí mládě, je jeho potencionálním vrahem. Nikdy nepadá vina na majitele zahrady za to, že je třeba včas nenašel.\nZ článku jsem vyčetla, že jediný způsob, jak Ponche vytvořit ono „super-separé“, by bylo zavřít ji někam do kotce. Ale v tom případě by pro ni bylo lepší, nevozit ji přes půl Evropy a rovnou ji v tom Španělsku utratit. Starý pes zvyklý být celý život někde venku a volný prostě zavřený nepřežije, bylo by to týrání.\nPochybuji, že by Báře bylo jedno, jestli něco zakousne, ale něčemu se přes veškerou snahu nedá zabránit. My se např. snažíme od sebe izolovat Kiminu s Rijou, pouštíme je zásadně jen odděleně, hlídáme, ale občas se přes veškerou snahu k sobě dostanou.\nA v případě koťat je vrahem spíš ten, co je přes plot hodil.\nMajko – nechtěla jsem reagovat ale budu. Myslíš si, že zrovna Bára neudělala max co udělat mohla? Myslíš, že je tak hloupá? že nedomýšlí věci?? Že Ponchu ošéfovanou neměla, jakmile zjistila wocogo u Ponchy jde? Že může ža toho inteligenta, který tam ty koťata hodil? Ty víš co jakýho prostoru je hodil? Víš jak to celý bylo? byla jsi tam?? Sakra. Jsem naštvaná. Hodně. SOudit jde tak snadno.\njen jsem přece jen „z oboru“,\na neumím slzet jednostranně.\nI nám hází koťata přes plot. Proto denně obcházím celou zahradu,\nprotože to předvídám, ač nerada.\nstává se leccos…\nI já jsem naštvaná.\nvše uznávám, vím jak je to vše těžké.\nale přesto – nejen Pancha byla obětí.\n…………Nemyslím někam ji zavřít, ale prostě pro ni vytvořit super separé, aby pro ni nemohlo být vše živé „maso“???\nPřece jen nějaké zkušenosti máme, a jakmile by se stalo to první, uděláme vše pro to, aby to bylo i naposled……….\nVětšina argumentů už padla a nebudu je opakovat. Nikdo normální nezabíjí zvířata rád. Ale… Kočky také baští maso. Na vznik psí i kočičí potravy se také musí zabít zvířata. Když si sousedi pořídili polovenkovního kocoura, zmizela nám ze zahrady všechna hnízha ptáků. Tedy hnízda nezmizela, jen ti ptáci jen přelétají, už nehnízdí. Hnízdí jinde. Snad.\nBára určitě neměla radost z „masa“, které si Poncha svévolně obstarala. A mohla to zamlčet. Ale řekla poctivě i negativa straré feny. Mít vztek na psa, kterého nikdo neodnaučil lovit? Nebo na majitele, který měl fenu izolovanou v zahradě a kdosi tam vyhodil koťata? Proč? Když máme rádi šelmy, musíme je brát, že lov je jejich přirozenost. Odnaučit, pokud se to dá. Zabránit, řemu lze zabránit. Napravit, co je možné. Ale zbytek musíme brát tak, že je to život, který má k rajské idyle daleko. Nebo si vybrat jako oblíbence jiný živočišný druh, který neloví. Kočka a pes jsou založením lovci. Musíme s tim počítat, nebo zvolit jiné zvíře.\nA Majko, tebe tady někdo za názor napadal? Myslím, že zrovna na tomhle fóru se diskutuje velmi slušně. Jiný názor ještě přece není napadení?\nšmarjápána, já napadám ?to vážně neee.. tady už vůbec ne,\njen prostě mi je líto i toho „masa“.\nnevím, asi bych v podobném případě zvažovala vše pro a proti, hledala panche domov, kde není k mání „maso“, hned jak bych zjistila co umí.\nje to blbý rozpor.\nale hledala bych, která miska vah převáží, zda jedna pancha či všechny příští možné oběti …\nto je jen názor …\njsem hloupá, kazím si tím pověst (cat)\nale prostě to tak cítím\nNe Majko, jen jsem chtěla říci, že my nenapadáme, ne že ty někoho napadáš. To nebyl útok na tebe, jen obrana nás. A nikdo z nás není takový, že by mu byla roztrhaná koťata lhostejná. Je nám jich neméně líto. Jen říkáme, že nevíme jak tomu mohla Bára zabránit. Jedině tím, že by Panchu zavřela do kotce, což by bylo zase týrání feny. Tak ji zabezpečila, jak nejlépe uměla a přesto!! nějaký blb hodil ke psu do zahrady koťata. Tento článek považujeme za pomníček Panche i koťatům. Obou je nám líto.\nJá vím, kočičí lidé často nemusí psy, jako lidi od papoušků zase nemusí kočky. Tady bychom se měli snažit být tolerantní ke všemu živému. Brát život jak je, snažit se zabránit křivdám a když se stanou, tak se je snažit napravit. Ale musíme počítat s tím, že pes a kočka jsou šelmy a příroda je ve své podstatě krutá. S tím nic nenaděláme. Jen se musíme snažit zabránit, čemu zabránit jde. A smekám před Bárou, ale i před tebou. V tom není rozpor.\nNedá mě to nevyjádřit se.Eva Ž to řekla přesně,takže se k jejímu stanovisku zcela přidávám.Psi i kočky jsou šelmy a živí se masem,takže nemohu zavrhnout psa jen proto,že jedná jak mu pudy velí.A že ulovila koťata,to přece není její vina ani Báry.Vždyť i vám v útulku kdyby někdo hodil ptáčata ke kočkám,jak by to dopadlo? A čí je to vina??Je třeba vycházet z přírodních zákonů.Nejsem zastánce zabíjení pro potěchu,ale nemohu stoprocentně zabránit své kočce aby neulovila ptáka či rybu.\nEvi!! Majčin názor, vyjádřený jak vyjádřen byl, n e n í napadením, opravdu, holka. Dál viz výše ode mne k Petře. Lidi! Sám jsem si od vás, co jste pro mě byli/y zjevením, třikrát užil sakra výpadů a útoků. Má to zase začít?!?!?\nNo chválabohu si můžu v tomoto směru oddechnout, děkuju. Já vím, že vám su celkem jedno, ale většina z vás není jedno mně.\nTo fakt musíme takového zkušeného postaršího gentlemana přesvědčovat, že nám není jedno? Není nám jedno nikdo. Ani Majka, ani Bára. A to napadení jsem snad vysvětlila. Ale fakt, lidi, uvědomme si, že jiný názor není napadení a že většina zde diskutujících si druhých váží. Snažme se nepromítat sem frustrace z kontaktu s lidmi řekněme ploššími. Tady i tvrději řečené slovo není útokem. Protže útočí se ze zloby. A té je tady naštěstí velmi minimálně (spíš jako host).\nAmen – !\nA ještě jednu připomínku.Eva Ž ani nikdo jiný Majku nenapadají,jen tu vyjadřují svůj názor na věc.A to není napadání ale diskuze.\nKdyž to máš těžký… můj děda měl polovenkovního kocoura a kočku. Kočka si s oblibou nosila na verandu živé ptáky a s potěšením je tam mordovala, pták řval, peří lítalo. Vadilo mi to, v pubertě tak strašně, že jsem nebyla schopna s tou kočkou vycházet. Tehdy jsem měla doma jenom ptáky. To je prostě o úhlu pohledu. Ty vidíš kočky, ostatní vidí i ty další zvířata. Je to o snaze, možnostech a mimo jiné o tom, že slušný člověk přes plot koťata nehází. Bohužel.\nAu… Poncha byla skvela, hodne sva, ale mirna jak beranek, kdyz jsme tehdy prijeli za Blackem.. Mela u Tebe krasne doziti, Baro. (h) (y) a z toho, co jste mi o ni vypravely, by byla knizka. Moc pekna.\nV sobotu se vrhnu na tu utulkovou sbirku, roztridime a rozdelime, a asi pristi vikend bychom to dovezli k vam, jeste napisu. Uz posiluju ruce na venceni 😉\nPŘÍŠTÍ sobotu 12. června je brigáda u Li! Připomínám všem, kdo mohou, hlaste se na Hadech! Na holky prší do boudiček! Musíme dokončit jarní práci.\nTakže, milá Boxíková (inlove) , příští sobotu Bára bude s námi u Li! (inlove) Můžeš se stavit tam. (nod)\nperfektni, tim lip 🙂 snad to do tej doby stihnu.\nJen ale neuvidim Blacka :S chjochjochjo… no asi si udelame nekdy vylet i tak (rofl)\nBáro, děkuji všem psím, kočičím a jiným zvířecím pánubohům za to, že zvířátka mají lidi, jako jsi ty. Jen je jich zatraceně málo a mívají to těžké.\n(rose1) (h) (rose1)\nJe to smutné povídání, ale Poncha našla svůj správný domov a potom pod švestkou svoji svobodu. (h)\nVelké díky za to, co děláš. (h)\nI přes to, že měla Poncha těžký život, nakonec u tebe našla svoje doma, zažila, co je spokojenost a našla svůj klid pod švestkou (h)\nBáro, prosím, jaký je na tebe kontakt, ať se domluvíme kvůli tomu sedlu, přes víkend ho zkusím zprovoznit.\nSte uzasna zena!!!!!!Vonku prsi,ja bulim,opertorky a hasici na mna cucia,myslia si,ze sa psychicky rozkladam pri zachrannych pracach.Vdaka vam mala Poncha pekny usek zivota.\nverenko, ani nevíš, jak často na vás tam kolem ( a na všechny ostatní ohrožené) myslím, koukám na nebe a říkám: Už dost. Držím všechny palce a přeju sílu pro zachraňující i zachraňované.\nverenko, ty sloužíš v jednom kuse pořádfurt? Hodně síly a energie, myslím na Tebe, na všechny v operační centrále i na ty, co na ně teče voda! (h) (h) (h)\nOna je prostě neuvěřitelná.\nAno,momentalne som v praci skoro stale,tak dvakrat do tyzdna sa pridem vyspat domov/to som tak tupa,len sa umyjem,pripravim si cistu uniformu,tricka,CIGARETYú a zase do toho A stale prsi,stale-aj teraz.Zazivame vselico atak by som Vam rada teraz opisala jeden pribeh o cloveku a potom zmiernite svoje nazory o vrahovi Ponche a obeti kocicky a ovecky.vylial sa Ipel-zatopilo Ipelsky Sokolec-prisla armada,hasici,evakuacia a vsetky zmatky okolo,ako to uz byva.Jedna starsia pani sa sla na vlastne oci presvedcit ako taka zaplava vyzera.No a ona vyzerala/ta zaplava/ fakt strasne a to tak,ze pani porazilo a to uplne do komy.Na tackach ju odviezli na nejaky transporter vojensky,odtial k ze.stanici a tam som ju prevzala ja s posadkou a viezli zomierajucu do nemocnice.Pribuzni neprisli/bolo im to armadou ponuknute/zachranovali majetok-lebo zivot pojde dalej a babku porazilo a nemala tam ist…Su necitlivi?Nie,realni a zivot je „svina“ a tak to islo veky a tak to pojde i nadalej.Babicku pochovaju,poplacu si,budu na nu spominat a nebudu mat pocit,ze nieco urobili nespravne.A ani neurobili.\nObcas na smutek ani na poradne rozlouceni neni cas 🙁\nOn ten cas prijde pozdeji. Babicka to pochopi.\nVerenko, při takových katastrofách jako jsou povodně, jsou hasiči, lékaři a vůbec všichni záchranáři neocenitelní, ale bohužel i nedocenění. Nakonec se na tom přiživí nějaký politik. Děsně mě to štve. Ti lidi, co mají nekonečné služby a pomáhají, by si zasloužili víc uznání, protože sice pomáhají jiným, a přitom sami jsou často taky postižení, jenže ani nemají čas se tím zabývat. Můj obdiv a hlubokosklon.\nBáro! Mám knedlík v krku a slzy v očích. Musela jsem bohužel číst Tvůj článek s přerušením – a v mezičase jsem si říkala, jaká láska a porozumění a pochopení z každého Tvého psaní o zvířatech dýchá, byť byla sebesvéhlavější a sebeubožejší.\nNo, a pak jsi mě dostala, konec jsem četla snad třikrát. (u)\nHana W napsala přesně, co cítím nad Tvým psaním a nad Tvým životem. Uctu a lehkou závist, že taková být nedokážu. Jsi skvělá, Báro. Děkuju Ti. (h)\nJe to smutné a krásné zárověň. Krásné, že neskončila v kleci, ale s listím a nebem nad hlavou, tak, jsk si to celý život přála.\nŽivot opravdu neměla jednoduchý. ;(\nU mléka hlavně záleží na zvyku. Příbuzní mají kromě jiného i krávu, která mívá občas nějaké to tele. Jejich kočky dostávají pravidelně mléko přímo od krávy a jsou na něj tak zvyklé, že v mezidobí, kdy mléko není, kupují mléko speciálně kvůli kočkám.\nOT – Dneska jde Janička Jovová na vyšetření a hádám, že nějaká ta držící tlapky by se jí mohla hodit. (y) A s trochu štěstí možná dneska babi pustí domů. (y)\nDRžím zcela určitě a hodně pevně (h) .\nDržím palce Janičce Jováskové i babče a všem potřebným. (h) (y) (h)\nJinak pro všechny, kdo drželi palce mojí mámě, tak je to s ní mnohem lepší a koncem příštího týdne půjde domů a přes prázdniny bude na venkově se svou sestrou u mé sestřenice. Snad to všechno jí hodně pomůže. Děkuju vám za podporu! (h)\nA přeju všem krásný (sun) den! (h)\nPro všechny potřebné (y) (y)\nJsem tady a držím! (y)\nDržím a nepouštím (y) (y) (h)\ndríííím a modlím se za všechny potřebné (h) (y)\n(y) (y) (y) pro Janičku a všechny, kteří to potřebují (h)\nBáro – Poncha byla krásný pes – a taky svérázný. Její život musel být velice těžký a je mi líto, že trochu toho klidu nalezla až na úplném konci života – leč i za to obrovský dík. Kolik zvířat nezažije ani to.\nJe dobře, že spí pod švestkou – a za Duhovým mostem ji už tlapky nebolí a k večeři má vždycky čerstvá játra.\nTak jako si obvykle řeknu „chudák pes“, tak Poncha mě dojala. Krásné sny pod švestkou.\nTady zase začíná (rain) . To snad není možný.\nTady před chvílí přestalo. Furt je tmavo a vlhko. :@\na u nás pařák a sluníčko….(Pardubice)\n– sluníčko a nepařák, nádhera!\nKonečně tu máme modro a (sun) , paráda. Už jsem si to málem ani nepamatovala…\nMilá Báro, tak tohle byl nečekaný konec. Celou dobu jsem si myslela, že Poncha našla svoje doma u někoho hodného a ono je to jinak. Je mi trochu smutno a zároveň jsem ráda, že konec života prožila v klidu a u lidí, kteří jí rozuměli. Máš můj obdiv.\nVšem Zvířetníkům přeju krásný a SLUNÍČKOVÝ pátek a pohodový víkend.\nPoncho, teď mě tvoje panička dostala… já myslela, že ti hledá krásné doma na pořád a tys už ten domov našla (rose2) Tak ať si tam Za Duhou můžeš krásně pohonit nějaké to masíčko a tlapky tě už vůbec nebolí a čeká tam smečka psích kamarádů (když už jsi ty lidi vlastně nepotřebovala)\nBáro – dík za Ponchu (inlove)\nSvítí (sun) je krásně\nNádherné sny pod švestkou, hvězdné nebe a ve tvojí psí dušičce klid,mír a hodně pohody tam, v tom údolí za Duhovým mostem, po kterém jsi kráčela snad nejdéle ze všech psů…Poncho… (h)\nPS: a já tu po ránu bulím do klávesnice o to víc, že v pondělí to budou 4 roky, co po Duhovém mostě odešel i můj Šarik…\nMír s tebou, Poncho! (h)\nTohle mne zas nejak chytlo za srdce. Je to smutne, ale je v tom i nejaky mir ci co – nejak mi chybi slovo. Poncha dojela ze Spanelska az do Ceska, aby nasla pokoj a mir a klid a plnou misku a taky jmeno, a ze nezasla jako bezejmeny pes na konci sil a ze bude pamatovana a vzpominana.\nCim vic ctu tvoje psani, tak ti svym zpusobem zavidim. Nejak to co delas, dava smysl vic nez spousta veci, co znam.\nS dovolením se, Hani, přilepím – nedokázala bych to říci lépe. Každý má svůj smysl života někde jinde, ale tenhle konkrétní považuji za poslání… (h)\nHanko, to je přesné, dík! (h)\n(h) Ano, tohle musím podpořit! (rose1)\nJá se taky přilepím, Báro – to je užasně napsané, s takovým pochopením pro vlastně problémové zvíře. Je moc dobře, že se dostala k Tobě a určitě byla ty poslední měsíce šťastná a spokojená…Díky moc, že jsi.\nBože můj, dej té neklidné duši dojít míru a pokoje a za duhovým mostem, prosím, ať roste aspoň jedna rozložitá švestka.\nTo, co jste pro to zvíře udělala, paní Báro, zasluhuje obdiv a dík. Škoda, že ještě neexistuje něco jako “ Nobelovka „pro lidi, jako vy. Ale vy svou odměnu máte ve vědomí, že jste se ujala těch nešťastných zvířat a umožnila jim žít.\nTeď vím, co znamená, když je člověku “ trudno“.\nKlokanice on MATYLDOVINY: Chtít a potřebovatMaričko, to je úžasné! Díky, za to video. Dostihy…


Vymyslet dárek pro ženu, který ji neurazí, bude originální a posune vás do kategorie mužů s fantazií, není jen tak. Nechte se inspirovat nejlepšími tipy na dárky pro ženy.\nNeexistuje na světě žena, která by neměla ráda masáže. Přirozeně jí můžete koupit poukaz na masáž a rozhodně tím nic nepokazíte, ale také můžete sáhnout po některé z masážních pomůcek, které jí zajistí podobný zážitek, kdykoli bude chtít. Prodávají se rozličné masážní nástavce, pomůcky, "drbátka" a dokonce i masážní křesla, která jí dokonce uvolní svaly a zajistí jí dokonalý relax. Můžete si vybrat z různých typů masážních přístrojů v různých cenových hladinách.\nMožná se ještě neznáte tak dlouho, abyste do ní investovali tisíce, nebo má vaše vyvolená vše, na co pomyslí a vybrat pro ni originální dárek je skutečně nadlidský úkol. Poohlédněte se po originálních bonboniérách, které se prodávají v nejrůznějších obchodech specializovaných na čokoládu a pralinky. Můžete koupit například bonboniéry v designu plata prášků, kosmetických líčidel, nebo roztomilého plyšového mazlíka. Ať vyberete jakýkoli design, můžete se vsadit, že u něžného pohlaví budete mít stoprocentně úspěch.\nNemusíte utratit spoustu peněz za dárek, který vaší drahou skutečně potěší. Každá žena, bez výjimky, miluje horkou koupel a relax, který je s ní spojený. Zakupte jí sadu koupelové kosmetiky, kartáče a třeba i luxusní župan, ve kterém si bude moci koupel vychutnat se vším všudy. Nechte si všechny koupelové propriety dárkově zabalit a získáte dárek, který bude působit mimořádně luxusně.\nChcete jí skutečně dostat do kolen? Potom jí objednejte víno s etiketou, která bude věnovaná jen jí osobně. Může tam být pouze její jméno, ale pokud chcete být romantikem každým coulem, můžete tam nechat vytisknout i část oblíbené básně, nebo úryvku z knihy. Vaší fantazii se zkrátka meze nekladou a i když vám to může připadat jako klišé, vsaďte své boty, že vaše drahá polovička bude z vaší kreativity nadšená.\nMáte za sebou už delší vztah? Potom nelitujte času a vyberte fotky z akcí, na které máte společné vzpomínky a vytvořte z nich fotoknihu. Vybrat si můžete z mnoha designů a různých layoutů podle svého vkusu i finančních prostředků. Programy na jejich tvorbu jsou intuitivní, zvládne je každý a z výsledku budete nadšeni vy i vaše drahá polovička.