Luxusní stomatologická souprava EURUS | dentunit.cz\nStomatologická souprava EURUS\nStomatologická souprava EURUS přináší spolehlivou japonskou kvalitu do stomatologických ordinací po celém světě.\nInformace o zubní soupravě Eurus získáte i v časopise Dent Unit.\nPlynulost a relax\nHydraulický mechanismus umožňuje plynulý a tichý pohyb křesla, zajišťující vysoký komfort pro pacienta.\nNový dvouosý systém hlavové opěrky nabízí velký rozsah jejího umístnění. Snadná manipulace pak zaručuje rychlou změnu polohy od malých dětí až po dospělé.\nTvar a délka područky je optimální pro úchop pacientem, rotační mechanismus pomáhá starším osobám a hendikepovaným při nastupování a vystupování z křesla.\nOvládání změny polohy křesla je řešeno jednoduše, pomocí nožního ovládání přímo na podstavě soupravy.\nMechanická opěrka hlavy\nSouprava může být vybavena plně elektrizovanou opěrkou, kterou lékař ovládá nožním ovladačem.\nMadlo je navrženo nejenom pro jednoduchý pohyb unitu, ale rovněž aby poskytovalo oporu ruce při ovládání dotykového panelu.Rameno unitu je je díky tříosému mechanismu snadno nastavitelné do požadované pozice.\nHorní bičové vedení hadic\nBičové vedení hadic o celkové délce 900 mm usnadňuje ošetření pacienta i z pozice operatéra na 8 hodinách. Flexibilní a lehké hadice zabraňují únavě a zdravotním problémům se zápěstím lékařů při delších ošetřeních.\nZásuvné vedení hadic\nTento model unitu umožňuje přímé používání instrumentů bez nutnosti přehmatu či otáčení instrumentů v ruce zubního lékaře. Tím dochází ke snížení zátěže kloubů ramene a zápěstí. Dalším benefitem tohoto typu vedení hadic je zabránění pádu instrumentu při jeho nepřesném uložení.\nInformační rozhraní dotykového panelu bylo nově vyvinuto ke zvýšení efektivity a jednoduchosti ovládání. Snahou bylo zabránit stresu v průběhu ošetření. Při aktivaci instrumentu displej zobrazuje pouze nejnutnější údaje, a tím pomáhá lékaři se koncentrovat na prováděný výkon.\nFunkční kompaktní ovladač s vypínačem chlazení instrumentů je možné na přání dodat v bezdrátovém provedení.\nBarvy vychází ze čtyř témat:Warm, Cool, Earth a Vitamin. Kterákoliv vybraná barva jistě skvěle doplní interiér Vaší ordinace. Potah můžete vybírat z bezešvé, prošívané a luxusní varianty.\nVybírat můžete ze stomatologických souprav A-dec nebo Belmont.\nEURUS Příslušenství KATALOG 2019 (*.pdf ; 1.5 MB) EURUS KATALOG 2019 ke stažení (*.pdf ; 3.8 MB)


Tradiční setkání informačních center regionu před zimní sezónou 2017\nZveřejněno 3. 11. 2017 14:14\nDestinační společnost Orlické hory a Podorlicko pořádá za podpory Pardubického kraje již tradiční workshop pro informační centra z území destinace před zimní sezónou, který se bude konat dne 14. 12. 2017 od 8 hodin na Rampuši.\nPravidelně dvakrát ročně, vždy před hlavní zimní a letní sezónou, se schází za účelem zefektivnění společné propagace turistické oblasti Orlických hor a Podorlicka zástupci všech informačních center regionu. Pracovníci informačních center zde získají přehled o činnosti a aktivitách destinační společnosti, plánech na další období s možností aktivní účasti na rozvoji cestovního ruchu této oblasti, tvorbě společných produktů a strategie jejich komunikace.\nJedním z dílčích cílů setkání je rovněž předání novinek a zajímavostí, sdělení zkušeností a příkladů dobré praxe vč. vyzdvižení turistických produktů jednotlivých města obcí včetně jejich spádového území jejich zapracování do společných produktů. Ale také utužení znalostí o celé destinaci za účelem její komplexní propagace. Na programu pracovního bloku je tvůrčí workshop ke klíčovým produktům obcí/měst i celé destinace a jejich komunikace.\nNedílnou součástí workshopů je rovněž poznávání atraktivit a nabídky destinace, seznámení s turistickými produkty formou vlastní zkušenosti a zážitku. Tentokrát je na programu exkurze zpřístupněného zámku v Kvasinách s novou stálou expozicí k loutkám nebo prohlídka nového turistického cíle v oblasti venkovské turistiky i agroturistiky Penzion a restaurace Sokolí hnízdo na Rampuši.\nAktivita je realizována za finanční podpory Pardubického kraje.


Borci kola se stali Koza a Vencl - Náchodský deník\nBorci kola se stali Koza a Vencl\nNáchodsko – Krajským Borcem kola uplynulého týdne se stal s převahou novoměstský Koza, v okrese jste zaslali nejvíce hlasů stárkovskému Venclovi.\nNijak závratných osmadvacet hlasů stačilo na vítězství v okresním Borci kola. Přesně tolik hlasů jste totiž poslali stárkovskému Venclovi. Přesně o dvacet hlasů méně dostal Škoda z Mezilesí, kterému to i přesto stačilo na pohodové druhé místo. Třetí skončil s pouhými čtyřmi hlasy Stříbrný z Velkého Poříčí.\nVítěz krajského hlasování o Borce kola, novoměstský Koza, dostal od svých příznivců rovné tři desítky hlasů. Druhou příčku obsadil červenokostelecký Škoda, jenž obdržel během týdne devatenáct hlasů. Na třetí místo v kraji pak stačilo hlasů osm, což nakonec bral provodovský Voborník.


Bez lidí neuděláte nic dobrého | MODERNIRIZENI.IHNED.CZ - Poradna\nBez lidí neuděláte nic dobrého\nDobrý manažer je týmový hráč a deleguje práci. Nejhorší jsou šéfové, kteří si myslí, že mají vždy a ve všem pravdu a že jen oni vědí, co je správné.\nKdyž jsem téměř před 15 lety psal diplomovou práci na téma "leadership", utkvěla mi tehdy v hlavě jedna zásadní myšlenka od Michaela Armstronga, který říká: "Vést znamená uskutečňovat něco prostřednictvím druhých. Kde je nějaký cíl, jehož je třeba dosáhnout, nebo úkol, který je třeba provést, a je k tomu třeba více než jeden člověk, tam se objevuje potřeba vedení. Všichni manažeři jsou bez výjimky vůdci v tom smyslu, že svou práci mohou udělat pouze s pomocí členů svého týmu. Musí je inspirovat nebo přesvědčit, aby vedení následovali. Vést proto znamená podněcovat a inspirovat jednotlivce a týmy, aby se ze všech sil snažili dosáhnout žádoucích výsledků".\nNásledujících 15 let mě přesvědčilo o tom, že v praxi management mnohdy není o druhých lidech, o týmu a o vzájemné pomoci. Je o egoismu, o touze jednotlivce po vyniknutí a o snaze udržet si "koryto". Šéf často "dělá ramena", aby ukázal, jak je silná a vůdčí osobnost, a lidé přitom vidí, že je slabý a směšný, když si hraje na někoho, kým není. A nejvíc mě znovu a znovu fascinuje onen manažerský individualismus, kdy si šéf myslí, že má vždy a ve všem pravdu, že ví lépe než ostatní, co je správné a dobré. Bohužel to tak není. Takový šéf se nakonec cítí opuštěný, nepochopený a přetížený. A lidé jsou demotivovaní a rezignují na jakoukoli další pracovní angažovanost.\nÚspěšný americký podnikatel Jack Welch jednou zmínil zajímavou věc. První polovinu své manažerské kariéry se učil vést lidi. A druhou polovinu své manažerské kariéry učil své podřízené vést lidi. Existují šéfové, kteří si myslí, že jsou geniální, a když k tomu přidají tisíciprocentní nasazení, výsledky budou stát za to. Ve skutečnosti časem zjistí, že něco málo dosáhli, ale kolem nich je vesměs "spálená zem". Pak jsou šéfové, kteří si uvědomí, že toho nezvládnou tolik, kolik by chtěli, a z pocitu nezbytnosti a nutnosti jsou okolnostmi a množstvím práce dotlačeni k tomu, aby se začali zajímat o druhé a o týmovou spolupráci. Ani tento přístup není ideální. A nakonec existují šéfové, kteří jsou přesvědčeni, že 10 lidí při správném vedení zvládne více než jeden "mimozemšťan" alias hypervýkonný topmanažer. Bez lidí neuděláte nic dobrého, co bude mít dlouhé trvání. Dobrý topmanažer je týmový hráč. Je součástí skupiny, v níž funguje spíše jako špičkový trenér špičkového týmu, nikoli jako týmová hvězda průměrného týmu. Učme se vést lidi. A pak učme druhé, jak lidi vést. Tento přístup je požehnáním pro velké množství lidí. Často vede k tomu, o čem hovořil už Lao-c´. Ten řekl, že dobrý vůdce je nejlepší v případě, že si lidé sotva uvědomují jeho existenci... když takový vůdce, který málo mluví, dokončí svou práci a dosáhne svého cíle, řeknou lidé, které vede: "Tohle jsme udělali sami."\nDo kuchyně veleúspěšných podnikatelů a manažerů obyčejný smrtelník nevidí a tím spíše nevidí do detailů, ze kterých se skládá jejich příběh. Možná by se nejeden z nás divil, jak málo "sexy" jsou některé z hodnot a zvyků těch skutečně úspěšných napříč staletími. Našli bychom tam základní stavební kameny, jako jsou služba, hodnoty pro druhé, snaha povznést životy lidí na vyšší úroveň, týmová spolupráce. Nic takového jako individualismus či snaha po vlastním vyniknutí by se tam neobjevilo. Egocentrismus nám podsouvá spíše naše doba, je to současný "marketingový obal", který se snaží přesvědčit lidi o tom, že do středu pozornosti je nezbytné dát své ego, uspokojení vlastních potřeb. S tímto individualistickým manažerským přístupem však nic trvale hodnotného nevybudujete. Klíčem k manažerskému úspěchu je špičkový trenér či dirigent, tedy manažer, který rozumí "oboru vedení lidí". A špičkový tým, na který deleguje, co se jen dá. Tíha a zodpovědnost managementu je tak rozložena mezi velké množství lidí.\nDůkaz, že to takhle funguje, vám přinese i konference MILCON. Na ní si můžete vyslechnou příběhy o úspěchu jako výsledku týmového managementu. Více na www.milcon.cz


17. 10. 2017 0:05:40\nNejsledovanějším testem byla přenosová rychlost. Novı standard má samozřejmě přinést opět zrychlení a Deutsche Telekom (v Česku operuje jeho dceřiná společnost T-Mobile) prezentoval v Berlíně úctyhodnı vısledek okolo 2 gigabitů za sekundu (250 MB/s). K dosažení takovıch rychlostí je potřeba využití technologie „Massive MIMO“ (multiple input/multiple output). To znamená více antén jak ve vysílacím zařízení, tak i na tom přijímajícím. Mobilní telefony s podporou 5G tak budou muset zdvojnásobit počet antén ze dvou na čtyři.\nZatím měření provádělo neforemné speciální zařízení s právě čtyřmi velkımi anténami. Na prezentaci byla též předvedena plánovaná miniaturizace rozměry bližší smartphonům – ale i z ní trčely velké antény do okolí. Vırobci zařízení tak budou mít co dělat.\nU 5G je ale často zdůrazňováno, že nemá jít jen o vyšší rychlosti. Mezi hlavní přednosti patří také nízká latence (odezva), která se při současnıch testech dostala na pouhé tři milisekundy. Tato vlastnost má bıt velmi užitečná pro některá využití, například virtuální realitu nebo autonomní vozidla.\nSítě páté generace totiž zdaleka nejsou určené jen pro rychlejší internet do mobilních telefonů. Neustále roste počet přístrojů připojenıch k internetu a 5G je zamıšleno jako jednotnı standard pro všechny. Má propojovat mobilní i pevné linky, autonomní auta, zařízení pro VR nebo internet věcí. Jelikož tato různá zařízení mohou mít odlišné požadavky, má novı standard nabízet flexibilitu. Za pomocí „network slicing“ má jít rozparcelovat síť na více virtuálních sítí, každou s odlišnımi specifiky podle toho, pro jaké využití bude používána. Například pro mobilní telefony bude určena ta „podsíť“, která nabízí co nejvyšší rychlost, ale s vyšší latencí, zatímco autonomní vozidla nespotřebují tolik dat, ale budou vyžadovat co nejnižší latenci pro rychlé vyhodnocení dopravní situace. Představou je tak 5G jako „sít sítí“, jedna fyzická infrastruktura rozdělená do více samostatnıch sítí.\nAčkoli je často zdůrazňováno, že hlavním přínosem 5G nebude jen vyšší rychlost, ke značnému rychlení dojde. V Berlíně bylo naměřeno 2000 Mbit/s (250 MB/S).\nVyšší kapacita a přenosové rychlosti sítě spolu s nižší latencí pak mají umožnit přesun více vıpočetních úkonů do cloudu. Používanım příkladem je například právě oblast virtuální a augmentované reality, která je prozatím spjatá s velkımi a těžkımi brılemi. Představa je taková, že do budoucna bude možné zabudovat tuto funkcionalitu i do běžnıch dioptrickıch brılí, která nás tak budou moci například navigovat v reálném čase v cizím městě. Všechny vıpočetně a energeticky náročné aktivity budou probíhat v cloudu a do brılí se budou s velmi nízkou latencí přenášet jen hotové údaje. Nízká latence má také pomoci s nevolností, kterou zpoždění ve VR často způsobuje.\nS dalším budováním sítě čeká T-Mobile na to, až bude ustanoven definitivní standard 5G sítí, což by mělo bıt do konce roku 2017. Technologie pak má bıt v nějaké podobě zapojena už na olympiádě v Soulu v příštím roce. Na spuštění běžného provozu si pak ještě počkáme – je plánováno na rok 2020.\n15. 11. 2018 12:05:34\n15. 11. 2018 12:04:40\nSouboj raket: Americký THAAD čelí konkurenci, 13 zemí chce ruský systém S-400\n15. 11. 2018 12:01:34\n15. 11. 2018 12:01:33\nDrsný zásah na drogového bosse! Vydělal desítky milionů na marihuaně, kokainu a extázi\nŠéf strážníků Prahy 1 se trestného činu nedopustil, rozhodl soud. Při konfliktu vytrhl řidiči mobil z ruky\n15. 11. 2018 12:00:43\n15. 11. 2018 11:56:52


XXIX. VELKÝ VANDR 2002\nBen, Bubly, Čína, Dan j. h. , Franta, Horáček, Lišák j. h. , Ostříž, Paganini, Pytlák, Robert, Smíšek, Víťa\na děti : Daniel, Michael, Jan, Jirka, Philip, Tomáš a Vlček.\nPředstartovní posezení proběhlo netradičně ve vinárně "U KAŠPARA". Opět k překvapení všech potvrzují svoji účast Sovy, Dan s Lišákem a jak se stalo již v posledních letech tradicí, nejede stará měkota Bob, vymlouvajíc se tentokráte na zdravotní problémy. Během večera přijíždí německá pobočka a Bob se pokouší zmizet bez zaplacení útraty (byl polapen a donucen zaplatit). Zbytek večera probíhá bez dalších komplikací.\nRáno se scházíme u Rezedy, tedy alespoň "strašnické jádro" a odtud jedeme na Hlavní nádraží. Před pokladnami nás dohání Dan, přijíždí sekce "Jižní Město", tedy Paganini, Pytlák a Hasan a z Neratovic Lišák. Jako poslední doráží unavený Horáček (co asi dělal v noci?).\nNastupujeme do rychlíku směr Plzeň, už se těšíme na plzeňské. Zklamání, údajný „rychlík“ přijíždí s dvacetiminutovým zpožděním a jen taktak stačíme přestoupit na další vlak do Klatov. Na nádraží v Klatovech přijíždíme včas a v parném poledni se přesouváme na centrální náměstí, kde hledáme vhodnou restauraci k občerstvení. Restaurace "U ŠVEJKA" splňuje naše představy, prázdno, útulno a výborná plzeň. Objednáváme oběd a po dvou pivech přiznává Lišák k pobavení všech, že ho Bob naverboval jako "agenta NA". Nápad se nám zamlouvá a po dalším pivu Lišák přistupuje na náš nápad, bude double agent, a již odesílá Bobovi první zprávy. Horáček usíná již během oběda. Po obědě se přesunujeme před jezuitský kostel, následuje prohlídka katakomb, Černé věže a barokní lékárny. Horáček opět usíná.\nOdcházíme z Klatov a již na okraji zjišťujeme, že se ztratil Pytlák i s Hasanem. Po delší chvilce čekání se ztracenci objevují a pokračujeme podle potoka do Lub. Zde se nedaří nalézt bývalou tvrz, následuje občerstvení v místní hospodě a ozývá se Smíšek, který cestuje z Jindřichova Hradce. Domlouváme se s ním o předběžném místě srazu. Pokračujeme k Loretě, po krátké prohlídce jdeme dál až k polorozbořené kapli sv. Jana Nepomuckého, kde si stavíme tábor. Večer si sedáme ke svíčce, popíjíme whisky, posíláme zprávy Bobovi a sledujeme letní noční oblohu. V deset hodin nás obdivuhodně nachází Smíšek naváděný přes mobilní telefon. Kolem půlnoci jdeme spát.\nRáno se probouzíme do polojasného rána, ale než si stačíme zabalit, přichází kolem osmé hodiny průtrž mračen a s ní tříhodinový vytrvalý déšť. Vyjímečně první má sbaleno Pytlák (spal pod provázkem), někteří se ukrývají v kapli, stany a přístřešky vzdorují dešti. Franta dostává spásný nápad rozdělat pod jedním obloukem kaple oheň, což je kvitováno s povděkem zvláště dětskou částí osady (Daniel opéká chleba).\nPo desáté hodině déšť přechází na mírnější formu a první nedočkavci, tedy Dan a Lišák vyrážejí do hospody v Týnci. Postupně balíme a odházíme pod deštníky a pláštěnkami všichni. Hospoda má otevřeno, sušíme a spojujeme snídani s obědem. Zámek je bohužel ve špatném stavu a veřejnosti nepřístupný. Přestává pršet a proto vyrážíme na další cestu směr Kouskova Lhota. Na vhodném místě se společně fotíme do kroniky a Ben odesílá Vlčka na vlak, protože onemocněl. My ostatní jdeme dále, po překonání hřebene objevujeme v Kouskově Lhotě tvrz, kterou si za účasti ochotného majitele prohlížíme. Pokračujeme do vesnice Neznašovy, odkud popojíždíme lokálkou do Běšin, kde večeříme v místním kempu. Někteří se stačí i vykoupat. Večer padá konečné rozhodnutí ubytovat se v lese nad kempem. Po hodinovém hledání a neustálém výstupu do strmého kopce, se většině toto rozhodnutí již nejeví jako šťastné. Nakonec se přeci jenom daří nalézt slušné místo. Opět večerní posezení u svíčky, loučíme se z Lišákem, kterého volají pracovní povinnosti domů. Kdo bude další agent, jednohlasně schvalujeme Pytláka, to se bude Bobovi líbit. Bohužel naše volba se ukázala velice špatná, liknavý přístup Pytláka k funkci agenta 008 jsme nedomysleli.\nRáno vstáváme do krásného rána a vyrážíme směr Čachrov. Před krásnou tvrzí v Čachrově máme pozdní snídani, někteří si v místním krámku doplňují zásoby. Opouštíme Čachrov a podél potoka putujeme směr Nebílovy. Cestou navštěvujeme pilu, která uchvacuje především Pytláka. Malá zastávka přichází vhod, zvláště když víme, že se blíží , konečně propuštěný z domova, novomanžel Robert. U potůčku dáváme pauzu, malé občerstvení přichází vhod, zatímco děti svádějí šiškovou válku. Další zastávkou jsou Nebílovy, kde v místní hospodě, otevřené pouze pro nás, čekáme na Roberta. Společně pak pokračujeme na koupaliště, kde většina neodolá chladným vlnám místního rybníka. Osvěženi koupáním vyrážíme do hospody „Na Zahálce“, ve které jsme byli již před sedmnácti lety. Hospodu opravdu nalézáme, k našemu úžasu se zde zastavil čas, je to tady pořád stejné, nevěříme svým očím. Ochotná obsluha však zahání naše pochybnosti a zábava se rozjíždí naplno. Muzikanti se dostávají do varu a večer se dostává do obrátek. Šerif vyráží nalézt místo vhodné k přespání a to se mu daří v nedalekém lese. Otcové se svými syny staví stany a přístřešky a zanechávají tábor pod dozorem svých ratolestí k jejich velké radosti. Po návratu do hospody zjišťujeme, že se zbylá část osady pěkně rozjela, jenom agent 008 neustále pospává na stole. Ben se proto chápe ukulele a muzika opět začíná gradovat. Byl to opravdu vydařený večer. Pozdě v noci se vracíme na tábořiště a střízlivější pomáhají se stavbou stanů svým rozjařeným kamarádům. Jenom Smíšek je na seznamu ztrát, hledá někde po lese svůj mobil.\nRáno se dostavuje i Smíšek, mobil nenašel a nakonec se mu nepodařilo nalézt ani nás. Po sbalení vyráží část osady hledat Smíškův mobil a jejich snažení je korunováno úspěchem, mobil nachází Víťa. Společně jdeme do Velhartic, kde absolvujeme předčasný oběd. Následuje přesun na hrad Velhartice, jehož prohlídkou strávíme takřka tři hodiny. Závěrečnou videoprojekci většina účastníků prospí. Odcházíme z hradu s malou zastávkou ve skanzenu lidových staveb. Pokračujeme dále podle Ostružné, prohlížíme si katr, vilu Jana Wericha a začíná drobně pršet. V Ujčíně nacházíme hospodu, jejíž objevení se stalo naší záchranou. Ochotný majitel Karel nás nasytí (výborný smažený kapr) a napojí (Pilsner Urquel) a před stále houstnoucím deštěm ubytuje na sále.\nVečer přiváží Martina Jirku a opouští nás Ben. Zábava oproti všem prognózám (a pak že to druhý den nejde) pokračuje dlouho do noci.\nUsínáme v teple a v suchu a posloucháme, jak za okny prší a prší a prší………….\nRáno opět prší, snídáme, loučíme se s Karlem a kryti pláštěnkami a deštníky jdeme na vlak do Kolínce. Vlakem přijíždíme do Sušice. V Sušici jdeme na oběd, voda v řece stoupá………Po obědě nás opouští Dan, Franta a Tomáš, kteří se vrací domů. My ostatní hledáme ubytování, daří se na zimním stadiónu, loňská skvělá ubytovna je uzavřena. Po chvilce odpočinku vyrážíme do města, voda se vylévá s břehů a stále prší. Vystupujeme ke kapli sv. Anděla Strážce, rozhled je nevalný, zataženo déšť, řeka stoupá. Na večeři jdeme tentokráte do hotelu GABRETA, večeře je vynikající, vrchní se pochlubil, že obsluhoval i Jana Wericha. Vracíme se, stále za deště, na ubytovnu. Ráno konečně přestává pršet. Jdeme na snídani, nakupujeme suvenýry a vracíme se na ubytovnu pro batohy. V poledne jedeme autobusem domů.


Teorie krize | Knihovnička Starého Krtka\nRoland Simon z francouzských Théorie Communiste se pokouší usmířit teorie krize ortodoxního marxismu, které se zakládaly na podspotřebě pracujících, s teoriemi založenými na sestupné tendenci míry zisku.\nSchematicky řečeno, marxistická tradice se rozdělila na dvě velké tendence: na jedné straně teorie podspotřeby související či nesouvisející s teoriemi nerovnováhy mezi úseky kapitalistické výroby v reprodukci kapitálu; na straně druhé teorie hodnotového fungování kapitálu založené na nadakumulaci kapitálu vzhledem k jeho zhodnocování, tedy na sestupné tendenci míry zisku. Na jedné straně veškerá sociálně demokratická ortodoxie či disent od Bernsteina přes Kautského a Hilferdinga po Rosu Luxemburgovou, na straně druhé menšina teoretických ostrostřelců jako Grossman a Paul Mattick. Nutí-li nás tato krize, abychom se k těmto teoriím vrátili, je tomu tak proto, že stojíme před dvěma zřejmými fakty, které se zdají navzájem popírat: na jednu stranu jedinou ucelenou marxistickou teorií krize je ta, kterou vyvinul Paul Mattick, tj. teorie založená na sestupné tendenci míry zisku; na druhou stranu tato krize je krizí z podspotřeby (spíše jí je, než že se tak „jeví“). Naše zásadní teoretická konfrontace, aby byla konfrontací produktivní, nemůže jinak než se popasovat s tezemi o nadakumulaci kapitálu vzhledem k jeho schopnosti zhodnocovat se, tj. s Mattickem a jeho dvěma hlavními díly o této otázce: Marx and Keynes: The Limits of the Mixed Economy (1969) a Economic Crisis and Crisis Theory (1974).\nMattick sice afirmuje fundamentální marxiánskou tezi o krizi, ale jednostranně: „Z marxiánského hlediska různé existující teorie krizí, které daný problém kategorizují buď jako podspotřebu, nebo jako nadvýrobu zboží – přičemž jedna implikuje druhou a obě zahrnují problém realizace – jen popisují podružné okolnosti mechanismu kapitalistické krize. Periodická nadvýroba výrobních prostředků a zboží, která brání realizaci nadhodnoty, je podle Marxe jen nadvýrobou výrobních prostředků, které nemohou sloužit jako kapitál, tedy nemohou na daném stupni vykořisťování sloužit k vykořisťování práce. A byť je nadvýroba zboží zjevným faktem, Marxova teorie není teorií podspotřeby. Podle Marxe kapitalistická výroba je a vždy musí být v nesouladu se spotřební silou, kterou plodí, a to jak v dobách prosperity, tak v dobách deprese. Není to „spotřební síla“ rostoucí úměrně s výrobou, co vysvětluje stoupající společenskou poptávku po spotřebním zboží během vzestupného období vývoje kapitálu; je to pouze větší počet dnes zaměstnaných dělníků.“\nPravda, Mattick zde opakuje odstavec z kapitoly o vnitřních rozporech zákona sestupné tendence míry zisku: „Nadvýroba kapitálu neznamená nikdy nic jiného než nadvýrobu výrobních prostředků – pracovních a životních prostředků – které mohou fungovat jako kapitál, tj. kterých se může používat k vykořisťování práce při daném stupni vykořisťování; přitom pokles tohoto vykořisťování pod určitý bod vyvolává poruchy a váznutí kapitalistického výrobního procesu, krize, zkázu kapitálu.“\nMěli bychom si povšimnout, že Mattick ve své repríze zcela opomíjí fenomén „relativního zbídačování“, jenž je vlastní fázím rozpínání.\nAvšak: „Konečnou příčinou všech skutečných krizí zůstává vždy chudoba a omezená spotřeba mas, která tu stojí proti tendenci kapitalistické výroby rozvíjet výrobní síly tak, jako by hranici jejich rozvoje tvořila jen absolutní spotřební schopnost společnosti.“\nOd chvíle, kdy – vzhledem k reálnému přivtělování práce ke kapitálu – teorie podspotřeby pozbyly jakýkoli jiný horizont než horizont různých forem řízení kapitalistického výrobního způsobu, musela být revoluční teorie krizí proti teoriím podspotřeby. Mattick svůj pohled nikdy nehistorizuje, spokojuje se s konstatováním, že se jedná o ten správný marxiánský pohled na krize a že všechny ostatní jsou chybné. „Návrat“ ke klesající míře zisku se však v Mattickově teorii odehrává skrze kritiku teorií podspotřeby a polemiku s nimi a ta tím zůstává nesmazatelně poznamenána. Vrátit se za těchto podmínek k teorii sestupné tendence míry zisku znamenalo rozvíjet ji jednostranně. Mattick se tak uzavřel do opozice, kterou si sám vytvořil (v konkrétních historických a ideologických podmínkách). Teorie sestupné tendence míry zisku se nastolovala jako jediná schopná objasnit historický charakter kapitalistického výrobního způsobu a jeho zastarávání v situaci, kdy se směna se světem mimo systém stala marginální a reprodukce pracovní síly byla integrována do reprodukce kapitálu.\nVolba na tuto teorii nepadla jen tak. Je totiž jediná, která vrací vykořisťování dělnické třídy do srdce rozporu tohoto systému jako dynamiku i limit systému samotného. Proletariát není chápán jako revoluční třída proto, že je trpící třídou a proto, že se nachází v nejlepší pozici stát se vykonavatelem rozsudku, který nad sebou systém sám vynáší, nýbrž proto, že je to jeho vlastní existence a jeho vlastní role v tomto systému, co je v tomto rozporu v sázce, což se projevuje v krizích. Mattick nedošel až k deobjektivizaci tohoto rozporu, jímž je sestupná tendence míry zisku, ale připravil vše k jejímu provedení.\nS Mattickem máme tu potíž, že zůstává vězněm této dichotomie, tohoto antitetického rozštěpení teorie krizí na sestupnou tendenci míry zisku a podspotřebu dělníků (otázku realizace). „Tato tendence [míry zisku klesat] …se neustále musí vyjevovat skrze faktické události na trhu, byť v modifikované podobě“: pro Matticka se otázka realizace vždy odsouvá do manifestní jevové říše, a to vzhledem k pravé esenciální realitě, kterou je sestupná tendence míry zisku.\n„Pravou hranicí kapitalistické výroby je sám kapitál, je jí to, že kapitál a jeho sebezhodnocení je výchozím a konečným bodem, motivem a účelem výroby; že výroba je jen výrobou pro kapitál, a ne naopak výrobní prostředky pouhými prostředky k neustálému rozšiřování životního procesu společnosti výrobců. Hranice, v nichž jedině může docházet k uchovávání a zhodnocování kapitálové hodnoty, založenému na vyvlastňování a zbídačování velké masy výrobců, tyto hranice se tudíž neustále dostávají do rozporu s výrobními metodami, kterých musí kapitál k dosažení svého cíle používat a které jsou zaměřeny na neomezené rozšiřování výroby, na výrobu jako samoúčel, na bezpodmínečný rozvoj společenských produktivních sil práce. Prostředek – neomezený rozvoj společenských produktivních sil – se dostává do neustálého konfliktu s omezeným účelem, zhodnocením daného kapitálu. Proto je-li kapitalistický výrobní způsob historickým prostředkem, jímž se rozvíjí materiální produktivní síla a vytváří světový trh, který jí odpovídá, je zároveň ustavičným rozporem mezi tímto svým historickým úkolem a příslušnými společenskými výrobními vztahy.“\nMarx tu neurčuje rozpor mezi kapitalistickou výrobou a „skutečnými sociálními potřebami“ společnosti (jak tvrdí Mattick v Economic Crisis and Crisis Theory), pouze prokazuje, že kapitalistický výrobní způsob je přechodným výrobním způsobem. „Skutečné sociální potřeby“ nejsou jedním z členů rozporu – naopak (pouze za účelem objasnění, o čem je tu řeč a o čem ne). Zde předestřený rozpor je kapitalistickému výrobnímu způsobu vnitřní: meze, v jejichž rámci je výslovným základem zachování a zvyšování hodnoty „vyvlastňování a zbídačování velké masy výrobců“, a tyto meze vstupují do konfliktu s „neomezeným rozšiřováním výroby“.\nVztahy rozdělování a spotřeby, které Marx prezentuje jako druhý člen rozporu, jsou výslovně specifickými antagonistickými vztahy kapitalistické společnosti:\n„Podmínky přímého vykořisťování a podmínky jeho realizace nejsou totožné. Rozcházejí se nejen časově a místně, ale i svou podstatou. První jsou omezeny jen produktivní silou společnosti, druhé proporcionalitou různých výrobních odvětví a spotřební silou společnosti. Ta však není určena ani absolutní produktivní silou, ani absolutní spotřební silou, nýbrž spotřební silou na základě antagonistických poměrů rozdělování, které omezují spotřebu velké části společnosti na minimum, jež se může měnit jen uvnitř více nebo méně úzkých mezí. Dále je omezena touhou akumulovat, touhou zvětšovat kapitál a vyrábět nadhodnotu v rozšířeném měřítku. (…) Ale čím více se rozvíjí produktivní síla, tím více se dostává do rozporu s úzkou základnou, na které spočívají spotřební poměry.“\nTěchto několik málo řádek je zásadních, protože nadakumulace a podspotřeba zde nejen souvisejí – ztotožňují se jako jeden jediný rozporuplný proces. Teorie podspotřeby je falešná, spokojíme-li se s konstatováním, že původem krize je podspotřeba mas, tj., neodůvodňujeme-li podspotřebu tendencí akumulovat, tj. zachováváme-li členy rozporu ve vnějším vztahu. Ve skutečnosti tendence k neomezenému charakteru výroby a podspotřeba mas jsou jedna pro druhou jejich raison d’être: výroba naráží na úzké meze spotřebních vztahů, které jsou samy limitovány právě těmi charakteristikami, v nichž se tendence akumulovat odvíjí. Teorie podspotřeby je tedy falešná a nedovoluje nám přejít k jednotné teorii ztotožňující podspotřebu s nadakumulací (teorie sestupné tendence míry zisku). A teorie nadakumulace je správná za té podmínky, že ji rozvíjíme vně dichotomie těchto dvou teorií a ona nám tak umožňuje přechod k jednotné teorii.\n„Rozvoj společenské produktivní síly práce se projevuje dvojím způsobem: za prvé ve velikosti již vytvořených výrobních sil, ve velikosti hodnoty a masy výrobních podmínek, za nichž dochází k nové výrobě, a v absolutní velikosti již akumulovaného produktivního kapitálu; za druhé v tom, že část kapitálu, která se vynakládá na mzdu, je proti celkovému kapitálu poměrně malá, tj. že je poměrně malá živá práce, jíž je zapotřebí k reprodukci a zhodnocení daného kapitálu, k masové výrobě. To zároveň předpokládá koncentraci kapitálu.“\nSledujeme-li pozorně průběh rozvoje společenské produktivity práce, musíme si všimnout, že sestupná tendence míry zisku, která je od tohoto rozvoje neodmyslitelná, je totožná s poměrným poklesem té části, která se vynakládá na mzdy, zatímco masa výroby a nadhodnoty, kterou tato obsahuje, roste proporcionálně k rozvoji této společenské produktivní síly. Z toho plyne, že sestupná tendence míry zisku je zároveň problémem realizace.\n„Ale periodicky se vyrábí příliš mnoho pracovních prostředků a životních prostředků, než aby mohly fungovat jako prostředky k vykořisťování dělníků s určitou mírou zisku. Vyrábí se příliš mnoho zboží, než aby za podmínek rozdělování a spotřebních poměrů daných kapitalistickou výrobou bylo možno realizovat hodnotu obsaženou ve zboží a vězící v ní nadhodnotu a přeměňovat je zpět v nový kapitál, tj. než aby tento proces mohl probíhat bez ustavičně se opakujících výbuchů.“\nJe obecným pravidlem, že teorie nadakumulace se spokojeně omezuje na první větu, na první část této citace, a zapomíná na zbytek, jenž je, pravda, jen opakováním první formulace, opakováním, které Marx činí, protože jeho cílem je ukázat – proti ekonomům, kteří akceptují nadakumulaci kapitálu – že celková nadvýroba zboží je v kapitalistickém výrobním způsobu nejen možná, ale dokonce je totéž co tato nadvýroba kapitálu. Nestojíme tu tedy před formulací, která, jak Mattick rozpačitě naznačuje, „představuje buď chybu v úsudku, nebo je nejasně napsána.“\nRůst masy zisku, který umožňuje akumulaci, a tedy absolutní zvýšení počtu námezdně pracujících i přes jeho relativní pokles, budou dál způsobovat pokles míry zisku. Vždyť akumulace nepostihuje poměr mezi konstantním a variabilním kapitálem jen výjimečně. Cílem akumulace je zvýšení produktivity, a aby nějaká nová výrobní metoda mohla zvýšit produktivitu, musí na zboží jako takové přenést dodatečný díl hodnoty za opotřebení fixního kapitálu, který bude menší než díl hodnoty ušetřený zmenšením živé práce. Takže navzdory zdání, akumulace umožněná růstem masy zisku i přes snížení jeho míry – dokonce, i když zmnožuje simultánní pracovní dny – nezvyšuje spotřebu dělníků v poměru k celkové výrobě. A o to jde, když míra zisku dál klesá. V procesu akumulace je tak pokles míry zisku vždy totožný s omezováním spotřeby dělníků. Nadakumulace kapitálu, tedy nedostatek nadhodnoty v samotném mechanismu, který k ní vede, je nejen totožná s nutností dělnické podspotřeby v poměru ke zvětšené mase výroby, ale má v ní také svůj raison d’être. Nedostatek nadhodnoty na jedné straně jednoduše znamená pletoru na druhé. Nedostatek nadhodnoty z hlediska její akumulace je její pletorou z hlediska její realizace. Není tu žádná nadřazenost, žádný kauzální vztah mezi nimi: pokles míry zisku je snížením nutné práce v poměru k rostoucí mase kapitálu, přičemž zvětšování jeho masy je samo o sobě nutné k potlačování poklesu míry zisku.\n„Vyrábí se příliš mnoho zboží, než aby za podmínek rozdělování a spotřebních poměrů daných kapitalistickou výrobou bylo možno realizovat hodnotu obsaženou ve zboží a vězící v ní nadhodnotu…“\nMarx zde v žádném případě nemluví o „absolutní spotřební síle“, ale o „spotřební síle na základě antagonistických poměrů rozdělování“.\nKdyž Mattick vysvětluje, že z poznámek tohoto druhu nelze dovodit teorii krize, jejíž bází by byla podspotřeba, ani kladení realizace nadhodnoty jako hlavního problému kapitalistického výrobního způsobu, má naprostou pravdu, ovšem jen pokud akceptujeme oddělení obou tezí (nadakumulace a podspotřeby). V rámci tohoto oddělení má Mattick oproti stoupencům teorie podspotřeby úplnou pravdu, jenže chybné je právě toto oddělování.\n„Nadvýrobu specificky podmiňuje všeobecný zákon výroby kapitálu: vyrábět až na samou mez danou výrobními silami, tedy vykořisťovat maximální množství práce s daným množstvím kapitálu, aniž by se braly do úvahy faktické meze trhu nebo potřeby opírající se o schopnost platit; a to se děje skrze ustavičné rozšiřování reprodukce a akumulace a tudíž skrze ustavičnou opětovnou přeměnu výnosu v kapitál, zatímco na druhé straně masa výrobců zůstává připoutána k průměrné úrovni potřeb a v souladu s podstatou kapitalistické výroby k ní musí zůstat připoutána.“\nZde by se mohlo zdát, že Marx zaujímá ryzí hledisko „teorie podspotřeby“, jenže on zde skrze ustavičnou přeměnu výnosu v kapitál hovoří o nadvýrobě kapitálu a tedy o zvětšování konstantní části kapitálu (protože tato specifikace není explicitně formulována, může se Marxova argumentace zdát jako ryzí „teorie podspotřeby“) v procesu této přeměny, protože vzhledem k podstatě kapitalistické výroby se musí masa výrobců nutně neustále omezovat na průměrnou úroveň potřeb. Nadvýroba kapitálu je nadvýrobou zboží v poměru k nutně restrihované spotřebě dělníků, která je nezbytná k zvětšování nahromaděného bohatství. A tato restrikce je bází nadvýroby kapitálu, pokud ovšem tuto restrikci chápeme také jako neustálé zvětšování konstantního kapitálu v procesu „opětovné přeměny výnosu v kapitál“.\nStačí tedy zavést parametr c (konstantní kapitál) a sjednotíme teorie krizí, tj. dostaneme jednu jedinou teorii krize na rovině jednotlivých kapitalistů i všech činitelů výroby a oběhu a krize na rovině všeobecných zákonů akumulace souhrnného kapitálu. Rozpor mezi „výrobou pro výrobu“ a „limitovanými poměry rozdělování a spotřeby“ se neodvozují jednoduše od skutečnosti, že se „příliš mnoho výnosu přeměnilo v kapitál“ (to by byla ryzí teze teorie podspotřeby), nýbrž od skutečnosti, že při této přeměně neustále roste ta část, která odpovídá c.\nZásadní je, že onu totožnost lze vysvětlit, začneme-li u nadakumulace, ale že ji lze vysvětlit, i když začneme u podspotřeby dělníků. Cílem kapitalistické výroby je s danou masou bohatství co nejvíce zvětšit nadvýrobek neboli nadhodnotu. Tohoto cíle se dosahuje díky zvětšování konstantního kapitálu, které je poměrně rychlejší než přírůstek variabilního kapitálu, neboli uvedením co největšího množství konstantního kapitálu do pohybu s co nejmenším množstvím kapitálu variabilního. Tatáž příčina (snaha o co největší nadhodnotu) plodí zvětšování masy zisku a pokles jeho míry skrze redukci fondů, z nichž dělníci dostávají svůj příjem. V reprodukci kapitálu se tato redukce stává příčinou, která brání zboží, aby se přeměňovalo v nové prostředky ke zvyšování vykořisťování práce. V tomto smyslu se ustavuje následující vztah mezi nadvýrobou a nadakumulací: protože se fond spotřeby pracujících neustále zmenšuje v poměru k mase výroby – začínáme tedy u podspotřeby – dostáváme se k nadvýrobě kapitálu, tedy k nemožnosti efektivním způsobem obnovovat vykořisťování práce. A nemluvíme tu o možném převrácení směru kauzality ve vzájemné hře mezi nadvýrobou a nadakumulací, protože mezi těmito dvěma členy není kauzální vztah: jsou dvěma aspekty jednoho a téhož fenoménu – každý jeden z nich nás přivádí tváří v tvář druhému.\nV téže kapitole Kapitálu věnované „vnitřním rozporům zákona“ (zásadní kapitola, co se týče teorie krize) Marx píše: „Ale čím více se rozvíjí produktivní síla, tím více se dostává do rozporu s úzkou základnou, na které spočívají spotřební poměry.“ A o kousek dál: „Ale periodicky se vyrábí příliš mnoho pracovních prostředků a životních prostředků, než aby mohly fungovat jako prostředky k vykořisťování dělníků s určitou mírou zisku.“ A po této poslední citaci přichází něco zcela explicitního:\n„Vyrábí se příliš mnoho zboží, než aby za podmínek rozdělování a spotřebních poměrů daných kapitalistickou výrobou bylo možno realizovat hodnotu obsaženou ve zboží a vězící v ní nadhodnotu a přeměňovat je zpět v nový kapitál, tj. než aby tento proces mohl probíhat bez ustavičně se opakujících výbuchů.“\nMůžeme-li tedy vyprodukovat jednotnou teorii krize na statické rovině (i když krize je vždy proces), musíme ji podrobit dynamickému testu, tj. fázím rozpínání, zvratu a krizí a „cest z krize“. V dualistickém a konfrontačním rámci, v němž Mattick operuje, když exponuje „pravou“ teorii krize, je jedním z jeho silných argumentů, který několikrát používá jak v Marx and Keynes, tak v Economic Crisis and Crisis Theory, to, že disproporčnost mezi výrobou a spotřebou není funkční jen při „normálním“ běhu kapitalistické akumulace, ale vyostřuje ji také „cesta z krize“.\nVe fázi rozpínání znamená skutečnost, že tato disproporčnost je funkční, jen to, že stejně tak funkční je, jak jsme si ukázali, růst organického složení kapitálu. Podspotřeba a nadvýroba kapitálu jsou tudíž jedním a tím samým rozporem, jenž je akumulaci imanentní a propuká do podoby krizí.\nMomentu, kdy se cyklus rozpínání mění v krizi, lze nejspíš porozumět v poměru mezi mírou a masou zisku. Podíváme-li se na tento proces, v němž se pokles míry kompenzuje přírůstkem kapitálu, vidíme, že jednou podmínkou jeho úspěšnosti je, že masa souhrnného kapitálu musí růst rychleji, než klesá míra zisku. Navíc, nejenže růst masy kapitálu musí být rychlejší než pokles míry zisku. To nestačí. Aby se dalo použít maxima variabilního kapitálu – či lépe řečeno zvětšeného množství variabilního kapitálu – musí v rámci rostoucího organického složení růst víc konstantní část kapitálu v poměru k celkovému kapitálu potřebnému ke kompenzaci poklesu míry zisku jeho masou. Větší a větší díl z výnosu se tudíž transformuje v konstantní kapitál.\nTakže proces kompenzování poklesu míry zvětšováním masy kapitálu, kterým se zároveň vysvětluje možnost prosperity i nutnost, s níž ustupuje krizi, je opět zcela totožný s narůstající disproporcí mezi výrobou a spotřebou, skrze kterou může tento proces pokračovat, a s toutéž disproporcí mezi výrobou a spotřebou, která propuká do podoby krize. Imanentní rozpor, který se rozvíjel v období prosperity, propuká do podoby krize. Absolutní pokles ziskovosti kapitálu propuká do podoby krize: příliš mnoho výnosu se přeměnilo v kapitál a – pro větší přesnost – v konstantní kapitál; nadakumulace je nadvýrobou, nadvýroba je nadakumulací.\nObčas se Mattick přibližuje k tomuto sjednocení teorií krizí:\n„Všeobecná konkurence tak vede k rychlejšímu růstu konstantního kapitálu oproti kapitálu variabilnímu […]. Právě tento proces umožňuje realizaci nadhodnoty prostřednictvím akumulace, aniž by hleděl na omezení spotřeby, které tato předpokládá. Z nadhodnoty se stává nový kapitál, který pak zase produkuje kapitál. Tento proces, který je slepý, je fakticky důsledkem výrobního způsobu orientovaného výlučně na výrobu nadhodnoty. Všechno dobré však jednou končí a tentýž proces nalézá svoji Nemesis v sestupné tendenci míry zisku. V jistém bodě se realizace nadhodnoty formou akumulace zadrhne, a to když akumulace přestane vynášet nadhodnotu nutnou pro pokračování celého procesu. Pak se náhle ozřejmuje, že bez akumulace nelze část nadhodnoty realizovat, jelikož poptávka nepostačuje k přeměně nadhodnoty, která leží skryta ve zboží, ve zisk.“\nAle o dvě stránky dál Mattick přichází s následující hypotézou:\n„Kdyby bylo množství nadhodnoty vytvářené ve výrobě dostatečně veliké, aby ještě více urychlilo akumulaci, vyšší spotřeba by nebyla další akumulaci na překážku, nýbrž by mohla růst společně s ní.“\nJe třeba říci, že tato hypotéza není koherentní vzhledem k „omezení spotřeby, které tato (akumulace) předpokládá“. Mattick se tedy často velmi přibližuje ke sjednocení teorií krizí, ale fundamentální dualismus, v němž operuje, ho vždy přiměje, aby trochu couvnul, když si myslí, že zašel už příliš daleko.\nA teď musíme prozkoumat otázku „cesty z krize“, protože ta obsahuje jeden z Mattickových hlavních argumentů ve prospěch primátu nadakumulace oproti nadvýrobě zboží, kterou nahlíží jako sekundární efekt.\nMattick proti teorii podspotřeby trvá na faktu, že krize nekončí zmenšením, ale zvětšením výroby, a že toto zvětšení je způsobeno zvýšeným vykořisťováním práce. K realizaci nadhodnoty dochází skrze nový stimul, který akumulace dostává, a Mattick zdůrazňuje, že k potlačení krize dochází skrze zvětšení nerovnováhy mezi výrobou a realizací nadhodnoty, mezi výrobou a spotřebou: „(Aby byla krize překonána) musí více společenské práce připadnout kapitálu a méně dělníkům.“ A to je pro Matticka definitivní argument diskvalifikující teorie podspotřeby. V nesjednocené teorii krize se jedná o argument kategorický.\nJe tedy třeba přezkoumat parametr c (konstantní kapitál), protože to on sjednocuje teorie krize. Cesta z krize nutně znamená, že v samotné krizi se odehrávají dva procesy: prvním je zvýšení vykořisťování, tedy míry nadhodnoty (s/v) a druhým znehodnocování konstantního kapitálu, jak fixního, tak oběžného (suroviny atd.), což je fenomén, kterému Mattick nevěnuje takovou pozornost, jakou by zasluhoval. Výsledkem je obnova míry zisku „z obou stran“: zvýšení nadhodnoty, snížení hodnoty konstantního i variabilního kapitálu (krize působí na rovině mezd). Znehodnocování c nemá žádnou spodní mez a je tedy možné převzít firmu za symbolické jedno euro nebo dolar. Co se snížení hodnoty v týče, je limitováno holým přežitím dělníků. Došlo-li k znehodnocení c i v, znehodnocení c je nadřazené znehodnocení v. Z toho plyne nejen snížení c+v, ale také zmenšení organického složení kapitálu, které na cestě z krize ještě umocňuje jeden velmi důležitý fenomén: koncentrace znehodnoceného kapitálu.\n„Velká část nominálního kapitálu této společnosti, tj. směnné hodnoty existujícího kapitálu, je jednou provždy zničena, ačkoliv právě tato zkáza, jelikož nepostihuje užitnou hodnotu, může velice uspíšit novou reprodukci.“\nSchopnost kapitálu vstřebat určité množství práce a tak se zhodnotit závisí na jeho užitné hodnotě a nikoli na jeho směnné hodnotě. Tentýž kapitál by mohl být z hlediska své směnné hodnoty podělen deseti, a přesto by uváděl do pohybu pořád stejné množství práce. Během krize se znehodnocování obou částí výrobního kapitálu neřídí stejnými zákony. Znehodnocení c má vždy tendenci být větší než znehodnocení v.\nPředtím jsme se snažili ukázat, že to je evoluce c (rostoucí organické složení), co ztotožňuje sestupnou tendenci míry zisku s podspotřebou pracujících (a naopak). Cesta ven z krize sice vede přes zvýšení míry vykořisťování a ne přes rozdávání peněz dělníkům, ale organické složení kapitálu se modifikuje ve prospěch v. Akumulace se obnovuje, ale část výnosu, kterou společnost přeměňuje v konstantní kapitál, poklesla. A vskutku, cesta z krize nezačíná u zvýšení kupní síly dělníků, jak si myslí stoupenci teorie podspotřeby (to by znamenalo absurdní situaci, v níž by si dělníci mohli koupit zpět část nadhodnoty, která z nich byla vysáta), nýbrž míra zisku se obnovuje zvětšením nadhodnoty a modifikací organického složení kapitálu, která zredukuje tu část výnosu, jež se transformuje v konstantní kapitál. Takto tedy nebyla disproporce mezi spotřebou a výrobou zrušena, ale obnova míry zisku je totožná s růstem – v poměru k celkové výrobě – té části výnosu, která se postupuje ke spotřebě.\nNyní si musíme toto dlouhé pojednání o teorii krize shrnout. Nerovnováha mezi masou výroby (z hlediska hodnoty), která se má realizovat, a spotřební silou společnosti je nerovnováhou do té míry, že nelze-li výrobu realizovat, tedy nemůže-li fungovat jako dodatečný kapitál (přeměněna v c a v) při potřebné míře zisku, důvodem je podspotřeba pracujících, tj. relativní a/nebo absolutní zmenšení v (variabilního kapitálu) v poměru k c (konstantnímu kapitálu). Tentýž fenomén, kterým je růst organického složení kapitálu, je na jedné straně poklesem míry zisku a na druhé straně strukturálně nezbytnou redukcí spotřeby dělníků. Tato redukce, tj. kapitalistické poměry rozdělování, zákon mzdový, je z definice zákonem rostoucího organického složení. Podspotřeba pracujících (v poměru k vyrobené hodnotě) a pokles míry zisku jsou zcela totožné. Podspotřeba pracujících znamená nutnost zvětšování té části výroby, která je ve formě konstantního kapitálu nezbytná k akumulaci, a zmenšování variabilního kapitálu; tedy samotný mechanismus kapitalistické akumulace je z definice nerovnováhou mezi spotřební silou společnosti a růstem výroby. To znamená (jinak řečeno), že sestupná tendence míry zisku je ve své podstatě totožná s podspotřebou dělníků v poměru k růstu výroby v souladu se zákony kapitálu.\nOtázka realizace a problémy oběhu nejsou důsledkem sestupné tendence míry zisku; zadrhnutí akumulace vyvolané zhodnocováním zvětšené masy je jen rostoucí nerovnováhou mezi v a c při dělení produkce na část, která se spotřebuje, a část určenou k akumulaci, nerovnováhou, která dosahuje hraničního bodu. Růst výroby určené k akumulaci, tedy zvětšování c a zmenšování v, je na jednu stranu samotným procesem poklesem míry zisku a na druhou stranu je touto nerovnováhou mezi masou vyráběné hodnoty a spotřební silou společnosti určovanou kapitalistickým výrobním způsobem a jeho zákony rozdělování, které jsou jen recipročním pohybem c a v (v míře, v jaké lze říci, že společnost sestává jen z produktivních dělníků a kapitalistů, což naštěstí neplatí pro požírače nadhodnoty). Tato sílící nerovnováha je sama absolutně totožná s růstem organického složení. Krize způsobená sestupnou tendencí míry zisku je z definice a ze své příčiny krizí z podspotřeby, která je sama dána, tj. existuje pouze proto, že je sestupnou tendencí míry zisku. Dostali jsme se tu tedy za cosi, co je, a co se projevuje jako (Mattick). Uvažujeme-li o něčem na rovině realizace, není to nic jiného než růst organického složení, jenž sám není ničím jiným než výsledkem zvětšující se nerovnováhy mezi v a c, nerovnováhy, která má své kořeny v nutném růstu nadhodnoty, jenž je v samotné své příčině redukcí v: kořen sestupné tendence míry zisku.\nNedostatek nadhodnoty v poměru k akumulaci znamená její pletoru v poměru k její realizaci: ani jedno zde není primární. Pokles míry zisku je zmenšením nutné práce v poměru k rostoucí mase kapitálu a množení výroby, které mají masou vykompenzovat pokles míry. Nevyrábí se tedy dostatek nadhodnoty: to znamená, že tuto nadhodnotu nelze realizovat. A vskutku, insuficientní výroba nadhodnoty znamená, že přeměna v c byla příliš velká, a rovněž znamená (z definice a souběžně), absolutně i relativně, že nutná práce, která reguluje spotřebu masy výrobců, klesla relativně i absolutně příliš nízko (mezi nimi není vztah příčina-důsledek, nedostatek nadhodnoty je totiž totožný s její pletorou).\nKonečnou příčinou, která se skrývá za všemi skutečnými krizemi, tak pořád zůstává chudoba mas a omezení jejich spotřeby, což je jen pokles míry zisku v době, kdy ho již nemůže vykompenzovat růst míry nadhodnoty. Konečnou příčinou, která se skrývá za všemi skutečnými krizemi, tak pořád zůstává pokles míry zisku, což je jen chudoba mas a omezení jejich spotřeby.\nAbychom mohli definovat současnou krizi, je zcela zásadní sjednotit teorie krize. Současná krize je totiž krizí námezdního vztahu, a to jak ve formě schopnosti kapitálu zhodnocovat se, tak ve formě schopnosti reprodukce dělnické třídy jako takové. Jedná se o krizi realizace, o krizi, která existuje jako podspotřeba (existuje jako a ne projevuje se jako). To má tři důvody: nízká produktivita, nízká míra investic a modality vykořisťování pracovní síly. Tento poslední bod shrnuje ostatní, protože je syntézou všech charakteristik restrukturalizovaného kapitalismu. A protože do krize se dostal konkrétně restrukturalizovaný kapitalismus. Ať už bereme v úvahu proměny trhu práce, modality vykořisťování pracovní síly v bezprostředním pracovním procesu, společenskou a kolektivní reprodukci této pracovní síly, finanční globalizaci kapitálu, transformaci nadhodnoty v dodatečný kapitál, rozpory a limity, které dnes explodují, jsou tytéž, které předtím konstituovaly dynamiku systému a definovaly podmínky jeho vývoje. Považovat tuto krizi za pozdní výsledek krize ze začátku 70. let tak znamená ignorovat restrukturalizaci kapitálu, k níž došlo, tedy přechod od jednoho cyklu bojů k dalšímu.\n Bucharin s Leninem teze o podspotřebě odmítají ve prospěch nerovnováhy mezi výrobními úseky a v konečné analýze ve prospěch rozporu mezi společenským charakterem výroby a soukromým přivlastňováním.\n Stejně tak bychom do této tendence měli zahrnout tzv. školu státně-monopolního kapitalismu vedenou Paulem Boccarou.\n Není-li uvedeno jinak, je řeč o Paulu Mattickovi (1904-1981) a ne o jeho synovi Paulu Mattickovi (ml.), jenž je rovněž marxistickým ekonomickým teoretikem.\n Mattick, Marx and Keynes.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 273.\n Roste výrobní kapitál a úměrně tomu roste poptávka po pracovní síle. K „relativnímu zbídačování“ dochází proto, že poměrná mzda v poměru ke ziskům kapitalisty klesá: zájmy kapitálu jsou vždy diametrálně protichůdné k zájmům námezdní práce. Hmotná situace dělníka se sice zlepšila, ale na úkor jeho společenského postavení: zvětšení jemu nepřátelské síly. (Marx, Námezdní práce a kapitál).\n Kapitál, díl III-2, oddíl V, Kapitola 30, „Peněžní kapitál a skutečný kapitál, I“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 28.\n Mattick, Economic Crisis and Crisis Theory.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 267.\n Poznámka překladatele do češtiny: Citace převzata z českého vydání z roku 1955 (Státní nakladatelství politické literatury). Zde použitá slovní spojení „touha akumulovat“ a „touha zvětšovat kapitál“ se do angličtiny překládají jako „the tendency to accumulate“ a „the drive to expand capital“ (tendence/puzení), což daleko lépe vystihuje, že se nejedná o nějakou špatnou vlastnost kapitalistů, ale o neosobní projev společenských vztahů.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 261-262.\n Tento zákon vyjadřuje mez růstu produktivních sil v kapitalistickém výrobním způsobu, která existuje i navzdory jeho tendenci neomezeně je rozvíjet.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 275.\n Poznámka překladatele do češtiny: v angličtině se na tomto místě v Kapitálu nepíše „na základě“ jako v českém překladu, ale „v daném rámci“, což znovu explicitněji vystihuje podstatu sdělení.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 261.\n Marx, Theories of Surplus Value, Kapitola 17.\n Marx, Kapitál, díl III-1, oddíl III, Kapitola 15, „Rozvinutí vnitřních rozporů zákona“ (Státní nakladatelství politické literatury, Praha 1955), s. 262.\n Mattick, Economic Crisis and Crisis Theory, s. 68-69.\n Abychom byli přesní, Mattick o tomto mechanismu hovoří (v Marx and Keynes), ale nezdůrazňuje nerovnováhu mezi znehodnocováním c a znehodnocováním v, k níž v krizi dochází, a tudíž ani její dopad na míru zisku.\n Marx, Theories of Surplus Value, Kapitola 17. Ve stejné pasáži Marx specifikuje, že stejně tak může ke skutečné zkáze kapitálu vést přerušení výroby: stroje se zastavují a reziví, budovy zůstávají nedostavěny, zboží hnije atd.\n← Koncept cyklu bojů\nPoznámky k nové realitní otázce: Vlastnictví domova, úvěr a reprodukce v poválečné ekonomice USA →


Schwarzenberg upřesnil odvážné výroky o dekretech, jsou prý překonány — ČT24 — Česká televize\nPraha - Karel Schwarzenberg doplnil své výroky o Benešových dekretech. Ve včerejším duelu se soupeřem v boji o Hrad Milošem Zemanem o nich mimo jiné prohlásil, že již neplatí, a to od přijetí české ústavy a Listiny základních práv a svobod v roce 1993. Podle dnešního prohlášení chtěl pouze ve zkratce uvést, že dekrety jsou již překonány. Zeman nicméně prohlásil, že svého protikandidáta již jako možnou budoucí hlavu státu kvůli těmto výrokům nerespektuje.\n„Musel jsem z důvodů časové tísně použít zkratku, která může vést k pochybnostem o mém postoji v této otázce. Uvedl jsem, že Benešovy dekrety není potřeba rušit, protože zanikly díky přijetí Listiny základních práv a svobod. Chtěl jsem vyjádřit, že Benešovy dekrety jsou dnes už překonány, že jsou právně vyhaslé,“ uvedl Schwarzenberg.\nSchwarzenberg: dějiny se nedají vrátit zpět\nPodobně se vyjádřoval i v minulosti, například v rozhovoru pro rakouský deník Die Presse v červenci 2010. „Uvedl jsem jasně, že Benešovy dekrety nelze zrušit: Protože zpětný účinek není možný, stejně jako u Mnichovské dohody. Dějiny se nedají vrátit zpět,“ dodal.\nProti Schwarzenbergovi se v televizní debatě ostře postavil jeho protikandidát Miloš Zeman. Podle něj totiž Ústavní soud jasně konstatoval, že zákony československého Národního shromáždění z roku 1946, které z dekretů vycházely, jsou stále nedílnou součástí českého právního řádu.\nŠéf české diplomacie doplnil, že nyní již nelze z dokumentů vyvozovat žádné majetkové nároky. „To však neznamená, že nepodléhají nějakému historickému či morálnímu zhodnocení,“ uvedl Schwarzenberg.\nZeman: Schwarzenberg mluví jako sudeťák\nKvůli výrokům o Edvardu Benešovi ale prezidentský kandidát Miloš Zeman již svého soka v boji o Hrad Karla Schwarzenberga nerespektuje jako možného budoucího prezidenta. Zeman to pronesl v dnešní debatě televize Prima Family. Schwarzenberg podle něj mluví jako sudetský Němec a ne jako hlava státu. „Do této chvíle, respektive do včerejška (čtvrtka), bych naprosto respektoval, že budete prezidentem České republiky,“ řekl Schwarzenbergovi Zeman. „Ale ten, kdo označí (…) jednoho z prezidentů Československa za válečného zločince, mluví jako sudeťák a ne jako prezident,“ zdůvodnil Zeman. Schwarzenberg jeho slova odmítl.\nVe čtvrtek 24.1. mohou diváci sledovat Prezidentské finále, které se uskuteční za účasti diváků v pražském Paláci Hybernia. Česká televize ho bude živě vysílat od 20.00 do 21.30 na kanálech ČT1 a ČT24. Zeman a Schwarzenberg se pak spolu utkají ve druhém kole přímé volby 25. a 26. ledna.\nOBRAZEM: Prezidentský duel sledovalo téměř 1,5 milionu diváků


BÚRÁNÍ TÁBORA 2009 :: Skaut Lidečko\nStředisko Lidečko 723.03 (Lidečko, Horní Lideč)\nÚvodní stránka | BÚRÁNÍ TÁBORA 2009\nBÚRÁNÍ TÁBORA 2009\nJe to jedna z těch důležitých avšak velmi smutných povinností. Co jsme si na začátku červenca v Karlovicách na tábořišti postavili, bylo třeba po skončení všech turnusů i rozebrat, zahladit stopy a podobně.\nNa tento skvělý závod, konající se 27. červenca, se po vydatné reklamní kampani dostavil neuvěřitelný počet soutěžících. Někteří proto, aby pomohli, jiní z nutnosti a solidarity a další, co netušili, co přesně tato aktivita obnáší. Vynasnažím sa vyjmenovat aspoň některé jedince co pomohli – Ifulíček, Jitulíček, Karel---pán z daleka, Murph Ing. Marek, Pavlušátko s tu slečnů, o které sa tvrdilo, že je v jiném stavu a nebyla to pravda. Abychom někomu neukřivdili, nesmíme zapomenout na pány z Nového Hrozenkova f počtu +/- 6 kusů. Fšeckým moc děkuje celé Středisko.\nCelé soutěžení v rozebírání začalo v brzkém ránu již řečeného pondělka. Počkat toto není úplně pravda…já si dovolil si vytvořit malý náskok už v neděličku. I když někteří jazykové se mně snažili z této aktivity odradit citáty z jedné velmi čtené a staré knihy. Ale protože je nová doba, čas sú peníze a podobně, pustil sem sa do pomalého rozebírání některých nepotřebných stanových příbytků. Na jednoho docela dost práce. Bych ani neřekl, že to može byt taková práca, uf, uf. Nejspíš proto, že ti vysokoškoláci jen posedajú v čítárnách, na infernetu atd. Možná i proto, že bylo potřeba provést některé korekční záležitosti ve skladovacích prostorách. Nehledě na ohromení mé osoby, z některých záležitostí, jichž sem byl očitým svědkem a které otřásly mojú nevěřící dušů. K tomu později. Co sa dalo do večera, za světla, udělat, sem udělal... náskok sem si zbudoval a viděl v dáli zářit pohár vítězství :-)\nUž je tu to pondělí vysněné. Po mírném buzení osazenstva strážící tábor před nenechavci jsme zúčastnění začali pomalu polehoučku s rozkládáním táborových staveb, stavbiček a pozůstatků z bujarých dní táborového života.\nStaniska sa rozkládaly. „TíPí“ sa povalilo a poskládalo. Ohniště decentně zamaskovalo a kamení odhodilo do lesů. Lůčka pohrabala. Od papírků, plastů a podobného zlořáctva zbavila. Staré podsady, podlahy, postele na hromadě porovnaly a trošku zakryly před počasím. Stožár povalil v základech, odnesl sa do neznáma. Kuchyň vyklidila. Hangár padnul, kolíky sa povytahovaly. Stoly a lavice, obědové přítelkyně, sa zrušily. Kamnový komín zrušil. Odpadové jamčiska sprovodily ze slunečního světla. Odpadisko v pytlích odkludilo. Volný táborový materiál zazimoval nebo odvezl. A samozřejmě sme si užili mnoho zábavných situací, řečí a dalšího shonu. S klidným svědomím bych mohl tvrdit, že sme fšeci odvedli pěknů prácu. Jediné co mňa smolí, že fsakovací propadlo sem založil jenom paletama ... minule to ale bylo horší :-)\nNásleduje pasáž bezobalová. Možná su trochu deformovaný asi deseti lety práce v laboratoři. Možná trochu mimo normu dnešních dní. Ale nalezl sem před rozebráním tábora několik hmotných záležitostí, které se mnú docela hodně zaclúmaly. Nějako sem trochu povychladnul takže text bude slabšího ražení, než moje rozkacení při objevování různých táborových nástrah.\nČím tak začít ... ani pořádně nevím. Budu to brat tak, jak sem si zaznamenal na papírový pergamen.\n1. Nikdo nejsme vyučení dřevorubci (tuším), ale normální člověk, když už musí v lese složit nějaký ten strom, tak ho pokud možno podřeže co nejníž nad zemí. Kdo sa má pak dívat na pahýle pařezové ve výšce pomálu kolen!!! A o „maskování“ taky nikdo neslyšel.\n2. Dodnes sem si myslel, že do fsakovačky patří věci – kapaliny – které se dokážou fsáknůt. Toaletní tampóny asi podle některých chorých jedinců patří taktéž do kapalin. Když su u těch hygienických verzí ... papírové kapesníky by si mohl každy po sobě uklidit a tyčinky do ušisek taky. Nejsme na búrání proto, abychom uklízali toto svinstvo po děckách z turnusů. A ještě kdo od příštího roka bude chodit za stany konat vyměšovací akty, tak dostane na celý tábor špunt ... za některýma stanama to bylo už evidentně hodně cítit.\n3. Nepořádek, Augiášův chlév, anarchie, maras lebo jak to nazvat, možná takové slovo k popisu následujícího ani není. To, co bylo v „nářaďovně“ - přístavků za kuchyňů nelze slušně popsat. S čistým štítem možu říct, že po odjezdu 2. oddílu tam bylo fšecko na svojem místě a dalo sa tam fšecko v poklidu bez pohnutí nervů najít. To co zostalo po dalších dvůch turnusech by zahýbalo aj s dubem. Nářadí poházané i přes „mříž“ k ukládání. Bedny semo tamo povalené. Hry též. A o bincu ze dřeva ani nemluvě. Tuším trochu, která skupina to měla pravděpodobně na svědomí – příště za to přerazím ruky nebo nařežu po zadku. Než sa mě podařilo danů místnůstku uklidit uběhlo na 1,5 hodiny.\n4. A zasejc binec, ale teď ve stanoch. Přecaj když člověk – a ještě k tomu skaut – z někama odjížďá, by měl dbát o to, aby dané místo vypadalo tak, jak přijel a nebo ještě líp. Asi 80 procent stanů byla zamarasená. Sa dalo zamést snad, ne??? Když si už uděláte nějaký ten věšáček ze špagáta, tak proč nepoužíváte lodní smyčku. Uplně jednoduché, dostačující a efektivní. A každý by si stvořený věšák mohl při odjezdu zrušit. Všude pak vysí cáry šňůr jak ve šňůrárně. A jacísi slabomyslní jedinci sa dokonca pokůšali o napodobení ohňa lebo co (stan č.1). Sa neví, že ve stanoch zásadně bez ohňa!!! Pečený skaut taky dobrý skaut :-)\n5. Dále vím, že některé hry vyžadujů náročnú přípravu, ale to neznamená, že necháme rekvizity poházané po okolí tábora ... třeba fáborky.\n6. Každý rok sa kupujů nové lampy ... sa s nima snad hraje fotbal nebo co. Potlučené, cylindry začúzené, rozbité. Sa chovajte aj k cizím věcom s rozumem. Škoda peněz, které chybíja jinde.\n7. Nepořádek kolem kamen další příběh sám o osobě. Velmi by mňa zajímalo, co vůbec dělaly plasty v okolí kamen. Jak z bezpečnostního hlediska (kromě PVC hoří většina a líp než černé uhlí), tak aj ekologického. Neb mně jejich přítomnost u kamen vedla k závěru, že si s nima někdo vesele topil. Taky tak na ranu!!!\nTo by v celku mohlo byt asi fšecko, co sem si zapamatoval a napsal na poznámkový papír, který to tak tak vydržal. Doufám ve skrytu duše, že příště sa tyto „excesy“ nebudú opakovat. Bez výjimky!!! Pro většinu vyjmenovaného není omluva a ospravedlnění. Takovéto malichernosti pak zbytečně vrhajů špatné světlo na jiné, pořádkumilovné jedince, co s danýma aktivitami neměli moc společného. A já su na takové věci hodně háklivý. A to platí hlavně pro nejvýše postavené v táborové hierarchii. Když si nedokážů udržet pořádek na táboře jak to pak vypadá u nich doma, v životě a vůbec. Špatný příklad pro ty menší.\nStačilo by už snad. Na chyby prosím moc nekukajte :-) Nashle a zasejc někdy na táboře!!!\nFotografie použita dle Creative Commons Valerii9116 © 2008 Všechna práva vyhrazena.


Celkové hodnocení: 94% 47\nvybraná testerka | 21.11.2019\nvybraná testerka | 20.11.2019\nvybraná testerka | 19.11.2019\nvybraná testerka | 17.11.2019\nvybraná testerka | 13.11.2019\nNas drobecek miluje babymasaze, ritual pouzivame uz u tretiho synka pred spinkani, a balzam pro mimi i pro maminku...a na utiseni pomaha mixer nebo vysavac....\nláskyplná náruč, mazlení, tlukot srdíčka, pusinky, zpěv,jemné hlazení po vláskách\nU nás stačí přitulit se a nabídnout mlíčko.\n2letá dcerka večer rychle usne i bez rituálu, jelikož přes den se nám ji nedaří uspat, tak pak jak je unavená, tak večer kolem osmé hodiny, jak ji dáme do postýlky, tak během 5 minut usne.\nNaše nejmladší 3 letá holčička je od narození kontaktní dítě. Co u nás platí je lehnout si vedle ní a ona spokojeně usíná. Výhodou je, že někdy usne rodič dríve než díte\nU naší nejmladší stačí stačí prso, starší dvě děti u pohádky, pak pomazlit a spinkaj\nNejmladší vnuk spolehlivě usíná při kojení,starší vnoučata u čtené pohádky.Akorát není dobré,dávat jim večer sladkosti-to pak mají spoustu energie a nic nezabírá\nU nás na uspávání zabírá vyprávění pohádek...K utišení syna nám zabírá vzít do ruky a hladit na hlavičce,to u nás vždy zabere\nRada k nezaplacení :D U našeho prvorozeného nezabralo vůbec nic a budil se co půl hodiny. Až kolem 2 let začal spát celou noc a usíná jen ho uložíme (ale každý den ve stejný čas). Doufám, že z druhorozeným to bude jednodušší.\nPřitulit a pošimrat zádíčka, šeptat do ouška, hladit vlásky a užívat si ten pocit, že se můžu tulit k tomu uzlíků, brzy to skončí ❤\nPoložíme do postýlky, řekneme dobrou noc, dáme pusinku a jdeme pryč. Na utišení je několik 'receptů', ale vždy záleží na situaci, na každou platí něco jiného a na některé prakticky nic\nUspávám tak, že si lehnu s dcerkou, přečtu pohádku a držím ji za ruku. A rada?Být tam s dítětem,nenechat ho vyřvat, snažit se pochopit a popsat jeho pocity...Protože umět vyjádřit se, jak se cítím a proč jsem nespokojený, je přeci hodně důležité :)\nVnouček má rok a zatím je nejlepší ho před spaním unavit, ale nerozdovádět, pak uložit do postýlky, nechat svítit jen malou lampičku a lehnout si vedle postýlky, aby mohl mě nebo mámu držet za ruku. Pokud to nepomáhá, tak povídat - pohádku, říkanky, cokoli, co je trošku monotonní.\nZe zoufalství jsme dceru jakožto malinké miminko zběsile pohupovali na rukou za doprovodu hymny.... Celá rodina z nás měla srandu, ale tato metoda opravdu fungovala ... Nyní dceru položíme do postýlky, zapneme zajíčka, který svítí, přečteme pohádku a odcházíme.\nUspavani syna? to je u nas obcas na dlouhou trat. pred spanim si vzdy precteme jednu pohatku nejlepe spolecne. chvilku se pomazlime popusinkujeme a nakonec syn ochazi do sve postele a jeste si povidame po chvilce syn usina. kdyz potrebuji rychleji uspat syna tak ho k sobe jen primacknu a syn do chvilky usina. Moc ho miluji\nHNáš každodenní rituál spočívá v koupání, večeře, přečtení pohádky v obýváku a poté přesouváme po vyčištění zoubků do postýlky :)\nUspávám zpíváním ukolébavky. Občas uspím i mého muže A když malá spát nechce, žádné triky nepomáhají\nUspavam čtením pohádky. 🙂 A trik jak utisit? U nás funguje objetí a hlazeni. 🙂\nMladší dceru úpravám u kojení, starší dcera chodí spát ve stejný čas a stačí ji tma a ticho😊\nJá uspávám čtením pohádek a různých jiných příběhů. Není ani důležité co čtete, ale jak to čtete. Vlastně, většinou čtu na dobrou noc knihu, kterou mám sama rozečtenou. Já nezanedbávám svou oblíbenou zálibu a dítko krásně usne. k utišení pláče používám hudbu. Není nad Mozarta\nuspavam v seru u kojeni, pres poledni spani vozim v kocarku\nNa mimi nám zabírá tma, nebo šero, třeba jen z přehozené plíny a tichá písnička.\nNejsme úplně rodiče jako z katalogu, ale uspávání je jedna z mála věcí co nám klape na jedničku. Nejspíš je to tím, že večerní režim dodržujeme dalo by se říct striktně a děti nemají ani touhu protestovat. Večeře, společné koupání (myslím obou dětí) a potom do pyžamek a je na řadě čtení pohádky ve kterém se s tátou střídáme. Následuje pusa a do postýlek, krásně nám to klape.\nSyn 14měsíců a zatím stále zabírá prso, jak na usínání, tak na utišení😉\njá jen položím a odchazim. zadny dalsi ritual nemáme. ale pokud pláce, tak potom u maleho lezim a neodchazim, dokud nespi.\nNám se osvědčil plyšáček s bílým šumem\nPotichu uklidňujícím hlasem na něj mluvím, hladím syna po tváři a spáncích.\nJedině u prsa, to usne během 3 minut. A když ho potřebuju utišit, dám opět prso.\nI na to nejrozjařenější mimčo zabírá monotonní stále se opakující ukolébavka puštěná hodně potichu z mobilu a maminka, která ho objímá. Zklidní se a usne do minuty.\nU nás je uspávání úplně jednoduché, přečtu pohádku a dětičky spí 😍\nUspávání je pro nás takovým každovečerním výletem do neznáma....prostě ještě jsme neobjevili zaručený recept, jak to naše mrně uspat.....ach jo\nMáme malé miminko, které zatím usíná v náručí. Bohužel,. všichni mě od toho odrazují, ale zatím pořád jinak brečí, takže je to jediný způsob, kdy malého uspíme a pomaličku pokládáme :D\nJá používám takový rituál, kdy si sednu tak aby na mě bylo z postýlky vidět, aby mě bylo vidět na obličej,zavřu oči a začnu potichonku zpívat. Náš malý během chvilinky začne dělat to co já, zavře očka a začne si pobrukovat. Během chvíle spinká.\nTed zrovna uspavame naseho novorozeneho syna v kocarku, trikrat denne jezdime na dlouhe prochazky a jediny zpusob utiseni je noseni na ruce\nSvyho syna uspávám čtení pohadky dám mu ruku a spinká hned\nTak hlavní je se pořádně napapat - teda ne nic sladkého, to bych ji neuspala ani za týden:))) dát teplou vanu, namazat nějakým super uklidnujícícím krémem, pohádku přečíst a spinkat.. pohladíme, upusinkujeme a odchzáme. Zatím nám to tak prochází, dceři jsou 2 roky :)\nSvou dcerku uspávám tak, že si s ní lehnu do postele a potichu jí vyprávím "pohádku o holčičce", kterou je vlastně dcerka a co všechno holčička přes den dělala. Popřípadě zmíním věci, které se mi přes den nelíbila a vlídným hlasem řeknu, že se tyto věci nedělají\nKaždý večer stejný rituál - napapat bříško, koupání, pomazlení a v polospánku pokládám do postýlky. Pohladím, podám dudlík, popřeji dobrou noc a odcházím. Pokud se malý probudí během noci a nepomůže dudlík, pochovám popř. se přesouvá ke mně do postele, kde spokojeně chrupeme do rána :)\nZpíváme písničky :) Malá se díky tomu uklidní, pobroukavá a v klidu usíná :)\nMáme každý večer stejný rituál. Napustím malé vanu kde kapnu pár kapek levandulového oleje, namažu, obleču, dám mlíko, přečtu pohádku, rozloučíme se s pejskem, uložím do postýlky, zamáváme si a usíná sama.\nPoložím do postýlky, přečtu pohádku, dám pusinku, zamáváme si, pustim bílý šum a do 5 minut spinká. Základ rychlého spánku je dítě přes den co nejvíce unavit\nPřečtu dětem pohádku, pomazlíme se, dáme si pusu, placáky a popřejeme si dobrou noc :)\nSyn usíná sám po přečtení pohádky .\ndcerka mi usíná v náučí, kolébám ji a u toho ji spívám nebo čtu knížku :)\nNejlépe mi dcera spí v nosítku a v postýlce naboku. Nejrychleji ji utěším, když ji dám do nosítka nebo šátku, mluvím na ni. Jinak usíná i se starší při pohádce. Hodně se jim snažím číst. :)\nZ naši princeznou vždy před spaním snažíme se jít ven aspoň na 10 minut, pak je klidnější a usíná rychleji🌛\nJá své dítko uspávám tak že ho před spaním vykoupu nejlépe v koupelí s heřmánkem nebo levadulí,osvěčily se mi přírodní produkty a kosmetika.Také pustím relaxační hudbu nebo pohádku.\nMaličkou uspávám tak, že si s ní lehnu do postele a utěšuji ji, že je vše v pořádku a nic se neděje. Jakmile se trošičku zklidní, začnu ji vyprávět pohádku.\nNejvic urcite pomaha bily sum na telefonu a nebo chovani ci drncani v kocarku,urcite vzdy zabere.\nna uspávání používám houpačku Hojdavak a super je i aplikace s bílým šumem.\nPlenkové vyrážce u miminek raději přecházejte. Stačí dodr...\nKterých 15 testerek vyzkouší dětskou kosmetiku Linteo Baby


Comics Blog: #1741: Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena - 65 %\n#1741: Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena - 65 %\nZnovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena (Green Arrow 1: The Death and Life Of Oliver Queen)\nVydalo nakladatelství BB/art v brožované vazbě (s bílou nebo černou obálkou) a v pevné vazbě v roce 2018. Původně vyšlo jako "Green Arrow: Rebirth" a jako čísla 1 až 5 série "Green Arrow (Rebirth)". Souborné vydání vyšlo v roce 2017. České vydání má 160 stran a prodává se v plné ceně za 299 Kč (brožovaná vazba) a 599 Kč (pevní vazba).\nKresba: Juan Ferreyra, Otto Schmidt\nMám trochu skluz a rozhodně jsem ještě nestačil přečíst všechny knihy, které u nás vyšly česky v rámci "Znovuzrození hrdinů DC", ale opět se ukazuje, že se nejedná o sérii, která je vyloženě nová, ale je to sérii, která navazuje na minulé dění. Bohužel v případě knihy "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" nemáme až tak velké zázemí, tedy v komiksu, abychom mohli docenit vztahy mezi jednotlivými postavami a narážky, které zde jsou roztroušené celkem často. Ale je pravda, že pro alespoň trochu základní přehled stačí znát komiks "Green Arrow: Rok jedna". Tedy nikoli vyloženě pro přehled o Green Arrowově světě, ale spíše o tom, jak se zrodil Green Arrow a kým vlastně je. I o tom se dost mluví a chvílemi budete mít pocit, že dějově vlastně nejsme od knihy "Green Arrow: Rok jedna" tak daleko.\nOd sbírky "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" tedy rozhodně není možné čekat, že to bude nový začátek, nový origin, ale prostě je to pokračování příběhů z takového místa, kde je pro nové čtenáře celkem snesitelné začít, protože i když nebudou znát sílu vazeb mezi jednotlivými postavami, nebudou možná úplně vědět, proč je Black Canary pro Green Arrowa tak důležitá, ten základ je možné zde pochopit. A pokud budou chtít čtenáři vědět víc, vždycky si mohou něco najít na internetu. Anebo doufat, že toho u nás vyjde ještě trochu víc, abychom si mezery doplnili. Jak ale říkám, dá se to i bez nějaké hlubší znalosti. Tady před námi se totiž odvíjí nová epizoda, která v knize začíná, ale rozhodně ještě nekončí.\nGreen Arrow je ve svém městě, v Seattlu a snaží se o to, aby ho zase všichni brali vážně. Chce pomáhat lidem, chce být tím, kdo je v ulicích a zasáhne, pokud se místním děje nějaké příkoří. Podle všeho přišel v pravý čas. Lidé mizí z ulic. Většinou ti, kteří nic nemají. Chudáci a bezdomovci. Skoro nikdo je nepostrádá. Skoro. Green Arrow si na ně rozhodně čas najde. A také si ho najde na Black Canary. Vlastně jejím nástupem se seznamujeme i s dalšími důležitými postavami, jako jsou Henry, Emi a Shado. Přiznám se, že nikdo z nich mi nic neříká. Ale to asi bude tím, že mě postava Arrowa nikdy moc nezaujala, a to ani v seriálovém provedení. V komiksovém provedení se v knize "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" musí vyrovnat s pořádným průšvihem - někdo stojí za nelegálními penězi po celém světě a bude to hráč, který je možná i na Green Arrowa moc.\nKniha "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" je takovou docela zajímavou ukázkou toho, jak se mohou bortit zavedené pořádky. Skoro to vypadá, že by se mohl Green Arrow vydat novou cestou, i když zároveň si zachovává i to staré, jak nám ukazuje konec, kdy máte pocit, že se postava začíná točit v kruhu. Ale třeba nové vystoupení z kruhu bude o to zajímavější. Takže první díl celkem fajn, zajímaví záporáci, i když dějově budete mít chvílemi pocit, že koukáte na dospělejší verzi příběhů Richieho Riche. Osobně jsem trochu zklamaný, že příběh není víc temnější, protože kresba by s tím souzněla, ale Benjamin Percy se snažil o mnohá odlehčení, což se promítlo i ve vedení děje, jež se mi na některých místech nezamlouvalo - třeba postava Emi a její "vývoj". Po knize "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" bych ale rozhodně sérii další šanci dal.\nKomiks "Znovuzrození hrdinů DC - Green Arrow 1: Smrt a život Olivera Queena" vydalo nakladatelství BB/art, u kterého můžete komiks zakoupit v brožované vazbě nebo v pevné vazbě.


Frintová po nemoci udržela standard. V poslední prověrce před OH byla šestnáctá - Brněnský deník\nFrintová po nemoci udržela standard. V poslední prověrce před OH byla šestnáctá\nHamburk, Brno – Měsíc zbývá do startu olympijského triatlonového závodu žen v Riu de Janeiro. V poslední prověrce při podniku seriálu mistrovství světa v Hamburku obsadila Vendula Frintová z brněnského Ekol Elite Triathlon Teamu v sobotu šestnácté místo.\nVendula Frintová.Foto: Tommy Zaferes\nV německém přístavním městě se elitní triatlonisté utkali ve sprinterském klání, které zahrnovalo půl kilometru plavání, 22 kilometrů na kole a pětikilometrový běh. Výsledný čas Frintové měřil 58 minut a 21 sekund. „Uplynulých čtrnáct dní po nemoci ve Stockholmu nebylo vůbec lehkých. Jsem ráda, že i přesto, že jsem nebyla úplně fit, jsem udržela poměrně vysoký standard," povídala Frintová.\nDruhá česká reprezentantka Petra Kuříková obsadila 54. pozici.\nVítězství si z Hamburku odvezla tréninková kolegyně brněnské triatlonistky Američanka Katie Zaferesová, která do cíle dorazila v čase 57:03.\nPo plavání se zformovala sedmičlenná skupina, která si vytvořila padesátisekundový náskok, a chyběla v ní největší favoritka olympijského závodu Američanka Gwen Jorgensenová. V běhu finišovala, ale dotáhla se jen na třetí příčku. Zůstala před ní i Němka Rachel Klamerová.\nMužům kraloval v čase 52:19 Španěl Mario Mola.