Výstup na Jalovec (2 645 m) v Julských Alpách | Treking.cz\nTreking > Treky, turistika > Výstup na Jalovec v Julských Alpách\nVýstup na Jalovec v Julských Alpách\nKrystal Julských Alp\n15.8.2016 | Tomáš Schůrek\nVápencový krystal trčící do nebes, oděný do světlých barev, často přezdíván "slovinský Matterhorn". Tak to je Jalovec. Vrchol ležící v severozápadní části Julských Alp ve skupině Mangart - Jalovec, patří k tomu nejkrásnějšímu, co můžou Julky samotné nabídnout. Není sice nejvyšším, ale patří mezi nejvyšší vrcholky Julských Alp. Svou výškou 2 645 m n. m. a obzvláště pak vzhledem nadchne nejednoho horala.\nJalovec se tyčí nad třemi dolinami Planica, Trenta a Koritnica. Poslední zmiňovanou převyšuje o úctyhodných dva tisíce metrů. Již toto je záruka, že z vrcholu budou dechberoucí výhledy. Přestože vypadá nedobytně, vede na samotný vrchol hned několik výstupových variant. Nám se nejvíce zamlouvá výstup od severu dolinou Planica, respektive Tamar.\nNo, a aby také ne, vždyť nejkrásnější pohledy na Jalovec se naskýtají právě od severu či severovýchodu, konkrétně pak třeba od chaty Dom v Tamarju. Nejlépe ještě spojený s posezením a popíjením zlatavého moku na zdejší zahrádce. Aby si člověk mohl tento moment co nejlépe vychutnat, musí si zažít výstup na vlastní kůži. Tak vzhůru do toho!!!\nČtěte také: Julské Alpy (2), přechod Julských Alp\nDo Slovinska, přesněji do údolí Planica, přijíždíme z Itálie, kde jsme již absolvovali výstup na nedaleké Jôf di Montasio. Parkujeme uvnitř skokanského areálu Planica poblíž chaty Dom v Planici. Zde se buduje jako o závod. Několik skokanských můstků, fotbalové hřiště a čilý stavební ruch, zkrátka nic pro duši hledající samotu a klid hor.\nAle všechno teprve přijde. Sluníčko začíná celkem slušně připalovat. Mažeme se, balíme věci a jídlo na dva dny a vyrážíme. Dnešním cílem je Bivak pod Kotovim sedlom, zítřejším pak vrchol a sestup zpět až dolů. Jdeme v podstatě nalehko, jen jsme přibalili lehký půlkilový spacák a vodu navíc. Široká cesta vinoucí se lesem nás zhruba po necelé hodině dovede k chatě Dom v Tamarju.\nLouka před chatou nabízí první ničím nerušené pohledy na celou skalní kulisu hřebene Velika Dnina, jenž v dáli uzavírá zub jménem Jalovec. Zahrádka chaty láká v tomto vedru k posezení u něčeho osvěžujícího. Jelikož si ale začínáme pohrávat s myšlenkou vystoupit na vrchol již dnes, přesouváme posezení u chaty až na cestu zpět. Předpověď na večer není sice příliš optimistická, hlásí nějaké bouřky, ale pokud bude počasí přijatelné, jdeme nahoru. A to i přes fakt, že se ani nechce věřit, že je v lidských silách, ještě tentýž den vystoupit na takový krpál.\nHorní část údolí již nenese název Planica, nýbrž Tamar, přestože se jedná o jedno údolí. Od Domu v Tamarju pokračujeme lesem, zprvu ještě v příjemném stínu, ten však s přibývajícími metry pomalu, ale jistě řídne a tak se ocitáme pod plnou palbou slunečních paprsků. Stezka se klikatí vzhůru do stále se zužujícího údolí.\nU jednoho velkého balvanu se cesty dělí. Jedna varianta pokračuje přímou linií dál do tzv. kuloáru Ozebnik a přes Jalovskou škrbinu na vrchol. Druhá a tedy naše varianta míří doprava do strmého úbočí hory Kotova špica, přes které se dostaneme až na náhorní plošinu pod Kotovo sedlo, kde poblíž stezky stojí již zmiňovaný Bivak pod Kotovim sedlom. Od něj pak přes Kotovo sedlo na vrchol.\nVlastně jsme výstup přes kuloár Ozebnik dopředu zavrhli, jelikož nechceme hrát ruskou ruletu s padajícím kamením. Naše stopy vedou na bivak, takže stoupáme serpentinami nahoru. Hned z úvodu využíváme tajícího sněhu ke zchlazení. Nutno podotknout, že poslední zdroj vody byl na louce u chaty.\nStezka se zařezává do čím dál strmějšího svahu, ve vrchní části porostlého klečí. Narazíme tu i na první ocelová lana usnadňující výstup. Jakmile se dostaneme nahoru na plošinu, znovu se otevře pohled na Jalovec. Zanedlouho spatříme i bivak, který je z jedné strany krytý obrovským rozštěpeným balvanem.\nOpouštíme stezku a míříme k němu. Je něco málo po jedné hodině. Dáváme pauzu. Spacák, náhradní oblečení a část jídla necháváme na bivaku, a jelikož počasí vypadá optimisticky, tak neváháme a před druhou hodinou začínáme stoupat do Kotova sedla. Vypadá, že je co by kamenem dohodil, přesto se na něj hrabeme slušnou půlhodinku.\nZ Kotova sedla se otevírají daleké výhledy, přesto nejvíce pozornosti upoutá Jalovec a sousední Mangart. Po úzkém travnato - skalnatém hřebínku se blížíme k úpatí Jalovce. Narážíme na první větší sněhová pole. Ty zatím nepředstavují žádné problémy. Na severozápadním úbočí na nás však čeká traverz sněhového pole, který ústí ve žlab, na jehož konci začíná kolmá stěna. Nasazujeme mačky. Nejspíš nás ještě pár podobných žlábků čeká.\nDostáváme se na západní stranu hory a v dáli tuším další žlábek. Pokračujeme tedy v mačkách dále i přes kramle a ocelová lana. Zanedlouho docházíme k již zmiňovanému žlabu. Sněhu je v něm více než dost. Kraje žlabu kolem skály jsou odtáté a tak vytváří hluboké koryto, kterým se sápeme nahoru.\nŽlabem poté postupujeme přímo nahoru až do zářezu, kde na chvíli nakoukneme na druhou stranu hory. Ze sněhu vylézají ocelová lana, kopírujeme jejich směr a po krátkém traverzu severovýchodního žlabu se ocitneme pod nevýrazným komínem. Průstup nám usnadňují kramle.\nNad komínem sundáváme mačky a dále lezeme již po suché skále. Pod Malým Jalovcem je zajištěná pasáž. Nasazujeme sedáky, ferratové sety a lezeme do neznáma. Značka Malý Jalovec míjí krátkým traverzem, jen pár desítek metrů pod vrškem. Následuje krátký zajištěný sestup a přes sněhovou škrbinu se dostáváme pod "Velký" Jalovec. Mačky již nenasazujeme a přelez přes škrbinu zvládáme jen pomocí cepínu.\nNález na skálu je sice trochu komplikovaný díky roztátému sněhu, ale na podobné úseky jsme už zvyklí. Následuje ještě několik suťovo - skalnatých polic, které jsou místy dost nepříjemné. Kousek pod vrcholem se ještě napojuje značka od chaty Zavetišče pod Špičkom. Závěrečné metry jdou již jako po másle a v sedmnáct hodin stojíme u vrcholové mohyly.\nJe jasno a my si užíváme prázdného vrcholu a fantastických výhledů. Celý Jalovec je nyní jen náš. Asi nejhezčí pohled se naskýtá na sevřené údolí Tamar či na východní obzor, jež vyplňují ty nejvyšší vrcholy jako Škrlatica, Razor či nejvyšší Triglav. Nutno zmínit i blízký Mangart na severozápadě. Na západě pak v záři slunečních paprsků spatříme i náš včerejší cíl Jôf di Montasio.\nPo hodině odpočinku a nasávání této výjimečné atmosféry, zavelíme k sestupu. Dolů to jde o poznání lépe. Travnato - skalnatému hřebenu do Kotova sedla se vyhýbáme a na náhorní plošinu sestupujeme, nebo spíš sjíždíme táhlým sněhovým polem. Bivak pod Kotovim sedlom nás vítá něco málo po osmé hodině. Plechová bouda pojme do svých loží zhruba 6 lidí, i když podle knížek se jich zde vměstnalo i více. My ho máme nyní jen pro sebe.\nRáno při východu Slunce zaujímáme pozice v okolí bivaku a fotíme oranžově či spíš krvavě zbarvený Jalovec. Jelikož dnešní plán je jen sestoupit dolů, nespěcháme a dospáváme předchozí noci. Neodbyla ještě ani devátá a venku je už nesnesitelný hic a viditelný opar. Ukázalo se, že včerejší výstup byl dobrá volba.\nTekutiny už dochází a tak nezbývá, než zahájit sestup. Po jedenácté hodině už sedíme na zahrádce u Domečku v Tamarju a chladíme se místním radlerem a pivem. Nyní si můžeme v klidu vychutnat ten zasloužený moment s vrcholem v kapse. Dnešní počasí je na zdechnutí a tak po sestupu k autu dáváme kopcům vale a míříme do blízké Kranjske Gory za ledovou koupelí…\nMapy: Julische Alpen 1:50 000 freytag&berndt (existuje i verze 1:35 000)\nPrůvodce: Turistický průvodce ROTHER - Julské Alpy freytag&berndt\nPřevýšení: 1 705 metrů! Dom v Planici (940 m) - Dom v Tamarju (1 108 m) - Bivak pod Kotovim sedlom (1 965 m) - Jalovec (2 645 m)\n15.08.2016, 19:53 MaM | Termín\n21.08.2016, 11:56 TS | Termín + Časy\n21.08.2016, 13:58 MaM | díky


Zlínský festival láká na 361 filmů, zahájí jej restaurovaný Baron Prášil - iDNES.cz\n12. května 2016 9:40, aktualizováno 9:40\nLetošní Zlín Film Festival divákům nabídne na přelomu května a června snímky z rekordního počtu 56 zemí. Zacílí na francouzskou kinematografii a 80. výročí založení filmových ateliérů na Kudlově.\nNa plátna se po 55 letech vrací film Karla Zemana Baron Prášil, který celý festival 27. května večer v multikině Golden Apple Cinema. Na snímku z natáčení filmu je Miloš Kopecký (uprostřed) spolu s Karlem Zemanem (vlevo). | foto: Muzeum Karla Zemana\nOblíbené četnické komedie ze Saint-Tropez, Fantomas, kriminálka Leon, příběh velké osudové lásky Indočína, poetický Malý princ, pohádka Oslí kůže či nové příběhy o přátelství desetiletého chlapce a psa Bella a Sebastian: Dobrodružství pokračuje.\nTo je jen zlomek z nabídky Dnů francouzské kinematografie, které budou jednou ze dvou stěžejních dramaturgických linek 56. ročníku Zlín Film Festivalu. Krajské město jej hostí od 27. května do 3. června.\n„Do této sekce jsme připravili kolekci více než čtyřicet snímků různých žánrů, od archivních až po nejnovější počiny,“ uvedla umělecká ředitelka přehlídky Markéta Pášmová.\n„Poetické filmy Alberta Lamorisse Červený balónek a Bílá hříva promítneme z klasického 35mm filmového pásu. Dohledat některé kopie bylo velmi složité. Například pohádku Oslí kůže jsme našli až pomocí Facebooku,“ dodala Pášmová.\nHISTORIE: Filmový festival hledá někdejší dětské hvězdy, i Majku z Gurunu\nHOSTÉ: Delon? Richard? Reno? Zlínský festival chce přilákat hvězdy z Francie\nBĚH: Běžet jako Zátopek. Centrum Zlína při filmovém festivalu oživí půlmaraton\nATELIÉRY: Slavné ateliéry ve Zlíně zažívají proměnu, lákají na animaci i historii\n2015: Zlínský filmový festival skončil, ocenění šla do zahraničí\nNa největší a nejstarší přehlídce dětských filmů na světě, kterou loni navštívilo přes sto tisíc diváků, bude promítnuto 361 snímků z 56 zemí světa, což je rekordní počet.\nFilmy dorazily i z tak exotických koutů světa, jako je Etiopie, Katar, Vietnam nebo Saúdská Arábie.\nDruhým pilířem festivalu bude 80. výročí ateliérů, jež na Kudlově založila firma Baťa pro potřeby reklamního filmu. Během této doby v nich vzniklo na 1 800 snímků. Studio si získalo uznání na poli animované a hrané tvorby pro děti.\nPůsobili v něm držitel Oscara Elmar Klos, Hermína Týrlová, Karel Zeman či Josef Pinkava a svou stopu zanechala i řada dalších tvůrců – František Vláčil, Karel Smyczek, Vít Olmer, Zdeněk Zelenka nebo Filip Renč.\nFestival si výročí připomene už večerním zahajovacím filmem, jímž se stane digitálně restaurovaná verze Zemanova Barona Prášila, kterou uvede režisérova dcera Ludmila Zemanová.\n„Přestože je Baron Prášil barevný film, z velké části byl natočen na černobílý negativní materiál, do kterého se barva doplňovala až dodatečně, proto bylo digitální restaurování snímku velmi specifické,“ popsal Ivo Marák, hlavní restaurátor ze společnosti UPP.\n„Barva má u snímku zcela zásadní kompoziční a symbolický význam, který dotváří danou scénu a plní stejnou funkci jako kulisy nebo herci,“ doplnil Marák.\nVíce o digitální restauraci dalšího dalšího Zemanova filmu Vynález zkázy čtěte zde.\nV celé této sekci, nazvané Pocta velikánům, na diváky čeká téměř 80 děl.\n„Na plátně se objeví snímky, jež vznikaly ve zlínských filmových ateliérech v různých časových etapách. Mnohé z nich nejsou veřejnosti téměř vůbec známé, řada z nich nebyla uvedena v kinech vůbec,“ připomněla umělecká ředitelka.\nPořadatelé promítnou baťovské reklamní filmy, snímky školní, dokumentární, vědecko-populární, cestopisy Zikmunda a Hanzelky, Vzpouru hraček od Týrlové, Zemanův Vynález zkázy, populární hrané filmy pro děti Malý velký hokejista, Metráček, Pětka s hvězdičkou, Kopretiny pro zámeckou paní, western Cesta na jihozápad nebo drama Requiem pro panenku. Dopolední zahájení pro děti obstará dánský snímek Rošťák Villads.\nVelké kino je zavřené, promítat se bude i na Malé scéně\nLetos se festival musí vyrovnat s velkou nepříjemností, mimo provoz je Velké kino, které radnice uzavřela kvůli havarijnímu stavu střechy (více zde).\n„Je to komplikace ze dvou důvodů - sál pro 1 010 diváků hned tak nenajdete a hlavně Velké kino k festivalu od nepaměti patří. Promítání jsme přesunuli do budovy Malé scény,“ řekl výkonný ředitel přehlídky Martin Pášma.\nHlavním místem pro projekce zůstává multikino Golden Apple Cinema.\nTradiční cenu za přínos dětské kinematografii letos obdrží Dagmar Havlová, hvězdu na chodník slávy před Velkým kinem získá režisér a herec Jiří Strach a herečka Klára Pollertová-Trojanová.\nPřijede řada hostů, mezi nimi Jiřina Bohdalová, Vilma Cibulková, Anna Geislerová, Jiří Mádl, David Matásek či Vladimír Polívka.\n„U zahraničních čekáme na potvrzení do poslední chvíle,“ nechtěla Pášmová prozradit věhlasná jména.\nDoprovodný program nabídne téměř 450 akcí, od atrakcí pro děti přes koncerty a divadla až po první ročník půlmaratonu.\nTémata: Zlín, Kudlov, Indočína, Malý princ, Facebook, Půlmaraton, Francie, Etiopie, Saúdská Arábie, Vietnam, Aňa Geislerová, David Matásek, Filip Renč, Jiří Strach, Jiřina Bohdalová, Vilma Cibulková, Vít Olmer, Zdeněk Zelenka, Zlín Film Festival, Zlínský kraj, Apple, Baron Prášil, Pohádky


Desková hra SET 4 - drento.cz\nDrento.cz / Vše pro děti / Hračky / Hry a stavebnice / Hry / Společenské hry / Desková hra SET 4\nSET 4 je úplně nová desková hra pro dva hráče. Podstata hry SET 4 spočívá v tom, že jeden z hráčů dosáhne toho, že bude mít v jedné řadě čtyři viditelné figurky ve své hrací barvě. Řada figurek může být vodorovně, svisle i šikmo. Tím hra končí a daný hráč vyhrál.\n16. 01. 2021 - 23:00:00\nSpolečenské hryHry a stavebniceHrySpolečenské hry pro dospěléNejlepší deskové hrySpolečenské hry pro dětiNejlepší společenské hry pro dvaSpolečenské hry pro děti od 10 letStrategické deskové hryLevné společenské hry\nKód zboží: PCD-083-002\nDesková hra SET 4 se podobá piškvorkám s tím, že navíc se figurky soupeře mohou překrývat a z nedostatku figurek se pak opět musejí odkrývat a přesouvat na jiné zakrytí. To způsobuje rychlé zvraty ve hře, které se dají předvídat jen zapamatováním si co je zakryté a co ne. Doba hry je krátká (5-10 minut), ale vyžaduje dobré soustředění a rychlé strategické rozhodování. Pravidla jsou jednoduchá a pochopitelná velmi rychle.\nJak říká můj kamarád „Je to pecka mezi hrami“. Hra je rychlá, dynamická, plná zaujetí, překvapí nepozorného a jistě se velmi dobře pobavíte. Navíc bystří mysl, podporuje paměť a strategické myšlení je také důležité.\nZkušenější hráči hrají jednu hru kolem 5 minut. Proto je i vhodná pro turnaje.\nNejlépe je ji hrát na několik vítězných her za sebou. Pak se teprve ukáže lepší hráč.\nFigurky jsou vyrobeny z bukového dřeva a jsou příjemné na omak.\nTato hra vás vtáhne a budete ji hrát opakovaně a neomrzí.\nTato hra je vhodná pro každého. Není to jen hra pro děti od 5 let, ale i pro dospělé a seniory.\nděti na prázdninových pobytech,\nturnaje mezi školami,\nturnaje skautů nebo pionýrů,\npobyty rodičů z dětmi na horách (jako výbava v penziónech),\nDesková hra SET 4 obsahuje:\n- 5 malých figurek\n- 3 střední figurky\n- 2 velké figurky\n- návod pro hru\nŽolík (Kanasta) - Piráti z Karibiku:...\nPoker,Bridž - Mucha\nDINO DŘEVO Kubus set 20ks Na statku...\nTREFL Puzzle Dinosauři na cestách 60...\nDINO Puzzle deskové Josef Lada - Mikeš...\nPUZZLE 3D Skládačka Nosorožec 31x23cm...\nRAVENSBURGER Moje první puzzle Dopravní...


Leták Prior - 9. 9. 2021 - 9. 10. 2021 | Promotheus\nÚvod / Prior / Leták 9. 9. 2021 - 9. 10. 2021\nPlatnost: 9. 9. 2021 - 9. 10. 2021 *\nTento leták obchodu Prior s platností od 9. 9. 2021 do 9. 10. 2021 přináší nejnovější akční nabídku. Na 1 stránkách tohoto aktuálního letáku najdete nejžádanější produkty z kategorie Ostatní. Tento leták obchodu Prior přináší slevové akce na více než 2 výrobků, které jistě rádi a často kupujete! Jestliže chcete při další návštěvě obchodu Prior uspořit část svých rodinných financí, pak si určitě nenechte ujít možnost prolistovat tento leták kompletně od strany 1 až po stranu 1. Když chcete ušetřit podstatnou část Vašich financí při dalším nákupu v obchodě Prior, nenechte si ujít tento akční leták plný úžasných nabídek a slev. Udělejte si z návštěvy webu Promotheus.cz svou každodenní rutinu a žádná z dalších úžasných nabídek Vašich oblíbených obchodů Vám už nikdy neunikne.


Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. Klatovy IČO 49707884 kontakty (31.03.2020) | Finance.cz\nČeská důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. Klatovy IČO: 49707884\nTato stránka obsahuje výpis dat z různých rejstříků pro firmu Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o., která sídlí v obci Klatovy a bylo jí přiděleno IČO 49707884.\nFirma s názvem Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. se sídlem v obci Klatovy byla založena v roce 1993. Společnost je stále aktivní. V jejím vedení se dosud vystřídalo 1 osob. Společnost podniká(podnikala) v oboru Vedení účetnické agendy a vedení účetnické agendy .\nZákladní údaje o Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nKrajský soud v Plzni 15.9.1993\nČeská důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o.\nAktuální kontaktní údaje Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o.\nKontakty na Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nVoříškova 822 , Klatovy 339 01 20.10.2015\nVoříškova 822 , Klatovy 339 01 22.4.1994 - 20.10.2015\nŠpanielova 1308/62 , Praha 163 00 15.9.1993 - 22.4.1994\nObory činností Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nvedení účetnické agendy 20.6.1995 - 10.2.2010\nlesnictví 15.9.1993 - 10.2.2010\nŽivnost č. 1 Vedení účetnické agendy\nŽivnost č. 2 vedení účetnické agendy\nVedení firmy Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nZpůsob jednání: Jednatel jedná za společnost samostatně. Za společnost po- depisuje tak, že k vytištěnému nebo napsanému obchodnímu jménu společnosti připojí svůj podpis. 15.9.1993\nIng. Jiří Stuna 20.10.2015\nIng. Jiří Stuna 15.9.1993 - 20.10.2015\nVlastníci firmy Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nSbírka Listin Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. IČO: 49707884\nC 6550/SL 2 účetní závěrka 1996 Krajský soud v Plzni 25.3.1997 14.7.1997 14.7.1997 9\nC 6550/SL 1 zakladatelské dokumenty NEDOLOŽENA Krajský soud v Plzni 0\nHodnocení Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o.\nVýpis dat pro firmu Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o. obsahuje pouze taková data, která lze dle zákona č. 101/2000 Sb., o ochraně osobních údajů, zveřejňovat i bez souhlasu subjektu těchto údajů.\nvýpis firmy Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o., 49707884 na obchodním rejstříku\nvýpis firmy Česká důvěrnická společnost Klatovy, s.r.o., 49707884 na živnostenském rejstříku


Recenze - Evoc FR Trail Unlimited\nNa batohy Evoc jsem narazil víceméně náhodou na německém fóru, kde představovali novinku FR Trail E - RIDE, batoh určený pro elektrokola s úložným prostorem pro baterie. Z nabídky mě ihned zaujal FR Trail Unlimited. Hlavně velká dávka praktičnosti, větší úložný prostor a jako bonus chránič páteře a to vše v kvalitním provedení a hezkém designu.\nBatohy Evoc, pokud mají chrániče zad, vyrábějí se ve třech velikostech dle délky zad (S, M, XL). Já sám jsem pořídil velikost XL. A to né z důvodu, že bych byl Frankie dlouhán, ale proto, že jsem trochu prostorově výraznější. Ve velikosti M mě spodní elastický pás dost škrtil. Takže pokud máte tenhle problém, správnou velikost si raději vyzkoušejte přímo v obchodě. On je ten elastický pás super při jízdě z kopce, batoh drží pevně na zádech a je určený pro lepší fixaci chrániče zad k tělu. Nepříjemný je ale při jízdě do kopce ... no vlastně normální i jízdě. Tedy pokud nevážíte 40 kg i s peněženkou plnou drobáků.\nZpět k báglu. Ten je opravdu velmi organizovaný. Tolik kapes nemá ani obchodník s digitálkama z Polského Těšína. Vše úhledně uklidíte a je to hned dostupné. Všechny kapsy se dají plně otevřít a vy tudíž vidíte celý obsah a nemusíte naslepo šátrat v útrobách batohu. Holt německý inženýring se pozná :-) Úložný prostor ve velikosti XL je 22 litrů. Což mi přijde dostatečné i na delší vyjížďky. Vozím s sebou vše potřebné a nic mě nezaskočí, doufám :-)\nPopis kapes je opravdu velký a tak to zkusím vzít trochu hopem... Nejzadnější kapsa slouží k umístění plátu chrániče zad LiteShield, který lze v případě potřeby vyjmout. V té samé kapse je prostor pro pitný vak (až 3L), kupuje se zvlášť za cca 800 Kč. Je skvěle vymyšlený a perfektně se čistí. Hadice jde vyjmout přes rychlospojku a celý vak obrátit naruby, a v případě potřeby důkladně vyčistit. Následuje hlavní komora, která je opravdu obrovská, v horní části je síťka se zipem, já do ní strkám třeba peněženku.\nV přední části je již zmiňovaný organizér, který je fantastický a vše máte vždy po ruce. Z boku batohu jsou další kapsy, třeba na gely a další drobotinu. Na vrchu je kapsa na brýle s měkkou tkaninou. Za zmínku ještě stojí kapsa\ns popruhy pro uchycení přilby. Ta je perfektní a využívám ji dost často. Když chcete mít volné ruce, stačí vycvaknout dvě spojky a přilba je hned uložená. Ve spodní části je schovaná pláštěnka a popruhy pro uchycení např. chráničů na kolena.\nDo batohu se mi vejde vše, co na cestách potřebuju. Jezdím vždy na jednodenní výlety a na to je to ideální i s nějakou rezervou.\nCo v něm vozím? Mám v něm dost krámů, které nikdy nevyndavám...trochu konkuruju některým dámám a jejich nacpaným kabelkám :-) Poctivě jsem to prohlídnul a vysypal na stůl....\nObsah: Pitný vak, igelitka s náhradníma ponožkama a dresem, hardshellová bunda, těžký zámek Abus, někdy nabíječka na kolo, multiklíč, leatherman, pumpička, náhradní duše, lepení, spojka řetězu, náhradní patka, montpáky, nějaký gely, jelení lůj, toaleťák a ibalgin :-)\nSuma sumárum: Větší batoh s chráničem zad. Excelentní zpracování. Hodně organizovaných kapes.\nChránič zad, který lze vyjmout. Celkový objem: 22 L (velikost XL)\nPitný vak: 3L Cena cca 4700 Kč (5/2018)\nPlusy: Mínusy:+ velmi kvalitní zpracování - pro někoho cena + pitný vak, možnost čištění - horší odvětrání zad + přístup do kapes v porovnání s Camelbak + chránič zad + organizér - hodně kapes\n#evoc #evocsport #batoh #blog #recenze #electricbikers\n253 zobrazení0 komentářů


Recenze: Dvoupatrový dort z ručníků bílý orchidej : Isabelka netradiční dárky\nÚvod > Textilní dorty dvoupatrové > svatební > Dvoupatrový dort z ručníků bílý orchidej > Hodnocení\nDvoupatrový dort z ručníků bílý orchidej\nDatum přidání: 2016-01-25 napsal Jana\nU Isabelky jsem si objednala svatební dort. Byla jsem mile překvapena s milým jednáním ,kvalitou výrobku a rychlostí dodání. Byl nádherný a vpořádku dodaný. Ohodnotila bych tuto firmu rozhodně pěti hvězdičkami i více a rozhodně doporučuji svým známým i když nejlepší doporučení a reklama je, když viděli ten dort. Ještě jednou děkuji.\nInformujte mě o změnách Dvoupatrový dort z ručníků bílý orchidej\nU Isabelky jsem si objednala svatební dort. Byla jsem mile...\nPřekrásný svatební dar a hlavně nápad.....


Home > How to Guides > Postup vytvoření tiskařské šablony pro sítotisk > Nanášení emulzí | Průvodce\nNanášení emulzí | Průvodce\nTento průvodce vás provede krok za krokem osvědčenými technikami nanášení emulzí CPS Ultra Coat pro fotošablony.\nDodatečné ovrstvení z tiskové strany - Všechny emulze při sušení zmenšují objem, protože se odpaří voda, a následně se smrští kolem vláken síta, přičemž zanechají nerovnoměrný povrch. Nános z tiskové strany se provádí proto, aby se tyto dutiny v nerovnoměrném povrchu vyplnily a vytvořil se tak hladký povrch s nízkým součinitelem nerovnosti Rz). Tím se při tisku minimalizuje vytváření "zubatých" linií. Dodatečný nános se může aplikovat pouze na síta, která již byla zcela suchá. Obvykle se aplikují 2 vrstvy a poté se síto znovu suší (tiskovou stranou nahoru). Pokud je zapotřebí ještě nižší součinitel nerovnosti, je možno provést další nánosy. Některé nanášecí stroje jsou vybaveny infračervenými sušičkami, které usnadňují sušení mezi nánosy a umožňují aplikování dodatečných nánosů jako součást souvislého výrobního procesu.\nSušení - Šablony s emulzí se musí sušit horizontálně, tiskovou stranou dolů. Pokud se šablony suší vertikálně, bude emulze tvořit "záclony", protože dříve než uschne, bude stékat dolů. Aby bylo dosaženo co nejlepších výsledků, je třeba šablony řádně usušit suchým teplým vzduchem (max. 35°C při relativní vlhkosti 10 %). Sušení je mimořádně důležitým krokem při výrobě šablony; více informací o sušení naleznete v příručce ‘Průvodce sušením’, kterou naleznete na www.cps.eu\nNanášení velmi silných šablon - Pro nanášení velmi silných šablon (>200µ) existuje speciální technika. (viz. www.cps.eu).


Jen se šestnácti hráči odletí výprava brněnských fotbalistů v úterý do španělského Villarrealu k odvetě semifinále Poháru Intertoto. V prvním zápase na domácím hřišti český tým remizoval 1:1, odveta se hraje ve středu od 21:45. "Výsledek náhrává soupeři," řekl brněnský kouč Karel Večeřa.\n... i když je to někdy hodně těžký. Mě jen zaujalo, že jich letí v asi 44 členný výpravě jen 16 hráčů. Jasně, stejně nemůže střídat víc jak 3. Ale 44-16=28. To znamená 28 lidí z realizačního týmu? Trenéři, maséři, lékař, vedoucí apd., možná s nima letí i televizní štáb? Stejně mi to přijde dost ...... Chápu, že cestování je únavné a mnohdy je lepší šetřit hráčovy síly a klubovní pokladnu. A co když na místě zjistí, že někteří hráči nejsou zrovna fit? Jinak já to neplatím, tak ať si tam jede bafuňářů kolik chce .....\nNebudem se bát\nŠance na postup máme sice menší, ale porazit se dá každej. Navíc oni budou muset útočit a to by nám mohlo vyhovovat. Když se kluci trošku hecnou a budou bojovat, tak jako mminule, není postup v mezích utopie. ZBROJOVKA DO TOHO!\nVilareal- Spartak Brno ZJŠ 7:1\nhoši pro postup\nNebuďte najivní!!!Brno nemá žádnou šanci!!!\nTy si ale chytrej, skutečně objevné...\nHoši bojovat!!! Hrajete za celé Brno!!! Věříme vám!!!\nsestava španělů je pro nás stejně bezejmenná jak ta brněnská pro ně, takže čeho se bát? Navíc se to vyvíjí tak, že při postupu Brna i Liberce by ve finále nebyli nijak strašní soupeři.\nKdyby to tak byla pravda... Jenze takovy Jose Mari rozhodne neni neznamy pojem, nehlede na to, ze na lavicce bude sedet Sonny Anderson. Treba ti ta jmena nic nerikaji, ale me jo - a navic jsem byl na prvnim zapase. Rozhodne lepsi nez Guingamp, zejmena fyzicky. A kdyz budou mit v zadech domaci publikum, odhaduji sance Brna na postup tak na 15 procent.\nta jména mi samozřejmě něco říkají, ale je to rozdíl než kdyby přijel třeba REAL nebo i Sparta:-)) (ba ne to sem přehnal). Ty hráče znáš proto, že španělská liga je u nás hodně propagovaná. Kolikrát jsi slyšel třeba o ruskejch hráčích v poměru ke španělskejm.\nŠance na postup vidím podobně jako vova. Nezapomínejme ještě na Farínose, který v Brně nehrál, asi je zraněný. Villareal sice není ve španělské lize pojem, ale posílili se tak, že budou chtít hrát aspoň ve středu tabulky, což v nejlepší lize světa něco znamená... pokud Brno remizuje, nebo těsně prohraje, bude to solidní výsledek, vzhledem k výkonnosti Brňanů v minulých sezónách. Jinak ale gratuluju k výsledkům Intertoto - velké krásné překvapení, At žije Brno


Koho a za co lze vydědit a jak na vydědění | Finance.cz\n06.04.2021 | Terezie Nývltová Vojáčková, Finance.cz\nListinu o vydědění stejně jako závěť je nutno napsat celou vlastní rukou, opatřit datem sepsání listiny a vše vlastnoručně podepsat. Nebo je možno požádat o sepsání vydědění notáře, ale to už něco stojí. Existují i další formy závěti a vydědění např. pro zdravotně postižené, ale většina lidí může vše sepsat sama vlastní rukou nebo požádat o sepis notáře. Opravdu je potřeba psát vlastní rukou perem. Není možno listinu o vydědění napsat na psacím stroji nebo na počítači a pak vytisknout a jen vlastnoručně podepsat. K tomu by byli ještě potřeba nejméně 2 svědci.\nVydědit lze jenom potomky. Ne třeba manželku či manžela nebo jiné příbuzné, kteří dědí podle pravidel zákona, když není závět nebo když je neplatná. Aby takoví lidé nedostali po smrti zůstavitele majetek, který by jim měl připadnout, je jednoduché. Je třeba jej prostě odkázat někomu jinému. Platně vydědit lze jen děti a jejich děti.\nČtěte také: Jak postupovat při zdědění dluhu?\nKdy platí vydědění dětí i pro jejich děti?\nS dětmi je ale všechno složitější. Nejde jednoduše odkázat to, co by jim mělo připadnout, někomu jinému. To by pak závěť byla zcela nebo zčásti neplatná. Potomci jsou totiž tzv. nepominutelní dědici. Musejí dostat aspoň něco z toho, co jim má náležet, když se majetek dělí podle zákona. Nebo musejí být řádně vyděděni. Pokud jsou potomci vyděděni, nedostanou nic, nebo dostanou jen část, toho co by dostali.\nJakmile zůstavitel vydědí dítě, platí vydědění i pro jeho děti - tedy zůstavitelovy vnuky a vnučky. Pokud chce, aby vnoučata dědila, aby obešel jen své dítě, musí to v listině o vydědění uvést. To, že jinak nedědí ani vnučky a vnuci, platí však jen tehdy, pokud vyděděné dítě zůstavitele přežije. Vydědění platí i pro další generaci potomků, pokud vyděděné dítě žije v době smrti zůstavitele. Jestliže však zemře vyděděný potomek (dítě) dříve než sám zůstavitel, potom další potomci (děti vyděděného dítěte čili zůstavitelovy vnuci a vnučky) dědí. Ale i pro tyto případy může zůstavitel vydědit i potomky potomka.\nDůvody vydědění určuje občanský zákoník.\nČtěte také: Jak se dědí: Dědická posloupnost a dědická smlouva\nDůvody pro vydědění:\nPotomek neposkytl zůstaviteli potřebnou pomoc v nouzi. - Půjde o situace, když se zůstavitel nedokáže sám o sebe postarat a potomek mu nepomůže zejména v nemoci a ve stáří. Mělo by to však být subjektivně zaviněno, aby potomek měl vůbec reálnou šanci zůstaviteli pomoci. Aby nebyl třeba chudší nebo nemocnější než on sám.\nPotomek o zůstavitele neprojevuje opravdový zájem, jaký by projevovat měl. - Vydědění může nastoupit tam, kde zůstavitel opravdu stojí o kontakt s dětmi. Ne v situaci, kdy sám zájem nemá. A také tam, kde osobní kontakt byl reálně možný. Pokud někdo žije třeba v Austrálii, pak se za dostatečný zájem považuje i telefonát či mail jednou za měsíc a osobní návštěva třeba jen po několika letech.\nPotomek byl odsouzen pro trestný čin spáchaný za okolností svědčících o jeho zvrhlé povaze. -Takhle může být potrestán někdo, kdo spáchal třeba vraždu, znásilnění apod.\nPotomek vede trvale nezřízený život. - Takový důvod dopadne na lidi závislé na drogách a alkoholu, gamblery, ale i na potomky živící se žebrotou apod. Ovšem nelze děti trestat za vlastní hříchy. Soudy rozhodly, že takové vydědění přichází v úvahu jen tam, kde nezřízený život potomka není důsledkem nešťastného, disharmonického dětství, které zavinil právě sám jeho rodič - zůstavitel.\nPotomek je nezpůsobilý dědit, a proto je z dědického práva vyloučen. - Z dědického práva je vyloučen ten, kdo se dopustil úmyslného trestného činu proti zůstaviteli, jeho předku, potomku nebo manželu. Nebo také ten, kdo předka nutil k napsání určité závěti. Nebo mu naopak sepsání závěti znemožnil. Nebo jeho závěť zfalšoval apod. Takové činy však lze prominout.\nPotomek je tak zadlužen nebo si počíná tak marnotratně, že tu je obava, že se pro jeho potomky nezachová majetek (tzv. povinný díl majetku) . - Jde o zvláštní způsob vydědění, kdy je potomek vyděděn, ale tak, že to, co by měl jinak dostat, bude odkázáno právě jeho dětem nebo dalším potomkům čili vnučkám nebo vnukům nebo pravnučkám či pravnukům zůstavitele.\nČtěte také: Je lepší dědit, nebo darovat?\nCelkem hlasovalo: 6913


S oregánem, petrželí, estragonem, ale i medem. Jak na bylinková másla a k čemu se hodí? | Dobrá chuť | Lidovky.cz\n18. května 2021 4:18\nK oblíbené letní kratochvíli patří bezesporu grilování. Ať už na grilu plynovém, elektrickém či na uhlí, s rodinou nebo přáteli, s grilovaným masem či zeleninou neuděláte chybu. Že grilování zrovna nepatří ke studené kuchyni? Nepatří – ale příprava bylinkových másel vhodných na steaky, brambory i zeleninu ano. V dnešním článku pro vás mám na taková másla několik receptů.\nUniverzální bylinkové máslo\nHodí se ke steaku, ke grilované zelenině i jen tak na opečenou bagetku. Je snadno obměnitelné, například místo směsi bylinek můžeme použít jen svazek medvědího česneku.\n150 g směsi bylinek – bazalky, kerblíku, tymiánu, estragonu a petržele\n• Dvě lžíce olivového oleje\nJak na to? Změklé máslo vyšleháme spolu s olivovým olejem do hladké hmoty. Bylinky nasekáme najemno a spolu s prolisovanými stroužky česneku zašleháme do máslové směsi. Dochutíme solí, pepřem a citronovou šťávou, opět prošleháme. Ochucené máslo rozprostřeme na potravinovou fólii, zformujeme váleček a dáme ztuhnout. Pokud máslo zmrazíme, vydrží poměrně dlouho.\nPatří k mým nejoblíbenějším, nesmí chybět na žádné grilovačce. Skvěle se hodí ke grilované zelenině a kuřecímu masu.\n50 g sušených, v oleji naložených rajčat\nlžička sušeného oregana\n100 g tvrdého salámu (Křemešník, Lovecký)\nJak na to? Sušená rajčata necháme okapat a pokrájíme je na malé kostičky. Stejně tak pokrájíme i tvrdý salám. Máslo vyšleháme spolu s olivovým olejem do nadýchané hmoty. Postupně vmícháme ostatní suroviny. Na závěr ochutíme solí, pepřem a oreganem. Máslovou směs naplníme o zdobícího sáčku se širokou hladkou špičkou, nastříkáme na pečicí papír malé placičky a necháme ztuhnout. Uchováváme v uzavřené dóze v lednici. Samozřejmě můžeme máslo i zamrazit.\nMáslo s medem a rozmarýnem\nIdeální ke grilovanému i pečenému králičímu masu, k hovězímu, hodí se i k rybě.\n1 lžíce nasekaných lístků rozmarýnu\n1 zarovnanou lžičku medu\n½ oloupaného jablka bez jádřince\nJak na to? Cibuli oloupeme, nasekáme na kostičky a na oleji osmahneme do sklovita. Necháme vychladnout. Máslo vyšleháme do krémové konzistence, přidáme cibuli, hořčici, rozmarýn a opět prošleháme. Jablko nakrájíme na velmi malé kostičky. Cukr zkaramelizujeme do světle hněda, jablko přidáme do karamelu a krátce prohřejeme. Necháme mírně zchladnout a zašleháme spolu se sherry do máslové směsi. Ochutíme medem, solí a pepřem, opět prošleháme, na potravinové fólii zformujeme váleček, zabalíme a necháme v lednici ztuhnout.\nBylinky ve studené kuchyni. Nejenom k masu, tymián se hodí do salátů i k hummusu\nAndělice lékařské se dobře dařilo v Krkonoších. Jezdili pro ni bylinkáři až z Itálie\nBylinková abeceda. Yva je protizánětlivá a antiseptická, pěstovat se dá i na zahradě\nPředkrmy s vůní bylinek. Jak na plněná rajčata či letní terinu s kozím sýrem?


Marketing | Deník neziskovky - Part 5\nJak napsat mail, aby skončil v koši (příklad z praxe)\n19.3.2012 autor: redakce\nKontroluji nevyřízené e-maily a narazil jsem na jeden, který jsem před 11 dny odložil ke zpracování. Mažu jej a vůbec se jím nezabývám. Je to cynické a nezodpovědné, ale tak to chodí. Přesně tak posuzují běžní uživatelé naše maily, ve kterých po nich něco chceme.\nRead moreJak napsat mail, aby skončil v koši (příklad z praxe)\nRubriky Komunikace, MarketingŠtítky e-mail, komunikace, prosba, špatný příklad3 komentáře\n5.3.2012 autor: redakce\nRubriky Dobrá rada, Dobré čtení, Marketing, VzděláváníŠtítky internet, manažer, právní pomoc, vzdělávání, webové stránky1 komentář\n15.2.2012 autor: redakce\nV nedávném článku jsem psal o jednom fundraisingovém e-mailu, který nepovažuji za úplně povedený. V tomto článku přináším návrh toho, jak bych takovou prosbu o dar psal já. Vycházím přitom z pravidel, která jsem přečetl v odborné literatuře a mnohá z nich vyzkoušel ve vlastních e-mailech.\nRead morePříklad nefunkčního fundraisingového e-mailu – jak bychom to udělali my (konkrétní příklad)\nRubriky Dobrá rada, Fundraising, Komunikace, MarketingŠtítky dar, e-mail, fundraising, mailing, příklad, prosba, výzva14 komentářů


Ovocné knedlíky. Chutnají klasické kynuté i nekynuté z tvarohu a brambor | České Budějovice\nVíte, co jsou to vařbuchty? Nejčastěji kynuté knedlíky plněné ovocem nebo jen přelévané ovocnou omáčkou, doplněné tvarohem, strouhaným perníkem, máslovou strouhankou, mletým mákem a cukrované. Zkuste některou z variant podle Petra Stupky.\nKlasické kynuté těsto\n1 kilogram hrubé pšeničné mouky, 500 mililitrů mléka, 50 gramů cukru, 40 gramů droždí, dvě vejce, sůl.\nNa knedlíky se hodí borůvková, jahodová, jablková, povidlová i hrušková omáčka. Sypat můžete strouhaným tvarohem, máslem, cukrem a perníkem. Vynikající je také kombinace kysané smetany, strouhaného tvarohu a cukru nebo medu.\nSmíchejte 250 gramů měkkého tvarohu s jedním vajíčkem a trochou polohrubé mouky. Přidejte 1,5 polévkové lžíce a pak ještě 3 lžíce rohlíkové strouhanky a trochu soli.\nTěsto nechte 15 až 20 minut odpočinout. Strouhanka do sebe natáhne vlhkost z tvarohu. Pokud bude těsto stále příliš řídké, přidejte strouhanku.\nTvořte z těsta kulaté knedlíky, obalte je moukou a vložte do vroucí osolené vody. Vařte podle velikosti 3 až 5 minut. Na talíři rozkrojte a přelijte ovocnou omáčkou.\nOvocné knedlíky nekynuté\n110 gramů dětské krupičky\n100 gramů oloupaných vařených brambor\nTvaroh spojte s jemně strouhanými bramborami, vejci, krupičkou a solí a umíchejte vláčné těsto. Nechte hodinu v chladničce.\nTěsto ukrajujte a zabalte do něj ovoce. Vařte asi 5 až 7 minut.\nHotové knedlíky mastěte máslem, posypejte cukrem a tvarohem. Také je můžete obalit v osmažené strouhance s cukrem a skořicí.\nMeruňky jsou jedním z nejbohatších přírodních zdrojů vitaminu A a beta-karotenu. V létě můžete toto ovoce využít třeba na přípravu osvěžující a přitom zdravé zmrzliny.\nKuchařská inspirace z jihu Evropy


Brazílie 2008 - 1. lékařská fakulta Univerzity Karlovy\nJméno: Eva Čabrádková\nFakulta a ročník: 1. LF, 6.ročník\nCílová země a organizace: Brazilie a IFMSA\nNemocnice a oddelení: Hospital Universitário Joao de Barros Barreto, odd. čelistní a obličejové chirurgie\nJak bych hodnotil/a stáž z hlediska odborného: Z odborného hlediska byla stáž velmi přínostná. Měla jsem možnost asistovat u operací a vyzkoučet si některé zákroky na pacientech (extrakce zubu, preparace kazivých ložisek) Bohužel jsem nemluvila portugalsky, ale vždy se našel někdo, kde anglicky uměl a prekládal mi, a tak byly všechny moje otázky zodpovězeny. Učitelé byli velmi ochotní a přátelskí.\nCo je asi největší rozdíl oproti našemu prostředí: Nějvětší rozdíl bych videla v systému financování zdravotnicví.\nJak vypadalo ubytování a strava?Bydlela jsem u jedné studetky medicíny, v jejím bytě, který sdílela se svou sestrou. Byl to dvoupokojový byt, pokoj jsem měla sama pro sebe. Jednou týdně tam docházela pani na úklid. Byt byl blízko chudinské čtvrti, a tak tam nebylo moc bezpečno. Strava byla v pořádku, jen se stále opakovali fazole a rýže J\nJak bylo postaráno o společenský program Studenti pro nás na víkend měli vždy pripravený nějaky program ( návštěva zooparku, diskotéky)\nCo určitě doporučuji vedět/navštívit V Brazílii jsem měla možnost cestovat. Doporučila bych návštěvu Salvadoru a Ria de Janeira.\nCo se mi na stáži nelíbilo: Nebylo nic, co by se mi na stáži nelíbilo.\nDoporučuji jet na tuto stáž ano/ne a případně proč:Stáž bych rozhodně doporučila. Brazílie je považována za zemi třetího světa. Je tam síce sposta chudých lidí a velké nebezpečí přepadení, ale lidi jsou tam velmi přátelští a je zajímavé pozant i odlišnosti v péči o pacienti.\nZa obsah této stránky odpovídá: Oddělení vnitřní komunikace , SMČ . počet zobrazení: 4081 poslední aktualizace: pe.aneta, 30.11.2010


Hamann Tycoon agresivně | Autodoplňky.cz - TUNING RACING SHOP\nHamann Tycoon agresivně (19.01.2009)\nTUNING – Agresivní a obrovská bestie, i tak by se dal označit nový kousek z dílny firmy Hamann. Německý tuner se opět zaměřil na velké BMW X6 a přetvořil první SAV k obrazu svému. Rozšíření o šest centimetrů na šířku není samo o sobě nijak zajímavé. Design spojlerů a celkové pojetí vozu však už dělá z tuningové kreace s názvem Tycoon velmi nekompromisní stroj.\nKompletní spojlerový kit obsahuje také blatníky, kapotu a dvě křídla. Všechny díly jsou vytvořené v extrémním tuningovém duchu a Hamann zde jasně ukazuje, že chtěl vytvořit bestii, která by byla královnou dálnic.\nVůz je snížen o 40 milimetrů, čímž vyniknou obrovská 23 palcová kola. Podle dostupných informací se Hamann nesnažil o nový tuning motorů. Základem tak zůstávají modifikace předchozí řady. Pouze verzi xDrive50i poladil tuner k výkonu 400 koní.


Papež František ukončil konkláve mší pro kardinály v Sixtinské kapli - iDNES.cz\nV rámci prvního dne v nové roli papež František začal v pět hodin odpoledne sloužit mši v Sixtinské kapli, které se zúčastnili ostatní kardinálové. Vyzval v ní katolickou církev, aby nezapomněla, že jejím primárním posláním je hlásat poselství Ježíše Krista. Jinak podle Františka hrozí riziko, že se z ní stane jen"soucítící nevládní organizace".\nMluvil italsky a bez jakýchkoliv psaných poznámek. Církev by se podle něj měla rovněž vyvarovat světskosti a být více zaměřena na evangelia.\nSvůj den začal nový pontifik už ráno soukromou modlitbou v římské bazilice Panny Marie Sněžné. Přijel v malém konvoji dvou osobních aut. Před bazilikou na něj čekaly desítky lidí. Ještě před tím, než vstoupil dovnitř, přešel ulici k místní škole a pozdravil se s dětmi a kolemjdoucími.\nPak se vrátil do Domu svaté Marty pro své věci. "Zapakoval si kufry a šel zaplatit za pokoj, aby šel dobrým příkladem," uvedl vatikánský mluvčí Federico Lombardi. Začal si prý již rovněž vybírat členy svého nejužšího týmu.\nV pátek přijme František v Klementinském sále apoštolského paláce všechny kardinály, tedy i starší 80 let, kteří už se konkláve podle pravidel nemohli účastnit.\nTémata: Ježíš Kristus, Katolická církev, Rezignace Benedikta XVI. a volba nového papeže, Anděl páně, Apoštolská církev, Církev, Církev římskokatolická, Kardinál, konkláve, Papež František, Řím, Sixtinská kaple


Sobota 17. 10. 2020 ONLINE\nJaké jsou varianty péče o dítě po rozchodu rodičů? Jak vytvořit pro dítě láskyplné prostředí s jistotami, i když žije ve dvou rodinách? Jak komunikovat se současným i bývalým partnerem nejen o dětech - vlastních i tzv. bonusových? Nebo v čem spočívá dobrá právní pomoc při řešení péče o dítě? Budeme hledat odpovědi na tyhle a další důležité otázky pro spokojený život dětí i rodičů po rozchodu.\nKdyž vztah nevyjde a partneři se rozcházejí, mají být všechny další kroky hlavně v zájmu dítěte a jeho spokojeného dětství a dospívání. Dítě má i po rozchodu rodičů žít v bezpečném rodinném zázemí, i když už rodiče nežijí v jedné domácnosti.\nJak dítěti říct, že rodiče se rozcházejí? Jaké podoby může mít střídavá péče? Jak vytvořit pro dítě láskyplné prostředí s jistotami, i když se rodiče rozešli? Jak komunikovat se současným i bývalým partnerem, když nám jde o spokojenost dětí - vlastních i tzv. bonusových? Nebo v čem spočívá dobrá právní pomoc při řešení péče o dítě?\nÚvod a technické informace k online verzi\nPřání dítěte vs. přání rodičů po rozchodu\nMilan ve své praxi potkává mnoho rodin, které prošli rozchodem a rodiče řešili, jak si rozdělit péči o dítě. Milan je zastáncem toho, že vždy je velmi důležité brát v úvahu i přání dítěte (s ohledem na věk). Uslyšíte o pozitivních i ne příliš vydařených případech rodin, které se dělí o péči o dítě. Sám střídavou péči také zažil. Ať už jste v situaci, kdy rozvodem procházíte nebo už ve střídavé péči žijete, dozvíte se důležité tipy, aby se právě ve vašem případě mohlo podařit nastavit péči o dítě po rozchodu k co největší spokojenosti všech zúčastněných.\nDobrá právní rada při řešení péče o dítě\nPři rozpadu vztahu dochází k významným změnám v životě všech zúčastněných a především dětí. Nejdůležitější je si uvědomit, že každá rodina je specifická, a ještě víc specifické a individuální jsou děti a jejich potřeby. V rodinném právu a při „předělávání na novo“ je nejdůležitější „šít na míru“. Dobrá právní pomoc spočívá hlavně v pochopení konkrétních okolností daného případu a ve schopnosti pomocníka advokáta rozpoznat, která péče a který režim bude tím nejmírnějším zásahem. Petra ve svém příspěvku nastíní pohledy, podle kterých se lze pokoušet vytvářet nové kvalitní zázemí. Dozvíte se také, proč není vždy stejná cesta použitelná při na první pohled stejné situaci, respektive, proč není každý rozvod a změna rodinného uspořádání stejná.\nJak být dobrým třetím rodičem?\nV Česku je velké množství rodin, které žijí jako tzv. sešívané, patchworkové. Role nevlastního rodiče je podle Kamily jiná pro muže a jiná pro ženy, ale obecně třetí rodiče spojuje mnoho podobných pocitů. V životě nevlastních rodičů se objevují mnohá tabu, o kterých se moc nemluví, například komplikované vztahy s ex-partnery, nebo negativní emoce směrem k nevlastním dětem. I to jsou jedny z důvodů, proč je role třetího rodiče o neustálém hledání spokojenosti, jak v rodině, tak uvnitř sama sebe...\nPříklady z praxe: Rodiče a děti a jejich pohled na život mezi dvěma rodinami


Maastrichtská kritéria – Novinky.cz\nCílem evropské unie je vytvoření trhu či oblasti s volným pohybem zboží, osob, služeb a kapitálu. Jedním ze způsobu jak toho dosáhnout je vytvoření jednotného měnového systému - k tomu slouží jednotná měna euro. Její přijetí je spojené s další etapou integrace dané země v EU.\nPrvní plány na vytvoření měnové unie sahají až do 50. let minulého století. Tehdy Římské smlouvy ustavující Evropské hospodářské společenství a Evropské společenství pro atomovou energii (společně budoucí EU) daly vzniknout i Měnovému výboru.\nV následujícím desetiletí pak byl ustanoven při Bance pro mezinárodní platby Výbor guvernérů centrálních bank, také byl založen takzvaný Wernerův výbor, který měl vypracovat zprávu o způsobech vytvoření měnové unie. Její přípravy byly završeny v roce 1993, kdy byly stanovena konvergenční či takzvaná Maastrichtská kritéria (na zasedání Evropské rady v Kodani). Jimi se musí řídit každý stát, který chce euro přijmout.\nPrvní eurové mince a bankovky vstoupily do oběhu 1. ledna 2002. Od ledna 2015 euro používá 19 ze 27 států Evropské unie. Mimo EU využívá euro 6 evropských států: Vatikán, San Marino, Andorra, Monako, Černá Hora a Kosovo.\nMíra inflace smí převyšovat úroveň tří zemí EU s nejnižší inflací nejvýše o 1,5 procenta.\nDlouhodobá úroková míra smí být nejvýše o 2,5 procenta vyšší, než je tato míra ve třech zemích EU s nejnižší inflací.\nRysy ERM II - Mechanismus směnných kursů definuje pro měnu každého členského státu nacházejícího se mimo eurozónu, který se jej účastní, centrální paritu vůči euru. Základní fluktuační pásmo je 15 % nad nebo pod centrální paritou.\nZdroj: převzato z www.cnb.cz\nEvropská unie je ekonomické a politické uskupení 28 států Evropy čítající 511 miliónů lidí. Původním cílem partnerství evropských...


DOKUMENT: Jak to tehdy bylo - Neviditelný pes\nDOKUMENT: Jak to tehdy bylo\nPro připomenutí tehdejších argumentů přetiskujeme projev, který jsem jako stanovisko prezidenta republiky Václava Klause přednesl 14. 3. 2011 z titulu své tehdejší funkce vedoucího Kanceláře prezidenta republiky na konferenci „Přímá volba prezidenta – změna Ústavy ČR“ pořádané v Senátu Parlamentu ČR jeho tehdejším předsedou Milanem Štěchem.\nprezident republiky se dosud k otázce přímé volby prezidenta vyjadřoval velmi zdrženlivě, neboť neměl pocit, že by měl aktivně ovlivňovat způsob volby svého nástupce ve funkci hlavy státu. Nicméně, tak jak se tato otázka stává postupně politickou prioritou napříč naším politickým spektrem a jak diskuse kolem ní nabývají konkrétnějších obrysů, požádal mě, abych na této konferenci stručně prezentoval jeho názor k této věci.\nNa základě svých znalostí fungování politického systému v naší zemi a zkušeností s praktickým výkonem prezidentské funkce prezident republiky není příznivcem přímé volby hlavy státu. Tento jeho názor se opírá o následující argumenty:\n- V celé historii naší moderní demokracie je náš stát parlamentní, nikoliv prezidentskou republikou, v níž je jasně vymezena dělba moci mezi moc zákonodárnou, výkonnou a soudní. Z této tradice vychází i dnešní Ústava České republiky. Primární legitimitu odvozenou od vůle lidu projevenou ve svobodných volbách má Parlament. Odpovědnost za výkonnou moc náleží vládě, která je Parlamentu odpovědna. Prezident republiky je součástí moci výkonné, reprezentuje stát navenek, má významné jmenovací a jiné v ústavě a zákonech vymezené pravomoci, ale není z výkonu své funkce odpovědný, a logicky i ústavně je tak vázán ve výkonu své funkce na vládu, která nese hlavní zodpovědnost za správu státu.\n- Tomuto vztahu mezi prezidentem a vládou, respektive zvláštnímu, a svým způsobem omezenému postavení prezidenta republiky v našem ústavním systému, odpovídá i dnes v Ústavě zakotvený nepřímý způsob volby prezidenta republiky Parlamentem.\n- Tento ústavní postup volby hlavy státu má jasnou logiku – Parlament, jenž volí prezidenta a jenž vyjadřuje důvěru vládě, má plnou odpovědnost za formování výkonné moci ve státě.\n- Tomuto postavení prezidenta republiky odpovídají i jeho kompetence. Prezident republiky se domnívá, že v tomto ohledu je naše Ústava vyváženým celkem, jehož funkčnost je prověřena relativně dlouhou tradicí.\n- Na základě více než dvacetileté zkušenosti z fungování naší po listopadu 1989 obnovené demokracie lze však nalézt i slabá místa a defekty ve fungování našeho politického sytému.\n- Od parlamentních voleb v roku 1996 a dalších parlamentních voleb až do loňského roku plynul jasný závěr, že poměr sil mezi politickými silami na levé a pravé straně politického spektra je přibližně vyrovnaný a že volební systém, který máme, produkuje relativně slabé vládní koalice, které se opírají buď o menšinu či o minimální většinu v Poslanecké sněmovně, jež bývala dosahována někdy spornými postupy (přeběhlíci). Parlamentní volby roku 2010 přinesly odlišný výsledek, avšak ten je vysvětlitelný spíše momentálními personálními a krátkodobými faktory, než zásadní změnou rozdělení politických preferencí veřejnosti.\n- Dlouhodobým problémem České republiky jsou slabé vlády, které nemají dostatečnou parlamentní oporu pro provádění konsistentního vládního programu, volatilní a heterogenní vládní koalice vedoucí permanentní předvolební kampaň, která vylučuje realizaci promyšleného a konsistentního vládního programu, respektive reforem, které široká veřejnost i odborníci považují za nezbytné.\n- V tomto kontextu byl až dosud vztah mezi vládou a prezidentem sekundární. Možnost prezidenta ovlivnit vládní program a její fungování je z Ústavy velmi omezena. Prezident může omezit akceschopnost vlády a prodloužit legislativní proces, ale nikoliv měnit její priority.\n- Veřejností kritizované zjevné nedostatky při dosavadních volbách hlavy státu – zvolení Václava Havla o jediný hlas v důsledku zatčení poslance Sládka, velmi sporné projevy otevřeného politického boje v průběhu poslední prezidentské volby atd. – to vše není důsledkem nepřímé prezidentské volby, ale rozpolcení politické scény a boje o minimální většinu na půdě Parlamentu.\n- Opakování podobného vývoje při prezidentské volbě a řešení obecnějších nedostatků našeho politického systému nelze vyřešit jednoduchou změnou způsobu volby hlavy státu, ale změnou volebního zákona, která by umožnila nalézání a vytváření jasných parlamentních většin pro podporu vlády i pro zvolení prezidenta.\n- V tomto kontextu se jeví idea uzákonění přímé volby prezidenta jako únik od problému, jako prosazování možná vůči veřejnosti efektní, ale podstatu problému neřešící ústavní změny, která navíc může rozkolísat vyvážení jednotlivých mocí ve státě.\n- Nepochybně by nedávalo mnoho smyslu, aby byl ve všeobecné volbě (bez ohledu na její detailní model) volen všemi občany prezident, který by stejně jako doposud byl z výkonu své funkce neodpovědný a který by se opíral se při výkonu své funkce o souhlas vlády, která svou legitimitu odvozuje od důvěry obdobným způsobem voleného Parlamentu.\n- Prezident volený všemi občany by z definice disponoval daleko větší legitimitou než dosud, legitimitou na rozdíl od vlády neodvozenou, a tím bychom velmi zproblematizovali dosavadní uspořádání a vyvážení moci výkonné.\n- Problémem této země není to, že by trpěla ve svém politickém systému nadměrnou převahou moci výkonné, a bylo by žádoucí tuto převahu omezit větším rozdělením pravomocí a mezi vládou a prezidentem a jeho větší politickou legitimitou. Naším problémem je naopak slabost vlád a z ní plynoucí malá schopnost formulovat a realizovat konsistentní politický program.\n- Touto optikou pohlíží prezident Václav Klaus na myšlenku zavedení přímé volby hlavy státu. Není podstatné, zda volit dvoukolově či jednokolově, zda upřednostnit tu či onu existující variantu. Podstatný je smysl, důvod takovéto ústavní změny. Co si o ní slibujeme, v čem u nás zlepší správu věcí veřejných. Prezident republiky soudí, že přínos bude minimální.\n- Takovouto zásadní změnu nelze odůvodnit pouze nahodilými průzkumy veřejného mínění, kdy o souvislostech neinformovaná veřejnost odpovídá na manipulativní otázky médií. Podstatné je si říci, jakou faktickou změnu v našem politickém systému chceme skutečně prosadit. V tomto ohledu dosavadní veřejná diskuse nepřinesla žádnou relevantní odpověď. Změnit pouze způsob volby, a tím reálnou váhou instituce prezidenta, bez změny jeho postavení, nedává smysl. Odpovědný přístup by naopak znamenal otevřít Ústavu plně a nově se pokusit vyvážit postavení mezi jednotlivými mocemi ve státě. Prezident není přesvědčen, že jsme na tuto zásadní debatu připraveni.\n- Při diskusi potřebných ústavních změn stojí za zvážení zabývat se jinými daleko naléhavějšími problémy než je dosavadní postavení prezidenta a způsob jeho volby. Jako příklad mohu uvést současné postavení Ústavního soudu, jehož pravomoci v jeho vlastní pojetí postrádají korektivy či limity vymezené Ústavou. Omezíme-li naši ochotu zasáhnout do Ústavy pouze u volby prezidenta, vyhovíme možná krátkodobě populárním náladám u veřejnosti, ale dále zkomplikujeme vládnutí v naší zemi.\n- Nakonec si dovolím i argument veskrze praktický. Přímá volby prezidenta znamená další plnohodnotné všeobecné volby s miliardovým nákladem a termíny, které nás uvrhnou spolu se sérií dalších voleb (po Poslanecké sněmovny, Senátu, krajů, obecních zastupitelstev, Europarlamentu) do permanentního volebního kolotoče. Klaďme si otázku, zda permanentní překrývající se volební cykly společnost stabilizují a vedou kupředu.\n- Kandidáti v přímých prezidentských volbách budou konfrontováni s potřebou značných prostředků na vedení celostátní volební kampaně. Nejde tedy pouze o náklad na vlastní volby, ale i náklady na volební kampaň, které půjdou za kandidáty, budou je činit závislými na poskytovatelích potřebných zdrojů a budou potenciálně zpochybňovat jejich nezávislost a svobodu rozhodování, pokud ve volbách uspějí.\nZe všech těchto důvodů prezident republiky zastává názor, že zavedení přímé volby hlavy státu by bez podstatných změn Ústavy a volebního zákona byl nepromyšlený krok, který by dále oslabil možnost efektivního vládnutí v naší zemi, rozkolísal politickou scénu a nevyřešil žádný ze skutečně závažných problémů, před nimž naše společnost stojí.\nTo Kavárna nechce slyšet!!!\nNezapomeňte, že parlament, zvolený systémem poměrného\nJako cokoli od pana Weigla\nAno, já taky\nVáclav Klaus vše ví a vše zná a přehlíží druhé.\nRe: Václav Klaus vše ví a vše zná a přehlíží druhé.\nJinak tato adorace Klause mně připomíná\nRe: Jinak tato adorace Klause mně připomíná\nJen bych připomenul, že u nás nebyla\nRe: Jen bych připomenul, že u nás nebyla\nNo jo, ten hnusný Klaus, co po celém světě\nRe: No jo, ten hnusný Klaus, co po celém světě\nNo, to je jednoduché, já vím, jak se chovali\nRe: No, to je jednoduché, já vím, jak se chovali\nNo tak nepolemizujte, držte slovo,\nTypická reakce lidí jako vy, nacházejících se\nŘíkal jsem vám, zkuste jednou nějaký jiný Ansatz,\nRe: Říkal jsem vám, zkuste jednou nějaký jiný Ansatz,\nTo není žádná "pravda", to je ošoupaný starý vtip,\npočet příspěvků: 36, poslední 15.7.2019 11:40


Odhlučněte byt s novým sádrokartonem Modré ticho - ČESKÉSTAVBY.cz\nDomůČlánkyStavební materiályIzolace, izolační materiályZvuková izolace, akustická izolaceOdhlučněte byt s novým sádrokartonem Modré ticho\n2. 6. 2010 autor: hc\nzobrazit 4 fotky V prvním díle tohoto miniseriálu jsme si ukázali, že Modré ticho pomáhá splnit velmi důležité kritérium v oblasti komerční i bytové výstavby, zlepšuje akustický komfort všech místností. Nezáleží na tom, zda se jedná o nový, nebo rekonstruovaný objekt – všude snadno a rychle tyto akustické desky zaručí klid na práci i odpočinek. Přibližme si tři varianty jejich provedení – akustické příčky, předstěny a podhledy.\nAkustické příčky s modrou akustickou deskou Rigips\nModrá akustická sádrokartonová deska společnosti Rigips se používá pro montáž vnitřních i mezibytových příček v interiérech. Poprvé je například na trhu k dispozici jednovrstvě opláštěná sádrokartonová příčka, která splní přísné normové požadavky na zvukovou izolaci uvnitř bytu. K dispozici jsou tato provedení akustických příček:\npříčky opláštěné modrou akustickou deskou - použití jako mezipokojové stěny\nv kombinaci s modrou akustickou deskou a sádrovláknitou deskou Rigidur (příčka Duragips) jako mezipokojové příčky\nbezpečnostní příčky Rigips i Duragips s použitím také jako mezibytové stěny\nAkustické předstěny lze postavit ke stěnám uvnitř bytu či mezi kancelářemi. Není už tedy nutné se nechat rušit ostatními členy rodiny či kolegy. Předsazené stěny se mohou postavit také k mezibytovým příčkám a odhlučnit tak sousedy. I malá tloušťka akustické předstěny (jen cca 7,5 cm), docílí velmi výrazného zlepšení zvukové izolace.\nK dispozici jsou tato provedení akustických předstěn:\npředsazené stěny volně stojící\nRuší vás soused, který bydlí nad vámi? Špatně zvukově odizolovaný strop lze napravit pomocí akustického podhledu přimontovaného ke stropu. Akustické podhledy jsou speciální nenosné stropní konstrukce. Používají se tam, kde je třeba výrazně zlepšit nejen vzduchovou, ale i kročejovou neprůzvučnost nosné stropní konstrukce. Slouží také k vytvoření prostoru pro vedení potřebných instalací, případně také při rekonstrukcích k zakrytí poškozených míst stropu.\nK dispozici jsou tato provedení akustických podhledů:\npřímo montované opláštění stropu\nzavěšený podhled na dvouúrovňový křížový rošt\nOdzkoušená kvalita akustických desek Modré ticho\nHodnoty vzduchové neprůzvučnosti dosažené při laboratorních zkouškách systémů v autorizovaných zkušebnách prokázaly zvýšenou účinnost modré akustické desky pro izolaci proti hluku. Dosažené vysoké výchozí hodnoty neprůzvučnosti navíc zajišťují optimální spolehlivost konstrukčních systémů i po jejich zabudování do stavby. Stavitelům tak přináší jistotu dosažení deklarovaných hodnot akustické izolace. To vše platí samozřejmě za předpokladu použití správných systémových komponent Rigips.\nRozhodli jste se zvukově odizolovat vaše obydlí? Neváhejte a obraťte se na odborníka, který stanoví zdroje hluku, směr jeho šíření a nejslabší stěny v akustickém plánu. Může také stanovit pořadí priorit pro provádění prací. Pro získání maximálního účinku akustické izolace se doporučuje ošetřit nejen dělicí konstrukce samotné, ale soustřeďte se i na všechny jejich části – okna, dvojité zasklení, dveře, větrací mřížky, případné netěsnosti atd. Montáž akustických konstrukcí se neliší od klasické montáže sádrokartonových konstrukcí. Není nutné měnit nářadí, příslušenství ani způsob provádění.


Thajsko – Deníkový záznam 07. 10. 2014 – 22. 10. 2014 | Z Tchaj-wanu do Singaporu\nThajsko – Deníkový záznam 07. 10. 2014 – 22. 10. 2014\nSt 22. 10. 2014 Přejezd do Laosu.\nPřímý autobus do Chiang Khong (město u hraničního přechodu do Laosu) jezdí dvakrát denně. Ranní autobus je plný. Další jede za 5 hodin. Volíme alternativu Chiang Rai – přestup – Chiang Khong. Na autobusáku sedíme a dloubeme se v nose další hodinu a půl, pak začnou vyřvávat naši destinaci a my jsme u vytržení z neskutečného luxusu dopravce Green bus: měkké sedačky, klima a uprostřed autobusu televize. Whoopa! Po 4 hodinách a neskutečném množství čokolád a chipsů, trapném americkém filmu s thajským dabbingem a thajském rocku, který na celý autobus vyřvával z přehrávače umístěného nad našimi sedadly, jsme v Chiang Rai.\nPřestup. Autobus do finální destinace odjíždí podle „jak budem plní, tak hned vyrazíme“. A tak čekáme dalších 45 minut a hned vyrážíme. Je to ukrutně starý autobus bez dveří a oken, s minimálním místem na nohy a maximálním množstvím pasažérů. Abychom se do sedačky vůbec nasoukali, musíme sedět s nohama šikmo (tedy laosský standard). Zastávky se dělají podle zařvání na řidiče. Místní jsou milí a usměvaví a asi příliš nechápou, co s něma v tom autobuse děláme.\nPo 30 minutách nás zastavují policajti a tlačí nás z cesty pryč na benzínku poblíž. Silnice je na půl hodiny uzavřena – regionem projíždí král. Lidé vylézají z domů, z obchodů, z benzínky a když tou prázdnou silnicí konečně proletí oněch deset identických mercedesů, spojí ruce jako k motlitbě, několikrát se shýbnou k zemi. My si říkáme, že to musí být docela otrava být takhle odstaven a nemoci si na krále ani nahlas zanadávat. U nás v autobuse to ale nevypadá, že by někdo chtěl nadávat. Všichni vypadají spokojeně, vyhlíží krále a aktivní Thajec přes uličku nás co chvíli informuje „king, king is coming.“…a pak zase „King. King. King is coming.“. Je milý.\nDorazíme do Chiang Khongu a začíná byrokratický proces „vyřiď si své vízum do Laosu“. Na thajských hranicích po nás chtěji „departure card“. Nemám. Asi jsem ji vyhodila už rovnou na letišti v Bangkoku. Nechávaj mě projít. V mezihraničním vaakuu mezi Thajskem a Laosem je podivné ticho. Nikde ani noha. Hranice na obou stranách jsou čisté, obří, vypadají moderně. Bereme autobus na laoskou stranu hranic. Při koupi jízdenky, nás donutí i vyměnit Bhaty za americké dolary. Že nic jiného než jejich laosský kip či USD laoští úředníci neberou. Necháváme se přemluvit a za dost nevýhodný kurz kupujeme ty americké dolary. Měsíční vízum do Laosu 35 dolarů, prosím. Jen co vyměníme peníze, nás tahají za rukáv, že musíme nechat udělat fotky. Že bez fotek nám laoští úředníci vízum nedají. Tak my opět kýváme, že tedy ano. Na nějaké standardy typu „fotka na pas“ se tady nehraje. Staví nás ke stěně, mě ani nenechají sundat krosnu, na fotce jsem na půl z profilu, vlasy rozlítané na všechny strany, na tváři výraz možná úsměv – možná utrpení. No, není to hezká fotka. Platíme asi 100 korun.\nNa laoské straně vyplňujeme jedno lejstro a dáváme společně s těma zářnýma fotkama úředníkům. Zatímco zápaďáci platí za víza 35, Češi a všichni od nás na východ platí pouze 30. Zřejmě vzpomínka na staré pořádky. Voilá, jsme v Laosu.\nThajská hranice. Chiang Khong.\nLaos. Vyřizujeme víza.\nPrvní večeře. Kachna na grilu.\n🙂 ubytko – voda, co nám steče z umyvadla do kbelíku, používáme na splachování.\nMěstečko Huay Xai\nPo 20. 10. 2014 Chaing Mai, Thajsko – 3-denní trek do hor: Day 3\nKohouti mě budí v 5 ráno. Dělám tisíce fotek východu slunce.\nSnídaně: Tousty, vaječina s rajčaty a cibulí. S Aaronem si špitáme, že je to ta nejlepší snídaně, kterou jsme v Thajsku prozatím měli (jsme chudí, jíme chudě). Třídenní absence zrcadla a pobyt mimo civilizaci ze mě dělá hipíka. Make-up jsem neviděla od té doby, co jsme odjeli z Taiwanu, ale nyní – nově – se na terase v to pondělní ráno s naprostým klidem producíruji v tričku bez podprsenky – něco, co jsem neudělala od svých takových 10 let.\nPřed tím než začneme slézat z vesnice zpátky dolů, navštěvujeme místní školu. Škola je překvapivě bytelné stavení. Vypadá dobře. Asi do ní jde podstatné množství peněz z těch našich vysokohorských výprav. Děti sedí v prázdné místnosti kolem televize a koukají na pepka námořníka. Jakmile vlezeme dovnitř jsou všichni jak u vytržení. Skáčou klukům na ramena a nechávají se vyhazovat do vzduchu, holky je berou do náručí. Mně se nechcou sundávat boty, a tak všechno fotím zvenku.\nPo hodinovém sestupu docházíme k vodopádu. Na kameni leží slečna s vodítkem kolem kotníku. „Proboha, kam jsme se to dostali?!“, bleskne nám hlavou. Ale slečna po chvíli seskočí z kamene a nám dojde, že tím vodítkem nebyla přivázaná ona sama ale její opice, kterou teď drží v náručí a jdou nám nabídnout brambůrky a snickersky ke koupi.\nZ opice, která vypadá jako malý starý muž, jsou všichni u vytržení. Opice leze na šechny strany. Leze po holčičce, leze vedle holčičky, leze po nás, leze vedle nás.\nPokračujeme dále. Dojdeme k řece. Čeká nás rafting. Místní standardy Health and Safety jsou příběh sám pro sebe. Máme sice helmu a vestu, ale tím to končí. Tady máš pádlo a běž do člunu. Nikdo nám nevysvětlí, jak pádlovat, takže se několikrát točíme kolem dokola. V polovině naší 30 minutové projížďky do raftu skáče pavouk. Dosti velký pavouk. Francouzka řve strachem, její španělský přítel mlátí pavouka pádlem, a my dva s Aaronem se snažíme občas mrskout pavouka pádlem, občas pádlem zapádlovat pod vodou. Kapitán vzadu lodi se nějak snaží propádlovat mezi šutrama. Přežili jsme. Cestou po řece míjíme skupinku zápaďáků, kteří v naší řece drhnou slony.\nNamačkané v dodávce nás vezou zpátky do Chiang Mai. Poslední zastávka, vesnice s kmenem s neskutečně dlouhými krky (které od malička natahují pomocí zlatých náhrdelníků) se nekoná. Cesta je uzavřená kvůli návštěvě krále.\nS tlouštíkem Nickim\nNaše parta 😀\nNe 19. 10. 2014 Chaing Mai, Thajsko – 3-denní trek do hor: Day 2\nOficiální budíček je v 8:30. Ale kohouti, kterých je tady požehnaně začínají šichtu kolem 4 ráno. Chodí kolem chatrče a z plných kohoutích plic řvou na celé kolo své trapné ky-ky-ry-ký. K snídani dostáváme tři toasty a natvrdo uvařené vejce. Kafe a čaj (konvice s vodou ohřátou na ohni). Máslo-margarín ve špinavém plastovém pudlíčku nechutná velmi dobře. Přemýšlím, kolik už tak západních turistů, kteří do chatrčové osady přijeli složit hlavu a udělat fotky místní chudoby, drželo tenhle ušmudlaný kelímek v ruce.\nSlonům zaparkovaným za chatrčí říkáme své sbohem a vydáváme se dál. Skupina se rozděluje. Zbývá nás 9. Helen a John s námi. Kromě tichého španělsko-francouzského páru a španěláka, co učí potápění na jihu Thajska, taky páreček Kanaďanka a Francouz. Je jim kolem 40 – tipuju – ale možná je jim 60 a za své krásné mladistvě vypadající tváře vděčí vegetariánské stravě, jíž se v posledním roce oddávají. Chtěli ve svém životě změnu, a tak rok zpátky sekli s prací. Ona měla svůj byznys, on pracoval pro nějakou mezinárodní korporaci. Poslední měsíc strávili na jihu Thajska. On si dodělával kurzy potápění asi do milionů metrů, ona si dělala měsíční intensivní kurz jógy. Každý den 4 hodin jógy, pár hodin meditace, a hodiny jógínské filozofie. Povoleno jedno (veganské) jídlo denně. A nutno říci, že svým tělem nás dvacítky všechny strčila do kapsy. A to jako s přehledem. S takovým přehledem, že jsem se vždy snažila v našem pochodujícím špalíru dostat přímo za ní, to abych mohla nenápadně obdivovat její perfektně tvarované hýždě. Při svlíkání do plavek jsem se naopak snažila od Janie dostat co nejdále.\nŠlapeme hodinu prudce vzhůru. Janie drží velení a já se jí držím jako klíště. Po hodině se stromy rozestoupí, kopec přestane býti kopcem, před námi je vesnička s bambusovými domky a s výhledy na široké okolí. Přichází nás přivítat dvě slečny. Je jim tak kolem 12-13. Jsou vysoké a velmi štíhlé. Dlouhé rovné černé vlasy ledabyle uvázané do culíku. Jsou krásné a navzdory tomu, že se to místo zdá relativně odříznuté od světa jsou oblečené jako každé jiné dítě v jejich věku. Na táccích vyrobených z kartonové krabice thajského piva Chang přináší náramky z mušlí a dřevěných korálků.\nPřícházíme do vesničky\nJohn pořvává na celé kolo, že přestává kouřit, protože je to extrémně trapné, že je nejmladší a nahoru se dobelhal z posledních sil jako poslední. No tak, trošku trapné to je. Helen šlapala poslední úsek v bikinách (ono bylo vážně horko) a já přemítám, co si o ní musí myslet konzervativní místní, když ji takhle uvidí.\n„Now check-in. Follow me.“ A my se jako jeden vydáváme za tlouštíkem Nickim, který je tak šťastný, že výšlap přežil, že si za tance a poskakování zpívá jednu americkou klasiku za druhou. Naše chatrč je velmi podobná té ze včerejška. Bambusový základ, stará matrace, sítě proti komárům. Dneska máme navíc každý několik dek, jelikož jsme relativně vysoko v horách a v noci může být zima. Všechno jde tuze cítit zatuchlinou a na polštáře se chytla plíseň. Před ložnicí máme menší terasu s ohništěm a z terasy výhledy na zelené kopce. Je to moc hezké.\nDojdeme ve 3 a když se ptáme Nickiho „a co teď?“ říká „now relax, relax.“. A tak všichni sedáme na tu terasu, vytahujeme poslední zásoby sladkostí a Kanaďanka s Francouzem nás baví příběhy ze svých ročních cest – příběhy z toho, jak ve vlaku z Moskvy do Pekingu sdíleli kupé s bandou ruských hokejistů, jak natáčeli film v Bolywoodu, jak jim při potápění na jihu Thajska špatně naměřili obsah vzduchu v bombě a na hladinu vylezli na poslední chvíli, jak plavali se žraloky a další a další.\nTěsně před večeří se zvedám a jdu se projít tou minivesničkou. Chvíli sedím na hřišti s děckama, co hrajou kuličky a připadám si jako neviditelná. V Asii si člověk ze západu rychle uvykne neustále pozornosti okolí – někde je okukování nápadnější než jinde, ale existuje téměř všude. Tady na tom hřišti ve vesničce schované v horách jsem ale zcela nezajímavým elementem. Jde vidět, že na turisty jako jsme my jsou tady zvyklí. Mají je tu každý večer a zřejmě jako já si je všichni fotí a okukují jako divou zvěř. Pokračuju v procházce dále a narážím na skupinku nově příchozích zápaďáků.\nKolem ohně sedíme do 10.\nSo 18. 10. 2014 Chaing Mai, Thajsko – 3-denní trek do hor: Day 1\nVyrážíme na třídenní trek do thajské džungle – aspoň takhle to prezentuje ten leták u nás v hostelu. V 9 ráno nás vyzvedává mini truck. Vzadu podél oken dvě polstrované lavice. Žádná okna, žádné dveře. „Hellooo“, vítá nás bodrý tlouštík neurčitého věku (někdo říká 40, někdo 35, mě přijde na 20).\n„So come in, come in. I am your guide. I am Nicki.“ Řve jak strýc Pepin na celé kolo a cpe nás dovnitř.“\nOdjíždíme vyzvedávat další. Během půl hodiny jsme v plné sestavě. Klučina z Kalifornie, co cestuje už půl roku, lesbická dvojka z Anglie a páreček z Nottinghamu, Helen a John. Musím říct, že děkuju Buddhovi, že nám je seslal, protože ti dva mě bavili po další tři dny. Zrovna dodělali školu. Oba 22 a oba v Asii poprvé. V zahraničí sice byli, ale to bylo cestování ála zámořská plavba po Karibiku a týden s holkama na Ibize. Helen je přebarvená blondýna s precizně upraveným make-upem, na třídenní trek v thajské džungli přijde v růžových žabkách, plandavých kalhotech s potisky slonů (jak vysvětluje, když máme dneska jezdit na tom slonovi…) a tričku, které je vlastně sportovní podprsenka. Helen je ženská krev a mlíko. Prsa tak velikosti 4 (tipuje mé nezkušené oko, které je na základě osobních zkušeností schopné rozeznat akorát velikost 0 a 1), zadek, za který se dá dobře chytit, a bříško, které by ještě potřebovalo zapracovat. Je velmi milá, mluví s ohromným anglickým přízvukem a slovíčko like hodí do věty tolikrát, kolikrát je to jen možné. Jak vleze v těch růžových žabkách do auta, tak na sebe hned práskne, že to jsou její jediné boty. Že si ještě musí někde koupit tenisky. A mě dělá problém se nesmát, protože vyjíždíme na třídenní trek v horách a nedokážu si moc představit, kde teď bude kupovat tenisky.\nJohn je bavič a do páru s ní jde velmi dobře. Viděl každý seriál, který běžel-běží na britských a amerických stanicích, miluje párty, miluje fast-food, ví o světě v Anglii a USA a zbytek je spíše velká neznámá …aneb když se později bavíme o mini-altářku v jedné z těch vesniček, kde spíme, tak s pobavením pronese “Wait a minute? thats a temple, mate? I thought its a bar. Thats sick like.” … Ale neberte mě špatně, já si ty dva vážně zamilovala.\nVyjíždíme na výlet. Dodávka letí nadzvukovou rychlostí a Heleniny obří prsa skáčou do rytmu.\nPrvní zastávka: Orchid and Butterfly farm.\nDruhá zastávka: Local market.\nVyvezou nás za město. Sedáme kolem stolů v dřevěném domku. Helen a John na sebe celí vyjevení hulákají, že za domem běhají kuřata. Dostáváme oběd. Trojhran balený v banánovém listě obmotaném gumičkou, ať to drží pohromadě. Banánová list skrývá nudle Pad Thai. John se v tom nimrá. Vytáhne kousek tofu. „This chicken doesnt have any taste, right?“\nČekáme na další lidi, co se k nám mají přidat. O půl hodiny vyrážíme na tu vysokohorskou túru. Z túry, ať to příliš nezdržuju, se vyklube ani ne hodinová procházka do kopce a půl hodinová procházka s kopce. Tlustý průvodce Nicki zastavuje co pět minut („stop, stop, break, very hot today, slowly, slowly“) a zapaluje jedno cigáro za druhým. Heleniny žabky se rozpadají po prvních 200 metrech. Na pomoc přiskakuje lesbička Dani a dává ji pár bot, co si vzala extra. Takové ty s jemňoulinkou podrážkou, co se používají třeba na river-tracing. Helen děkuje a já si říkám, že její hnátky přivyklé zřejmě spíše podpatkům budou v té obuvi, v níž je cítit každičký kamínek, trpět. Bavím se.\nPrůvodce tlouštík Nicki\nDojdeme na sloní farmu. Pár dřevěných chatrčí u řeky. Uprostřed ohniště, stoly a lavice. Kolem pobíhá neskutečné množství kuřat, které dva malí kluci v ušmudlaných tričkách sestřelují prakem. Společnost jim přitom dělá asi 10 divokých psů. Tlouštík Nicki vysvětluje, že tady na farmě mají jenom 4 slony. Jezdit budeme po dvojičkách. Prvních 8 lidí nástup! Táhnu Aarona za rukáv a říkám, že jedem.\nNa slony se nastupuje z dřevěné desky u stromu. Po žebříku z bambusu vylézáme, k desce nám přistavují slona. Jmenuje se Memo. Sedáme na dřevěnou lavici, kterou si Memo nese na zádech. Memovi se příliš nechce. Ošívá se na všechny strany, jsou 4 odpoledne a už toho má za celý den asi dost. Klučina, který vede Mema ho párkrát potahá za uši a kopne do nožky a Memo konečně vyrazí. S lavicí to hází zleva doprava. Klučina, průvodce, ukazuje, že můžeme sedět i přímo za krkem. Opouštím lavici na slonových zádech, a cpu se mu za krk. Nevím, co s nohama, nevím, jestli nesedím příliš vpředu – nechci mu ublížit, že jo – ale Memo vypadá, že je zvyklý na všechno. Memo má drsnou kůži s občasným tak 5 centimetrů dlouhým tvrdým chlupem. Kůže je suchá a drsná. Memo vypadá jak přízrak z jiného světa.\nS Memem uděláme asi 15 minutové kolečko. Slezeme a tlouštík Nicki: „now you check-in, then wash elephants.“ To, co myslí tím check-in, jako by se snad jednalo o 5-hvězdičkový hotel, je bambusová chatrč pro 20 lidí. Uprostřed je napříč chatrčí asi metr široká ulička. Po obou stranách vyvýšená podlaha a na každé straně deset tenkých matrací, polštář a deka. Nad hlavami visí smotané sítě proti komárům. „Check-in“. Sprcha – kohoutek studené dešťové vody 30 cm nad zemí – je v chatrči vedle. Záchod, lepší kadibudka.\n„Now wash elephants“, pořvává na nás tlouštík Nicki. Jdeme k řece. Slonící už čekají smáčení po kolena. Řeka má barvu bláta, beztak do ní o kilometr výš vypouští splašky. Dostáváme větší naběračky, lezeme do řeky. Slon vedle mě se něčekaně dvakrát ošije a od zadečku mu proud začne odnášet čtyři tmavé krychle, které vypadají úplně jako králičí bobky jen asi 100x větší. Pak si lehne na bok, pak se zas postaví, pak se otočí kolem dokola a já skáču z jedné strany na druhou a děsím se, že mi to zvíře vážící dvě tuny, šlápne pod tou vodou na nohu.\nJe 6 večer. Mám odšlápnuto, na slonech odjeto, slony umyto, máme po večeři (na ohni v kotlíku vařené kuře s okurkama a zelím a porce rýže k tomu). Je 6 večer, začíná se stmívat, elektřina samože není. Kupujeme piva. Sedíme do 11. Polovina z nás už šla spát. Jeden z místních vesnických domorodců přináší pytel marihuany a mačetou ji začne sekat precizněji jak Pohlreich cibuli a já se v ten moment trapně loučím a odcházím a z naší chatrče poslouchám útržky jejich konverzací a výkřiky toho místního domorodce: „you want buffalo riding now?“ „No crazy no funny“.\nPá 17. 10. 2014 Chiang Mai, Thajsko\nPůjčujeme si za 100 Bhatů (asi 3 USD) skútr – skútřík – 100 ccm. Pán kolem šedesátky nám vše vysvětluje v angličtině. Anglická slovíčka mu dělají trošku problém a vždy, když si nemůže vzpomenout, stiskne víčka silou k sobě a hrozitánsky se přitom zašklebí. Nebudu lhát, je to docela sranda.\nChiang Mai je v úpatí hor a my se vydáváme na tu nejbližší z nich. Hledáme chrám Wat Prathat Doi Suthep. Z chrámu má být výhled na město a jeho široké okolí.\nBe happy, be more\nZcela naivně si představuji malou jednoduchou kapličku, která je schována v lese a ke které se musí dobrých pár kilometrů pěšky – pravděpodobně do kopce – pravděpodobně stezkou mezi vodopády. Místo toho přichází realita. K chrámu vede nově postavená asfaltka, 500 metrů pod a 500 metrů nad ním jsou stánky s oblečením a jídlem. K chrámu vede nejen 300 schodů, ale také výtah. Nahoře, teď již těsně před chrámem, jsou restaurace, záchody (prvotřídní kvality – pro muže, pro ženy, pro mnichy) a taky dva bankomaty.\nZáchody – pro muže a pro mnichy odděleně.\nDo chumlu bot přidáváme ty své a jako všichni ostatní vcházíme do areálu chrámu naboso. A teď to teprve začne. Zlato, všude zlato, každičký píď chrámu, každý Buddha, ve zlatě.\nMístní chrám je opět Buddhů ráj. Buddha stojící, Buddha ležící, Buddha sedící, Buddha s přivřenými víčky, Buddha se zavřenýma očima, Buddha s nenápadným úsměvem, Buddha s rukama v klíně, Buddha s rukama pod hlavou, Buddha s neutrální tváří, Buddha zlatý, Buddha zelený (a oblečený do zlata).\nA kolem Buddhů neskutečný mumraj lidí. Jakoby byli všichni vším tím zlatem, které díky slunci blyští na všechny strany, celí pomatení a nevěděli co dřív. Rychle kolečko s kytičkou mezi dlaněmi kolem chrámu, rychle klek před Buddhou, rychle na chvíli zameditovat, rychle udělat selfie (selfie dělají všichni, včetně partičky pubertálních mnichů v žlutých hábitech, u kterých ty pózičky před novými iphony a ipady vypadají obzvláště srandovně). Rychle fotku tam, rychle fotku sem. Já nevím, je to celé takové smutné.\nNasedáme na skútříka a valíme dál k vesničce jednoho z místních kmenů. Vesnička, byla kdysi schována v horách. Dnes je turistickou atrakcí. Jak je pro ni turismus důležitý, je znát na každém kroku. Lidé jsou oblečení v tradičních krojích a kde volné místo, tam stánek. Všichni prodávají to samé – cetky, hadry, sušené ovoce. Dvakrát nás zastavuje postarší pán a hrozně na tajňáka vytahuje z náprsní kapsy papírovou obálku a v ní tři šutříky. Dvakrát se rozhlédne a pološeptem se ptá, jestli nechceme koupit pravé diamanty. A my s díky odmítáme, že pravé diamanty nepotřebujeme. Je pátek dopoledne a po místních ulicích se prohánějí děti radost pohledět. A my si pro sebe hudráme, proč že nejsou ve škole.\nCestou zpátky si od ženy u cesty kupujeme smažený banán. Za 20 Bhatů (13 korun) dostáváme taštičku na plátky nakrájeného banánu smaženého v těstíčku, které chutná po kokosu. Je to výborné, výborné, výborné.\nPaní nevypadá úplně přívětivě, ale byla velmi milá.\nHot and Sour Mushroom Soup. delikatesa.\nVečer na recepci platíme 1800 Bhatů (1100 Kč) za třídenní túru do místních hor. Kromě turistiky nás prý čeká taky rafting, vodopády, jízda na slonech, koupání se slonama, návštěva jednoho z horských kmenů. Tak uvidíme, co z toho vyleze.\nČt 16. 10. 2014 Chiang Mai.\nV 7: 15 se naloďujeme na autobus do Chiang Mai – města, které má být naší poslední zastávkou v Thajsku, než se přesuneme do Laosu. Snídáme chipsy a solené arašídy. Čeká nás pět hodin jízdy v přechlazeném autobuse, neb řidič to s klimatizací myslí smrtelně vážně.\nZ pěti hodin se stává šest a něco k tomu a ani jednomu z nás to nevadí. Na ty dálkové autobusové trasy jsme si už nějak zvykli.\nChiang Mai – Nádraží\nChiang Mai – Nádraží – Záchodky za 3 Bhaty 2 koruny\nChiang Mai má něco kolem 1,6 milionů obyvatel. A zatímco my čekali spíše chudobu a nevyspělost, přijíždíme do města, jehož centrum je plné barů a západních restaurací (prodejna bot Baťa nesmí na hlavní třídě samože chybět). Masážní salón střídá masážní salón, případně místa vypadajících jako hospody. Jen, na rozdíl od hospod, které v těch 7 sedm večer už zvesela žijou, jsou tahleta místa prázdná a thajské slečny v krátkých sukních v nich sedí na kolem baru a jehlové podpatky jim na vysokých stoličkách volně klimbají ve vzduchu. Mám tušení, že čekají na zákazníky.\nNa naše poměry se plácáme přes kapsu a kupujeme (na půl samozřejmě) skleničku saké a místní dezert, za kterých bych šla světa kraj, mango with sticky rice. Speciální druh rýže se povaří v kokosovém mléce a servíruje se s kousky slaďounkého manga. Je to nebe na zemi.\nMango with sticky rice. A sklenička saké\nZatímco města, tak jak je znám, mívají centrum vystavěné betonem a památkami a zeleň je na jeho okrajích, v Chiang Mai je tomu naopak. Centrum vypadá jako velký park prošpikovaný bary a restauračkami, obchody s uměním a antikvariáty. Čím více se posouváme na sever, tím lepší ta města jsou.\nCestujeme 20 dní a přichází na mě únava. Mám teplotu, palec, který jsem si nakopla na Filipínách je pořád ještě napuchlý a při našlapování pobolívá. Spíme v hostelu, který má na recepci (a zároveň jakési společenské místnosti) dva malé trapně rozkošné psy, kteří jsou cítit močí už od hlavních dveří. Hostel je prožraný mravencema. Jsou všude, na posteli, na mě a nově i v mém laptopu. Při otevření noťasu, tak postupně začnou vylízat zpoza klávesnice a já se děsím toho, až mi ten počítač rozežerou zevnitř. Spíme v pokoji pro 16 lidí. Uleháme v půl 12. Nikdo ze zbývajících 14 nocležníků zpátky ještě není. Všichni se začnou postupně vracet kolem 4 ráno. Ten na posteli naproti se v 5 ráno probudí a na celý pokoj začne hystericky a velmi afektovaně povykovat „John, did I lose my phone last night? John? John? Did I lose my phone last night?“ Po dvou minutách hysterie „John, I found it.“. Ten na posteli pode mnou se několikrát během rána zvedá, aby se šel vyzvracet. Nezavírá za sebou dveře do koupelny, a tak mě několikrát za noc budí zvuk zvratek padajících do záchodové mísy.\nSt 15. 10. 2014 Sukhotai\nOdmítáme snídani za 100 Bhatů (3 USD), i když toast s vejci a kafe k tomu zní pekelně dobře. Na recepci přinášíme 3,5 kg špinavého prádla. Výměnnou za 175 Bhatů (5 dolarů amerických) jej majitel přebírá a slibuje, že až se vrátíme, bude vypráno, usušeno, vyžehleno. Říkáme oukej a dáváme na hlavy přilby, sluneční brýle a s vlasy vlajícími na pozdrav vyrážíme na starém skútru do ulic města, které bylo v 13. a 14. století městem nebývalých rozměrů a převeliké důležitosti. Poté, co mu v roce 1438 skončil zlatý věk, to se Sukhotai-em šlo od desíti k pěti. Staré město se nechalo starým městem a o 15 km dále se vystavělo město nové. Město s překvapivě velkým autobusovým nádražím a jednou hlavní ulicí, na níž je kromě pár stánků s jídlem taky prodejna Baťa (nekecám, Baťa v Thajsku – zdá se – docela valí).\nZ prvního hlavního města Thajska jsou dnes pouze ruiny. Ty si, není tomu tak dávno, vzala pod svá křídla organizace UNESCO. Za 150 Bhatů (4 USD a drobek k tomu) půjčujeme jednoho (jsme trapně chudí) audio-průvodce, platíme 100 Bhatů (3USD) za vstup a vstupujeme. Audio-průvodce na nás chrlí jednu informaci za druhou – První z králů sukhotaiského království zavádí thajské písmo, jeden z místních rozbořených chrámů prý kdysi nesl ostatky samotného Buddhy, slon je pro buddhisty symbolem mentální a fyzické síly (Buddha samotný se prý při jednom z převtělování narodil právě coby slon) atd atd až mě to povídání o místních čedích a stúpách přestává bavit a někde mezi 10 a miliontým stanovištěm audioprůvodce řvu Aaronovi do uší, že se chci naučit řídit skútr. Můj odvážný návrh se nesetkává s přílišným nadšením, ale já se nedám a pěstičkami buším do zad řidiče, ať zastaví, že teď to chci zkusit já. Zastavuje. Nesedám, pozorně poslouchám instrukce. Jemně přidám plyn a jedůůůů. Najedu všeho všudy asi 500 metrů, ani jednou nenabourám, ani jednou neklopýtnu, nikoho nepřejedu, nikoho nenaberu, nikoho nesrazím (ani divoké psy ani divoké kuře ani ty dvě Číňanky, co vypadaj na normálním kole podobně nejistě jako já na tom skútru). Sebevědomě si to celé dvě a půl minuty valím třicítkou po ulicích starého města, kde kromě asi deseti dalších západních návštěvníků a těch dvou Číňanek vlastně nikdo není. Pocit hrdosti plivu na všechny strany.\nNa večeři zastavujeme na trhu pouze pro místní a dáváme okurkový salát, jakés vepřové koule na špejli a wafle s kousky kukuřice, kterou tady asi považujou za ovoce, neb je hned po banánu a kokosu součástí každého správného dezertu.\nFotky krále a královny vždy a všude.\nmnich na autobusáku.\nTrh pro místní – Výběr z toho nejlepšího\ntaštička opražených švábíků za 20 bhatů (takových asi 15 korun)\nPudly jízda na skútru taky moc baví\nJak majitel slíbil, tak učinil. Vypráno, usušeno, vyžehleno.\nÚt 14. 10. 2014 Sukhotai\nSukhotai, první z hlavních měst pozdějšího Thajska, je malé městečko. Autobusem z Ayuathaya – druhého z hlavních měst pozdějšího Thajska, šest hodin. Ono pravda, mohli jsme jet hodiny čtyři – to kdybychom nebyli škrti a zaplatili si autobus první třídy. Ten byl ale o 100 bahtů (necelé tři dolary americké prosím) dražší. Ale jelikož jsme se rozhodli tuhle dovolenou/poznávací zájezd udělati co nejlevnějším, zvolili jsme třídu druhou. A tak tedy 6 hodin, méně místa na nohy a žádná klimatizace (+ hlasitě chrápající pán za námi a hlasitě řvoucí dítě před námi).\nSemínka z vodního melounu prodávají místo arašídů.\nNa autobusáku nás vyzvedává milý majitel penzionu. Za nevěřitelných 200 bahtů (tedy 6 dolarů amerických) dostáváme příjemný, čistý (!) pokoj s pekelně tvrdou postelí pro dva, s rychlým internetem a televizí uhlopříčky cca 20 cm. Nefunguje světlo. Majitel přináší štafle. Aaron funguje jako osvětlovač. Světlo funguje. Majitel odchází. Aaron funguje jako ničitel švába. Jdeme na večeři. Po chodbě běhají mini-ještěrky.\nHana ajťák. Můj kabel v místních zásuvkách zrovna dvakrát nedrží. Je třeba komplikovaného systému.\nNe 12 – po 13. 10. 2014 Ayuathaya\nDivocí psi jsou všude – člověk tolerují – ignorují.\nI love king forever\ntahle ženská bere selfies tak vážně, že má jednu na obalu svého iphonu\nTyhlety sloní farmy jsou ta nejsmutnější věc pod sluncem. Chudáci sloníci.\nJá chci burger s rýžou místo housky!\nAyuathaya – nádraží\nSe slavnou hlavou buddhy v kořenech\nSt 8. 10. 2014 Z Filipín do Thajska. Bangkok, Thajsko\nSouth East Asia bez debat začíná už v Manile. Manilské letiště tituluju na letiště byrokratické hrůzy. V roce 2013 bylo cestujícím zvoleno za jedno z nejhorších letišť vůbec a já jim na tomhle nechvalném žebříčku přidávám svůj hlas taky. Co krok, to scanner kontrolující zavazadla. Klasická procedura, kterou v Evropě člověk prochází jednou, jsme tady prošli pětkrát. Na jednu stranu mě to hrozitánsky otravuje, na druhou stranu si říkám, že jsem kurec v Manile a že možná jedna, dvě, tři, čtyři kontroly navíc jsou jen k dobru věci. Překvapivě mně nechávají na všech pěti kontrolách nechávají projít s baťohem zatíženým půl litrem vody a kosmetikou zvesela přesahující povolený počet 10 lahviček po 100 ml (o tom, že by byla v nějakém speciálním sáčku nemůže být ani řeč, hezky se mi ledabyle povaluje v baťůžku). Při poslední kontrole se mě pán za scannerem ptá, jestli mám zapalovač? A vrtím hlavou a říkám, že ne. A on se na sekundu, dvě zamyslí, pokývá hlavou a nechá mě jít. Jestli má někdo něco v plánu, je po nás.\nPo letišti lítají vrabci. Na terminálu, ze kterého máme transfer do Bangkoku po nás chtějí „terminal fee“ 550 pesos (12.35 USD). Že prý za používání terminálu. Vidím rudě. Dáváme předražený hot dog – párek a houska ohřátá v mikrovlnce a – a ten nejsmutnější baozi (čínský knedlík na páře), co kdy svět viděl. Celou noc jsme nespali. Je poledne a únava ze mě dělá cholerika, a z Aarona mátohu.\nLetiště v Bangkoku je moderní, nablýskané, plné obchodů se značkovým zbožím. Oproti letišťátku v Puerto Princesa, či špinavému děsivému rozbitému letišti v Manile, je to v Bangkoku jako moderní zázrak z jiného světa. Nápisy jsou v thajštině, která svými vlnkami a obloučky připomíná písmo z pohádky. Hážeme baťohy na záda a vcházíme do letištní haly. Vítají nás sloupy potažené plakáty známého červeného loga firmy „Baťa“. Jsem u vytržení. Vytržení opadává, jakmile zjistíme, že Aaronovi ukradli 30 dolarů.\nVyměňujeme peníze, ozbrojujeme se přehnanou obezřetností a s představou, že se nás bude snažit každý okrást dáváme pas, mobily, peníze a kreditní karty do kapsiček, které si strkáme pod oblečení. Všechna tílka mám obepnutá a má 3 cm tlustá kapsička, kam jsem ve výsledku stačila narvat ještě nějaké prospekty a boarding pass, vypadá pod tričkem přinejmenším dost podivně.\nV metru se s námi začne bavit pán kolem 50. Odkud jsme a jestli jsme v Bangkoku poprvé. My naočkovaní zkušenostmi našich známých a těch, kteří své zážitky sdílejí na netu, v tom tušíme nějaké zlo. Žádné nepřichází a my máme jemné výčitky svědomí, že ke všem přistupujeme s nedůvěrou a předsudky. Pán Thajec, chirurg, se vracel z Austrálie, kde jeho dcera studuje střední školu a žena je tam s ním, aby na ni dohlédla.\n„I have a daugter in Australia. She is 15. She is so fat. So fat. 55 kilos. She eats so much ice-cream.“\n„I am a doctor. I work with cancer-patients.“\nVytahuje ipad a ukazuje nám fotky. První fotka manželky s dcerou. Další a dalších asi 10 fotky pacientů na operačním sále přímo v akci. Pán nám ukazuje, jak paní vyřezává nádor na oku, na prsu, v břiše.\nCelá naše konverzace s ním trvá ani ne 10 minut, my o sobě stačili říci pouze to, že jsme v Bangkoku poprvé a jeho familiérnosti nevíme, jestli se smát, či být podivně zaražení. Volíme to první.\nThajsko - Deník


Jako obvykle - noční kojení | č. 17806 | strom názorů | Rodina.cz\nJako obvykle - noční kojení\nAhoj všichni, co jste to zažili,\nasi se neptám na nic nového, ale Kuba spal až do konce 5.měsíce v noci jako dřevo. Poslední kojení měl okolo 22:00 a vstával ráno v půl deváté. Pak se to ale zlomilo, posunul si celý režim o dvě hodiny dopředu a začal se budit v noci. Kaše na noc pomohla jen na týden a jsme tam, kde jsme byli. Takže v půl osmé večer slupne cca 170 ml kaše, zapije čajem, občas se chce ještě trošku přikojit a usne jako špalek, okolo jedenácté se vzbudí a pořádně se nakojí, na hodinku si schrupne a pak už to jde po hodině až do pěti, kdy mi velkoryse dopřeje dvě hodiny spánku v kuse. Když ho nenakojím, tak se nechá uspat jedině v polosedě v posteli v mé náruči, ale běda, když ho chci přesunout do postýlky nebo ho vedle sebe jen položit. A tatínkem ho taky neošidím. Ráno je pak tak napitý, že ani nechce snídat, jen si tak vlažně cucne a hlavně mě pořádně kousne. Tak mám takový pocit, že si mě spíš začíná trénovat, než že by ho tak ukrutně trápil hlad. Poraďte mi, jak ho usměrnit, aspoň na jednu noc, abych se mohla vyspat. Vždyť to bylo tak příjemně rozumné dítě. Díky Lucie\nJana s Valerkou, 6.měsíců\nRe: Jako obvykle - noční kojení\nnevím, jestli Ti to pomůže. Ale řešila jsem stejný problém / v noci jsem od 22.hodiny jela kojení po 1,5 hodině/ a můj pediatr mi poradil, abych začala malou "nacpávat" přes den. Tzn. nutit jí jíst - v našem případě to ani není nucení, ona jí s radostí - tak jednou za dvě hodiny.\nTakže když jí v 17 hodin nakojím, v 18:45 vypije skoro 250 Sunarky a spí tak od 19:00 - 12:00/někdy i do 2:00 do rána. Potom se probudí a jedeme do rána tak po třech hodinách. Dokonce se podaří, že se někdy i nají jen jednou a potom až když se vzbudí ráno. Bohužel teď se naučila vstávat v 6:30. Naštěstí si hraje, ale dost hlučně si u toho povídá, takže se stejně nedá spát. Bavila jsem se s některými maminkami a shodly jsme se, že takové období, kdy děti začaly v noci děsně jíst, jsme měly nebo máme všechny. A po čase to ustalo. Ale výjimka potvrzuje pravidlo. Já mám ještě jeden recept, asi ne moc dobrý, ale funguje. Dcerku jsem dala k nám na manželskou postel, v noci nerozvětcuji světlo a kojím v leže po tmě, nedávám ji ani říhnout a nechávám ji ihned po jídle spát na boku s dudlíkem. Většinou cítí moji blízkost a tak v noci ani nevyžaduje prso, stačí ji zastrčit do pusinky dudlík / vždy, když se začně vrtět, že by chtěla jíst/ a je to. Zatím jsem ji takhle párkrát ošidila. Chápu Tě, že jsi nevyspalá, protože já jsem byla občas tak unavená a spala jsem tak tvrdě, že do mě manžel musel v noci šťouchnout rukou, abych se probrala. :-)\nNo, snad si z toho něco vybereš.\nLucko, tyhle starosti mám chválabohu za sebou, ale vzpomínám si na to dobře. Holčička se mi budila do tří měsíců dost drasticky - nejmíň čtyřikrát mezi 22.00 a 5.00, pak pospávala přes den, ve čtyřech měsících nastal zlom a až do půl roku spala prakticky celou noc (21.00-6.00). Potom se vrátila k původnímu režimu častého nočního buzení. Tehdy mě to dost trápilo a říkala jsem si, že se přece nenechám zkoušet, kolik vydržím. Až když jsme z kojení a nočního buzení vyrostli, někde jsem se dočetla, že dítě kolem 5. až 6. měsíce začíná růst relativně rychleji než do té doby a má skutečně hlad! Takže vydržte, ono to zase odezní. Hodně sil a trpělivosti přeje Kamila


Prodej pěkného mezonetového bytu 3+kk v osobním vlastnictví o výměře 90m2 ul.Komenského-Šestajovice. | Reality RE/MAX\nProdej bytu 3+kk v osobním vlastnictví 90 m², Šestajovice\nProdej pěkného mezonetového bytu 3+kk v osobním vlastnictví o výměře 90m2 ul.Komenského-Šestajovice.\nNabízíme Vám k prodeji byt v osobním vlastnictví dispozičně řešený jako 3+kk o rozloze 90,15m2, který je umístěn ve 4. nadzemním podlaží cihlového domu nacházející se v ulici Komenského v Šestajovicích. V tomto velmi pěkném, prostorném a vzdušením bytě se při vstupu do bytu nachází předsíňka z níž lze vstoupit do koupelny s vanou, samostatnou toaletu a dále pak do rozlehlého obývacího pokoje. Z obývacího pokoje, který je propojen s kuchyňským koutem vybaveným plně funkční kuchyňskou linkou se spotřebiči, lze vstoupit do neprůchozího pokoje a dále pak po schodišti do horního patra. Zde se nachází ještě jeden velký pokoj, který může sloužit například jako ložnice.\nPodlahové krytiny jsou v kombinaci plovoucí podlahy v obývacím pokoji, dětském pokoji, ložnici a dlažby v kuchyňském koutě, předsíňce, koupelně a toaletě. Okna jsou plastová, výhled z bytu je do klidného vnitrobloku. Bytový dům v němž se byt nachází byl postaven v roce 2007. Parkování vozidla lze před domem či blízkém okolí.\nNemovitost se nachází v obci Šestajovice v okrese Praha – východ přibližně 30 minut ze samotného centra Prahy. Dopravní dostupnost do Prahy a okolí je vynikající díky nedalekému nájezdu na dálnici D11 a též i díky autobusové dopravě, která vám zajistí příjezd na Černý most zhruba za 15minut. Autobusová zastávka je od bytu vzdálená 200 m. Dalším benefitem je nedaleký Klánovická les, kde můžete relaxovat, odpočívat a načerpat energii přímo v zeleni.\nČíslo zakázky 020-N04053\nProdej bytu 4+kk v osobním vlastnictví 157 m², Světice\n4 200 000 Kč / za nemovitost ID nemovitosti: 228-N00891\n3 590 000 Kč / za nemovitost ID nemovitosti: 253-N00575\nProdej bytu 2+1 v osobním vlastnictví 78 m², Říčany\n3 950 000 Kč / za nemovitost ID nemovitosti: 256-N00182\nProdej bytu 4+kk v osobním vlastnictví 94 m², Říčany\nProdáno ID nemovitosti: 262-N00024\nExkluzivně Vám nabízím byt o celkové výměře 157 m2,dispozičně 4+kk, který se nachází v 1.NP jednopatrové budovy a je přístupný po vlastním venkovním schodišti. Byt má prostorný obývací pokoj 72 m2, samostatnou kuchyň s jídelním koutem o c...\nNabízíme velký světlý byt u lesa, 78 m2, Říčany, okres Praha-východ v bezprostřední blízkosti Prahy. Francouzká okna ve všech pokojích poskytují nádherné výhledy do zeleně, dům se nachází v těsném sousedství lesa. Dispozičně se jedná o vel...\nNabízím ke koupi skvěle dispozičně řešený byt před rekonstrukcí, ideální pro rodinu s dětmi, či na investici. Byt se nachází v klidné části Říčan, blízko dětské rehabilitační léčebny Olivovna a mateřské školy čtyřlístek. Informace: - 4kk, ...