BTW: Umění prohrávat | Dedeník\nBTW: Umění prohrávat\n„Sandra, Sandra!“ Dětské hlasy se nesou přes hladinu jezírka a na okružní pěšině se objevuje zvolna se ploužící postavička. Sandře může být tak devět a běh je to poslední, do čeho by se jí chtělo.\n„Sandra!“ nese se přes vodu a dívenka se s povzdechem dává zase do pohybu. Sotva se dostane za zatáčku a už se kolem řítí dva malí chlapci následovaní skupinou děvčat. Děti běží druhé kolo, zatímco Sandra se ještě plouží tím prvním.\nZe svého místa vidím mládence a dívku, kteří je mají na starost. Jsou pořád v klubku dětí, povzbuzují, smějí se, sami se zapojují do zadaných úkolů. Obdivuju, jakou soudržnost dokázali mezi různě starými dětmi vytvořit, aniž by potlačili jejich soutěživost.\nOno je těžké vychovat děti tak, aby byly hrdé na svá vítězství a nenechaly se udolat dočasným neúspěchem. Aby prohru nebo chybu necítily jako pokoření, ale jako příležitost ke zlepšení. Aby věděly, že být druhý, třetí, nebo desátý má také svoji hodnotu. Sláva vítězi, čest poraženým.\nA není snadné povzbuzovat a chválit dítě trucující jako Sandra, která vypadala, že snahu cokoliv uběhnout vzdala ještě dřív, než začala. Napadlo mě, že třeba krásně kreslí, nebo zpívá… ale co je to platné, když má běžet?\nLíbilo se mi, že nad ní ti dva mladí vedoucí nezlomili hůl. Co víc, když ostatní děti přece jen reptaly, tak navrhli další povzbuzování. A malí i větší se nadechli a přes jezírko se zase neslo skandování: „Sandra, Sandra!“ To bylo slávy, když se přece jen probojovala k cíli!\nDoufala jsem, že až skončí sportování, začnou děti dělat něco, co bude Sandře bližší a dá jí to možnost vyniknout. Protože každý člověk potřebuje mít aspoň jednu oblast, kde se mu daří, která je schopná podržet jeho sebeúctu a tak podpořit odvahu bojovat tam, kde mu to nejde.\nPokud třeba Sandra po svačině krásně zazpívá, bude pro ni snazší smířit se i s tím během. Nebo aspoň s rychlou chůzí:))\n(Napsáno pro Český rozhlas Hradec Králové 2014)\nA tak se dnes ptám – jestlipak máte (si pamatujete) na nějakou činnost, ke které jste měli stejný vztah jako Sandra k běhu? A jak jste to řešili? Pomáhalo vám vědomí, že v jiných oblastech zase pro změnu vynikáte?:))\nAktualizováno: 13.7.2014 — 18:31\nTy „živtoně důležité předměty“ jsem úspěšně zvládala, ale často fakt jen poctivě a prance našprtáním. Takže jakmile nebyla nutnost, z hlavy se mi získané vědomosti zase rychle vykouřily. Např. chemie a fyzika, z našprtané Mend.tabulky si pamatuji snad 4 znaky stejně jako fyzické zákony je běda. Při matematice jsem také trpěla. Ale zase jsem měla ráda (a šly mi velice dobře) tělocvik a hudební výchova, takže se to nějak vyrovnalo a ze školních let jsem si neodnesla žádné mindráky a nepamatuji se, že by si kdy na mně nějaký kantor či kantorka „zasedli“.\nJako dítě jsem samozřejmě měla radost, když jsem třeba v tělocviku doběhla trať jako první apod. , ale čím jsem starší, tím méně mám jakékoliv soutěžení ráda (vlastní neprovozuji, mám na mysli celkově, světově), vždycky je mi líto poražených. Já vím, někdo musí vyhrát, ale oni se přeci snaží všichni a v soutěžích, kdy jde pak o miliony se „počítá“ jen ten první (alespoň v USA mám takový dojem)\nJinak si myslím, že umím prohrávat. Třeba stolní hry mě baví hrát prostě pro tu radost a je mi fuk jesli vyhraju nebo ne. Samozřejmě mě výhra těší, ale je to jen taková třešnička na dortu, není to důvod, proč hraji a mám stejnou radost, když příště vyhraje někdo jiný, hlavně, že se hraje. V dětství jsem jako děti (spřízněné na chatě) milovaly hrát karty – kanastu a žolíky (když mužská část vyrostla, hrávali pak mariáš). A hrály je s námi často i naše maminky (sestry), všichni na to dodnes moc rádi vzpomínáme. Vydržely jsme hrát hodiny asi hlavně proto, že jsme hrály především sobě pro radost, společně si užít. A to nám zůstalo. Když k nám jezdila maminka, hrály jsme tu spolu velmi často a dlouho halmu a která z nás vyhrála tu druhou neodradilo. Bohužel můj manžel karty nehraje a halma ho přestane bavit, když třeba 2x za sebou prohraje. Když spolu hrajeme Scrabbles, baví nás to, protože jsme silami většinou vyrovnaní. Ale když já vyhraji třeba 3x za sebou, také už nechce dál hrát. Umět prohrávat (hlavně, když o nic vlastně nejde) se člověk musí fakt učit. Myslím, že pak i s různými životními kotrmelci (které bývají „prohrou“) se dokáže vyrovnat lépe – nevzdat se.\nMaričko, děkuju – neuměla bych to líp napsat (inlove)\nS vyhravanim mam trochu profesionalni uchylku. Jaksi se ode mne ceka, ze ty pripady, co vedu, bych taky mela vyhrat. A muzu rict, ze kdyz vyhraju nejaky slozitejsi pripad, je velmi slastny. Ale taky asi proto s tou nutnosti vyhravat jsou pravnici casto na nervy.\n„A muzu rict, ze POCIT, kdyz vyhraju …“\nHanko, to je prostě profesionální a s tím nic nenaděláš, Důležité je mentálně odlišit soud a proces od jiných situací, kdy člověk na tu pilu zdaleka tak tlačit nemusí 🙂\nHe, všichni píšete o těláku.\nJá neuměla šplhat. Tím myslím vůbec. Přitáhla jsem se dvakrát a začala jsem se děsně bát a slezla jsem.\nTakže jsem mívala dobrou známku za to, když jsem se přitáhla o jednou víc než posledně. 🙂 Ona totiž moje paní učitelka věděla, že se nahoře bojím a že nevěřím rukám. (V běhu zase věděla, že jsem vytrvalec, takže to, že jsem dala sprint mezi posledníma, taky moc nevadilo.)\nOK, běhám dodnes nepříliš ráda… ale ten šplh mě celou dobu štval.\nNo a pak jsem přišla jako dospělá do džuda. Tam se dělají posilovačky všeho druhu. Člověk si ani neuvědomí, jak je den ode dne silnější a obratnější.\nA po půl roce jsme dělali testy výkonnosti. Kolik kliků, než člověk padne; kolik sedů lehů za minutu; kolik koleček kolem tělocvičny za myslím 10 minut; za jakej čas opičí dráhu; kolik vteřin udržíme v napjatých rukách po deseti kilech; za kolik vteřin vylezeme na šplhadlo.\nDžudo (respektive džúdžucu, ale to je buřt) bylo prima tím, že na tréninku byli všichni – od nováčků po zkušené. Takže se nováček nemusel absolutně stydět, že něco neumí, protože měl právo to neumět. Když člověku něco extrémně nešlo, vybral si nejbližšího barevnýho páska a zeptal se, jak to má dělat. A ten barevnej pásek mu s tím pomohl. Nevěřili byste, jak účinnej systém to je: člověk se učí strašně rychle, když chybí ten tlak, že je ten blbej a poslední – když má první rok přirozenej nárok být ten blbej a poslední; pak pár roků s nižším žákovským stupněm pomáhá těm blbým a posledním, zatímco jemu pomáhají vyšší žákovský stupně; potom už jako vyšší žák v podstatě dává pozor a jde a zasáhne, když je někde něco šejdrem, nebo i vede kusy tréninku (a pomáhá mu mistr); nakonec jako mistr vede celej trénink a úplně nakonec i celej oddíl. Nikdy na něj nepadne nic, na co by neměl zkušenosti – a dokud nemá zkušenosti a schopnosti, nepostoupí v hierarchii. Dole sice nemá hlasovací práva, ale nemusí skoro nic; nahoře může skoro všecko, ale má obrovskou zodpovědnost. Je to dobrej a hodně funkční systém, o dost odlišnej od západní verze školy.\nVěděla jsem, že pravděpodobně nevylezu. Takže jsem se zeptala trenéra, co dělat, když nevylezu. Řekl: „Koukej přímo před sebe. Až nebudeš moct, lez dolů. Žádný problém.“\nOK, sundám kabát od kimona a lezu, lezu, pomalu lezu. A když už skoro nemůžu a pracky se mi třepou, zastavím se a chci lézt dolů. A zespoda se ozve řev: „Koukni nahoru!“\nByla jsem půl metru od značky u stropu.\nTak jsem tam vylezla, dotkla se jí, slezla dolů a poobjímala radostí celej oddíl. 🙂\nA to nejhezčí na tom je, že měli stejnou radost jako já.\nIo, napsalas to tak hezky, že vysloveně lituju, že jsem něco podobného nezažila. Jak jsem opravdu nekolektivní (měla jsem to všech posudcích 😛 ), tak v takovém prostředí bych asi byla kolektivní ráda (inlove)\nJá myslím, že takhle je to ve většině asijských sportů. Japonci a spol. to prostě mají o hierarchii- postupuješ nahoru se zlepšujícími se schopnostmi a úměrně tomu ti i přibývá zodpovědnosti. Nemůžeš vyskočit nahoru proto, že jsi o něco ramenatější frajer. Musíš se prodřít všema těma barevnýma páskama a ono to fakt funguje. Ta cesta nahoru většinu lidí naučí mimo jiné pokoře a trpělivosti.\nIo, kdy si jedeš pro feně? Mám dojem, že teď někdy, ne? (wave) A už ses rozhodla, jak se bude jmenovat? Nebo prostě počkáš na první dojmy? (chuckle)\nU nás se svému jménu nejvíc vzpírala Ari… Narya,je hezká akorát v těch papírech. Ari je nakonec jméno správně špičaté a všestranně odpovídající (wasntme)\nZítra, zítra! (inlove)\nNo… Leontýnka / Lenny, Dorotka / Dotty, nebo něco jinýho. 🙂 Musím počkat na první dojmy.\nChybí mi tu má oblíbená encyklopedie antické mytologie. Bohužel je v Makovým domku a je malá šance, že bychom zítra přes Domek jeli, je trochu z ruky.\nAle ale ale!!! Sem si až teď všimla, že jsem psala matYka, matYkář, tak jsem se za trest poslala na hanbu. Ono to po těch desítkách let v daleké cizině sem tam uklouzne, doufám jenom, že ne moc často.\nJano, buď v klidu… použilas hovorový jazyk a odpovídající pravopis! (inlove)\nJak vidím, projít školou bez šrámů na duši není vůbec jednoduché – aspoň je jasné, jak strašně důležití jsou učitelé a jaké štěstí děti mají, když narazí na ty, kdo si pojmenování učitel opravdu zaslouží.\nAle já teď otevřu jinou kapitolu, byť by se moje selhání v této oblasti dalo do té školy taky zařadit. Ač jsem byla chválené a povzbuzované dítě, moje nešikovnost na jakékoliv ruční práce je frustrující (blush) To, že mi to nemyslí v matice, mě v běžném životě nijak neomezuje (už proto, že o tom handicapu vím a umím ho obejít:)) – ale neschopnost výkonů na poli ručních prací, výrobu cukroví v to počítajíc, tak na to narazím každou chvilku… (wasntme)\nTohle je příspěvek k minulému Krakonošově vzpomínání. Povzbuzování a ponižování. Ale vidím, že se hodí stejně dobře sem :\nV mé příhodě jde i o sběr papíru ale také jaké to je z nějaké příčiny vyčnívat z řady.\nMoje maminka byla učitelka společenského tance a tatínek ač zlatník byl jejím tanečním partnerem. Já byla nejstarší z dětí a když naši odpoledne odjížděli vlakem napakovaní gramofonem na kliku, deskami a večerním oblečením do míst kde se taneční hodiny pořádaly bylo na mně se v nepřítomnosti rodičů postarat o mladší sourozence. A zrovna jedno takové odpoledne, kdy naši museli odjet, se soudruzi v Chrudimské škole rozhodli, že se všichni žáci po škole vydají ve dvojicích od domu k domu a od bytu k bytu a budou od uvědomělých občanů vyžadovat papír na sběr. Žádala jsem učitele Janáčka o zproštění tohoto úkolu s tím, že rodice jedou pracovat a já musím hlídat své sourozence. A co myslíte. Kdepak rákoska, kdepak pravítko. Rozzuřený učitel Janáček se mnou (drobnou vyzáblou asi desetiletou holkou – ne osmiletou jak jsem původně napsala) mlátil o tabuli se vší silou dospělého chlapa.\nUž se nepamatuji jak maminka vyřešila hlídání dětí, ale pamatuji se jak jsme se spolužačkou marně chodily od domu k domu a od bytu k bytu. Nezískaly jsme ani jediné Rudé právo. Fysické násilí mně způsobené se vůbec neřešilo.\nJeště jsem měla připsat, že se nepamatuji na zvláštní ocenění od rodiny. Všechno co jsem dělala byla samozřejmost. I ta velká zodpovědnost, kterou jsem – sama dítě – měla za své sourozence. Do života jsem odcházela bez sebevědomí. Také proto mi asi vyhovovala moje profese. V přidělených rolích jsem mohla být kdo jsem chtěla a prožít to co mi v životě režim nedovoloval. 😉\nVelká kočko, ten člověk musel mít velký problém – sám se sebou a u dětí nejspíš neměl co dělat.\nStejně jako ta Apinina třídní – její přístup mi přijde ještě mnohem krutější.\nS trochou spravedlnosti jim to život vrátil. (punch)\nJá to dnes beru tak, že to byl na něho tlak režimu. Má nepřítomnost na akci mu ničila socialistický závazek školy a kdoví co ho od soudruhů kolegů čekalo. Odskákala jsem si to já. Ale jak to opravdu bylo, to už se dnes nedozvíme.\nNepamatuji si jména mých učitelů, jméno Janáček mi ale jediné uvízlo. (devil)\nJak tady čtu vaše příspěvky, tak já jsem asi měla obrovské životní štěstí. V první třídě jsem nešťastnou operací přišla o oko. Přesto jsem nikdy, ani na základce, ani na gymplu nezažila nejmenší známku posměchu, šikany nebo něčeho podobného. My jsme na gymplu byli báječná třída! Původně jsme měli chodit do Štěpánské v Praze. Asi jsme byli pečlivě vybíráni, ale celá silně „reakcionářská“ parta byla přeložena do gymplu do Karlína. Byli jsme takoví „zaprodanci“ , ale kolektiv jedna báseň. No a matika a tělocvik byl u mě totální průšvih. Navíc matikář neuměl látku vysvětlit a tak nás plavalo víc. Takže jsem měla u maturity z milosti trojku. No, nemůžu říct, že by mi to v životě někdy vadilo! 😀 Ale na tu školu vzpomínám moc ráda!\nFakt jsem mela stesti na rodice, ze mi vstipili zdrave sebevedomi. Mohlo to vsechno dopadnout jinak. Dlouho jsem nevyslovovala spravne, obcas jsem dost kulhala, byly veci, ktere jsem jednu dobu nesmela delat, coz byl problem na vesnici,kde decka po skole sly ven a dely se veci. Nasi mne ucili, ze jsem dobra v rade veci, ze si jiste spory musim vyresit sama, a kdyz bude nejhur, tak to holt vyresi za mne. Takze I kdyz mne ucitelka ve 3. a 4. tride svym zpusobem sikanovala, nenechalo to na mne nejake hluboke stopy, protoze az toho bylo dost, tak se do zakladni skoly dostavil nas tata, a to byl mazec. To uz se decka ve skole tesily, ze zas prijde pan doktor. 🙂 Tahle vychova „nedej se“ a „bud si vedoma svych schopnosti“ mi pak strasne pomohla v dospelem veku, a hlavne v Americe.\nHanko koukám, že naše výchova byla podobná – mít skvělé rodiče je dar, být skvělým rodičem je zatracená fuška (blush)\nNesnášela jsem běh a neprovozuji ho dodnes. Přitom tělocvik jsem měla ráda, jen přežít těch několik hodin běhání (prostě jsem si sedla a počkala až to přejde) a přišla gymnastika. A to jsem zase byla na koni já 🙂 Doslova 😀\nTakže mi tělocvik vysvědčení nekazil. A o to šlo.\nNaše zajímaly jen jedničky a navíc razili zásadu, že kdyby se trochu přitáhlo, ono by to šlo.\nTak jsem se smířila s tím, že vytrvalec prostě nejsem, no. Až na střední škole mě ruštinářka upozornila, že cyklistika a plavání jsou taky vytrvalostní sporty 🙂\nNěkde dole v diskuzi je ta památná věta akademika Charváta. Víte, co je zajímavé? Že všichni, kteří vedou děti musí mít každý rok potvrzení od svého lékaře, že pracovat s dětmi mohou. Jak to teda může vědět můj obvoďák nevím, ale platila jsem za to ročně perných 400 kč. Všichni až na pedagogy a zdravotníky. To celé pro mne stále je nepochopitelné.\nPaní učitelka Králíčková mi nasolila trojku z těláku v deváté třídě. I vydala se za ní moje maminka, protože i tělocvik se počítal do průměru a já díky rodičovstvu už tak měla těch “ trestných “ bodů dost. Pedagožka se podivila a pronesla památnou větu: „Vždyť ona nepřeskočí kozu. Doběhne k ní a povyskočí, ale nepřeskočí“. Mamina se rozpálila a sdělila paní učitelce, že ona k té koze ani nedoběhla, když věděla, že ji nepřeskočí a dokázala přes to vystudovat dvě vysoké…. No takže já na tu vysokou šla oklikou přes veškeré stupně vzdělávání….\nJak to tady tak čtu, tak nevím, co vlastně napsat. Tělocvik mě bavil, v běhu, skoku dalekém a vysokém jsem jezdila za školu na soutěže, teda nešel mi hod krikeťákem, to nic moc. Matika taky nic moc, ale je fakt, že na střední se nám po tři roky, co jsme měli matiku, vystřídalo asi pět matikářů, a tak moje matika končí někde u trojčlenky… a zatím jsem si s ní v životě vystačila. Jestli mě někdo šikanoval, to marně vzpomínám, že jsme se s kamarádkami občas různě rozhádaly a skupinky kamarádek se „přelévaly“, mi přijde jako normální…Škola mě nějak netrápila, a že jsem se vlatní vinou nedostala na vysokou, to nemůžu nikomu zazlívat, holt blbost mládí – abycom byli dva vysokoškoláci s miminem nám prostě neprošlo. Nevím. Prostě jsem asi takový čistý průměr, jo, to budu já… Nicméně všem Sandrám držím palce. Na různé ponižování a podobně jsem strašně alergická… už ve školce jsem se poprala za kluka, kterej to sám neuměl.\nběhy,skoky jsme nesnášela..od chvíle co mi ve čtvrtý třídě začala růst prsa a to tempem značným, a v pátý jsme měla obstojný dvojky a na střední školu vstupovala se čtyřkami, jsem odmítala běhat,skákat a šplhat..ty kozy mi prostě překážely..podprsenky na sport taky žádné nebyly a to co bylo, byl děs…po několika výskocích se kozy dostaly ze zajetí a při běhu mne bolely prsní svaly víc než cokoli jiného… upřímně jsem nenáviděla salonní tělocvikáře, co za celou výuku neudělali jedinej rychlejší pohyb a na mě řvali…na střední jsme dostali suprovýho chlapa na tělák..díky němu,jsem hrála volejbal,basket, házela oštěpem a vrhala koulí..běhat po mě nechtěl, dokonce i na trampolínu mne dostal a naučil mne salta.A nikdy, nikdy na mě neřval…\nco opravdu neumí je kreslit, ve 4. třídě se mi pomstila učitelka a dala mi na vysvědčení 3 z kreslení….\nna střední škole jsem měla problém s matikou ale poctivá příprava a spolupráce při písemnkách a krásná trojka až do konce mi stačila, maturovala jsem naštěstí z němčiny 🙂 a literatura mě bavilo moc\nto, že bych mohla mít talent na jazyky mé rodiče ani nenapadlo a do hudebky jsem se přihlásila sama v 15letech, naši to nekomentovali, nezajímalo je to, dodnes mám jakýsi blok jim zahrát na klavír…kdysi to mamka po mě chtěla, to jsem byla už dlouho odstěhovaná a nešlo to…prostě jsem nemohla….\njinak naši nebyli z těch co by nás chválili…ale ani do ničeho nenutili…\nSAndra měla kliku – alespoň na tom táboře. Já mám bohužel nehynoucí zážitek z gymplu. Ocitla jsem se v jazykové třídě mezi dětmi z jazykovek. Vymyslela to máma, ale po pravdě já jsem tu angličtinu hůře než oni neuměla. Byla jsem s nimi naprosto srovnatelná. V čem jsem srovnatelná nebyla, to byl ten tah na bránu, respektive cílevědomé budování kariéry už od té třetí třídy, kdy ti ostatní na jazykovkách bylibez ohledu na cokoli kom¨lem sebe. Já jsem naivně věřila v nějaké přátelství a kolegialitu. Ale tohle byla třída šplhačů přes mrtvoly. K tomu třídní, která ve mně od první vteřiny viděla idiota, protože jsem nebyla z jazykovky. Samozřejmě, že si dávala ve své pitomosti záležet na tom, jak mě srazit sebevědomí co nejhlouběji. A po pravdě řečeno se jí to podařilo dokonale různými jejími fígly, kdy před třídou veřejně říkala, že na něco nestačím, že se něco nedokážu naučit, že chodím k psychiatrovi (v době, kdy mě naši vzali k psychologovi), kdy mi zakázala dělat řidičák s tím, že bych k tomu už školu nezvládla a její pdpis byl nutný pro autoškolu. V prváku jsem po letech soukromé výuky angličtiny mluvila, možná jednoduše, ale mluvila. po čtyřech letech intenzivní výuky angličtiny jsem tuto schopnost postrádala. Byla jsem ustrašená, demoralizovaná, otrávená, zoufalá, neěťastná. Přibrala jsem 20 kilo, která jsem pak léta shazovala, aby je v poslední době (po smrti táty) opět nabrala. Tahle strašná ženská byla ničitel mladých životů. Trvalo mi celá léta, možná desetiletí než jsem pochopila, že já nejsem ta špatná, že něco umím, že i já mám právo na štěstí. JEnže co s tím teď, že? Byla jsem připravená o ta nejkrásnější léta života, kdy je člověk mladý a měl by nabírat vzduch do křídel. Zatím mi je jedna mrcha jen lámala. A doma? Tam se o podpoře mluvit nedalo. Holt mé výkony nebyly na jedničky, že? Ale to už sem nechci míchat.\nTakže Sandro běž, však to dokážeš a budeš vítěz. MOžná pouze sama nad sebou, ale to je přece překonání úžasné mety.\nNo ano, já jsem Sandra v mnoha věcech – především v těch, které se týkají čísel. I testy IQ vzdávám, pokud v první otázce je třeba doplnit číselnou řadu 1 – 2 – 4 – ? – 8 …\nNo – naštěstí ve škole jsem to ještě umně maskovala (šly mi celkem slovní úlohy – dokud jsem nenarazila na problém vlaků a nádrží na vodu – zato trojčlenku umím dobře dodnes (chuckle) ). Na střední jsem byla dobrá v literatuře (za což jsem ale Šuškou byla lehce nenáviděna – no který učitel miluje žáka, který zvedá ruku i na řečnickou otázku (rofl) ?).\nAle co chci říct – je pravda, že u nás doma jsme byly (tři holky) hodně chváleny – takže naštěstí nedostatkem chvály jsem v dětství netrpěla – a vlastně ani v dospělosti. Mamka i taťka vždycky našli něco, za co nás pochválili (oblečení, oběd, rukodělnou práci nebo čistá okna). A myslím, že to byla správná cesta – člověka vždy potěší, když si uvědomí, že sice jako osobnost nic moc, ale ten příborník jsem roztřídila excelentně (nod) . Vždycky jsem to brala jako samozřejmost, proto mne dost překvapuje, že toto se děje v málo rodinách – pochválit za maličkosti.\nMilá Ygo, myslím, že to chválení a pohoda v rodině je na tobě znát – jsi vyrovnaná osoba se smyslem pro humor a je radost s tebou být (inlove) A co je důležité – umíš ten příjemný pohled na svět předávat dalším lidem, a umíš sama pochválit! 🙂\nMatematika byla na gymplu mým prokletím. A ty slovní úlohy o tom, jak jedno auto jede někam a proti němu jiné auto a podobně… pokaždé ve mě hlodalo temné přání, aby se ty pitomé auťáky srazily a vlaky vykolejily! Jinak se mi líbí přístup našich mladých rychlobruslařských nadějí, pokud jsou nuceny závodit na kolečkových bruslích. Samozřejmě, že jim specialistky dráhařky dávají na frak, ovšem naše slečny vědí, že na ledě by to bylo naopak. A navíc jsou přeci hezčí :-)No a na poznámky spolužaček ohledně poněkud širšího pozadí Péťa odtušila, že nemá velkou pr…, ale poctivě vypracovanou základnu a co to dalo práce 🙂\nNa tyhle slovni hadanky z matematiky kdyz si vzpomenu, tak mi snad jeste furt naskakuje husi kuze. (shake)\nLucko, tvoje Péťa je skvělá v mnoha směrech, ale tohle mě dostalo (rofl) Chtěla bych být tou muškou… (chuckle) dobře jim to řekla!\nK tomu hnusnému ponižovaniu .Akademik Charvát niekde napísal:Každému potravinárovi sa robia výtery z hrdla a konečníka.Pedagogom by sa mali robiť z duše.\nVerenko, tohle jsem neznala, ale klidně to podtrhnu. Třikrát! (nod)\nTaké jsem to kdysi slyšel. Jenže je tu problém a sice: kde, u některých, tu duši najít?\nAkademik Charvát byl noblesní člověk a k tomu neskutečně chytrý a pracovitý. Tento jeho výrok to jen potvrzuje. A mimochodem, mé babičce jednou větou zachránil život.\nBabička totiž najednou začala omdlívat a tak skončila právě na III. interní klinice, kde byl prof. Charvát dlouhá léta přednostou. Nevím, zda v době babiččiny hospitalizace byl ještě přednostou nebo už jen docházel, ale lékaři si s babičkou nevěděli rady. Udělali v té době dostupné testy a nic nenašli. Už ji chtěli propistit, když na vizitě prof. Charvát řekl jedinou větu: „Ale podívejte se, vždyť je anemická.“ Na to konto to doktoři vzali opravdu zgruntu, babička skončila na chirurgii, kde jí odebrali velký kus tlustého střeva i s nádorem. Kdyby tuhle větu řekl jiný lékař, asi by ti ostatní neudělali nic, ale pana profesora si vážili a jeho připomínky brali vážně. Babička pak žila dalších 20 let. A mámu pochválil za její kandidátskou práci. To od akového člověka byla opravdová poklona. Takže my na prof. Charváta budeme vždy vzpomínat jako na velkého člověka.\nJá jsem na exaktní vědy taky nebyla a matematiku jsem vůbec, ale vůbec nemilovala. Přesto jsem byla oblíbenec našeho matykáře, protože jsem mu zazpívala co si vymyslel a jakžtakž mu udržela alty, aby se to dalo poslouchat. Dále jsem na základce bývala vytahována z lavice na stupínek, abych třídě předčítala povinnou literaturu, zatímco soudruh učitel zasněně zíral z okna. No a básničky, samozřejmě! Přesto mě spolužáci neměli v opovržení, kompenzovala jsem to blbostí v tý nešťastný matyce.\nMimochodem, měla jsem určitý tah na matematiky. Jeden absolvent matfyzu si mě vzal.\nChicht, milá Jano, byla jsem na tom s matematikou velmi podobně (většinou jsem uhájila dvojku, ale muselo se to dát nadřít – buňky na to nemám:)) a mohu poctivě říct, že jsem taky přitahovala matematiky! Obvykle jsem s nimi dokonce i celkem úspěšně chodila. 😛 No a taky si mě nakonec jeden takovej vzal (blush)\nDobré ráno,pro mě byla úplná katastrofa hudebka-mám hudební hluch,ale zpívám si ráda,když mě nikdo neslyší.V tělocviku jsem neměla ráda právě ty běhy,ale naštěstí jsem měla fajn kantory.\nVidím na našich dětech,když přijdou ze základek,co s jejich dušičkou udělají časté neúspěchy a posměch spolužáků.Trvá dlouho,než se taková dušička aspoň trochu zahojí.\nMyško, myslím, že zrovna ty a tvoje práce jste synonymem pro hojení poraněných dětských dušiček! (inlove) A mají štěstí ty děti, které se k tobě dostanou rovnou… 🙂\nAsi je moje druhé meno tiež Sandra.Ak by bola spravodlivosť,tak by som jasne prepadla z telocviku.Až po gymnázium.Tam pani profesorka zavrhla v hodinách gymnastiku a atletiku a učila nás dievčenskému pôvabu-teda chodiť vzpriamene,ľahko,necápať nohami ako vorvaň,loptové hry a ich historiu a pravidlá a ja som mala spravodlivú jedničku a začala som sa na hodiny tešiť.teraz ma síce napadlo,že som možno toho dievčenského pôvabu pri chodzi moc nenabrala,ale rozhodne som si zvýšila sebavedomie.\nVerenko, hodiny dívčího půvabu bych puberťačkám naordinovala povinně (chuckle) Měli jste moc prima učitelku 🙂\nMoje mamina „dívčí půvab“ řešila tím, že když jsem nechala gymnastiky a cele propadla koním (což mírně sarkasticky charakterizovala jako modřiny a hnůj:)), tak pravila – přidej si něco, při čem se nebudeš klátit jako nádeník! Bylo mi tehdy asi šestnáct. Tak jsem chodila do bývalého ÚKDŽ na Vinohradech na jazzbalet – tančil s námi jeden baleťák z Národního divadla. Sice bylo frustrující, jak on byl dobrej a většina z nás ne, ale byl laskavej a trpělivej, tak jsem snad za tu dobu nějakej ten dívčí půvab načerpala 😀\nByla jsme Sandra v tělocviku a matematice. Okořeněno tím, že tělocvikářka na základce se mi posmívala a když třídní na prvním stupni malovala ostatním holčičkám do památníku víly, mně nakreslila slepici s učebnicí matematiky a otazníkem nad hlavou. Nenáviděla jsem obojí. Trochu mě drželo to, že jsme uměla v jazycích a výtvarce, ale na ty ostatní blbé věci stejně několikrát týdně došlo. A navíc jsme pak z té mětiky musela i maturovat, měli jsme povinnou písemku. Když jsem z ní dostala dvojku po několikaměsíční dřině po večerech, měla jsem fakt pocit vítězství sama nad sebou.\nMatyldo, tu slepici měla ta učitelka mít vytetovanou na čele!!! Jak mohla???\nTo tam nakreslila svůj autoportrét i s učebnicí, koza jedna (devil) .\nSlepice jedna 😛\nMě moc nešla matematika. Sice jsem to vždy s odřenýma ušima dala za 2 a ve vyšších třídách za 3. Naštěstí jsem z matematiky nematurovala.\nBylo to o tom, že matematika nešla “ okecat „.\nZa to mě šel dějepis, zeměpis, literatura. V tom jsem byla dobrá. Za to mě ve škole chválili. A to mi pomohlo zvládnout i tu nešťastnou matematiku, která mi prostě nešla.\nNo Míšo, i tady vidím ty podobnosti 🙂 Až na to, že já tou maturitou z matiky projít musela a dodnes jsem hrdá na to, že i prošla – za tři, ale prošla (chuckle)\nNo, v tělocviku jsem byla Sandra jasně já. Chodili jsme běhat do záběhlického Zámečku. Tři sta a pět set metrů. Pro mne to bylo naprosto děsivé, ale nejen proto, že jsem to jen taktak uběhla, ale hlavně proto, že paní učitelka toho dostatečně napyskovala, abych měla ten tělocvik navíc dost znechucený.\nPoprvé se mi stal opak na skautském přechodu BRD, kde jsem sice družinu značně zdržovala, ale díky jiným dovednostem – střelbě – jsem jim to bohatě oplatila. No a naprosto se nadchla pro skauting, neboť naše vůdkyně Ťapina dokázala najít v každém to jeho nej a polechtat naši důležitost. Takže nejen střelby, ale hlavně vaření na výpravách byly moje domény. A tak jsem to po dvaceti letech mohla začít splácet a hledat v těch “ svých “ dětech to nej, co je činilo jedinečnými. Tak jak by to měl dělat každý, jemuž je dětská dušička svěřena aby do ní cosi zasel\nJako bych viděl sám sebe. Tělocvik jsem prostě neřešil. Nebaví mne to, živit mne to nebude a někdo poslední být musí.\nKrakonoši, tvůj přístup mi připomíná mě, když jsem jako dítě hrávala Člověče nezlob se. Strašně málokdy se mi dařilo, a tak jsem se namonec rozhodla, že budu žasnout nad tím, jak úžasně se mi NEDAŘÍ. A hned se ta hra snášela líp (rofl)\nAneb: dokud nejde o život, jde o h…o! Když mne, po skončeném vyučování, naštvaní spolužáci hnali domů, ve snaze mi sabotování kolektivních akcí osladit, všem jsem bez problémů utekl. To už o něco šlo, minimálně o pár bouchanců. Ale honit se jen proto, že nějaký hysterický poskok se stopkami v ruce ječí? A názory jak kolektivu, tak pedagogů na svoji osobu jsem vždy pouštěl jedním uchem dovnitř a druhým ven.\nOdpovím tady u tebe, milá Inko, byť se to týká vlastně všech dosavadních příspěvků – ponižování dětí (devil) , kterým něco nejde, by snad mělo být u pedagogů trestné. Na duší dětí vznikají hrozné šrámy a některé se nejen nehojí, ale umějí podkopnout i celý budoucí vývoj dítěte, které často vzdá celou jednu část možných aktivit nebo dovedností, byť by třeba s dobrým vedením mohlo dosáhnout aspoň průměrných výsledků (a mnohem lepšího pocitu ze života:))\nPíšu k Ince proto, že ona zažila i pozitivní přístup a sama se rozhodla ho předávat dál. I proto jsem psala o Sandře – negativních příkladů by se našlo mnoho, ale mě se líbilo, že ti dva mladí vedoucí byli tak pozitivní a ty děti (a že těm nejstarším dívčinám mohlo být až 14) je zcela přirozeně respektovaly.\n(Jo, bylo to v Norsku – u toho jezírka jsem „venčila“ Patrika, seděl v kočárku, já mu dávala svačinu a on zvědavě koukal na děti. Sandra se u nás zastavila se zjevnou touhou v očích – nemůžu třeba přisednout? (chuckle) )\nJo, není nic hnusnějšího, než ponižovat a hledat jen chyby.Jako holka jsem si toho užila až dost doma a nesu si následky pořád – sebevědomí v mínusových hodnotách. Srazit je strašně snadný, ale najít něco, zač pochválit, to je někdy umění, ale vyplatí se.\nNedat se! Odjakživa platí, že psi štěkají, ale karavana jde dál. Nikdo nemůže umět všechno, důležité je, že umím to, co mne baví a to ostatní… Prostě nezájem! Mám hudební sluch, ale když mne nebaví týrat se vyluzováním zvuků na hudební nástroje, tak to protě nechám tomu, koho to baví. Já musel doma mlátit do klimpru přes tři roky, než rodičům došlo, že tohle prostě není a nebude moje parketa.


Diskuse: ŠUMAVA: Na Trojmezné není důvod k oslavě - Neviditelný pes\nJsem lesník, taxátor, pohybující se trvale v terénu. Na Šumavě jsem začínal v roce 1966. Ze své praxe se omezím jen na souvislosti s Národním parkem Šumava (dále jen NPŠ). Podílel jsem se zde na stanovištní typizaci, byl jsem specializován na ochranu lesa proti jeho rozpadu a zachování jeho funkcí.\nJ. Kybic 14.10.2019 23:34\nSouhlasím s autorem článku. Na Šumavu jezdíme každou chvíli už desítky let, na kole, pěšky i na běžkách. Nelze si nevšimnout, že lesy tam v mnoha lokalitách opravdu umírají - kromě zmíněného Trojmezí třeba okolí pramenů Vltavy, Poledník a mnoho dalších míst. Hezké to není ani trochu. Ano, mladé smrčky začínají být mezi souškami občas vidět, ale do zdravého smíšeného lesa to má opravdu daleko. Věřím, že tam jednou ten prales bude, ale zdá se mi, že se toho nedožijeme ani my, ani naše děti. Člověk vysázel monokultury, člověk by měl tedy přírodě trochu pomoci, než ji nechá, ať si poradí sama.\nP. Rada 14.10.2019 19:51\nAutore jakkoli o sobě tvrdíte, že jste dlouhodobě profesionál v oboru lesnictví - tak Vám zřejmě chybí odbornost komplexního ochránce území jiného statutu. Vytrvale proto chybujete právě ve vývodech vzhledem k chránšným územím NPŠ. Píšete:\n...."kůrovec byl vždy chápán jako kalamitní škůdce lesa" ....\nS hlesiska převažujícího pohledu dřevoprodukčního lesnitví je to na naprosté většině ploch plně opodstatnělé - ale nikoliv už všude v chráněných územích.\nZásadně jiná situace totiž od věků byla a bude v přirozených smrčinách tundry ze které jsou smrkové kultury našich dřevoprodukčních lesů jen uměle odvozené kultivary. Tundra je přitom nepochybně také lesem ve kterém se však vzhledem k podnebí nemůže kůrovec vícegeneračně množit.\nLesníci si obvykle jsou vědomi podnebních podmínek. Vy je ale zcela pomíjíte jakoby neměli své důsledky. LESEM jsou a byly i prvé zony NPŠ právě s mikroklimatem i složením původní klimaxové smrčiny která se tundře velmi blíží. Proto i s ochranou všeho živého v rámci statutu prvých zon které má smysl zcelovat.\nNic-nedělání je přitom opravdu zkázou dnešního dřevoprodukčního lesnictví. To se totiž už alespon 30let bránilo změnám v navyšování povinné obměny o stromy odolnější vůči změnám klimatu.\nLesníci byli u nás mezi posledními v reakci na dopady změn klimatu. To přesto že z celého mírného pásma planety bylo známo, že nastupuje defoliace pro kyselou depozici a zejména pro klimatické změny. Lesníci se v ČR vesměs nechali vyšachovat s role hospodářů v lesích jen na dohlížitele s omezenou pravomocí operativně zasahovat.\nKonec ekonomické soběstačnosi oboru lesnictví nastal proto i Vaším přičiněním. Na vrcholové Šumavě se sice les zatím spíše uzdravuje ale ekonomika lesnictví si už ani na event potřebné zásahy zřejmě nevydělá. Takto je fakticka navozeno "NIC-NEDĚLÁNÍ".\nZávěrem dovolte kontrolní otázku. PROČ PŘED 20 LETY ZKONČILA kůrovcová KALAMITA na Š. ?!\nM. Valenta 14.10.2019 13:26\nJestli někomu nevyhovuje péče nic neděláním, tak jsou to dřevaři ( zde to bylo pochopitelné, nepochopitelné je, že to mnozí chtějí dělat dál) a také turisté co neznají jiný les než samé smrky pěkně vyrovnané v řadách jako na vojenské přehlídce. So geht das.\nR. Langer 14.10.2019 17:24\nJasně, to holiny sežrané kůrovcem jsou přece mnohem lepší, so geht daste.\nJ. Kalina 14.10.2019 9:32\na) NPŠ byl vyhlášen za to jak vypadal před vyhlášením b) měl být chráněn c) když už někdo chtěl z toho mít smíšený les, měl tomu na začátku trošku pomoci d) lidé nesměli do NPŠ aby nerušili tetřevy a kolik jich tam je dneska?? Víc nebo míň? e) zelení si prosadili biopaliva a v Německu se dnes pálí palmový olej f) na Borneu jsou dnes plantáže a kompletně zničená celá fauna a flora (biodiverzita v hajzlu) g) teď se bude kecat o suchu a jak na to v zemi kde voda prší a pak odtéká h) zasněžujte všude kde je to možné a ne jen na sjezdovkách, tedy i v nížinách aby se u nás voda na jaře déle zdržela h) nakonec je vidět jak se z teplých krajin k nám šíří tamější populace lidí nezkažených civilizací. Asi podvědomě cítí, že za chvíli bude teplo i u nás. Se divím, že to ještě někdo nepoužil jako argument o přicházejícím oteplování.\nI. Polák 14.10.2019 8:51\nNejsem lesník, ale milovník a obdivovatel lesa. Některé z těch smrků sežraných kůrovcem jsem sám osobně sázel na dobrovolné brigádě v mých 18 letech, v roce 1965. Podobně má žena, kterou jsem tehdy ještě neznal a byla tam sázet stromy se školou.\nPřesto máme 2 syny, kterým říkám naivní bezzásahovci, žijící podle hesla "když přestanu kácet les, vznikne prales". Není boha, který by jim to vysvětlil. To by si minimálně museli naštudovat nějakou teorii a to tedy né! Oni vědí všechno nejlíp.\nA takoví lidé vymysleli NP Šumava.\nŠ. Hašek 14.10.2019 9:01\nS dovolením, pane Poláku. Ale on opravdu nekácením vznikne prales.\nAle není to na dvě volební odbobí, vypadá to (pro některé krasohledy) "vošklivě", a výtěžnost dřeva je v tom pralese problematičtější, nežere to dotace za záchranu přírody, ..... . Snad na té Šumavě by nemuselo jít jen o kubíky, nebo ano?\nNení to teorie! Učí se to na fakultách v prváku: Nejsilnější rostlinnou formací v našich zeměpisných šířkách je les. Najděte si to, možná se pak synům omluvíte.\nZávěrem: Nevolím Zelené, jen si tak občas něco přečtu. A na Šumavě jsem pečený vařený. Kdy jste tam byl (pěšky) Vy?\nI. Polák 14.10.2019 15:11\nNemohl jsem vám hned odpovědět, protože jsem v té době byl právě na kole na Černé hoře a na Březníku. Je tu dnes nádherně!\nNa Šumavu jezdím pravidelně a jezdil jsem ještě za totality. Takže jsem to "nekácení" sledoval na vlastní oči. Jen o kubíky tu rozhodně nešlo, to je jen propaganda. Ale na podrobnosti tu není místo.\nŠ. Hašek 14.10.2019 8:40\nVážený pane lesníku,\nurčitě je špatná nepéče o zelné pole. Určitě je špatná nepéče o produkční monokulturu smrku.\nJen nevím, zda jste si všiml, že stejné postupy navrhujete v národním parku. V rezervaci.\nNikdy jsem nevolil Zelené a nepřivazuji se ke káceným stromům.\nJ. Lukavsky 14.10.2019 6:23\nMysleli jsme to dobře - dopadlo to jako vždy. Mandelinka bramborová je přirozenou součástí bramborového pole, stejně tak kůrovec ve vysázené smrkové monokultuře na Šumavě. A transmutací suchých smrků na jedlo-bukový prales všem těm lesníkům vytřeme zrak a ukážeme jim, že nicnedělání je nejlepší co můžeme dělat pro přírodu. Tedy mimo stávkování v pátek! J.L. end\nM. Andreas 14.10.2019 9:00\nVětšina současného lesnického establishmentu jsou dřevorubečtí provozní rutinéři, kteří studovali před 30 podle tehdy 20 let zastaralých příruček cosi o těžbě lakatošem na Katedře meliorací, stavby lesních cest a hrazení bystřin či v podobně "intelektuálně podnětném" prostředí. Znalosti čerpali od docentů a profesorů, kteří své tituly získali za sepsání skript o použití lakatoše a nebo o tom, jak správně změřit průměr stromu. O žádných skutečných odbornících bych rozhodně nemluvil. Učili se těžit dříví a sázet smrčky. Procesy, které tyto činnosti přesahují jsou obvykle mimo jejich chápání. Przní takto české lesy celé dekády a jsou přesvědčeni, že to dělají báječně (jak báječně, to vidíme dnes na kalamitě v celé ČR). Není divu, že špatně skousávají, že veterinář Bláha, Pražák Bursík a teatrolog Just měli pravdu. Naštěstí je to už na Šumavě velmi dobře vidět, takže i laik si už může snadno udělat na texty tohoto typu názor. Lesu zdar.\nV. Kain 14.10.2019 16:08\nJeště několik ministrů jako byl zelený Bursík a ze Šumavy nám zbydou jenom fotografie jak byla Šumava krásná.\nM. Andreas 14.10.2019 17:51\nJak jsem řekl. Na Šumavě je už zřetelně vidět, jestli měli pravdu lesničtí "odborníci" nebo veterinář Bláha a Pražák Bursík. Stejně tak je vidět na lesích ve zbytku státu, jak pěkně umí naši lesničtí odborníci "hospodařit". Pokud to nevidíte, navštivte očního.\nJ. Lukavsky 14.10.2019 18:40\n"Naštěstí je to už na Šumavě velmi dobře vidět," No na fotkách i osobně je možno vidět jen a jen malé smrčky pod mrtvými soušemi. Čili další kohorta stejnověkých smrků, čili monokultura. Tu za 100 let opět sežere kůrovec..... Ona také transmutace smrku na jedli či buk by se zdařila asi jen akad. T.D.Lysenkovi. Čili cílem celé bezzásahpovosti byla opravdu jen nová generace smrků? J-.L. end\nJ. Jurax 14.10.2019 21:22\n"veterinář Bláha, Pražák Bursík a teatrolog Just měli pravdu."\nJ. Pilny 14.10.2019 5:36\nTrend poslední doby je, že ekoterorista má vždy pravdu a odborník je hlupák. Díky za Váš článek, který to jen potvrzuje.\nH. Kotaz 14.10.2019 5:53\nTak jest. Zvlášť když má podporu médií i veřejnoprávních.\nŠ. Hašek 14.10.2019 8:45\nTen pán, zdá se mi, je na slovo vzatý odborník na smrkové plantáže. Což v případě přírodních rezervací není až tak velká výhoda.\nA představte si - nejsem ekoterorista. Jen jsem si zjistil v literatuře (a pozoruji celý život), že v našich zeměpisných šířkách je les nejsilnější rostlinnou formací. Samozřejmě les, nikoliv řady stejných smrků - taková plantáž pak už jen čeká na kůrovce. No nic, prachy jsou prachy, překližka poroste nejlépe všude, že?\nR. Langer 14.10.2019 17:26\nJasně, holé stráně jsou přece to pravé. A za 300 let tam vyroste prales.\nJ. Lukavsky 14.10.2019 18:45\n"za 300 let tam vyroste prales." No to není tak automatické jak vidno kolem Středozemního moře i na některých lokalitách u nás. Některé stromy se šíří na volné plochy větrem velmi snadno (bříza např.), ale buk, základ klimaxového lesa středních poloh může postoupit o pár metrů. Takže spíš za 3 000 let. Ale my máme času dost. J.L. end


EnviWeb - Portugal Kayak – vodácký průvodce po řekách Portugalska\n10.12.2005 | 130× přečteno vytisknout článek\nÚtlý průvodce portugalského vodáka Ruie Calada, jistě udělá radost všem vodákům, kteří rádi zkoušejí nové řeky a jsou ochotni pro svoji vášeň snášet trochu nepohodlí, v tomto případě absolvovat cestu napříč Evropou. Pokud navíc patříte k vodákům, které v zimě svrbí ruce a hledáte možnost k pádlování, která by nezahrnovala letenku v cenách od 20 000, pak jak to, že jste ještě nebyli v Portugalsku? Základní informace:Název: Portugal KayakAutor: Rui CaladoPočet stran: 150Počet řek: 27 řek, 50 úsekůJazyk: portugalsky/anglickyInfocena: 890 KčPrůvodce nám pro recenzi zapůjčili kluci z Boatparku. Dovolím si tipnout, že jedním z důvodů proč jsou u nás portugalské řeky dosud téměř neznámé je absence vodáckého průvodce. Kdo by se vydával přes celou Evropu na řeky o kterých prakticky nic neví, že? Tak od letošního roku už tato výmluva neplatí. Rui Calado a jeho přátelé vydali vodáckého průvodce, který (a to hned ve dvou jazycích; Portugalsky a Anglicky) popisuje 50 úseků obtížnosti WW III – IV, z celkem 27 řek.Pánové jsou zřejmě gurmáni a tak místo obsahu najdete v úvodu knížky jídelní menu. Pokud máte chuť na něco lehčího budete si samozřejmě vybírat z předkrmů (13 úseků do WWIII) případně z nabídky ryb (8x WW III- IV). Hlavní nabídka – v tomto případě Pratos de carne, tedy hovězí- nabízí 18 výživných sjezdů obtížnosti WW IV a pokud ještě nemáte dost, můžete se dorazit dezerty, v nabídce jich je 9 a jsou obtížnosti WW V a výše. S dezerty prosím opatrně, frekventovaná poznámka INFS značí, že obsahují kousky na kterých si asi zrovna nepochutnáte.\nPrůvodce jednotlivých řek jsou stručné, obsahují však veškeré informace které byste od průvodce po řece čekali. Jasně popsané nasedání i vysedání, doba nejlepší sjízdnosti, stručný popis a dostupnost řeky (resp. možnosti úniku). To vše doplněno důvtipně vymyšlenou mapkou. Autoři užívají velmi podrobnou geografickou mapu, zdůrazněny jsou ale pouze podstatné informace (řeka, přístupové cesty, piktogramy pro nasedání, výstup, možnost kempování a sídla). Potřebujete-li pro přesnější orientaci podrobnější informace můžete se orientovat podle mapy prosvítající na pozadí.Řeky jsou v průvodci přehledně uspořádány podle oblastí a naleznete zde též mnoho fotografií z portugalských řek. U některých fotografií se myslím docela pobavíte. Týpky s intergrálama na Topolinech a Diablech přece jenom člověk na divoké vodě nepotkává každý den. Nicméně z fotek je tak alespoň vidět, že autor už nějaký ten pátek na vodě jezdí a pravděpodobně tedy ví o čem píše.\nJeště poznámka ke sjízdnosti. Docela dost řek je dle průvodce bohužel sjízdných pouze po dešti nebo při tání což není úplně nejlepší zpráva, nicméně u mnoha řek je jako nejlepší doba sjízdnosti uveden listopad až duben což naopak může být pro dost pádlerů celkem motivující.Budete-li plánovat trip do Portugalska pak vám tento průvodce poskytne neocenitelné služby. A nezapomeňte, Galicie je hned vedle a i tam najdete plno pěkných řek (viz článek v HYDRU 5/04).Ondra Müller http://www.hydromagazin.cz


Fonseca, Rubem: Mocné vášně a nedokonalé myšlenky 2 - iLiteratura.cz\nMocné vášně a nedokonalé myšlenky 2\nAutor článku: Pavla Holcová - 18. 6. 2006\nRubem Fonseca tak vtipně, nenásilně a neakademicky praktikuje na svůj román postmoderní postupy: vyprávění je díky detektivní stavbě schopno přivábit širokou veřejnost, i když používá učené odkazy a vzdělaná stylistická řešení, čili spontánně a netradičně skládá obě složky dohromady.\nRubem Fonseca: Mocné vášně a nedokonalé myšlenky, přeložila Pavla Lidmilová, Argo, 2006, 284 stran\nTak a už mám toho škatulkování a zažitých stereotypů dost! řekl si Rubem Fonseca, když v roce 1988 zasedal ke svému pracovnímu stolu. Posmutněle si rovnal poznámky a výpisky z knihy, která ho v poslední době dost zaujala: Isaac Babel – Rudá jízda, stálo na ohmataném přebalu. Proč by nějaké normální komerční vydavatelství nemohlo vydat normální nekomerční knihu o Isaacu Babelovi a jeho Rudé jízdě? To se musí na všem pořád jen vydělávat? Však počkejte, pacholci, já vám to naservíruji tak, že se ještě olíznete... A tak začala vznikat detektivka, kdy vrahem, zahradníkem i detektivem v jedné osobě je román...\nRubem Fonseca je však mnohem rafinovanější: nové a naivní čtenáře loví a ty znalé dokáže pobavit svým přístupem k masovému vkusu: kromě již zmiňovaných postupů detektivního či policejního románu ukájí choutky a představy o Brazílii jako o té zemi, kde jsou ty karnevaly, ty velkolepé masky, ty prsaté mulatky, ty diamanty a poklady... no, a taky ten zločin.\nTo, jak si Fonseca pohrává se stereotypy a lehce utopickými představami nejen o Brazílii, je obdivuhodné: v příběhu tak vedle sebe naskládá umírajícího zloducha, který se léčí práškem z rozemletých diamantů, fantoma ochrnuté baletky, západoněmeckého mediálního magnáta a jeho mladou, ale už bývalou ženu, komerčního reverenda, poněkud prostoduchou Miss Minas Gerais a v neposlední řadě i Meniérův pseudosyndrom, který sídlí v uchu protagonisty...\nRubem Fonseca tak vtipně, nenásilně a neakademicky praktikuje na svůj román postmoderní postupy: vyprávění je díky detektivní stavbě schopno přivábit širokou veřejnost, i když používá učené odkazy a vzdělaná stylistická řešení, čili spontánně a netradičně skládá obě složky dohromady. To je nepochybně zajímavý rys. Nikoliv náhodou vyvolal u kritiků tohoto románu - jenž se bezpochyby líbí, třebaže má nějakou uměleckou hodnotu a zaměstnává čtenáře problémy či postupy, které kdysi bývaly výsadou pouze vysokého umění, zmatené pokusy o jeho vysvětlení.\nTato otevřenost širokému publiku bývá románu Mocné vášně a nedokonalé myšlenky často vyčítána - a to zejména kritiky, kteří se neobtěžovali ponořit se do díla hlouběji. Ale právě toto apelování na lidový vkus, které je způsobeno tím, že nabízí detektivní příběh, čtenáře táhne a umožňuje mu překonat stylisticky nebo strukturálně „protivná“ místa.\nPokud se tedy odpoutáme od nedokonalé myšlenky, že Rubem Fonseca nám předkládá detektivku, otevře se nám hned několik dalších horizontů tohoto díla: celým příběhem se jako jakýsi podtón či červená nit vine téma touhy po dokonalosti a kráse. Už samotné ústřední téma: Isaac Babel - je neustále komentován jako geniální autor, který z kamenných vět dokáže vybrousit diamanty. Navíc je tímto jemným vybrušováním přímo posedlý a postupem času se z jeho povídek a novel stávají přímo diamantové náhrdelníky. Není proto divu, že je po jeho posledním a nikdy nevydaném díle taková sháňka.... A k tomu jako protipóly až satiry na tuto dokonalost jsou do děje vrhány figury karnevalového tanečníka, který užívá umělecký pseudonym Áureo de Negromonte – čili cosi jako Zlatavec, pán Černé hory, Lilian - milenky bývalé manželky nebo až zrůdně dokonalé Miss provinciální provincie Minas Gerais.\nRubem Fonseca je navíc obratný vypravěč. Jeho styl charakterizují zejména skepse až lakonismus, vyostřená realita, dokonalé ovládnutí zápletky a gradace děje. Zejména kvůli těmto dovednostem obdržel v roce 2003 prestižní Camőesovou cenou. Sám je pak něčím jako duchovním otcem brazilského „brutalismu“, který vychází z temných stránek neskutečných brazilských megapolí, které by svým počtem obyvatel pohltily celou Českou republiku, jen by to mlasklo. Toto temné vidění světa však u Rubema Fonsecy nevyvěrá z pravidelného čtení černé kroniky. Naopak Fonseca čerpá z vlastní zkušenosti: v 50. letech nastoupil k do služeb policie a tak se jako komisař ve městě bohů a karnevalů – v Rio de Janeiru dostával i k těm nejabsurdnějším zločinům. Je zajímavé, jak je Rubem Fonseca fascinován latinskoamerickými megapolemi, obrovskými lomozícími masami a vůbec životem ve městě. Sám totiž trpí fóbií z davů, a když měl v roce 2003 přebírat Camoesovu cenu, dlouho váhal. Přesvědčilo ho nakonec až Gabriel García Márquez, který se ceremonie osobně účastnil.\nUrbální subkultura a nejrůznější sociální bludiště však celým dílem prostupují jen tak mimochodem, příběh na nich nestojí ani s nimi nepadá. Naopak drtivá většina Fonsecových příběhů – tak jako drtivá většina příběhů vůbec, je založena na konfliktu. V případě románu Mocné vášně a nedokonalé myšlenky ale nejde o konflikt dobra a zla ani o konflikt člověka stojícího na křižovatce, ale o konflikt, který v poslední době – a zejména pak u nás v České republice, řešíme čím dál tím naléhavěji: jde o konflikt vysokého a nízkého umění, o konflikt literatury a čtiva. Kromě již zmíněné detektivní výstavby jinak poměrně složitého a erudovaného románu v knize neustále narážíme na konfrontaci a relativitu hranice mezi masovou zábavou v podobě třpytivých a nablýskaných karnevalů na straně jedné a duševní neklid intelektuála, který touží po dokonalém a umělecky hodnotném filmu, na straně druhé. Fonseca nám však nedává na tuto otázku odpověď, ani návod, jak ji vyřešit. Naopak. Fonseca – na rozdíl od svého krajana Paula Coelha, který na nás v rychlostí kulometné palby metá jeden oduševnělý kravinec za druhým a k tomu přibaluje pamflet Život: Návod k použití, nemoralizuje. Pouze v duchu postmoderny relativizuje jakákoliv umíněná a zažitá tvrzení, aby pak v poslední větě románu zrelativizoval i sám sebe celé dílo. A za to mu patří dík.\nFonseca, Rubem: Mocné vášně a nedokonalé myšlenky 1\nFonseca, Rubem: Mocné vášně a nedokonalé myšlenky 3\nFonseca, Rubem: Mandrake - a Bíblia e a Bengala\nfilmdetektivní motivromán/noveladobrodružství, napětí


trojlistek nejslavnejsich dechovek 2 1 cd neuveden - Vyhľadávanie tovaru - Direto.sk\n» Vyhľadávanie tovaru » trojlistek nejslavnejsich dechovek 2 1 cd neuveden\ntrojlistek nejslavnejsich dechovek 2 1 cd neuveden\nKategória: CD/MD/DVD meniče, HiFi - CD prehrávače, Prenosné audio s CD, Hry na Playstation 2, Dychové nástroje\nVýrobca: ... všetci výrobcovia ASUS Bourns Braun Broadcom Cable Česká muzika Gembird Ikar Lotus Style Monti PremiumCord Roline Schneider TE Connectivity Würth Elektronik Yuasa Cena od: do:\nTrojlístek nejslavnějších dechovek 2. - 1 CD - neuveden\nKabel Value síťový 3pinový 1.8m (trojlístek), pro notebooky, 230V - 19V/2,5A\nNapájecí kabel s koncovkou "trojlístek". Na kabelech pro přívod 230 V na straně k zařízení - používá se pro napájení externích zdrojů pro notebooky. Maximální proudové zatížení: 2,5 A Na kabelech pro přívod 230 V na straně k elektrické síti. Maximální proudové zatížení: 16A. Je možno použít j (detail tovaru)\nKabel Value síťový 3pinový 1.8m (trojlístek), pro notebooky, 230V - 19V/2,5A, Napájecí kabel s koncovkou "trojlístek". Na kabelech pro přívod 230 V na straně k zařízení - používá se pro napájení externích zdrojů pro notebooky. Maximální proudové zatížení: 2,5 A Na kabelech pro přívod 230 V ... (detail tovaru)\nSto slavných děl klasické hudby - Padesát nejslavnějších skladatelů\nSvět klasické hudby nabízí nepřeberné množství krásných symfonií, koncertů, komorních či klavírních skladeb, vokálních či duchovních děl nebo písní, oper a baletů. Ale jak se v tom všem orientovat? Čí\nVykrajovač na celý plech, trojlístek 35 mm\nVykrajovač z plastu odolného na náraz. Neutrální materiál bez pachu je vhodný pro potraviny. Celkový rozměr vykrajovače: 580 x 390 mm. Motiv vykrajovače: trojlístek Ø 35 mm / 105 kusů. Pracovní postup: 1. krok: Vykrajovač se položí na pekařský plech ostrou hranou nahoru. 2. krok: Na ... (detail tovaru)\nVykrajovač na celý plech, trojlístek 48 mm, SCHNEIDER\nVykrajovač z plastu odolného na náraz. Neutrální materiál bez pachu je vhodný pro potraviny. Celkový rozměr vykrajovače: 580 x 390 mm. Motiv vykrajovače: trojlístek Ø 48 mm / 68 kusů. Pracovní postup: 1. krok: Vykrajovač se položí na pekařský plech ostrou hranou nahoru. 2. krok: Na ... (detail tovaru)\nvykrajovátko z pocínovaného plechu o výšce 51mm a šířce 49mm Recept pro inspiraci: Pískové cukroví Suroviny: 250 g hladké mouky, 250 g solamylu, 250 g cukru, 250 g másla, 2 celá vejce, 1 prášek do pečiva, šťáva a kůra z jednoho citronu Postup: Vypracujeme těsto, zabalíme do utěrky ... (detail tovaru)\nČeský výrobek, nerezové vykrajovátko trojlístek Rozměry: výška 45 mm a šířka 45 mm Materiál: nerez Recept pro inspiraci Medové perníčky, které jsou hned měkké Suroviny Na těsto: 250 g hladké mouky, 100g moučkového cukru, 2 polévkové lžíce medu, 50 g másla (margarín), 1 vejce, 1 kávová ... (detail tovaru)\nC-tech napájecí Trojlístek - černý (PC-186-ML12)\nNapájací kábel C-tech napájací Trojlístok - čierny: Kábel prepájajúci adaptér notebooku s elektrickou zástrčkou. Je vybavený štandardným tvarom trojlístka, a tak ho pripojíte k notebookovým adaptérom rozličných značiek. Jedná sa o praktickú voľbu, kedy si vystačíte len s jedným adaptérom ... (detail tovaru)\nDvě povídky o věčném hledání přátelství a lásky, o odhodlání překonávat nepřízeň osudu a o poznání, že láska i přátelství ve všech podobách je velikým štěstím, velikým darem života. Hrdinky nesou jeho radosti i tíhu stejně statečně, jak ji nesly jejich matky a babičky. (detail tovaru)\nKabel PremiumCord síťový 3pinový 5m (trojlístek), pro notebooky, 230V, "Mickey Mouse", Napájecí kabel v černém provedení pro notebook. Třížilový kabel je zakončený zástrčkou typu "Mickey mouse" IEC 320 C5. Parametry a specifikace: Průřez vodiče: 3 x 0,75 mm2 Proudové zatížení: max 10 A ...\nKabel PremiumCord síťový 3pinový 3m (trojlístek), pro notebooky, 230V, "Mickey Mouse", Napájecí kabel v černém provedení pro notebook. Třížilový kabel je zakončený zástrčkou typu "Mickey mouse" IEC 320 C5. Parametry a specifikace: Průřez vodiče: 3 x 0,75 mm2 Proudové zatížení: max 10 A ... (detail tovaru)


Češi spíše než extravaganci preferují nenápadný styl oblékání a obecně jim na vizáži hodně záleží. Ovšem stále převládá fakt, že více než mužům záleží na vzhledu spíše ženám. Vyplývá to z nedávného výzkumu agentury Median.\n"A výsledek? "Chybí originalita. Někdo se sice snaží, ale málokteří mají styl vychytaný," tvrdí módní návrhářka Iška Fišárková"\ntvrdí vševědoucí bohyně módy Iška Fišárková.\nJeště by měli vzniknou krokoví návrháři. Všimněte si, že každý člověk jde jiným způsobem. Někdo předkloněn, jiný drobnými krůčky, další zas jako by letěl. Nějaký odborním by měl nám všem poradit, jak "správně" chodit. Tento způsob chůze by se samozřejmě každý rok měnil, podle světových krokových návrhářů. Kdo by chtěl být in, tak si vždy před koncem sezóny nakou pí za několik tisíc CD s krokovými variacemi pro příští sezónu. Nacvičí a potom bude na ulici cool a trendy.\nA mixovani ruznych stylu neni originalni?\nRe: A mixovani ruznych stylu neni originalni?\noriginalni to je a muze to i nakonec i vypadat dobre....ale musi se to umet. Nikdy nezapomenu na jeden model co jsem videla jeste nekdy v 90tych letech. Takova ta sustakova souprava od Vietnamcu a k tomu zlata vecerni kabelka a lodicky.\nMimochodem tu sustakovku jsem tenkrat mela taky...v krasne fialove barve s tmave fialovymi prouzky\nI chlap může být originální a elegantní\nTo že u nás se na vzhled nedbá je pravda a to především u mužů. Je to bohužel proto, že se bojí nebo neví jak na to Přitom jsou ateliéry kde to jde změnit tak snadno třeba v BRNĚ atelier MAXIM, rád napíšu zkušenost s kompletní proměnou tápajícího chlapa ohledně oblékání na elegentního muže po kterém se všichi otáčejí, nebolí to a stojí to za to sedlak.on@seznam.cz\nRe: I chlap může být originální a elegantní\nA co když všichni chlapi netouží po tom, aby se za nimi každý otáčel? To tě nenapadlo?\na tvrdím to někde? když to není pro tebe tak to nečti. jednoduchý.\nMAXIM je skvělý, přítel si zde vybral kalhoty k obleku. Příjemná obsluha, ochotná, provedli zkrácení kalhot na přesnou délku a ještě poradili jak kalhoty prát a když by se nám to zdálo složité, tak nabídli službu čistírny a mandlovny. Prostě výborný servis\nkdyby vsichni nebo vetsina chteli vycnivat z davu, tak to taky nema efekt.\nImho nejhorsi jsou lidi, kteri se kazdej den oblikaji veskrz stejne - asi se boji, aby je nekdo nepomluvil - a na jinych nenechaji nit suchou. Jinac mne se teda libi pekne, klidne i vystredne obleceni chlapi, ale nemuzou to byt bezdusi kopirovaci katalogu.\njak vypadá výstředně oblečený chlap?\nŽe má na sobě kuřecí kostým a rozdává letáky KFC.\nNyk Slótr. No ale ten by zase na Havaji patřil mezi nudnou masu.\nto se neda vypsat, to se musi videt.\nBTW to ma kazdej nastaveny jinak, ne?\nno to je fakt - co je pro někoho výstřední je pro druhého standard\nProč je u nás značkové oblečení drahé?\nProtože to lidi prostě kupujou za každou cenu! Ať to stojí, co to stojí hlavně že jsou "in" No a když prodejce prodává, proč by zlevňoval!\nRe: Proč je u nás značkové oblečení drahé?\nSpíš proto, že něco stojí i ten dovoz a možná taky trochu kartel. Málokdo bude lítat do Londýna na nákupy.\nDovoz stojí víc do Prahy než do Vídně?\nPřečti si nejdřív celej příspěvek a pak až reaguj, ju\nono upřímně do londýna se na nákupy letět vyplatí\nA kolik toho musím nakoupit? A upozorňuju, že po dvou hodinách mám nakupování hadrů plný zuby.\ntak já to taky nesnáším - ale když člověk něco chce musí se holt obětovat no tak když už se tam jede tak toho nakoupit hodně no - aby se to vrátilo i v dopravě\nNojo, ale u mně to tak nechodí, že bych potřebovala najednou patery nový kalhoty, sukně, deset triček, plavky, troje boty, spoustu podprd atd...\nNo a už když čtu tenhle nákupní seznam, je toho na celý den.\nJo a kam v Londýně konkrétně?\nno my tam jely jednou s kámoškou za známýma a půl den jsme takto strávily, jak jsme viděly ty ceny - já už přesně nevím kde to bylo, no někde na té hlavní u paddingtonu - ale to je skoro v každém obchodě - třeba boty za dvě libry a tak - mají pořád nějaké akce - ale to samozřejmě nejsou značky :-) ale normální konfekce - ale prostě nekup to\nAha, tak takovýhle nákupy by u mě dopadly tak, že bych toho měla plný skříně a za pár let to nenošený vyhodila. Přece jen, značky mají něco do sebe.\nV Anglii je hodně levná značka Primark.\nnesouhlasim. Obleceni treba z USA, u nas je to drahe jak slak, v Rakousku levnejsi. Pritom naklady tam musi mit jeste vetsi. Proste u nas jsou nektere znacky povazovany za Hogo Fogo, kdyz clovek vleze do obchodu tak na nej prodavacky cumi stylem jestli na to opravdu ma...a clovek je v obchode vetsinou sam., ceny jsou nadsazene, protoze si z toho vsichni sednou na zadek.... V Rakousku je podobna znacka uplny normal...\nJá nakupuju většinou v zahraničí na dovolených, třeba teď jsem si ze Švédska přivezla troje krásné letní šaty a jedny pro kámošku. Nejsem milionář, abych platila za designové kousky a u běžné konfekce mě štve, že ji nosí půlka Prahy, tak v zahraničí vyhledávám značky, které se k nám nedovážejí.\nJá zase měla to štěstí, že jsem mohla vyrazit na nákupy v USA. Byla jsem jak Alenka v říši divů, do nakupování se zapálil i manžel, který to jinak nesnáší\nkdyz clovek vi co chce, ma vyzkousenou velikost a vi kde hledat, vyplati se klidne objednat z Ameriky i pres net.\nChtela jsem koupit neco pro pritele, hledala jsem na netu...no a pri objednani asi 3 kousku uz mi to z USA vyslo i z postovnym levneji nez v CR.\ntaky řeším svůj vzhled... každý den... ráno... pár vteřin před zrcadlem... kouknu se do zrcadlo a buď uznám, že dneska jako dobrý... a nebo to stojí zaprd... ale co už\n... někdy se mi stane, že mám v hlavě díru! Ale když přestanu zívat, tak to zmizí!\nA čím dejcháš a posloucháš, když nemáš v hlavě díry?\nHezky se da oblect\ni za par penez, ale v tom pripade cloveku nezbyde nic jineho nez volit nejakou "se vsim kombinovatelnou klasiku". Jako studentka jsem moc penez nemela, na obleceni mi zalezelo, ale kdyz si clovek muze dovolit jedny kozacky, tak voli nejake cerne, nenapadne, univerzalni. Kdyz si ted muzu dovolit tech kozacek treba deset, tak uz je mnohem lehci byt extravagantni.\nOna je prece jenom kupni sila Cechu docela mala a obleceni (zvlast to znackove) drazsi nez na zapade. Staci nekdy porovnat cedulky...cena v eurech a cena v korunach.\nRe: Hezky se da oblect\nPřesně tak. Sebekriticky přiznávám, že to teď s nákupy oblečení a bot občas trochu přeženu, ani to neunosím, i když se snažím krotit. Léčím si tak ještě dobu nedostatku na studiích. Rozdíly mezi eurama a kačkama mě netrápí, dokud se to vejde do třetiny rozdílu, kvůli tomu se do zahr. nevypravím. Snad všechno dospělácké oblečení tohle jakžtakž splňuje. Na rozdíl od dětského, dovozci v Čechách jsou opravdu zloději.\nNapodobne, lecim si nedostatky ze studentskych let To ze to mam v eurech levnejsi me netrapi - v zahranici ziju. Jenom nekdy zasnu nad drzosti prodejcu (ze tu cenu aspon neprelepi) kdyz vidim - cena v eurech 100 a cena v korunach 3500. Minule uz jsem se provokativne ptala, jestli to tedy muzu zaplatit v tech eurech a pry ano...ale prepocitano z te ceske ceny a podle aktualniho kurzu\nTaké měli uvést finanční možnosti Čechů.\nVíce jak polovina to ani řešit nemůže, protože kdyby ze svýho platu měli utrácet za kvalitní a značkové oblečení, obuv, doplňky, tak nemají za co jíst.\nRe: Také měli uvést finanční možnosti Čechů.\nJá bych ani neřekla, že máme ve srovnání se západem nízké platy. Na západě je to oblečení prostě levnější.\nU nás je nepoměr výše platu a ceny za oblečení. Nebo například za benzín. Platy máme v porovnání pořád nízké, průměrně vydělávající Čech musí dvakrát přemýšlet než si koupí třeba džíny za třitisíce.\nU toho benzínu jsem někde viděla koláčovej graf, kterej srovnával, kolik procent z ceny kam jde (nákup, daň a tak podobně). Byly vedle sebe grafy Amerika a Čr. U nás byla skoro půlka ceny daň, kdežto v Améru snad okolo deseti procent.\nno to je zas objev\nže chlapi na parádu kašlou - parádivost je výsadou určitého věku i společenského zařazení, ten nebo ta, kteří se hodiny nefintí, mají možná lepší sebevědomí i zájmy\nRe: no to je zas objev\nVy asi budete ta chytra a ze zivota!\nAno, zejména s těmi zájmy to souvisí velmi úzce\nlide jsou krasni\nkazdy den v metru si rikam "boze to je na svete tak strasne krasne" ... ale nechapu to, ze nevidim stejne usmevy na rtech lidi, kteri se pro ten den tak oblekli, vysportovali, v pripade zen i namalovali (tady ponecham mekke "i", vztahuju to k obecnemu "lidi").\nv podstate cesta do prace a z prace je ten nejlepsi zazitek z celeho dne!\nPodle toho, co jsem dnes ráno viděla v mhd, tak svůj vzhled a hygienu moc lidí neřeší\nRe: spíš neřeší\nA bude hur v techto parnech :-(. Take jsem dnes rano, kdyz jsem jela do skoly, musela zmenit misto, protoze pan sedici prede mnou si zrejme nekolik dni odpustil sprchu a obleceni take zrejme nepere moc casto... A to bylo rano, kdy slunicko jeste tak nefajruje, odpoledne bych ho nechtela potkat v uzavrenem prostoru...\nněkdy potkám ženu, která je oblečená velmi výstředně, mix materiálů, barev, doplňků. Líbí se mi to, ale sama bych se v tom asi necítila. Možná jde jen o to vyzkoušet to.\nRe: Odvážné kombinace\nSouhlasím.. ale i u takovýchto kombinací je potřeba mít pro to cit, aby to nevypadalo jak z cirkusu :) a to se také bojím, aby u mě takhle nedopadlo :)))\nsouhlas. On totiž člověk k tomu výstřednímu oblečení také potřebuje trochu výstřední myšlení a notnou dávku sebevědomí, bez toho to není ono...\nněco netradičního a odvážného se dá nejlépe sehnat po sekáčích a bazarech. Tam můžete zapojit fantazii naplno.


Bramac získal prestižní ocenění Superbrands Bussines Award 2020 | iMaterialy\niMaterialy > Aktuality > Soutěže > Bramac získal prestižní ocenění Superbrands Bussines Award 2020\nBramac, lídr trhu střešních systémů, získal prestižní mezinárodní ocenění Superbrands 2020. Získání titulu je potvrzením výjimečného postavení značky BMI Bramac na českém trhu. Superbrands je nejuznávanější nezávislou globální autoritou v oblasti hodnocení a oceňování obchodních značek. Do programu se jednotlivé značky nemohou přihlásit, při nominaci se vychází z databáze všech registrovaných značek trade-mark, kterou pro tento účel uvolní Úřad průmyslového vlastnictví. Společnost Bisnode, přední světový poskytovatel obchodních informací, na základě obchodních dat a výsledků následně vytvoří seznam nominovaných kandidátů. Dalším krokem je spotřebitelský průzkum, kdy se na základě známosti a obliby značek zúží výběr na seznam semifinalistů.\nKonečné slovo při udělování titulu Superbrands v daném roce má odborná komise Brand Council. Na konci hodnoticího procesu získávají spotřebitelské značky ocenění Superbrands, podnikatelským značkám je udělen titul Business Superbrands. „Ve výsledcích Superbrands je zohledněn i průzkum mezi spotřebiteli. Spotřebitelská důvěra je z našeho pohledu klíčovým ukazatelem, který vypovídá o silném postavení značky BMI Bramac na českém trhu. Ocenění Superbrands je pro nás další motivací pokračovat v technologickému rozvoji a inovacích a nadále zlepšovat zákaznický servis a profesionální poradenství. Snažíme se flexibilně reagovat na potřeby, požadavky a očekávání zákazníků,“ dodává za Bramac vedoucí marketingového oddělení Petra Sinkulová.


23.05.2016 Dotaz na produkt : Jednokřídlé sprchové dveře pro instalaci do niky DCN1 z kategorie : Sprchové kouty\nDobrý den, sháním dvoje dveře do sprchové niky. Jedny v rozměru 100cm a druhé v rozměru 70cm. Ve větším rozměru mě zaujaly tyto dva modely: https://outlet.roltechnik.cz/jednokridle-sprchove-dvere-mdo1-pro-instalaci-do-niky https://outlet.roltechnik.cz/jednokridle-sprchove-dvere-pro-instalaci-do-niky-dcn1 Dle stránek by měly být oboje dveře skladem. Pokud je dnes objednám, kdy je možné očekávat jejich dodání? Případně máte něco skladem také v menším rozměru, těch 70cm?\nVážený zákazníku, pokud je zboží skladem ,dodání je 3-5dní . U těchto výrobků však vyrábíme na skled jen po 1ks . Vykrývají se vždy první objednávky , je tedy nutné si po objednání telefonicky ověřit skladové zásoby pokud na objednávku spěcháte. V rozměru 70 cm máme v nabídce dveře LLDO1 http://www.roltechnik.cz/lldo1 . Jinak lze vyrobit atyp z jiného modelu např. TCN1 http://www.roltechnik.cz/tcn1


Postel ve skandinávském designu Aalborg, medium black | Nábytek Aldo\nPostel ve skandinávském designu Aalborg, medium black\npostel pro jednu osobu pro matraci 140x190 cm\ncena postele s roštem, lamelový v kovovém rámu\nnabídka dalších dílů od francouzského výrobce\nPro milovníky tmavých odstínů představujeme postel pro jednoho Aalberg\nNabízí se rovněž využití ve studentském pokoji, protože spojení černé se světlou imitaci dřeva je mezi mladými velmi trendy. Spojení odstínů odpovídá industriálnímu designu, ale minimalistické linie spíše můžeme zařadit do skandinávského nábytku. A tak nám jistě dáte za pravdu, že nejen postel, ale i další díly z kolekce Aalberg patří k velmi netradičním. Kolekce pod názvem Aaborg vám nabízí vše pro vybavení ložnice. Nebo i studentského pokoje, jak jsme zmínili. Můžete vybírat z několika rozměrů postelí, od postele pro jednu osobu, kterou vám nabízíme nyní, až po rozměr manželské postele. Tradiční, industriální odstíny jistě potěší mnohé z vás.\nKvalita je dána především materiálem s tloušťkou až 25 mm a celkovým zpracováním. K pevnosti přispívá také rošt zasazený do kovového rámu. Postel, kterou vám nyní nabízíme, tak můžete využívat opravdu řadu let, nepocítíte žádné opotřebení. Postel doporučujeme s ohledem na rozměr místa na spaní pro jednu osobu a lze si v identickém designu pořídit celou řadu dalších dílů nábytku. Na výběr máte komodu, skříň, ale i dalších doplňků, které vás svým vlastním řešením rozhodně překvapí.\nPostel patří k nejdůležitějšímu nábytku v naší domácnosti\npříjemné, industriální odstíny


Garsonka Letkov | Eurobydleni.cz\nVyberte si z inzerátů garsonka Letkov. Zařiďte si bydlení podle svého. Eurobydleni.cz nabízí nové garsonky Letkov za nejlepší ceny na trhu.\nGarsonky Letkov (580+)\nVlastní dům anebo byt ve městě Letkov je snem mnoha lidí. Rozhodně se nemusí jednat o nerealizovatelnou představu. Kupříkladu garsonka Letkov nemusí být nijak cenově nedostupná. Naopak mnohé garsoniéry Letkov nabízí skvělou možnost, jak si sny o vlastním bydlení uskutečnit. Zvažte výběr nemovitosti z inzerátů garsonka Letkov a staňte se vlastníkem vlastní garsoniéry.\nNabídka garsoniéry Letkov\nMomentálně je garsonka Letkov poměrně žádaným typem nemovitosti v oblasti Letkov. Mnohá garsonka Letkov vás nemusí přijít na vysoké částky. Je však nutné si dopředu uvědomit, jak velkou garsoniéru Letkov budete chtít, neboť nabízíme mnoho variant.\nNové garsonka Letkov za skvělou cenu\nUrčitě je třeba říci, že nová garsonka Letkov se především v poslední době stal opravdu oblíbenou formou nákupu nemovitosti. Menší garsoniéra Letkov pro lidi, kteří chtějí žít single, přináší jedinečnou možnost, jak neutrácet za byt šílené částky. Úspora z nákupu garsonky Letkov tak může zajistit příjemný komfort.\nPrávě hledáte své nové bydlení či jiný druh nemovitosti v kategorii garsoniery Letkov, pokud v této kategorii nemůžete nalézt vhodnou nemovitosti zkuste i kategorii následující garsoniery Letkov, a to garsoniery na prodej Letkov, pronájem garsoniery Letkov, dražby garsonier Letkov.\nPokud nalezené nemovitosti v kategorii garsoniery Letkov nesplňují Vaše představy, rozšiřte své hledání na nemovitosti v následujících kategoriích byty Letkov, prodej bytů Letkov, pronájem bytu Letkov, dražba bytu Letkov.\nDalší lokality v okolí garsoniery Letkov\nPro ještě lepší výsledek ve Vašem hledání v kategorii garsoniery Letkov, si můžete upřesnit lokalitu pro Váš současný výběr garsoniery Letkov. Určitě lépe naleznete garsoniery Letkov, který hledáte.


Kuraš – Wikipedie\nKuraš, kurash někdy též historicky nepřesně uzbecký kuraš nebo přesněji bucharský kuraš je úpolový sport, zápasnický souboj dvou soupeřů podobné hmotnostní kategorie, snažících se pomocí chvatů na pravidly povolenou část soupeřova obleku (jachtak) a kalhot zvítězit buď hodem na lopatky (chalol) nebo na body. Zápas probíhá na boso na žíněnce gilam velikosti 14×14m a to výhradně ve stoje. Úchop je volný, je však zakázán od kolen dolů a při pasivním (nerozhodném) souboji je vyhlášeno džazo, kdy se soupeři chytí do předepsaného úchopu za opasek. Pravidla kuraše reguluje Mezinárodní kurašová asociace (I.K.A.).\n2 Mezinárodní řídící orgán\n2.2 Systém turnajů\n2.3 Váhové kategorie\nKuraš během svátku Asrlar Sadosi v Buchaře\nPrvní ucelená pravidla kuraše vznikla v devadesátých letech dvacátého století z pera uzbeckého pedagoga Komila Yusupova. Yusopov aplikoval pravidla příbuzných úpolových sportů juda a zápasu sambo na národní zápasnický styl praktikovaný na území Uzbekistánu a Tádžikistánu od starověku. Tento zápasnický styl se nazývá bucharský kuraš podle významného města starověké oblasti Sogdiana, Baktrie (Transoxanie) Buchary. V dnešním Tádžikistánu je znám jako guštingiri. Tádžikové patří z etnografického hlediska k jiné skupině než Uzbeci, proto pro praktický identický druh zápasu používají jiný výraz (kuraš vs. guštingiri). Toto národnostní rozdělení vzniklo teprve v devatenáctém a dvacátém století po ovládnutí oblasti carským Ruskem a později Sovětským svazem. Původní obyvatelé Transoxanie a později Bucharského chanátu (emirátu) byli íránského (Sartové) a turkického původu a kočovní Uzbeci, kteří do oblasti přišli ze středoasijských stepí v 16. století, tvořili vládnoucí a vojenskou třídu Bucharského chanátu.\nZ historie se nedochovala původní pravidla boje. Z maleb je zřejmé, že kuraš je v prvé řadě souboj dvou mužů držících se předem daným úchopem za opasek (belt wrestling). Volný úchop byl pravděpodobně importován z východní Asie (Čína, Mongolsko) a formoval tak bucharský styl (guštingiri). Oblast mezi řekami Amudarja a Syrdarja (Transoxanie) leží na hedvábné stezce a původní kultura byla s čínskou Jüe-č’ úzce spojena. Ve středověku do oblasti pronikaly mongolské kmeny.\nTermín kuraš je turkického původu a znamená "zápas", "boj", "do boje". Tímto slovem souboj začíná. K vidění byl v příležitosti různých oslav (svatba, obřízka) nebo při festivalech (Nourúz, Asrlar Sadosi). Obyvatelé Maverannáhru (Transoxanie) při zápasení uctívají vzpomínku svých hrdinů (pahlavanů) a kult osobnosti jde daleko do minulosti k Zarathuštrovi, zakladateli Zoroastrismu.\nMezinárodní řídící orgánEditovat\nPravidla kuraše a systém turnajů reguluje od roku 1999 Mezinárodní kurašová asociace (I.K.A.). V roce 2003 byl kuraš zařazen mezi sporty Asijského olympijského výboru (OCA)\nZápas řídí tři rozhodčí, jeden hlavní a dva postranní. Hrací doba jsou 4 minuty (2018). Zápas začíná úklonem tazim (rei) a startuje slovem kuraš (hadžime). Souboj se přerušuje slovem tochta (mate). Při pasivním boji nebo nerozhodném stavu rozhodčí nařizuje speciální challenge džazo, při kterém se oba soupeři chytí stejným úchopem za opasky a z tohoto úchopu se snaží jeden druhého hodit. Pokud se jeden ze soupeřů pustí soupeřova opasku je penalizován a dostává se do bodové ztráty. K provedení chvatů při džazo se mohou používat nohy.\nZápasí se na boso ve vestě jachtak, která je zelené nebo modré barvy na podložce gilam velikosti 14×14 m. Zápasí se ve většině případu na fotbalových stadionech. Vesta je svázaná červeným opaskem. Rozměry a materiál vesty jsou regulovány pravidly a před zápasem podléhají kontrole.\nZápas se boduje podle provedených chvatů. a za penalizování proti pravidlům. Předčasné ukončení je oznamováno slovem chalol (ippon), za hod soupeře na lopatky, případně dvou hodů s nižším hodnocením jonboš (wazari). Nejnižší bodové hodnocení je čala (juko). Neudělení žádného bodu za hod rozhodčí signalizuje slovem bekor. Chalol se též uděluje při hodu s nižším hodnocením jonboš a dvou penalizací dakki (čui). Jedna penalizace je oznamována slovem tanbech (šido). Diskvalifikace girrom (hasoku-make) se uděluje po třetím napomenutí nebo při jiném provinění proti pravidlům. Po uplynutí časového limitu se zápas se ukončuje slovem vakt.\npozn. v závorkách je uveden ekvivalent z juda\nPrvní mezinárodní turnaj byl uspořádán v roce 1998 v Taškentu a nese název Prezidentský pohár (Islam Karimov). Jde o nejprestižnější soutěž, které se účastní nejlepší uzbečtí zápasníci v konkurenci sambistů, judistů, ale i kurašistů z dalších zemí. Prestiž turnaje je dána v prvé řadě vysokou finanční odměnou za vítězství.\nMistrovství světa se pořádá od roku 1999, ale IKA je členem WADA teprve od roku 2010.\nKuraš byl součástí dnes již neexistujících Středoasijských her (CAG). Od roku 2009 je součástí Asijských halových a bojových her. V roce 2018 byl kuraš poprvé na programu Asijských her v Jakartě.\nMuži: do 60 kg, do 66 kg, do 73 kg, do 81 kg, do 90 kg, do 100 kg, nad 100 kg, bez rozdílu vah\nŽeny: do 48 kg, do 52 kg, do 57 kg, do 63 kg, do 70 kg, do 78 kg, do 87 kg, nad 87 kg\nCetrem kuraše jako mezinárodní sportovní disciplíny je Uzbekistán. Turnajů v kuraši se účastní země, ve kterých je populární judo, sambo nebo podobný vestový národní zápasnický styl. Jde o země bývalého Sovětského svazu, Jižní Korea, Japonsko, Írán nebo Afghánistán.\nHistorie Mezinárodní kurašové asociace (IKA) a kuraše\nPravidla kuraše (2018)\nCitováno z „https://cs.wikipedia.org/w/index.php?title=Kuraš&oldid=20511311“\nNaposledy editováno 30. 9. 2021 v 00:38\nStránka byla naposledy editována 30. 9. 2021 v 00:38.


Lubomír Prause: Jak jsem chtěl vidět Machu Picchu (kapitola: Peru začíná v Limě a pisco v Piscu)\n2. den - 17. září\n<< Peru začíná v Limě a pisco v Piscu >>\nDruhý den ráno jsme se už trochu otřepali z toho, že nám chybí jeden z batohů. Ukázalo se, že je to ten, který nám bude chybět trochu méně, kde bylo převážně oblečení, bez kterého jsme mohli v nouzi pár dní vydržet. Pár věcí bylo totiž i v tom druhém a něco v příručním zavazadle. V hotelové hale byl přístup na Internet. Dali jsme tedy vědět domů, že jsme v pořádku. A že doufáme, že stejně je na tom i batoh, jenom že je momentálně někde úplně jinde, než bychom si přáli.\nLíba a Vláďa před hotelem Santa Cruz\nPři snídani jsme se všichni tak trochu začali poprvé poznávat. Ukázalo se, že nás bude celkem jedenáct. Kromě Jitky s Honzou a kamarádů Vaška a Jirky, které jsme už viděli na pražské schůzce, s námi ještě cestují Barbara se Zbyňkem, a nejmladší pár Jitka s Víťou. Ti posledně dva jmenovaní byli už asi dva dny v Limě, měli zajištěnou leteckou dopravu úplně jinak. Paní Bertha nám pak ještě hbitě zabavila letenky, že zůstanou tady na hotelu.\nBudeme tu spát ještě poslední noc před odletem zpátky do Evropy. Vysvětlila nám to obavami, abychom prý o ně někde, a zejména v Bolívii, nepřišli, a někde ty letenky neztratili. Tady budou v bezpečí. No, možná měla paní Bertha strach, že by je někdo mohl vyměnit třeba za kokain. A nebo že by nechtěla, abychom někde v Peru zůstali, kdyby se nám tu líbilo?\nPo snídani jsme vyšli před hotel a rozhlédli se po okolí. Rozhodli jsme se pro krátkou procházku po čtvrti Miraflores. Došli jsme až na dohled k Tichému oceánu, nebylo to daleko. Teď po ránu není zrovna moc teplo, je zamračeno, mlhavo, ale zase není nijak nepříjemně. A to i přesto, že krátce a lehce sprchlo. Po návratu do hotelu už na nás čeká paní Berthou domluvený místní směnárník, u kterého si vyměňujeme nějaké ty dolary za místní měnu: soly. Kurs jednoho solu nám vychází přibližně na 7 Kč. Máme tedy peruánskou měnu a můžeme teď už spokojeně začít "solit". Tak za co a kde utratíme první peruánské peníze?\nVenku zatím čekal přistavený mikrobus a za chvilku už odjíždíme na prohlídku centra Limy, peruánského hlavního města. Lima leží na pobřeží Tichého oceánu a má dnes více než osm miliónů obyvatel. To je vlastně skoro třetina celé peruánské populace. A skutečně jsme projížděli opravdu rušným a hlučným, povětšinou i dost špinavým, velkoměstem. Podle paní Berthy je prý v Peru nejkrásnějším městem Arequipa. Tam ať se těšíme. Ona i její rodina odtamtud pochází.\nKostel San Francisco\nArcibiskupský palác a katedrála na náměstí v Limě\nPrvní zastávka byla v kostele San Francisco, což je jeden z nejlépe zachovaných limských koloniálních kostelů. Asi nejvíce nás tu zaujalo podzemí s velkou kostnicí a množstvím všelijak srovnaných kostí. Údajně to jsou pozůstatky asi sedmdesáti tisíc lidí. Na těch katakombách bylo zajímavé i to, jak se průhledy ve stropě dalo sledovat dění nahoře v kostelní lodi.\nOd kostela San Francisco nás dovezli malý kousek na hlavní limské náměstí Plaza Mayor, které se však asi správněji jmenuje Plaza de Armas. Jak jsme později zjistili, jmenují se úplně stejně hlavní náměstí prakticky ve všech peruánských městech. Zajímavé. U nás je skoro všude "Náměstí Míru" a tady mají všude "Náměstí Zbraní". Na tomhle náměstí se nachází prezidentský palác hlídaný uniformovanou stráží i několika policisty. A také arcibiskupský palác i barokní katedrála, ve které se zrovna koná mše. A všude se to hemží množstvím lidí. Nechceme rušit bohoslužbu a tak si prohlídku katedrály necháváme na později. Jen na chviličku opatrně nakukujeme od vchodu. Paní Bertha nám neustále připomínala, abychom si dobře hlídali své batůžky. A aby nám šla příkladem, nosila ten svůj vpředu na břiše. V Limě prý není příliš bezpečno. "Ale v Bolívii", strašila nás paní Bertha, "v Bolívii to bude mnohem, mnohem horší!".\nBalkóny paláce Torre Tagle\nZ náměstí kolem žlutých domů s krásnými velkými dřevěnými koloniálními balkóny jsme se několika ulicemi dostali k mostu přes řeku Rimac, kde nás paní Bertha nabádala, abychom dál za ten most už raději nechodili. Čtvrť za mostem, tak jak vypadá odtud, nás ovšem skutečně k návštěvě neláká. Jak nás paní Bertha pořád varuje, tak se opravdu bojíme. Vracíme se tedy do centra a dalšími ulicemi kolem hlavního náměstí se jdeme podívat na nejslavnější limské dřevěné balkóny paláce Torre Tagle.\nPolicistka na limské ulici\nCestou potkáváme několik žen v policejní uniformě. Už po chvíli nám to ani nepřišlo nijak zvláštní, protože ženy policistky tu nejsou žádnou výjimkou, spíše naopak. Dokonce jezdí i na motocyklu, a ve dvou!\nVšichni společně jdeme na první oběd. Paní Bertha vybrala restauraci přímo v centru. Celé polední menu, předkrm, polévka a nějaká ryba, stálo dohromady pouhých 10 solů. Byl to myslím jeden z nejlevnějších obědů celé naší cesty. Dali jsme si i pivo. Prodávají ho v lahvích buď 0,3 nebo 0,7 litru. Tentokrát bylo mnohem lepší, než ten fujtajbl včera večer. Na to větší pivo si rychle zvykám, ale po návratu domů se mi naše půllitrové láhve zdají nějaké malé. Taky jsem se v restauraci hned naučil první španělská slovíčka: "cerveza" neboli pivo a "grande" neboli velké.\nPo obědě vysvitlo sluníčko, obloha se zcela vyjasnila a my jsme se ještě vrátili na hlavní náměstí. Katedrála už je ale bohužel zavřená. Ale všichni, co byli předtím v katedrále na mši, jsou teď na náměstí. Společně s davem turistů přihlížejí jakémusi církevnímu procesí, které ve svých fialovo-bílých úborech nese po náměstí květinami ozdobený velký obraz Ukřižovaného. Za náměstím nás pak čeká náš mikrobus, který nás veze do zcela jiné čtvrti Limy, většinou po širokých několikaproudých silnicích.\nOšklivě betonové Muzeum Národa\nPaní Bertha nás cestou upozorňuje na různé zajímavosti a pamětihodnosti, například na Justiční palác, nebo na Národní stadión, prý největší v Jižní Americe. To se mi tedy moc nezdá. Pokud já vím, největší je brazilský Maracaná. Ale nechávám si to pro sebe. Třeba paní Bertha myslí největší atletický, nebo tak něco. Možná jsem ale něco špatně slyšel nebo jsem to správně nepochopil. Pustím to rychle z hlavy. Právě přijíždíme k Muzeu Národa.\nMuzeum Národa je nevzhledná, ba přímo ošklivá betonová budova. Stojí u široké víceproudé silnice s podjezdy a nadjezdy, pravděpodobně je to část Panamerické dálnice procházející napříč Limou. Oč nevzhlednější je budova peruánského národního muzea zvenku, o to cennější poklady skrývá uvnitř. Najdete zde rozsáhlé sbírky inckého a hlavně předinckého období, množství zlatých předmětů, mimo jiné i ze známé hrobky ze Sipánu. Obdivujeme tady také množství malované a všelijak tvarované keramiky, často s výraznými erotickými motivy a prvky. Také se zastavujeme před velkým modelem pouště okolo Nazcy, proslulé svými liniemi a obřími kresbami. Mají tu také modely několika inckých pevností. Mezi nimi mě samozřejmě nejvíc zajímá Machu Picchu. Ale i ty další. Všechno to jsou místa, na která se těším a která na své cestě máme navštívit, i když některá třeba až za tři týdny. Musím ještě říct, že nad modelem slavného Machu Picchu visel taky obraz tohohle inckého města. Ale vypadal nějak divně. Nakonec jsem na to přišel. Obraz byl zrcadlově obrácený! Myslím, že něco takového je v hlavním muzeu v hlavním městě opravdu ostuda. Nicméně dobrý dojem z Muzea Národa s mnoha zajímavými věcmi, které tu byly k vidění, mi to zase nikterak nepokazilo.\nPozdě odpoledne jsme zajeli zpět do hotelu pro zavazadla. Paní Bertha ještě telefonovala na letiště, ale zatím nikdo neví, kde by náš batoh mohl být. Ach jo. Čeká nás teď asi čtyřhodinová cesta do Pisca. Jedeme menším autobusem, pronajatým jen pro nás. Během cesty vidíme jen neutěšenou pochmurnou krajinu víceméně pouštního charakteru po levé straně a temné bouřlivé vody Pacifiku po pravé straně silnice. Panamerická dálnice, po které jedeme, není taková dálnice, jakou si pod slovem dálnice představujeme v Evropě. Ale je to relativně, s přihlédnutím k jejímu stáří, kvalitní široká dvouproudá silnice, postavená pokud možno v přímém směru. S naší představou o dálnici se shoduje v tom, že má jen málo a nepříliš prudkých zatáček. Panamerická dálnice propojuje celou Jižní Ameriku, zejména velká a hlavní města států při západním pobřeží. Spojuje Buenos Aires v Argentině a jižním cíp Jižní Ameriky na straně jedné, a Severní Ameriku a posléze i Aljašku až na samém severu amerického kontinentu na straně druhé.\nKrásně nasvícená budova magistrátu v Piscu\nDo Pisca dorážíme dost pozdě večer. Po ubytování v Piscu nám paní Bertha slibuje návštěvu nějaké restaurace. Přes rušné a lidmi zaplněné náměstí s krásně nasvíceným a v maurském stylu postaveným magistrátem jdeme do restaurace. Tam je ovšem velice hlučno, přeplněno a zakouřeno. Jen tak tak pro tu nás najdou místo. Osazenstvo zjevně sestává pouze z turistů. Rozličné zvuky hlučné hospody jsou ještě umocněny peruánskou tříčlennou kapelou s píšťalou, kytarou a bubnem. Taková kapela v Peru nikdy nechybí tam, kde je nenulový počet turistů. Najdou si vás všude. Obvykle zahrají několik písniček, obejdou vás pro nějaké to spropitné, nebo se vám snaží prodat cédéčko. Pak odejdou, ale většinou je rychle nahradí jiná skupina hudebníků a celé se to opakuje, často se stejnými písněmi. A samozřejmě všichni hrají Simonem a Garfunkelem proslavenou peruánskou lidovku "El Condor Pasa". Musím říct, že jsem si také nějaké to cédéčko domů přivezl, a že je na nich i mnoho jiných stejně nádherných lidových melodií. Stůl jsme dostali až vzadu v rohu a paní Bertha nám objednala drink pisco. Slibovala nám ho už v Limě a lépe nám přitom uběhne čekání na jídlo. A to čekání vzhledem k přeplněnosti hospody nebude asi zrovna krátké. No, pijeme tedy pisco v Piscu! Správně se drink jmenuje pisco sour.\nPaní Bertha a pisco v Piscu\nJe to míchaný nápoj z pálenky pisco, napěněný s limetkou, bílkem, džusem a trochou cukru. Pálenka pisco se vyrábí z vína, podobně jako naše vínovice. Někteří si pisco dají podruhé, není to rozhodně špatné. Ale já teď raději cervezu. Na tu žízeň, co mám, je určitě lepší.\nPo večeři jsme se opět přes živé a rušné noční náměstí přesunuli na hotel. Cestou jsme se podivovali neskutečnému počtu motorových tříkolek s kapotáží, ať už tiše čekajících na své zákazníky, nebo za hlučného vrčení jezdících sem a tam po ztemnělých ulicích Pisca. My jsme je ale nepotřebovali, náš hotel byl nedaleko. Pak už jsme šli brzy spát, abychom dohnali spánkový deficit přetrvávající ještě z dlouhého letu a nabrali síly na další zítřejší program.


Handmade by Verpa: Santoro Gorjuss - šaty a tašky\nVystavil verpa v 20:11\nAjka 24. srpna 2016 0:28\nPááni Věruš, šikulka jsi a malá taky.-)\nverpa 24. srpna 2016 10:01\nDíky moc Alenko, stýskalo se mi po tvých komentářích.\nMarie Králová 24. srpna 2016 8:40\nVěrko, moc a moc pěkné. Na Slovensku mají pěkné přísloví - aká matka -taká Katka. Zuzku dobře směruješ k šití. Je vidět ,že má vkus a hodně se od Tebe přiučí. M.\nverpa 24. srpna 2016 10:03\nDíky Maruško, jsem moc ráda, že má vkus, kombinuje barvy, přemýšlí, co se k sobě hodí. Mockrát se divím, jak chodí někteří (dospělí i děti) nahastrošení, není to jen otázka peněz. Na sebe třeba hodně nakupuju i v sekáčích. No a Zuzka - po dvou klucích si ji rozmazluji, to víš :)\nKaiva L. 2. září 2016 10:32\nVěruško, šaty jsou nádherné, určitě z nich má Zuzanka velkou radost. Šaty od maminky jsou ty nejhezčí, vím o tom a s láskou na ni vzpomínám.\nPřeji ti pěkný den Iva\nHana Stejskalová 3. září 2016 18:38\nMoc povedené šitíčko,šatičky i kabelka - super ♥


Skříňka na klíče Velio bílá - střední ; Bonusko.sk\nStrážiť cenu a dostupnosť\tModerní střední skříňka na klíče v bílé barvě je vyrobená kombinací matné nerezové oceli a skla. Skříňka může zároveň sloužit jako magnetická nástěnka. Dodávána je včetně 6 magnetů. Díky svému je...\nModerní střední skříňka na klíče v bílé barvě je vyrobená kombinací matné nerezové oceli a skla. Skříňka může zároveň sloužit jako magnetická nástěnka. Dodávána je včetně 6 magnetů. Díky svému jednoduchému a modernímu designu se skříňka na klíče hodí do každé předsíně v domácnosti. Rozměry:- šířka 20 cm- hloubka 5 cm- výška 30 cmStřední skříňka na klíče je součástí kolekce Velio.


Do konce století roztaje nejméně třetina himálajských ledovců. Ohrozí to vodu pro dvě miliardy lidí | Plus\nDo konce století roztaje nejméně třetina himálajských ledovců. Ohrozí to vodu pro dvě miliardy lidí\nNásledkem klimatických změn roztaje do konce tohoto století celá jedna třetina himálajských ledovců, což ohrozí vodní zdroje pro skoro dvě miliardy lidí|foto:Fotobanka Profimedia\nNásledkem klimatických změn roztaje do konce tohoto století celá jedna třetina himálajských ledovců, což ohrozí vodní zdroje pro skoro dvě miliardy lidí.\nDojde k tomu i v případě, že bude úspěšná snaha o zmírnění dopadu klimatických změn, varuje agentura AP, která cituje zprávu Mezinárodního střediska pro integrovaný rozvoj horských oblastí. Jestli se to však nepovede, budou prý následky ještě horší.\nVědci objevili v ledovci Thwaites obří dutinu, která se velikostně blíží ostrovu Manhattan. Prostor by údajně pojmul až 14 bilionů tun ledu.\nZ ledovce jako Brno už zbývá Venezuelanům jen pár hektarů. Brzy zmizí úplně\nVenezuela se nejspíš stane prvním státem, který přijde o veškeré své pevninské ledovce. Ubývání si lidé začali všímat už v 19. století.\n„Během necelých sta let promění globální oteplování ledem pokryté vrcholky Himálaje v osmi zemích v holé skály,“ shrnul zjištění vedoucí studie Philippus Wester. Vědci celých pět let zkoumali účinky klimatických změn na region, který zahrnuje Afghánistán, Pákistán, Indii, Nepál, Čínu, Bhútán, Bangladéš a Barmu. V těchto zemích se nacházejí nejvyšší hory světa a jejich ledovce zásobují vodou říční systémy Gangy, Jang-c‘-ťiangu, Iravádí a Mekongu.\nPodle badatelů může v důsledku tání ledovců dojít k celé řadě katastrof – od záplav až po zvýšené znečištění ovzduší uhlíkem a prachem usazeným na ledovcích. Ředitel Mezinárodního střediska pro klimatickou změnu a rozvoj v bangladéšské Dháce Salimúl Húk označil závěry studie za velmi znepokojivé zejména pro země, jako je ta jeho.\nStudie zdůrazňuje, že jedna třetina himálajských ledovců zmizí, i kdyby byl splněn ambiciózní cíl pařížské klimatické dohody omezit globální oteplování do konce století na maximálně 1,5 stupně Celsia. Pokud se to nepodaří a teplota stoupne o dva stupně, roztají prý do roku 2100 celé dvě třetiny. Ke splnění cíle je třeba do roku 2050 snížit emise nejčastějšího skleníkového plynu, oxidu uhličitého, na úroveň, kterou planeta dokáže pohltit.\nNa pětileté studii Mezinárodního střediska pro integrovaný rozvoj horských oblastí v nepálském Káthmándú se podílelo více než 350 vědců a expertů z 22 zemí a 125 externích hodnotitelů. Centrum je financované z příspěvků zemí v regionu, ale i z Austrálie, Rakouska, Norska, Švýcarska a Spojeného království a programů jako USAID, vysvětluje AP.\nTající ledovce uvolňují do atmosféry skleníkový plyn metan. Na výzkumu se podíleli i čeští vědci


Státní podnik Prisko za OKD nabídne 80 milionů, schválila vláda | Týden.cz\nStátní podnik Prisko za OKD nabídne 80 milionů, schválila vláda\nVláda schválila, aby nabídku na koupi OKD za 80 milionů korun podal státní podnik Prisko. Na Twitteru o tom informoval premiér Bohuslav Sobotka (ČSSD). Na převzetí firmy by se měl podílet také státní podnik Diamo, vyplývá ze společného materiálu ministerstev financí a průmyslu a obchodu.\n"Jen angažmá státu může zajistit další činnost důlních závodů OKD, umožňující jejich postupný, řízený a sociálně přijatelný útlum," řekl na tiskové konferenci premiér.\nOKD je od loňska v úpadku. Věřitelé podniku schválili reorganizaci. Pro její úspěch je nezbytné, aby do firmy vstoupil strategický investor. Vedení OKD ho několik měsíců hledalo, avšak minulý měsíc napsalo společnosti Prisko, že nedostalo žádnou nabídku, která by úspěšnou reorganizaci umožňovala. Mezi dvěma finálními nabídkami byly podle informací a Hospodářských novin nabídky od společnosti EP Industries, jejímž většinovým vlastníkem je podnikatel Daniel Křetínský, a od zahraničního hedgeového fondu. Kromě zajištění dalšího provozu dolů se nový vlastník musí postarat i o jejich postupný útlum. Podle odhadů by přišel na více než osm miliard korun.\nAmerická firma Alcenta ze skupiny BNY Mellon podle zprávy serveru Euro.cz napsala premiéru Sobotkovi, že byla připravena zaplatit za těžební společnost OKD nejméně 500 milionů korun. Firma zvažuje arbitráž proti ČR. Ministr financí Andrej Babiš (ANO) uvedl, že o nabídce nemá informace.\nPremiér upozornil, že vláda pouze rozhodla o podání nabídky a že samotný proces insolvence neřídí. "Vláda nerozhodovala o insolvenčním řízení, ale jen o tom, že stát podá nabídku. Zda bude nabídka přijata rozhodnou orgány definované v insolvenčním zákonu. Není tedy žádný důvod, abychom ten dopis jako vláda komentovali. Stát má právo podat nabídku, ale o ní nebude rozhodovat vláda," uvedl.


Freelance-Market.cz: ⭐⭐ Řemeslník-rekonstrukce a stavby, Freelanceru 14709, Pardubice. Prezentace zdarma\nBezplatná prezentace s freelancerem č. 14709: Vyplňte prosím níže uvedený formulář!\nPůsobiště: Pardubice do 30 km\nPrezentace zdarma - freelancer č. 14709: Prosíme vyplňte následující formulář. Do 2 hodin Vám e-mailem nebo SMS pošleme kontaktní údaje freelancera a můžete navázat přímý kontakt. Prezentace je pro Vás zdarma a je nezávazná.\nPrezentace zdarma - freelancer č. 14709


Únor 2014 - ChciPracovat.info\nJak se naučit prezentovat\n26 Úno 2014 Obsaženo v: Komunikace, Management, Marketing, Osobní rozvoj\nPřemýšlela jsem, jak nejlépe zaujmout posluchače svých vzdělávacích kurzů. Co myslíte, která část prezentace je nejdůležitější? Podle mého názoru je to zahájení. Na prvním dojmu posluchačů velmi záleží, umožní Vám otevřít si prostor pro další komunikaci. Při zahájení prezentace by určitě mělo zaznít několik základních informací – kdo jste, proč jste tady, o čem budete mluvit a […]\nAutor: Libuše PirklováŠtítky: prezentace\n10 Úno 2014 Obsaženo v: Management, Osobní rozvoj, Ostatní, Zaměstnání\nZnáte někoho, kdo nezažívá stres? Já moc takových lidí neznám. Znám ale lidi, kteří to se stresem umí – zvládnout jej pro ně není takové sousto jako pro ostatní. Faktem je, že si to někdy dokážeme sami pěkně zkomplikovat a stres spíš posílit než oslabit. Jsme mistři na to, abychom si představovali nejhorší možné scénáře, […]\nAutor: David HanušŠtítky: stres


Co si nenechat ujít na konferenci 3DEXPERIENCE WORLD 2022 | MůjSolidworks.cz\nZa necelé tři týdne se odehraje v Atlantě celosvětové setkání uživatelů SOLIDWORKSu a platformy 3DEXPERIENCE. Během akce se uskuteční na 400 přednášek. Z agendy jsme vytipovali několik zajímavých přednášek, které probíhají virtuálně (on-line) a které si určitě nenechte ujít.\nLetošní konference 3DEXPERIENCE se odehraje hybridní formou – prezenčně a on-line. Pokud máte zájem sledovat, co se odehrává v Atlantě a nemáte příležitost se konference zúčastnit fyzicky, sledujte akci na webu. On-line účast je bezplatná. Registrace na konferenci je dostupná na webové stránce 3DEXPERIENCE World.\nV rámci konference probíhají General Session a pak následují jednotlivé přednášky zaměřené na různé obory. Provedli jsme výběr těch, které si určitě nenechte ujít:\n3D Creator, síla a budoucnost technického konstruování\n(3D Creator, the Power of You Designing for the Future)\nTento seminář prozradí některé inovativní funkce, které tým SOLIDWORKSu přidal do aplikace xDesign v rámci 3D Creatoru v posledních několika letech. Představí vám jediné modelovací prostředí, které navrhovat tak, jak chcete, a nenechat se řídit přísným hierarchickým designem, asistenty designu s podporou umělé inteligence, kteří vám pomohou urychlit opakující se úkoly, a super funkce, které vám umožní změnit váš navrhovaný záměr v jakémkoli bodě bez kaskády selhání prvků nebo mazání a vytváření prvků. Uvidíte také některé aktualizace provedené u některých známých funkcí, ale s moderním a inovativním nádechem.\nKdy: středa, 9. února od 16.45 do 17:30 (CET*)\nPro koho: inženýři, konstruktéři, technologové\nPřednášející: Ahmed Abdelnasser Mohamed\n3DEXPERIENCE for Design Education\nV této přednášce bude představena platforma 3DEXPERIENCE pro vzdělávání. 3DEXPERIENCE je cloudová nabídka produktů od Dassault Systèmes SOLIDWORKS. Tyto nové nabídky umožňují škálovatelná řešení pro pedagogy, aby poskytovali vše od jednoduchého CAD návrhu až po špičkové analytické nástroje pro jejich programy a studenty. 3DEXPERIENCE také představuje cloudová návrhová řešení, která studentům umožňují pracovat se svými soubory ve třídě i doma, což jim umožňuje snadný přístup k nástroji na jakémkoli zařízení a kdykoli. V této lekci si ukážeme rozhraní, probereme to nejdůležitější z pohledu studenta a jak používat 3DEXPERIENCE jako pedagog.\nKdy: středa, 9. února od 17.45 do 18:30 (CET*)\nPřednášející: Derrick Franklin\n3D tisk a prototypování se SOLIDWORKS\n(3D Printing Prototyping Using SOLIDWORKS)\nPřipojte se a diskutujte, proč používat aditivní výrobu a jak nejlépe využít optimalizaci topologie v SOLIDWORKSu, a také jak používat SOLIDWORKS pro rychlé prototypování pomocí technologie 3D tisku.\nNaučíte se: Co je aditivní výroba. Jak je aditivní výroba udržitelnější Designové aspekty pro technologii 3D tisku. Optimalizace topologie pomocí SOLIDWORKS. Nová technologie SOLIDWORKS for Makers. Použijete SOLIDWORKS a SOLIDWORKS for Makers (3D sculpting).\nKdy: pondělí, 7. února od 19.45 do 20:30 (CET*)\nZískej svůj návrh s 3DEXPERIENCE for Makers\n(Get Your Make on With 3DEXPERIENCE SOLIDWORKS for Makers)\nJste maker, kutil nebo někdo, kdo vyžaduje 3D CAD pro své osobní nebo hobby projekty? S nízkým rozpočtem, ale přesto chcete používat výkonné nejlepší nástroje ve své třídě, aby se vaše projekty staly skutečností? Už nehledejte! Zjistěte vše o nové nabídce 3DEXPERIENCE SOLIDWORKS for Makers, konkrétně pro vaše osobní projekty. Nakupujte přímo online a získáte vlastní platformu 3DEXPERIENCE, plně nabitou rolemi, aplikacemi, komunitami, školicím obsahem a ještě mnohem více.\nKdy: pondělí, 7. února od 18.45 do 19:30 (CET*)\nPro koho: makeři, kutilové, hobíci\nPřednášející: Brian Hillner\nÚvod do konstrukce lisovacích forem s 3D Mold Creator\n(An Introduction to 3D Mold Creator)\nObjevte sílu 3D navrhování forem v cloudu s intuitivní, účelovou sadou nástrojů, které zjednodušují vytváření jádra formy, dutiny a vložek. Rychle navrhujte formy přímo ve svém prohlížeči a zkraťte čas uvedení na trh využitím síly platformy 3DEXPERIENCE, která spojuje týmy na jednom vhodném místě.\nKdy: úterý, 8. února od 11.00 do 11:45 (CET*)\nPro koho: konstruktéři lisovacích forem\nPřednášející: Craig Therrien\nÚvod do DraftSight\n(An Introduction to DraftSight)\nDraftSight je profesionální CAD nástroj již více než 15 let. Podívejte se, proč konstruktéři volí DraftSight pro jejich potřeby. V rámci přednášky se podíváte na to, co dělá DraftSight populární a jaké jsou nové a efektivní funkce.\nPro koho: konstruktéři\nCelá agenda konference 3DEXPERIENCE WORLD 2022 je dostupná on-line.\n* CET — Central European Time\nBlíží se konference a setkání uživatelů 3DEXPERIENCE World 2020


Adam Mišík: Modelku Dianu vyměnil za jinou krásku, randí s miss! - Expres.cz\nAdam Mišík: Modelku Dianu vyměnil za jinou krásku, randí s miss!\nVIDEO: Adam Mišík si přivedl na Anděly novou přítelkyni, miss Denisu Spergerovou\n10. března 2019 7:17\nAdam Mišík po rozchodu s krásnou Dianou Kratochvílovou rozhodně nezahálí. Na předávání Cen Anděl 2018 dorazil ruku v ruce s osmnáctiletou Miss Czech Republic 2019 Denisou Spergerovou. Jak moc je jejich vztah vážný a jak vidí svou budoucnost?\nNízké vzdělání, nebo nevěry? Jaký je důvod rozchodu Mišíka a Kratochvílové?\nOna měla prsa, já sotva základku. Mišík vysvětloval okolnosti rozchodu s Dianou\nTajemství nezdaru Adama Mišíka ve StarDance: Strach z poroty!\nMišík po vyřazení: StarDance mě pohltilo, vše šlo stranou. S Káťou se chci vídat dál!\nMišík si předpověděl vyhazov ze StarDance, jeho fanynky překvapily (právem)\nO třetím odpadlíkovi je rozhodnuto: Ve StarDance končí Adam Mišík!\nVideo: Pryč z Prahy! Řepka s Kristelovou si jeli odpočinout na venkov\nŘepkovi hrozí další trest, do věznice měl nastoupit už v sobotu\nNebezpečné přecházení. Pérez málem srazil dva traťové komisaře\nLetošní metalová přehlídka ve Vizovicích láká na Avantasii nebo Uriah Heep\nChaloupková z Modrého kódu: Jednou jsem se zamilovala do hereckého kolegy!