Els aliments de quarta gamma | Consumer\nEls aliments de quarta gamma\nData de publicació: Dijous, 30deMaigde2002\nAmb deu anys de retard respecte als mercats britànic, alemany o francès, els productes de quarta gamma es van deixar veure en les prestatgeries dels supermercats espanyols a partir de 1989. Marginal durant anys, s’estima que ja entren en la cistella de la compra d’un 5% de les famílies espanyoles i que el consum anual aconsegueix les 13.000 tones.\nEls aliments de quarta gamma són productes que habitualment podrem trobar en les diferents botigues i que no són una altra cosa que productes vegetals, nets, tallats i envasaments, formats per verdures i hortalisses barrejades, ja llestes per al seu ús. Posteriorment, en l’àmbit domèstic, s’han de barrejar amb les salses o amaniments que es considerin oportuns per part dels consumidors.\nL’aparició i presència d’aquesta mena de productes en el mercat sorgeix com una resposta a la demanda dels consumidors i com una necessitat de la indústria per a augmentar les seves possibilitats de venda.\nLa demanda dels consumidors se centra en la necessitat de productes vegetals, ja que la qualitat del seu greix sol ser millor, aporten fibra, minerals interessants i algunes vitamines, entre altres nutrients. Tots aquests components s’han indicat com a fonamentals per a les dietes equilibrades i per a acostar-nos de nou a la coneguda dieta mediterrània.\nNo obstant això, aquests productes, tenen un clar inconvenient com és la necessitat de ser comprats frescos, rentats en ansa o preparats. La falta de temps avui dia i la incomoditat en la preparació, fa que el consum d’aquests productes pugui anar en descens, encara quan es reconeguin les seves propietats saludables.\nAliments llestos per a consumir\nAl mateix temps, els agricultors i la indústria en general, va solucionar aquests inconvenients mitjançant l’elaboració dels productes de quarta gamma. La solució va venir amb una rentada dels vegetals, tallat i muntat en forma d’amanides. Per a facilitar el seu conservabilidad i impedir la seva contaminació posterior, es van realitzar envasats en pel·lícula plàstica, i modificant la composició de l’atmosfera gasosa en introduir nitrogen en ella i eliminar l’oxigen.\nD’aquesta forma es posen en el mercat vegetals llestos per al seu consum d’una manera senzilla i còmoda. Només l’esforç d’obrir una bossa i amanir el seu contingut. El clar avantatge és que no requereix manipulació a casa, el producte estarà sempre fred i es consumeix com a tal, fred. En conseqüència, ja no hi ha excuses per a eliminar de la dieta aliments frescos com a verdures i hortalisses fresques.\nEls productes més emprats en quarta gamma són: enciams, pastanagues, espinacs, fruites, apis i porros. Cada vegada es veuen amb més freqüència en els nostres mercats, però sobretot en els supermercats i en les grans superfícies. De fet, actualment es poden veure una gran varietat de vegetals, normalment separats en bosses, fins i tot sense barrejar, perquè el consumidor pugui barrejar al seu gust amb posterioritat evitant així la mescla de sabors; potser seria necessari una modificació dels envasos, en el seu disseny per a evitar-lo.\nLa bossa de plàstic, l’envàs més emprat\nAvui dia, l’envàs més emprat és la bossa de plàstic, que conté diferents productes separats, mentre que les terrinas són emprades per a muntar amanides llestes per al seu consum. Finalment es poden trobar safates, encara que moltes vegades en aquests casos només es presenten una varietat de vegetals per a ser emprats en guisats, per a cuinar en calent i no sols per a l’elaboració d’amanides.\nPer a la indústria, les bosses són l’envàs amb més acceptació per ser de cost reduït i aportar una sensació de producte natural; mentre que per als consumidors prefereixen aquest tipus d’envàs en voler comprar també el mateix producte fresc i natural de sempre. Un envàs més atractiu i més sofisticat podria donar una idea de producte transformat que no és el desitjat en aquest cas, ja que el producte continua sent el de sempre encara que més manipulat.\nPresenten perills aquests productes?\nPel fet que l’envàs és l’element més important des del punt de vista de prevenció de la contaminació i determinant en la seguretat d’aquest aliment, ha d’estar intacte i en perfectes condicions. A l’ésser un producte fresc, cru, més manipulat, el nivell de perill s’incrementa; encara que bé és cert que no necessàriament més del que suposa la manipulació dels vegetals frescos a casa.\nD’una banda, la manipulació industrial permet una estandardització, és a dir, permetrà que sempre que es renti el producte afegint unes gotes de desinfectant, ens assegurarà una manipulació homogènia, un manteniment de la cadena del fred i un control de les recontaminaciones posteriors. Tots aquests controls no es poden realitzar en l’àmbit domèstic, per la qual cosa si tot es fa bé, el producte industrial podria ser més segur que l’amo “”.\nLa clau de la seguretat d’aquest producte se centra en la refrigeració i manipulació higiènica adequades; per descomptat, després de garantir una matèria primera de qualitat. La selecció de productes juga un paper molt important després de la collita i en aquest cas en anar envasats en bosses transparents, no es podran introduir trossos defectuosos o estèticament inadequats. Posteriorment es renten amb abundant aigua, incloent algun desinfectant, per a eliminar, entre altres, restes de terra o de contaminació. Finalment es realitza el processament, que necessàriament s’ha de dur a terme en sales refrigerades per a impedir la multiplicació dels microorganismes indesitjables en les zones de tall, on els vegetals perden la seva protecció natural.\nEn aquest procés, serà especialment important a controlar la contaminació i posterior proliferació de microorganismes patògens. El tenir sales refrigerades es controlarà la proliferació dels patògens habituals, però no dels oportunistes amb capacitat per a créixer en fred, com és Listeria monocytogenes.\nVigilar la presentació de l’envàs\nUn dels principals perills és el de creixement de les floridures. Aquests microorganismes quan creixen en els vegetals, si té capacitat per a formar micotoxines, desencadenaran un procés d’intoxicació, generalment a llarg termini en els consumidors, sent substància que poden induir a la presència de tumors digestius i hepàtics. En conseqüència, un dels millors sistemes de prevenció és l’eliminació de l’oxigen de l’envàs. Les floridures no tindran activitat si no hi ha oxigen, per l’amb un simple envasat en el que es denomina atmosfera protectora és suficient per a evitar aquest perill.\nPer aquest motiu, la identificació d’una bossa que no sembla estar plena d’aire, amb certa consistència, o que presenta enmohecimiento en part o la totalitat d’aquesta, ha de ser rebutjada pel consegüent perill d’haver perdut el sistema de protecció i la possibilitat de formació de micotoxines en l’aliment.\nFinalment, quan aquest aliment arriba a casa i s’obre per al seu consum, ha d’anar-se amb compte amb les restes no consumides. En obrir l’envàs, els vegetals perden la protecció de l’atmosfera modificada, per la qual cosa és possible la proliferació de floridures. Si aquesta es produeix, l’aliment no ha de ser consumit.\nFAO, 2001. Els mercats mundials de fruites i verdures orgàniques. Ed. FAO.\nVotgmann, H., 1983. La qualitat dels productes agrícoles provinents de diferents sistemes de cultiu. Agricultura i Societat, 26, 69-105.\nZhang, S. i Farber, J.M. 1996. The effects of various disinfectants against Listeria monocytogenes on fresh-cut vegetables. Food Microbiology. 13:311-321.\nZhuang R-I, Beuchat LR, Angulo FJ (1995). Fate of Salmonel·la montevideo on and in raw tomatoes as affected by temperature and treatment with chlorine. Applied and Environmental Microbiology. 61:2127-2131.\natmosferes modificades envasat Hortalizas-ca josé juan rodríguez jerez-ca listeria monocytogenes-ca listeria-ca micotoxinas-ca microorganismos-ca mohos-ca patógenos.-ca refrigeració vegetals verdures


Comença la 22a edició del Cavatast\nAquest divendres es va inaugurar la mostra de cava i gastronomia de Sant Sadurní amb la participació de la periodista especialitzada en el sector del vi, Rut Troyano\nAquest divendres s´ha inaugurat la 22a edició del Cavatast, la mostra de caves i gastronomia que, any rere any, s´ha erigit com una cita fixa al calendari dels amants de l´escumós i de la bona gastronomia.\nLa regidora de Turisme Maria Rosell ha obert l´acte fent un agraïment a totes les persones i entitats col·laboradores que han fet possible, un any més, el Cavatast, “un esdeveniment de referència i un aparador immillorable pels expositors, empreses de gastronomia i cavistes.” “El Cavatast és cosa de molts, i això es nota. El poble llueix cava per tots els racons”, ha destacat la regidora.\nL´encarregada de presentar l´edició d´enguany de la mostra ha estat la periodista Ruth Troyano, premi al Mèrit Periodístic 2018 per l´Associació Catalana d'Enòlegs. Troyano ha convidat els presents a reflexionar al voltant de la relació entre el periodisme, la comunicació i el cava i les vinyes.\n“El cava és un signe d´identitat que ens representa com a ciutadans del Penedès aquí i a fora”, ha explicat Troyano. “El cava és salut, celebració, inici de vacances, moments únics per al record. És la màxima expressió d´un dia efervescent que es converteix en joia.”\nTroyano també ha volgut posar en valor el paper que les dones han tingut històricament i que ha estat molt sovint invisibilitzat: “El cava és també les dones, i cal reivindicar-ho sempre. Les que han vingut i les que vindran. Sense la dona i sense la seva sensibilitat, que no feblesa, tampoc seríem on som ara.”\nRuth Troyano ha clos el discurs d´inauguració recordant i adaptant per a l´ocasió unes paraules de Muriel Casals: ”Dir-vos a totes i a tots que no som aquí per buscar un somni. Nosaltres, el cava, som el somni.”\nEl director de l´Agència de Turisme, David Font, ha intervingut també per presentar la mostra i la seva transcendència turística per la zona. “El sector del cava ha crescut cap a l´exterior els darrers anys, i posa Catalunya al mapa. El cava representa centenars d´anys d´història, on el paisatge hi té un gran valor”, ha destacat.\nL´alcalde Josep Maria Ribas ha donat la benvinguda a una nova edició de la mostra de referència del sector: “Estem a punt d´obrir les obres d´un dels esdeveniments més importants de Sant Sadurní, que ens permet mostrar els nostres productes, però també el nostre municipi.” “Però el Cavatast és molt més que això. És cultura, és territori, és Penedès”, ha afegit l´alcalde.\nEl Cavatast estarà installat durant tot el cap de setmana a la Rambla de la Generalitat, artèria principal del municipi, amb més de cinquanta expositors de degustació de caves i productes de gastronomia.\nPodeu consultar més informació sobre la fira a www.santsadurni.cat/cavatast\nPodeu escoltar l'àudio de la inauguració:


Namaqua Seravezza Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia del Campo 287, Seravezza, Seravezza, Itàlia, 55047 - Veure al mapa\nConvenientment situat a Seravezza, Namaqua és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nNamaqua ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, instal·lacions per a reunions i banquets .\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara piscina privada, aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses camp de golf (a 3 km), piscina exterior, buceig, massatge, pistes de tennis, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Namaqua és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Seravezza.\nTots els tipus de viatgers (20) Parelles (10) Famílies amb infants petits (3) Famílies amb infants grans (1) Grups (6)


El govern britànic avala l'extradició d'Assange als Estats Units\tEl govern britànic avala l'extradició d'Assange als Estats Units\nQuaranta-tres pitons i catorze monjos en harmonia\tQuaranta-tres pitons i catorze monjos en harmonia\nEstrasburg reconeix l'autoritat del grup d'experts de l'ONU que va exigir la llibertat dels presos\tEstrasburg reconeix l'autoritat del grup d'experts de l'ONU que va exigir la llibertat dels presos\nEl sopar il·legal i el tercer ull\tEl sopar il·legal i el tercer ull\nUn relator de l'ONU diu que Assange presenta símptomes de 'tortura psicològica' i demana que no sigui extradit\tUn relator de l'ONU diu que Assange presenta símptomes de 'tortura psicològica' i demana que no sigui extradit\nEl turisme de motxilla conquereix Pai\tEl turisme de motxilla conquereix Pai\nLa Xina qualifica d''invasió' la demanda dels Estats Units perquè limiti el creixement de les seves empreses estatals\tLa Xina qualifica d''invasió' la demanda dels Estats Units perquè limiti el creixement de les seves empreses estatals\nL'Iran avisa que l'augment de la presència militar dels Estats Units al Llevant posa en perill la pau internacional\tL'Iran avisa que l'augment de la presència militar dels Estats Units al Llevant posa en perill la pau internacional\nBatet convoca la mesa del congrés espanyol per demà per abordar la suspensió dels presos polítics\tBatet convoca la mesa del congrés espanyol per demà per abordar la suspensió dels presos polítics\nNaypyidaw, l’estrafolària capital fantasma creada del no-res\nTrenta-vuitè capítol de la sèrie 'La volta al món sense bitllet de tornada' · Sergi Unanue parla de Naypydaw, la ciutat dissenyada i construïda per ser capital de Myanmar\nFa menys de vint anys, la junta militar que governava Myanmar va emprendre un macroprojecte que havia de modificar la morfologia del país dràsticament. El 2002, es va començar a construir Naypyidaw, que esdevingué la nova capital de la república. No era pas l’únic cas, ni de bon tros. El món és ple de grans capitals fetes expressament per complir aquest propòsit. Washington DC, Brasília, Cànberra i Buenos Aires en són només alguns exemples. Però Naypyidaw no hi té res a veure. Poc més d’un decenni després de la inauguració oficial, la capital birmana continua oferint una experiència estrambòtica i fins a cert punt angoixant a aquells qui la visiten.\nLa ciutat s’ha alçat sobre una vall entapissada de vegetació densa. Entre els districtes, cadascun dissenyat amb una funció especifica, hi ha quilòmetres de distància. Són units per unes carreteres amples, de vuit carrils o més, i amb prou feines transitades. Els pocs edificis que hi ha són estranyament separats els uns dels altres, gairebé com si s’evitessin. Diuen que només hi viuen polítics, militars, constructors i escombriaires. Ací, caminar i fer vida en comunitat són opcions que no entren al menú.\nLa majoria de carreteres són molt amples, però gairebé no tenen trànsit.\nUna decisió obscura\nQuan el govern va anunciar que la nació tindria una nova capital, no va explicar-ne els motius. Molts han especulat amb la possible lògica d’aquest moviment. L’oposició creu que és per a evitar una possible invasió dels Estats Units de la mar estant, atès que l’antiga capital, Yangôn, és a prop de la costa. Uns altres creuen que és per a posar un punt i a part en la història recent i deslligar-se del seu passat com a colònia britànica, que va col·locar Yangôn al mapa i la va transformar en el motor econòmic, social i polític de l’antiga Birmània. Alguns es decanten a pensar que l’antiga capital ha arribat al límit, perquè que les infrastructures es van quedant obsoletes i sembla difícil que hi hagi marge per a veure el creixement desmesurat que els dirigents de Myanmar esperen per al país.\nSí que es pot entendre més l’estratègia utilitzada per a triar la localització de la nova capital. Naypyidaw és ben bé al centre de la república, entre Yangôn i Mandalay, sens dubte els dos pesos pesants de la nació quant a població i a economia. A més a més, també pot tenir un paper important com a bastió militar, perquè fa frontera amb els estats de Xan, Katxin i Xin, zones on hi ha conflictes armats oberts.\nLes distàncies entre districtes i edificis són molt grans.\nLa veritat és que a la ciutat es respira un ambient semblant al d’un estat policíac. Les carreteres són plenes de controls i a tot arreu es poden veure agents uniformats. La paranoia es fa encara més latent a mesura que el visitant s’acosta al Parlament de Myanmar.\nÉs la construcció moderna més espectacular del país, però, així i tot, el govern ha optat per mantenir-la allunyada dels focus d’atenció. Ni tan sols es considera una de les atraccions principals de la nació, i això que impressiona qualsevol qui el miri.\nPetita part del parlament birmà.\nEl Pyidaungsu Hluttaw, com s’anomena en birmà, és un complex format per trenta-un edificis construïts sota un mateix patró arquitectònic que conformen un espectacle digne de veure.\nSegons Minyazar Hein, un dels enginyers que va dirigir aquesta faraònica obra d’art, el recinte es va convertir, durant els sis anys que va durar la construcció, en una ciutat sencera que tenia un únic objectiu: completar el projecte nacional més important del segle. Hi vivien més de 30.000 persones, entre les quals 7.000 obrers i 1.000 enginyers, amb sengles famílies. Les obres es van completar l’any 2010.\nEl mercat de Naypyidaw és el principal punt de comerç de la capital.\nTot amb tot, amb prou feines hi ha informació o imatges de la feina feta, ni tampoc del resultat final. La policia i els militars que envolten el recinte del parlament s’encarreguen de vigilar que ningú en faci fotografies. De fet, ni tan sols permeten de caminar pels voltants, i els vehicles tenen prohibit d’aturar-s’hi. El secretisme que sobrevola Pyidaungsu Hluttaw és tan gran que Minyazar Hein s’ha estimat més de donar un nom fals per a aquest article al·legant motius de seguretat.\nA la ciutat hi ha coses tan estrafolàries com una rèplica d’un avió en un aparcament.\nLa capital de la planificació\nLa ciutat de Naypyidaw es va començar a construir el 2002, partint d’una gran planificació. L’any 2005 es va convertir oficialment en la nova capital, tot i que no es va inaugurar fins a l’any següent. Finalment, allò que en un principi eren només uns esbossos dibuixats amb cura sobre uns plànols, el 2012 s’havia materialitzat en una ciutat. Cada districte, cada carrer i cada edifici complia una funció especifica i continua essent així. No hi sobra res ni res no és aleatori. Hom pràcticament té la sensació de trobar-se en una mena de Port Aventura, amb àrees clarament diferenciades les unes de les altres, disperses i tematitzades.\nEn compte del Far West, la Polinèsia, la Xina i Mèxic, aquesta ciutat planificada disposa de les zones residencials, la zona militar, la zona diplomàtica i la zona dels ministeris i el parlament. Són especialment semblants al parc d’atraccions del Tarragonès les dues zones d’hotels, les úniques de la ciutat habilitades per a l’hostaleria. La gran majoria d’establiments són construïts seguint alguna temàtica especial, com ara l’Índia, una casa de camp victoriana i Las Vegas.\nUn dels hotels de Naypyidaw amb els teulats típics birmans.\nTanmateix, aquests districtes tenen un aspecte més aviat fantasmagòric. Durant la major part de l’any, amb prou feines si hi ha turistes, i els que hi ha s’hi queden poc per culpa dels preus desorbitats. A més a més, tot i que molts establiments s’han acabat de construir, els propietaris no gosen obrir-los encara perquè no veuen prou demanda per a assumir aquest risc. Però això no impedeix pas que la zona continuï expandint-se i que nous inversos que hi veuen potencial hi construeixin hotels descomunals.\nUn gran hotel en construcció.\nSegons les dades oficials, a Naypyidaw hi viuen prop d’un milió d’habitants, però és una xifra que costa de creure. A les zones residencials no es veuen gratacels que puguin encabir centenars de persones, sinó més aviat petits apartaments. Segons The New York Times, fa poc més d’una dècada la ciutat només tenia 1.200 edificis de quatre plantes utilitzats com a residències. Una curiositat és que la manera com són construïts delata la professió dels seus estadants. El color del teulat indica que treballen en un departament governamental o en un altre.\nEl color verd del teulat indica que en aquest apartament hi viuen treballadors del Ministeri d’Agricultura.\nObra mestra de l’urbanisme o desastre ambiental?\nNaypyidaw no deixa ningú indiferent. És un lloc únic al món, tot un experiment d’urbanisme a gran escala. Naturalment, la construcció d’aquesta nova ciutat també suscita polèmica.\nPer a alguns experts, la planificació de la capital és un exemple de la pràctica dels coneixements en urbanisme quan darrere hi ha un propòsit clar. En aquest cas, el municipi ha esdevingut de seguida el nucli polític del país, i de mica en mica va agafant pes com a motor diplomàtic.\nVista aèria de la zona dels hotels.\nDe totes maneres, són sobretot els entesos en defensa qui n’han fet lloances. Hi veuen una ciutat en què la fortalesa no és cap muralla de maons, sinó el propi esquelet. En un temps en què les principals amenaces són els atemptats, les grans distancies i les carreteres sinuoses dissenyades estratègicament per tenir-hi assentaments policíacs són les principals armes, asseguren.\nSi bé no se sap el motiu principal de la construcció de la nova capital, sí que sembla que l’obsessió per la defensa hi ha tingut molta importància. N’és una prova la principal atracció turística, una gran pagoda que imita la de Shwedagon, a Yangôn, la més emblemàtica del país. Naypyidaw fou batejada amb el nom d’Uppatasanti, el títol d’un mantra budista que es canta, sobretot, en cas d’una invasió estrangera.\nUna de les carreteres secundàries sinuoses que travessa un turó.\nIndependentment del possible potencial militar, hi ha qui ha aixecat la veu per denunciar que la planificació de Naypyidaw s’ha convertit, de fet, en una arma de destrucció contra el medi. La simple idea de crear una nova gran ciutat en un lloc on abans hi havia jungles interminables ja és un atac a la sostenibilitat; però allò que ha acabat d’enfurismar molta gent és el disseny de l’urbs. Davant el parlament, per exemple, hi ha una enorme autopista de vint carrils que no fa servir ningú. I no n’és pas cap excepció: els districtes són units per carreteres amplíssimes. No és tan sols l’asfalt que s’hi ha abocat, diuen, és el fet que si el govern ha construït aquestes vies és senyal que preveu que algun dia seran plenes de vehicles que contaminaran i causaran accidents de trànsit. I les distàncies descomunals no conviden, precisament, a fer trajectes a peu.\nL’arc de Sant Martí s’alça darrere un hotel a Naypyidaw.\nSigui com sigui, Naypyidaw es un lloc que val la pena de visitar. No té atraccions turístiques interessants, llevat de la pagoda d’Uppatasanti, que es pot visitar en menys d’una hora, i del formidable parlament birmà que, tot sigui dit, no es pot contemplar com Déu mana; però és una oportunitat única de comprovar de primera mà un experiment urbanístic, econòmic i social, en la construcció més gran possible feta per l’ésser humà: la capital d’un estat.\n—(34): L’oasi urbà més important de l’Àsia, en perill\n14:28En directe: Puigdemont declara telemàticament davant la Cort d’Apel·lació de Sàsser\nEl president Aragonès es desplaça a Sardenya “per estar al costat del president Puigdemont” que està declarant davant el Tribunal


La Mancomunitat reuneix a Diputació de València i Generalitat per a coordinar les seues actuacions en matèria de mobilitat sostenible a la comarca | Mancomunitat Intermunicipal de l'Horta Sud\nLa Mancomunitat de l'Horta Sud, Diputació de València i la Generalitat Valenciana coordinaran les seues actuacions en matèria de mobilitat sostenible a la comarca de l'Horta Sud. La Mancomunitat compleix d'aquesta manera el compromís adquirit el mes de maig passat en la primera trobada del projecte Serà Horta Sud 2030 organitzat per la Fundació Horta Sud.\nLa presidenta de la Mancomunitat de l'Horta Sud Eva Sanz s'ha reunit aquest matí amb Dolors Gimeno, diputada de Mobilitat Sostenible i amb Roser Obrer directora general d'Obres Públiques, Transport i Mobilitat Sostenible de la Generalitat Valenciana. En la trobada s'han posat les bases per a la creació d'una taula de treball tècnica de coordinació que puga intercanviar informació de les tres administracions sobre les actuacions a la comarca de l'Horta Sud.\nEn aquest sentit, la Mancomunitat de l'Horta Sud va assumir el compromís de liderar la coordinació entre els ajuntaments de la comarca i la resta d'administracions, per a això primerament va incorporar una tècnica de Projectes Europeus al seu personal actiu i posteriorment contracte l'assistència tècnica d'una consultora que treballa ja en l'elaboració d'un pla comarcal de Mobilitat Sostenible amb l'objectiu de poder millorar les connexions entre municipis i facilitar que aquests es realitzen d'una manera no contaminant.\nLa intenció amb el pla és poder captar finançament de la Generalitat, de la Diputació i també de la Unió Europea a través del pla de recuperació Netx Generation o del Marc Financer Pluriennal 2021-27. El Pla es troba en la fase de recopilació d'informació de les actuacions realitzades o previstes pels vint ajuntaments de la comarca i per la resta d'administracions. El document recollirà també les propostes incloses en les conclusions de les taules de treball sobre mobilitat sostenible del projecte Serà Horta Sud 2030. Així com algun avant projecte que ja està preparant la Diputació i el futur Pla d'Acció de la Generalitat que inclou, entre altres elements de mobilitat, la creació de pàrquings específics dissuasius en l'àrea metropolitana de València.\nPer a la presidenta de la Mancomunitat de l'Horta Sud Eva Sanz, la reunió de hui és “un compromís en ferm per a aconseguir una Horta Sud comunicada d'una forma més sostenible”. “Hui hem posat les bases per a unir projectes i que les tres administracions puguem treballar sobre una mateixa estratègia que ens porte a millorar la comunicació sostenible de la ciutadania entre els municipis de l'Horta Sud”, ha explicat.\nEn pròximes dates, la Mancomunitat organitzarà una primera reunió amb els alcaldes i alcaldesses dels municipis de la comarca de l'Horta Sud per a acabar de definir l'estratègia amb la qual treballar al costat de la Diputació i la Generalitat Valenciana.


12 de septiembre de 2013 22:34h\nVeure el senyor Inda, el gigainvestigador del diari El Mundo xisclant forassenyadament “¡Cataluña pertenece a España desde los romanos!” al programa d'Ana Rosa Quintana d'aquest dia onze de setembre és encoratjador, però produeix pena, més que no pas satisfacció. Estava molt irritat i feia servir el verb “pertenecer” en comptes, per exemple, del més correcte “formaba parte”. Això sense entrar en el fet obvi que España, ai las, encara no existia en temps dels romans.\nPerò fins i tot admetent -que no és el cas- que quan deia España es referia a Hispania, només cal fer un cop d'ull als mapes canviants de la Península Ibèrica. La història, en aquest territori, ha fet de més i de menys. L'any 2013, però, hi ha un parell d'estats independents, a part d'Espanya, que també formaban part d'Hispania: Portugal i Andorra. O és que per al senyor Inda, aquests dos països també “pertenecían” a Espanya? Per això és tan difícil el diàleg, perquè davant et trobes sistemàticament tot de gent amb projecció pública important que es creu en possessió de la veritat i els altres, nosaltres, no, mai. A més, insulten per sistema milers de ciutadans, centenars de milers, titllant-los gairebé d'idiotes i imbècils sense personalitat, per haver-se deixat manipular pels dimonis nacionalistes. O lobotomitzats per l'acció perversa de l'escola catalana. Com si tot comencés ara mateix. Fa pena.\nUn dels que opina així és el fatxenda i provocador vicerector de la Universitat Abat Oliba Javier Barraycoa, que va pronunciar abans d'ahir la conferència “La veritat del 1714” organitzada pel PP. Ens volia explicar la veritat i desmentir mitologies del nacionalisme català. Així ens va voler obrir els ulls sobre qüestions suposadament amagades pels dimonis independentistes, però que fa anys i panys que tots sabem. Per exemple, ens “va descobrir” la veritat sobre l'origen gens “catalanista” dels Mossos d'Esquadra. És gairebé còmic. Perquè aquesta “veritat” no solament no estava oculta sinó a la vista de tothom, des de sempre.\nNo cal anar a la fundació dels Mossos, al segle XVIII, els que tenim uns quants anys encara ens en recordem, d'ells, com a cos uniformat de la Diputació franquista de Barcelona. Igual que també sabem el seu comportament heroic el dia 17 de juliol de 1936 a favor de la República i de la Generalitat. Ho sabem tot. Però i què? Amb ells, quan va tornar l'autonomia, es va arribar a un consens: mantindrem els Mossos d'Esquadra. Igual que la constitució espanyola va ser fruit d'un consens. I un dels consensos va ser mantenir la guàrdia civil.\nEl senyor Barraycoa, barceloní de 1963, també ens descobreix una altra terrible realitat: “El catalanisme va ser racista” i esmenta el doctor Robert i l'estàtua que el recorda, ubicada primer a la plaça Universitat de Barcelona i ara a la plaça Tetuán. En primer lloc, no se li fa homenatge com a “racista” que és la insinuació interessada d'en Barraycoa, sinó com a exalcalde de Barcelona, importantíssim entre d'altres raons perquè va impulsar la renovació del cens d'habitants per tal d'erradicar el caciquisme. En segon lloc, el senyor Barraycoa, com tants d'altres -també hi incloc catalanistes- fa trampes amb la història. Així, presenta les teories racistes del doctor Robert com si fossin pròpies i catalanes quan, en realitat, a finals del segle XIX i principis del XX les podem trobar pertot arreu.\nJoan-Lluís Marfany, un gran coneixedor de l'època afirma amb rotunditat que el catalanisme no és diferent de la resta de nacionalismes de l'època: “el racisme els impregna a tots, com impregna tota la cultura de l'època” (“La cultura del catalanisme. El nacionalisme catalá en els seus inicis”, Ed. Empúries, Barcelona, 1995). Seria facilíssim parlar de racisme castellà contra els catalans retraient els versos insultants de Quevedo, i encara seria més fàcil trobar documents sobre el racisme espanyol amb les colònies.\nI no pas de l'època de la conquesta sinó ben tardans, del final, de l'època esclavista i la pèrdua de Cuba, Puerto Rico i Filipines. I lligar-ho amb les actituds racistes espanyoles actuals, del segle XXI, respecte als immigrants magribins o subsaharians (Recorden El Ejido, fa no res?) Però no ho farem perquè és històricament incomparable. Una cosa no té res a veure amb l'altra. I si ho compares, estàs fent trampes. Molt més quan, en una mostra d'ignorància i d'incompetència increïbles en un vicerector d'una universitat, es fa servir per afirmar que aquest suposat“racisme” és l'origen de “les polítiques lingüístiques que es van crear per transformar l'ànima de cadascú”. Recordem un cop més que l'origen de la política lingüística de Catalunya prové d'un dels consensos més amplis i més lloats aconseguits mai al Parlament, a principis dels vuitanta. Partits, sindicats (amb tota la població castellanoparlant darrere), associacions, societat civil, etc. van recolzar la proposta: Primer, no dividir els nens lingüísticament. I segon, a part d'ajudar a la normalitzacó del català fent una discriminació positiva allà on les autoritats la podien fer, es va decidir muntar una escola basada en el català per tal d'oferir a tots els infants catalans (fos quin fos el seu origen) la possibilitat de conèixer les dues llengües de casa seva.\nL'èxit ha estat rotund. Aquesta decisió del Parlament de Catalunya, en el fons, va ser una decisió de poble lliure. I això és el que molesta de fons. Les reaccions d'aquest onze de setembre de 2013, malgrat tot el que està passant, malgrat l'èxit d'aquesta diada, dissortadament demostren que pràcticament res no farà canviar l'actitud dels polítics espanyols. Hem sentit la vicepresidenta espanyola afirmant com Ferran VII allò de “todos juntos y yo el primero por la senda de la constitución”I que estaven tant i tant oberts al diàleg, sempre que fos dins de la constitució.\nPer una altra banda, tots sabem que és materialment impossible que acceptin ni tan sol plantejar-se modificar ni un pèl la seva posició. No crec que prenguin els catalans per idiotes. Però s'hi assembla molt. Ens recorda l'acudit de l'Eugenio que explica l'actitud d'un conductor que baixa contradirecció pel carrer Balmes de Barcelona. Engega la ràdio i sent “un boig està baixant contradirecció…”Ell mira al voltant, amb tots els cotxes avisant-lo, esquivant-lo, fent-li tocs de botzina, etc. i pensa, “un boig? Quatre, cinc, sis, set…!”Tot plegat és apassionant.\n12 de septiembre de 2013 - 22:34 h


Fa uns divendres l’ajuntament va celebrar la cinquena assemblea informativa, i no semblava que informessin, perquè només treien pit dels èxits de govern. Lo miting encobert va ser una desfilada de detalls insignificants sobre lo bé que els regidors feien la seva feina.\nExemples com el del regidor de Noves Tecnologies, que va dir que la app ja se l’han descarregat moltes persones, quan en realitat han arribat 1 any tard en posar-la en marxa. O que ha arribat la fibra òptica a Amposta, però no van dir que no han estat capaços de fer-la arribar als polígons, amb tanta demagògia que van fer amb aquesta qüestió quan eren a l’oposició!\nTambé van parlar de transparència, de les parets de vidre, però aquest ajuntament no és transparent en absolut: ni en les contractacions de personal, ni en els moviments, ni en les adjudicacions a fundacions afins,…. Un ajuntament que internalitza la gestió de l’hospital, però externalitza per interès molts serveis socials, no és un ajuntament que miri pel bé comú dels ampostins.\nI arribem al que sembla el pal de paller de tota la legislatura: la sostenibilitat. El canvi de les antigues bombetes a Led. Sembla que hagin descobert la sopa d’all. Servirà la sostenibilitat per fer que vinguin més empreses a Amposta? Crearan llocs de treball de més de 3 mesos? Servirà la sostenibilitat per millorar la salut i la qualitat de vida de la nostra gent gran, dels adolescents i dels infants? Rotundament no. Estem a favor de fer una ciutat més sostenible, però s’ha de fer seguint un Pla director d’Enllumenat, disposant d’un Pla d’estalvi i d’eficiència energètica que ens guiï i ens assessori.\nI la cirereta és el PAV2. Però que es això del PAV2? És un pavelló multiesportiu molt necessari, que NO es farà a la ciutat. Per què? Per errors de projecte , els quals li han donat l’excusa necessària a l’empresa adjudicatària per a sortir per cames... I les millores del concurs? Doncs ja es faran... Aquestes millores són les que demanaven a anteriors governs però que ells, en 3 anys governant, no han estat capaços de realitzar. Ara diuen que ho faran. Ho tindran per al més de maig, aproximadament per a les eleccions. Les goteres del pavelló fa tres anys deien que era una vergonya que no estessin arreglades, doncs encara avui estan igual.\nI així va continuar l’assemblea informativa, fins que va acabar l’alcalde omplint-se la boca de polítiques d’ocupació, que no neguem que siguin necessàries, que ho són, però no veiem adequat gastar-se 1,2 milions d’euros amb contractets per als més allegats, familiars o amb carnet, i no fer venir ni una sola empresa a crear llocs de treball estables, ben remunerats i amb projecció de crear ecosistemes per fer avançar la ciutat, per tenir una ciutat de i amb futur. Com tampoc entenem la compra i rehabilitació del Sindicat per ubicar els serveis d’ocupació quan tenien la LLar de jubilats Sant Jordi ( ara cedida gratuïtament a la Fundació Gentis).\nEns agrada la proposta dels ramaders de l’Ebre de vincular la història de les ramaderies amb la ciutat i la societat del nostre territori. Volen emmirallar-se en una terra on bous i persones fan un equip d’èxit. Això passa al nostre país veí, França, a la zona de la Camarga.\nUn inici, sempre dificil, d’ajuntar interessos i fer un discurs únic. Los bous van transformar aquesta terra, li han donat el caràcter i la forma. Donem-los el valor que es mereixen. Des del nostre grup, donem suport a aquesta iniciativa i a la demanda que sabem que s’ha fet a l’Alcalde de fer una museïtzació d’algun Mas al nostre terme municipal. Volem que l’ajuntament i el seu equip de govern estiguin a l’alçada, deixin a un costat els seus gustos particulars, i féssim una transformació del sector dels bous a les nostres terres.\nI sempre al costat de les nostres tradicions i de les penyes taurines que sabem que són activitats absolutament complementàries.\nI aquest mes celebrem els 10 anys de la Festa del Mercat, una festa que ara costa el doble del que costava fa uns anys, que no manté l’esperit inicial, però que tot i això sortirem a donar-ho tot i a més estem molt agraïts que la pregonera de la Festa sigui la regidora que la va iniciar i mimar durant molts anys, Mar Panisello. Us esperem!!!!!


Villores | L'interior\nPobles perduts per la muntanya. Tranquil·litat infinita. Paisatges inabastables. Naturalesa vivíssima. Però també despoblació. Falses oportunitats. Grues i ciment. Envelliment, esperances perdudes, crisi i desencís. Un conjunt de llocs comuns que el passat dissabte van unir el nostre espectacle amb les projeccions de la Mostra de Cinema Rural de Villores.\nSense cap dubte, l’intercanvi de punts de vista i d’opinions de què vam poder gaudir aquella jornada va ser molt enriquidor, alhora que de ben segur va provocar una bona sotragada a les consciències dels que estàvem allí. Sobretot, a tots aquells que tenim un peu al poble i l’altre a la ciutat, i que sovint oblidem que el nostre poble és com un pinet acabat de plantar, tan bonic i llustrós, al mateix temps que dèbil i xicotet. I que cal regar-lo, estimar-lo i protegir-lo de les inclemències. En el cas del poble, de les inclemències que arriben de la mà de la globalització, la bombolla immobiliària i les seues crisis.\nTots som conscients que, en pocs anys, el món ha corregut molt, i no està gens clar que en la direcció més adequada. Els pobles es van despoblant, la ramaderia i l’agricultura només tenen sentit com un hobby massa car, ja no neixen xiquets i les cases s’omplen de clivelles i corcs. Les ciutats atreuen als joves estudiants, que segurament mai més podran tornar al seu poble a treballar, si no és que es posen a treballar a la fàbrica i guarden el seu títol de graduat a la falsa. Davant de tanta frustració, s’ha intentat i s’intenta trobar nous camins per als nostres pobles. I la gent que hi viu, desesperada, s’aferra a tot el que vinga. Molts d’aquests camins, però, vénen marcats per persones que treballen en un despatx al pis 32è d’algun edifici de la capital: “farem un camp de golf”, “trenta cases rurals no faran cap nosa, a este poble”, “el que li fa falta a Vilafranca és un spa”. Sembla que la solució als pobles haja de passar per importar el model productiu que s’intenta aplicar a tot el país. Hipervitaminar el sector serveis i el turisme, que les vaques i les cols ja no donen, i les nostres fàbriques tampoc poden durar molt més.\nPerò, amb l’exemple que narra el documental d’Anna Soldevila, potser ens fem conscients que la cosa no va per ahí. Que desficacis com els d’Espui n’hi ha hagut a molts altres llocs. Que del que es tracta no és d’imitar el que fan els grans, com al pati de l’escola. No es tracta de convertir els nostres pobles en nous Marina d’Ors «garrurals». Si volem salvar els nostres pobles, hem de seguir fent coses xicotetes, comerços xicotets, cases xicotetes i festes xicotetes, com la de Villores. Com apunta Fèlix Edo al seu article «Un centre sense poble»*, “hi ha un poble i un món que s’han esvaït i no podem fer res per reconstruir-los”. Però potser sí que podem construir-ne de nous. Amb noves iniciatives econòmiques i socials, però també culturals. A Villores va ser tot un plaer conéixer tants projectes culturals que compartien amb nosaltres, la Rabera, uns objectius clars: fer visibles els nostres pobles i la nostra gent, contribuir a recuperar l’autoestima perduda i, per damunt de tot, fer comarca. I és que ja ho deia Montserrat Roig: “La cultura és l’opció política més revolucionària a llarg termini”.\n*Publicat al llibre de Festes 2014 de Vilafranca.


A 2/4 de 10, el foc de Capellades ha afectat una cinquantena d'hectàrees, la majoria d'arbrat\nA 2/4 de 10, el foc de Capellades ha afectat una cinquantena d’hectàrees, la majoria d’arbrat\nACN – L’incendi que crema des d’un quart de set de la tarda a Capellades ha afectat fins ara 46,70 hectàrees de superfície forestal, segons informen els Agents Rurals. Majoritàriament, la zona cremada és d’arbrat, concretament 44,64 hectàrees, 26,04 a Capellades i 18,57 a la Torre de Claramunt. També hi ha 0,03 hectàrees afectades a Vallbona d’Anoia.\nEl foc s’ha originat en l’incendi d’un vehicle, que ha cremat al quilòmetre 38 de la carretera C-15, al costat d’un talús arbrat, i des d’aquí ha pujat en sentit nord empès per la marinada suau que bufava a la zona. Els cossos d’emergència han ordenat el tall d’aquesta carretera i de la línia R6 de Ferrocarrils de la Generalitat. La línia de tren ha quedat restablerta als volts de les 11 de la nit.\nProtecció Civil ha informat que la primera trucada al 112 per avisar de l’incendi s’ha rebut a les 18.16 h. Un conductor explicava que hi havia un vehicle cremant al voral de la C-15 i que el foc enganxava vegetació. La conductora del vehicle que ha cremat ha trucat al cap de pocs instants.\nAmb l’arribada de la nit els 16 mitjans aeris dels Bombers que treballaven en l’extinció del foc s’han retirat, però hi segueixen actuant una cinquantena de mitjans terrestres. Confien que l’augment de la humitat i la baixada de la temperatura ajudin a apagar el foc. De moment no ha calgut desallotjar cap nucli habitat.\nArticle anteriorProp de 60 dotacions dels Bombers treballen a l’incendi de Capellades\nPròxim articleS’incendia un cotxe a l’autovia A-2 a l’altura de Jorba


KezdonetBlog: d’octubre 2009\nNo soc precissament un aficionat als jocs d'ordinador, però, en aquest cas es tracta d'una acte de justicia social. Ho teniu a:\nPublicat per Kezdonet a 0:06 Cap comentari:\nCanviar el nom de la connexió inalàmbrica. Canviar SSID\nFeia temps que ho volia fer però, com tot, ho anava deixant.\nEstà molt ben explicat a http://www.joshelu.es/2009/09/21/configurar-wifi-comtrend-ct-536/\ncom a mínim per a aquest router. Hi ha sols un però que em va possar els pels de punta: quan canvies el nom, si més no a mi m'ha passat, es perd la connexió.\nAl mirar d'entrar amb el nou nom, demanava la clau d'accés. Per un miracle inmerescut he recordat on la tinc apuntada i m'en he sortit.\nMoraleja: tingues present aquesta dada abans de començar.\nMoraleja 2: com es diu moraleja en català?\nEn resum, el que explica en joshelu per a aquesta modificació és bastant fàcil. Millor en Firefox!!\n1) Entrem al router indicant en la barra d'adreces: http://192.168.1.1\n2) Ens apareix un editor espantós que ens demana usuari i password. Pels dos admin\n3) Hem entrat dins el router. Ara escollim Wireless (a la banda esquerra)\n4) Estem dins Basic i ja veiem el SSID (Service Set IDentifier), es a dir, el nom de la nostra xarxa inalàmbrica o WLAN. Simplement el canviem pel que volguem i donem a Save/Apply.\n5) Tanquem la pàgina del router.\n6) Si ens diu que s'ha perdut la connexió, la tornem a carregar amb el nou nom i ara es quan hem de possar el codi de la connexió.\n7) Ja està.\nI ara, per si un dia perdo el paperot on tinc apuntada la clau, me la recordo aquí mateix en una forma un xic poètica.\nQui no fou Elies pujà cap el Olimp en un carro amb setze cavalls i dues rodes.\nSi algú ho vol desencriptar...\nPublicat per Kezdonet a 19:45 Cap comentari:\nPublicat per Kezdonet a 12:25 Cap comentari:\nEdgar Allan Poe BIOGRAFIES CICLE SUPERIOR DE PRIMARIA\nVa viure durant la primera meitat del segle XIX i fou el primer escriptor d’Estats Units que va intentar viure de la literatura. Va néixer a Bostón el 1809. Als dos anys es va quedar sense pares. D’ells sols li va quedar un retrat de la seva mare i un del port de Bostón. El seu pare adoptiu era molt colèric; en canvi, la seva madrastra el va estimar molt.\nQuan tenia 14 anys es va enamorar perdudament de la mare d’un company, però aquella senyora –de 30 anys- es va morir l’any següent. Va ser bon esportista, per exemple, va nedar 8 Km contracorrent en un riu.\nAls 17 anys comença amb la Universitat, amb la beguda i amb el joc. En qualsevol cas, els seus resultats acadèmics són excel•lents. Aviat abandona la Universitat i es fa soldat ras amb 18 anys, tot i que signa el contracte militar dient que tenia 22 anys. Comença els seus primers escrits. Amb 20 anys s’assabentà que la seva madrastra ha mort i li afecta tant que es desmaia.\nAl 1830 comença a l’Acadèmia militar de West Point però aviat el fan fora. Es dedica al periodisme en una època molt dolenta per aquesta professió. Escriu “Metzengerstein” i “Manuscrit trobat dins una ampolla”. Aquest conte fa que un editor es fixi en ell i li doni feina com a redactor del diari Messenger, però el fan fora al trobar-lo borratxo varies vegades.\nAl 1835 es va casar amb la seva cosina que tenia 13 anys. Van falsificar la documentació per fer veure que tenia 21. Es compromet a portar-se millor i torna a treballar pel diari Messenger. Com que està començant a ser famós, el diari es ven molt més. Les coses sembla que comencen a funcionar i se’n va a Philadelphia, la capital literària d’Estats Units en aquell moment. Però, al final, les coses no van tant bé i fins i tot ha de publicar un llibre sobre conquilles que sembla que fou un plagi. Publica “La narración de Arthur Gordon Pym” que funciona força bé. Treballa en un nou diari i novament la crítica el considera un bon escriptor. Publica “Cuentos de lo grotesco y arabesco” que inclou “Manuscrit trobat dins una ampolla”, “La caiguda de la casa Usher”, “Ligeia”,...\nComença a guanyar una mica de diners i es compra una casa en les afores de Philadelphia, amb la qual cosa ha de caminar un munt de distància per anar a treballar, però en general les coses van bé. De cop, una tarda, la seva dona comença a escopir sang per la boca: té tuberculosi que, aleshores, era mortal.\nTorna a beure molt per la pena que li fa la seva dona i, després d’una sèrie de fracassos, se’n van a Nova York. Al 1845 publica “El corb”. Al 1847 va morir la seva dona i ell sols va aguantar dos anys més. Just abans de morir va passar una cosa estranya: es va enamorar d’una dona que havia estat un dels seus amors de joventut. Els que el coneixien el trobaven fins i tot feliç, però de cop i sobte va desaparèixer. Al cap d’uns dies va tornar a aparèixer i ni tan sols ell sabia on havia estat. Segons alguns estudis, sembla que el van raptar i emborratxar per fer-lo votar varies vegades en diferents Estats dels USA. Quan el van trobar, el van portar a l’hospital i es va morir amb 40 anys, de tot: alcohol, congestió cerebral, còlera, del cor, de ràbia, de tuberculosi,..\nVa influir en molts autors: Kafka, Baudelaire, Dostoyevsky, Lovecraft, Maupassant, Cortazar, Borges, Thomas Mann,...\nAlguns han diferenciat el seus contes en contes de terror, policíacs, d'humor, etc. Jo no ho tinc gaire clar i, per tant, no ho faré. Aniré afegint els arguments dels més importants o dels que trobi alguna cosa. Si no el trobo, els llegiré i faré jo mateix el resum.\nNOTA: Com que alguns fan cagar de por, els deixaré amb lletra en color blanc. No recomano que es llegeixen aquests arguments fins que sigueu més grans, però ...\n"La veritat sobre el cas del senyor Valdemar" [lletres en blanc]\nUn metge convenç un home que està a punt de morir per ser hipnotitzat. i esbrinar que passa quan hom es mor. Li fan proves durant set mesos. Quan decideixen despertar-lo, ho fan i, de cop i sobte l’home es descomposa com si portes mort set mesos.\n"Conversació amb una mòmia”\nDiferents personatges parlen amb una mòmia considerant si paga la pena la vida eterna.\nUn estudiant intenta oblidar la mort de la seva estimada quan sent un soroll a la finestra. Obre la finestra i entra un corb que es possa a sobre d'un bust de Pallas Atenea. El corb diu "nevermore", es a dir "mai més". Al principi li fa gràcia però ben aviat torna a pensar en la mort de la seva estimada. Es comença a angustiar i pensar que el corb és demoniac. Li pregunta si es trobarà amb la seva estimada Leonor al cel, i el corb respón... Acaba convençut que la seva ànima esta atrapada sota el corb i que no s'alliberarà "nevermore".\n"La caiguda de la casa Usher"\nUn home i la seva germana van perdent la vida a mesura que una esquerda va trencant la casa. La mort dels dos coincideix amb el ensorrament de la casa.\nHop-Frog és un bufó del qual el rei i els ministres sempre s’està rient. Un dia li demana consell per un ball de disfresses. El bufó convenç al rei i als ministres de que es vesteixin d’orangutan amb brea i estopa que són molt inflamables. Quan comença la festa tothom s’espanta de la disfressa i ningú sap qui són els disfressat. Hop-Frog els encadena, els crema i, finalment, fuig.\n"La bota d’amontillat"\nUn home insulta a un altre. L’insultat es vol venjar i convenç a l’altre –que presumeix de saber molt de vi- perquè li digui si un vi que ha comprat es bó. El convenç i el porta a una cripta on l’encadena i tapia la paret.\nUn home fa un amic que comença a imitar-lo. Se’l treu de sobre, canvia de ciutat i comença a fer trampes a les cartes. L’altre el troba i avisa als seus contrincants. El primer home va fugint de ciutat en ciutat i l’altre sempre el persegueix trencant-li els plans. Finalment, en una festa es tornen a trobar i el primer home intenta matar al segon. Ho fa, però de sobte se n’adona que s’ha mort ell mateix.\nUn home vol matar un vell perquè l’ull blau del vell li fa por. Es fica a la seva habitació per matar-lo i el vell se n’adona que hi ha algú, però com no ho veu, tanca el llum, però de la por que té no pot dormir. L’assassí comença a escoltar el cor del vell, i pensa que els veïns també ho escoltaran, així que mata al vell i ho esquartera amagant-lo sota el terra. Algú sent el crit i avisa a la policia. La policia arriba i parla amb l’home que es mostra molt amable i tranquil, però comença a escoltar el cor del vell cada cop més fort fins que no ho suporta pensant que també ho escolten els policies i finalment confessa l’assassinat.\n"El gat negre"\nEl alcohol fa que un home es torni violent. Mata a la seva dona i al seu gat i els amaga darrere una paret, però el gat està viu i, al dia següent, quan arriba la policia, maula i la policia descubreix el cadaver.\n"El dimoni de la perversitat"\nUn home fa un assassinat perfecte. Al cap del temps arriba a la conclusió de que únicament el podrien agafar si fes la gran ruqueria de confessar-ho. Comença a obsessionar-se per aquesta possibilitat i acaba confesant.\n"El Rei Peste"\n“El pou i el pèndol”\nUn home és condemnat per la Inquisició espanyola a Toledo. Quan es desperta es troba lligat i al cantó d’un pou veient com un pèndol esmolat està baixant i el tallarà en dos. Gràcies a les rates aconsegueix trencar les cordes, però les parets comencen a escalfar-se i apropar-se entre elles. Sols es pot salvar ficant-se dins el pou. Quan està a punt d’ofegar-se dins el pou, un general francès el salva. Els francesos han derrotat els espanyols i la seva inquisició.\n“La màscara de la mort vermella”\nHi ha una malaltia anomenada mort vermella que està matant tot el país. El príncep, per evitar-ho es tanca en un castell amb mil amics i amigues on farà festes continues Al cap de set mesos, en un ball de disfresses, un home porta una màscara de la mort de color vermell, el príncep s’emprenya i el vol matar, però aquell home és la mort, que mata al príncep i als seus mil amics i amigues.\n"Els crims del carrer Morgue"\nDues dones apareixen mortes a la seva habitació en una cas del Carrer Morgue. Ningú sap qui les ha mort. El policia protagonista -que va influir en Conan Doyle per crear Sherlock Holmes- descobreix que ha estat un orangutà.\n"El misteri de Marie Rogêt”\n"L’engany del globus"\n"Von Kempelen i el seu descobriment"\n"Un conte de les muntanyes escabroses"\n"Manuscrit trobat dins una ampolla"\n“La narració de Arthur Gordon Pym”\nAventures marineres continuades per Juli Verne i que ha estat objecte de molts estudis psicoanalítics. També va influir en Stevenson (el de L’illa del tresor i el Dr. Jeckill i Mr Hide)\nSegons diuen, reflecteix la mort de la seva dona.\nJ.F:Kennedy. BIOGRAFIES CICLE SUPERIOR DE PRIMARIA\nAmb 43 anys, al 1960, va ser escollit president d’Estats Units, front a Nixon (el del Watergate) succeint a Eisenhower. La situació s’assemblava perillosament a la de la crisi del 29 i Kennedy, amb la seva joventut, era un símbol de renovació. La seva gran proposta fou la “Nova frontera”, demanant als americans que sempre anessin més enllà com ho varen fer durant la conquesta de l’Oest; després del mar queda anar cap els estels, cap el coneixement, cap a la pau...\nEisenhower fou el general que dirigí el desembarcament de Normandia que va significar la derrota d’Alemanya en la II Guerra Mundial. Aquest president fou l’impulsor de la dissuasió nuclear, es a dir, amenaçar a altres països amb bombes atòmiques.\nAls dos mesos i mig de començar a ser president, Kennedy es informat per la CIA que es pot envair Cuba sense cap risc. Cuba es un país comunista que fa frontera marítima amb Estats Units. Total, que Kennedy accepta la invasió però Fidel Castro, president de Cuba, derrota als invasors i els agafa presoners. Fou el desembarcament en Bahia Cochinos. Kennedy aprèn la lliçó i deixa de confiar en els senyors que treballaven per Eisenhower. Es fa el seu propi equip, dins del qual destaca el seu germà Robert.\nBen aviat comença a canviar la seva política envers Sud Amèrica, ajudant a les democràcies i oposant-s’hi a les dictadures, tot i que alguns rics i poderosos nord-americans van aconseguir que aquesta política no tingués gaire èxit.\nKennedy considera que Estats Units és el guardià de la democràcia i impulsa projectes militars com el fet d’anar a la Lluna, amb intenció de desenvolupar els projectils de llarg abast. Al mateix temps creu que s’ha d’arribar a un enteniment amb la Unió Soviètica però es el moment, a l’estiu de1961, en que els soviètics comencen a construir el mur de Berlín. Kennedy envia 250.000 soldats a Berlín i fins i tot va anar ell mateix fent el famós discurs “ich bin ein Berliner” [jo també soc berlinés] (frase basada en l’orgull romà de civis romanus sum i que va pronunciar sense tenir ni idea d’alemany)\nSense fer gaire cas de les paraules del general Mac Arthur (el que va aconseguir la rendició del Japó) que va dir que qui enviés tropes de terra a Àsia havia de fer-se mirar el cap per un psiquiatra, va enviar assessors militars a Vietnam.\nPer complicar una mica més les coses, esclata la crisi de Cuba que quasi bé significa el començament de la III Guerra Mundial. Durant l’estiu de 1962, la Unió Soviètica envia a Cuba míssils que poden arribar, sense cap problema, a ciutats d’Estats Units. Els avions espia detecten rampes de llançament. Uns recomanen el bombardeig des de Guantanamo, altres –sobre tot Robert Kennedy- el bloqueig. Guanya l’opció del bloqueig. El dilluns 22 d’octubre, Kennedy informa al país que s’abordarà i inspeccionarà qualsevol vaixell que s’apropi a Cuba. Si Cuba llença un míssil, Estats Units atacarà a la Unió Soviètica. Kennedy demana a Kruschev, el president de la Unió Soviètica, que s’ho replantegi i encetin junts un camí de pau.\nKruschev envia una carta d’amistat el divendres i una carta amenaçadora el dissabte. Robert aconsegueix que es contesti a la primera i no es parli de la segona, com si no l’haguessin rebut. Diumenge Kruschev informa que els vaixells donen la volta tot i que no portaven armament per atacar als Estats Units. Kennedy demana que ningú ho celebri. En un discurs per la tele, diu que Kruschev ha estat un gran president que ha col•laborat per evitar la bogeria d’una nova guerra. Aquesta línia queda aturada pel assassinat de Kennedy al 1963, pot ser provocat per alguns que tenien interès en que continués la guerra freda ja que guanyaven molts diners fent armes...\nEn l’aspecte personal cal destacar que fou molt lluitador –tenia un desviament de columna i la malaltia d’Adison que li feien patir molt-, I un gran lector –diuen que quan era estudiant podia llegir un llibre de 200 pàgines en 10 minuts-. Cal destacar també que el seu origen era irlandès i que fou l’únic president catòlic d’Estats Units.\nDurant la segona guerra mundial, era comandant d’una llanxa torpedera. Els japonesos la van esfondrar però van poder arribar a una illa i sobreviure fins que els van rescatar.\nEn temes polítics va donar suport als interessos de la gent per sobre del de les grans empreses, Així, quan els molt poderosos productors d’acer van pujar els preus, els hi va retirar totes les comandes i els va fer rectificar, guanyant-se uns quants enemics. En un discurs va dir: “la riqueza es el medio y el pueblo es la finalidad”.\nVa donar suport a les minories, sobre tot als negres (i es va guanyar més enemics entre els racistes) . Va aconseguir que Martin Luther King sortís de la presó. Al 1962, un estudiant negre anomenat James Meredith es va voler matricular a la Universitat d Misisipi. Els blancs li ho varen impedir amb el suport del governador. Kennedy va enviar 400 agents federals i 3.000 soldats per aconseguir que Meredith es matriculés.\nTot i que al principi els objectius eren militars, cada vegada estava més convençut de la necessitat d’enviar un home a la lluna abans que s’acabés la dècada dels 60. Això era una conseqüència d’aquella idea de les noves fronteres. Fins i tot va aconseguir que la Unió Soviètica considerés treballar conjuntament en el projecte Apolo, però el seu assassinat ho va impedir.\nRespecte a la seva vida privada cal fer esment de la seva dona Jackie (que desprès es va casar amb un senyor molt i molt ric anomenat Onassis). Sembla bastant segur que va ser amant de Marilyn Monroe i de bastants becàries (cosa bastant popular entre presidents demòcrates, com ara en Bill Clinton)\nEn general va aconseguir poques coses perquè tenia davant grups molt poderosos que no li van deixar tirar endavant les seves propostes.\nLa seva mort: Fou assassinat a Dallas el 22 de novembre de 1963 a quarts d’una del migdia, segons diuen, per Lee Harvey Oswald. Lee es va declarar innocent, però dos dies després fou assassinat per Jack Ruby.\nA banda de la famosa frase de que "els americans no s’han de preguntar que pot fer Estats Units per ells, sinó que poden fer ells per Estats Units", una de les frases més impressionants fou:\n“Todo esto no quedará terminado en los 100 días venideros. Tampoco quedará terminado en los primeros 1000 días ni durante la vida de esta Administración, ni aún quizá mientras dure nuestra vida en este planeta. Pero comencemos”.\nPublicat per Kezdonet a 0:31 1 comentari:\nVisual Basic 08. Cicle Superior de Primària. Estalviant codi\nEl mateix que en l'entrada anterior, però fent una mica el vago. Hem fet un nou procediment per escriure menys...\n'## Executarem un fitxer bat molt simple que conté\n'## dir c:\_*.avi /b /s >> avi.txt\n'## dir c:\_*.avi ens buscarà tots els videos avi que tenim en C:\_\n'## la /b fa que els fitxers apareguin sense més dades que el nom\n'## la /s fa que es miri dins tots els subdirectoris\n'## >> redirigeix, es a dir, en lloc de sortir en pantalla ho enviarà a altre lloc\n'## avi.txt serà el fitxer on s'escriurà el resultat del dir\n'## i validarem que no existeix el fitxer avi.txt\n'## a banda, per evitar escriure el mateix varies vegades\n'## crearem un nou procediment anomenat "Executem_el_bat"\n'ens situem en el directori on volem treballar i on hem dessat el bat\n'declarem una variable\n'mirem si el fitxer avi.txt existeix\nIf Dir$("avi.txt") = "" Then\n'el fitxer avi.txt no existeix, ja que no hi ha resultat pel dir$, es a dir, ens ha donat ""\n'per estalviar escriure dues vegades el codi, hem fet un nou procediment\n'el fitxer avi sí existeix, ja que el resultat del dir$ no és ""\n'simplement el matem amb kill\n'ara tornem a fer el mateix que abans\n'Fem un procediment anomenat "Executem_el_bat" que ens estalviarà picar varies vegades el mateix codi\nPrivate Sub Executem_el_bat()\n'ara, en la variable creada, li donem tot el camí del executable i el mateix executable\nstAppName = "C:\_Learnacces\_dir.bat"\n'cridem a una funció molt xula, el shell del DOS que executa el bat\nPublicat per Kezdonet a 19:21 Cap comentari:\nVisual Basic 07. Cicle superior de Primària. Existeix un fitxer + Shell\nNo comentaré gaire cosa ja que els comentaris cal introduir-los directament en el codi.\nEn qualsevol cas, el que farem serà executar un programa extern tot verificant que el fitxer resultant existeix o no.\nC/ Saragossa 85 Barcelona\nReferències: ElPeriódico i Rac1\nPublicat per Kezdonet a 16:18 Cap comentari:


Un acusat de robar als sindicats de Manresa s'enfronta a 5.700 euros - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nUn acusat de robar als sindicats de Manresa s'enfronta a 5.700 euros\nEl judici s'assenyalarà properament al Jutjat Penal número 2 de la capital del Bages\nEscampadissa en una planta de CCOO de l´edifici dels sindicats de Manresa, després del robatori ARXIU/J. S.\nTres anys de presó i 5.700 euros d'indemnització als sindicats UGT, CCOO i a l'associació d'usuaris de l'edifici sindical de Manresa. Són les penes a què s'enfronta l'única persona que va ser detinguda pel robatori que hi va haver a l'equipament ara fa dos anys. El judici s'assenyalarà properament al Jutjat Penal número 2 de Manresa i asseurà al banc dels acusats només un dels presumptes lladres, Otto B., de nacionalitat romanesa, ja que la resta d'implicats no van poder ser identificats.\nEls fets van tenir lloc la nit del 20 al 21 de novembre del 2013 a l'edifici dels sindicats UGT i CCOO del passeig de Pere III de Manresa. Els lladres van forçar la porta lateral d'emergència i, un cop a dins, van pujar a diverses plantes i van rebentar les portes d'uns trenta despatxos, d'on van regirar diversos armaris i mobles, tot enduent-se'n els objectes de més valor. Posteriorment, l'acusat va ser detingut amb 511 euros en efectiu, que formaven part del botí.\nEls danys i el valor dels objectes robats a l'associació d'usuaris van ser de 2.611 euros. En el cas de les instal·lacions de CCOO la xifra va ser de 1.200 euros, i, a UGT, el valor del robatori va pujar a gairebé 1.900 euros. La fiscalia demana per a Otto B. la condemna per un delicte de robatori amb força.


La nostra història | VAPIANO\nDisseny de M. Thun\nA les ciutats d’arreu del món, Vapiano és el lloc on la gent es reuneix per compartir el seu amor per la vida i una camaraderia espontània i sincera.\nChi va piano va sano e va lontano, arreu del món.\n“Chi va piano, va sano e va lontano”: Segons un proverbi italià, “Si portes un estil de vida relaxat i senzill, tindràs una vida sana i llarga”. I aquesta és l’actitud que es viu cada dia als nostres Vapianos, tant per part dels nostres clients com dels nostres treballadors, els Vapianistes. Així ha sigut des del 22 d’octubre de 2002, quan el primer Vapiano va obrir les seves portes a “Hohen Bleichen”, Hamburg, Alemanya. Dos anys més tard, els fundadors van decidir portar Vapiano de gira mundial mitjançant un sistema de franquícies. Avui en dia existeixen més de 180 Vapianos en 31 països dels 5 continents i tenim planejats nombrosos projectes d’inauguracions internacionals en el futur.\nA les ciutats d’arreu del món, la gent que es reuneix als nostres locals d’ambient distès comparteixen una qualitat: la passió per gaudir de la vida, per compartir la seva camaraderia espontània i sincera.\nLes grans taules de roure de Vapiano són una invitació oberta a la comunicació: entre amics i família o simplement amb altres clients. La conversa sorgeix fàcilment en bona companyia si tothom parla, riu i, per descomptat, gaudeix d’una fabulosa experiència gastronòmica.\nPasta, pizzes, antipasti i amanides es demanen als NOSTRES XEFS directament A LES ESTACIONS SITUADES al centre del RESTAURANT. Els NOSTRES XEFS preparen totS ELS PLATS davant dels clients. Tothom pot gaudir del seu menjar preparat segons les seves preferències personals. Poden crear els seus plats preferits i després donar-los el seu toc individual. El jardí d’herbes i les herbes fresques que hi ha a les taules no són només decoració, sinó que ofereixen el sabor especial que cada plat mereix.\nEls clients poden observar com es preparen la pasta i els Dolci cada dia a la Manifattura envidrada a la part central de cada Vapiano. La nostra massa de pizza, les nostres salses i els nostres amaniments, així com el nostre pesto, són casolans i podem garantir que es preparen amb els millors ingredients. Cada Vapiano de cada part del món s’encarrega d’elaborar el seu propi menjar, ja que Vapiano no té cap instal·lació central de producció.\nEls clients que vulguin gaudir d’un cafè o una beguda després de sopar es poden dirigir al bar o al lounge. Gràcies al sistema de pagament amb targeta intel·ligent, pagaran la seva consumició a la caixa quan vulguin sortir del restaurant.\nVapiano és el lloc ideal per a un dinar ràpid, un descans a mitja tarda o un agradable sopar amb amics o família. Ja has provat Vapiano?


La població dels municipis turístics del litoral pateix les majors desigualtats salarials - À Punt\nLa població dels municipis turístics del litoral pateix les majors desigualtats salarials\nEntre les localitats valencianes de més de 5.000 habitants, les més grans diferències d’ingressos les trobem a Xàbia, Dénia i Torrevella\nEl port de Xàbia des del cap de Sant Antoni / Chris Dornney / Shutterstock\n28 d'abril 2021 - 21:16\nL’última actualització que l’Institut Nacional d’Estadística (INE) ha fet de l'Atles de Distribució de la Renda de les Llars mostra grans diferències territorials de com està repartida la riquesa. Tant entre municipis com dins d’ells.\nUn bon exemple és Rocafort que està considerat com un dels 5 més rics de tot Espanya. Segons l’atles, la renda mitjana per persona en aquest municipi de l’Horta Nord de poc més de 7.000 habitants era en 2018 (l’últim del qual l’INE ofereix dades) de 17.946 €, però dins dels tres districtes censals que té aquesta xifra varia més d’un 100 %. Així, en la secció 3, que coincideix bàsicament amb la urbanització de Santa Bàrbera, la renda per persona puja fins els 26.955€ mentre que en la secció 1, la del nucli més antic, no arriba ni a la meitat, amb 12.782€.\nQuè és l'índex de Gini ?\nCom aquest es poden trobar molt més exemples arreu de la Comunitat Valenciana. La desigualtat en la distribució de les rendes és una constant que s’accelera, sobretot, en els municipis del litoral on el turisme i les segones residències tenen un pes econòmic determinant.\nUn dels indicadors que millor mesura aquesta desigualtat és l’índex de Gini. Aquest coeficient, ideat per un estadístic italià, s’ha convertit en un dels paràmetres més usats a tot el món per a calibrar, sobretot, la desigualtat en els ingressos dels habitants d’una àrea, municipi, regió, país, etc.\nEl que mesura l’índex de Gini és fins a quin punt la distribució, per exemple, dels salaris de les persones d’un àmbit geogràfic s’allunya d’una distribució equitativa. En el cas de l’INE, l’escala d’aquest coeficient va del 0 (que seria la igualtat salarial perfecta) i el 100 (que representa la màxima desigualtat).\nCom s’observa al mapa, en el cas del País Valencià les majors diferències salarials es produeixen entre els habitants dels municipis turístics del litoral, des de Gandia fins a Oriola, amb pics màxims a Xàbia (38,7) i Torrevella (38,4). Més al nord, a Orpesa, un altre municipi amb gran pes turístic, l’índex Gini també s’enfila (37,5).\nEn l’altre extrem, el de la major equitat salarial, apareixen sobretot localitats de l’interior no massa poblades, però també ciutats mitjanes de l’àrea metropolitana de València, com Quart de Poblet (27,7), Silla (28,1) o Aldaia (28,3). Entre les 4 grans ciutats del país, Alacant és la més desigual (37,8), seguida de València (35,4), Elx (33) i Castelló de la Plana (32,9).\nTotes les dades es poden consultar en aquest mapa interactiu.


Apagada, presa de pèl\nAixò és el que pense després de veure’n els resultats, que l’apagada ha estat una presa de pèl. Perquè el que havia de ser una convocatòria als ciutadans per demanar una mica més de responsabilitat als governants ha esdevingut una pantomima perquè aquests mateixos isquen a la foto (encara que siga a fosques).\nLes imatges que quedaran per a la majoria seran l’apagada de la ciutat de les arts i les ciències, decidida pels mateixos que reclamen transvasaments absolutament anti-ecològics i decreten que ha d’haver-hi el triple de camps de golf, o la de l’edifici del ministeri de medi ambient a Madrid, que ja té pebrots, o la plaça Sant Jaume de Barcelona, que es veu que en aquells cinc minuts no necessitaven maquinar per on ha de passar el quart cinturó o la línia de molt alta tensió.\nCurrículum vitae: llengua materna, llengua paterna\nFa uns dies, una amiga que havia estat mirant-se uns quants ‘currículums’ per fer un procés de selecció de personal, em comentava, perplexa, el cas d’una noia que a l’apartat d’idiomes indicava:\n-Llengua materna: català\n-Llengua paterna: castellà\nEncuriosida, he decidit googlejar ‘currículum’ + ‘llengua paterna’, i sembla que no és un cas aïllat. Impressionant.\nAi, mare, quin embolic que he armat sense voler!\nSembla que el meu apunt anterior ha desencadenat una sèrie de reaccions sobre aspectes que jo no havia previst (això és el que m’agrada més, dels blocs).\nJo simplement volia denunciar l’escassa cura que tenen algunes institucions públiques a l’hora d’escriure, però en realitat vaig encetar un debat sobre la idoneïtat d’usar formes com ara ‘vindre’ i ‘tindre’. Una vegada convençuts (o això espere!) els qui dubtaven de la correcció dels mots, m’agradaria fer un parell de reflexions.\nUn dels comentaris em deia que, tot i que aquestes formes són correctes, ‘no semblen la forma més adequada per al registre formal’. És possible que tinga raó, i que en la redacció d’un decret, quan es dicta una sentència, s’escriu una enciclopèdia o es redacta un article periodístic, siga millor preferir un estàndard poc flexible.\nPerò, qui ha dit que els blocs personals s’han d’escriure en registre ‘formal’? Precisament, pel fet de ser personals, és l’autor/a qui tria de què parla, en quin registre, amb quin to i en quina variant dialectal, o en més d’una si li ve de gust (o li apeteix). És més, crec que l’àmbit blocaire és un dels més interessants, ara per ara, per observar les peculiaritats de la llengua, que és molt més rica del que alguns semblen creure (és que mireu massa la tele?).\nPer una altra banda, és curiós que aquestes xicotetes polèmiques sempre es donen des del nord cap al sud, i gairebé mai a l’inrevés. Sembla que alguns parlants orientals, a la que escolten una paraula que no forma part del seu repertori habitual, es posen en guàrdia i han de remarcar que allò no és ‘correcte’. A mi no se m’ha ocorregut mai fer una cosa semblant, tot i que les primeres vegades que vaig sentir ‘llombrígol’, per posar un exemple, em feia creus i no entenia per què gastaven una paraula tan lletja quan podien dir ‘melic’ (i em va sorprendre que, a més, això estiguera als diccionaris). I amb el temps m’he acostumat, quan he de comprar-ne, a dir ‘patates’ (que em provoquen un regust castellanista), però quan me les menge pense en ‘creïlles’.\nPerò el més preocupant, des del meu punt de vista, és que l’ànsia d’imposar les formes ‘correctes’ (que solen coincidir amb les que han triat alguns llibres de text i TV3) com a ‘úniques’ són les que fan que la llengua estiga com està. Cada vegada pitjor. I que porte a gent com ma mare, que es va criar envoltada d’expressions genuïnes d’Alcoi i de Castalla, a pensar que ‘ella no sap parlar bé’. O a què molts parlants adopten un registre artificiós en públic, per por a dir alguna cosa ‘incorrecta’.\nSi voleu acabar reduint el vostre vocabulari a un parell de centenars de paraules i construccions sintàctiques, preferiblement les que són més fàcils de traduir al castellà, ja us apanyareu. Però tingueu clar que amb aquesta conducta feu més mal que una pedregada (o que una hora més de castellà a les escoles). Jo espere no ser mai tan curta de mires. Si els que ens estimem la llengua (i pressupose que és el cas de la majoria de lectors i autors d’aquests blocs, però potser això és suposar massa) no som capaços de valorar, usar i transmetre tota la seua riquesa, bona nit cresol.\nI la llum s’apaga.


Ínfim, però curiós fenomen, als granits del Maresme.\nPetita cavitat formada per dues cambres comunicades i amb sengles boques a l'exterior. La cambra més gran amida 5 per 3 metres i la petita 4 per 1 metres. L'alçada màxima del sostre és d'uns 3 metres a la cambra més gran.\nEl seu origen sembla degut a una disgregació de la massa de granit a partir d'unes microfissures originant una primitiva cavitat que posteriorment s'ha vist afectada per l'acció eòlica donant lloc a unes formes alveolars prou curioses.\nPodríem dir que es tracta d'un taffoni.\nÚltima revisió: 2014-10-17 12:02:26\nAl vessant S del Montcabrer, a 70 metres per sota de la creu del cim i pocs metres per sota de la cresta divisòria dels municipis de Cabrils i Cabrera de Mar.\nEl seu accés es pot fer des de l'extrem oriental de la població de Cabrils anant pel final del carrer de la Verge de Núria, d'on surt una mena de corriol que porta al cim del Montcabrer i trobant-se la cova a uns 30 metres a la seva dreta.\nDes de la creu del Montcabrer apareixen unes marques blanques (dades 2011) que també porten a la cova.\nLa cavitat es troba dins el Parc de la Serralada de Marina.\nConeguda des de temps immemorial i els dos noms: Encantades i Bones Dones, deuen fer referència a alguna llegenda que desconeixem, però que sembla parla que una bruixa bona habitava a la cova.\nN. Font i Sagué, amb uns amics i acompanyats d'un tal Coll de Vilassar, la visiten el febrer del 1897, tal i com deixa constància en el seu Catàlech del mateix any.\nPràcticament passa desapercebuda en el medis espeleològics fins que membres del GES la incorporen el 1961 al catàleg de la província de Barcelona (vol 1).\nActualment, tant els rètols del Parc com el mapa de l'ICC la senyalen únicament com a Cova de les Bones Dones.\nL'any 2003, membres del Grup d'Espeleologia de Badalona la tornen a visitar i fan una topografia nova i publiquen una breu nota, amb la qual actualitzem la fitxa.\nMés recentment (2013) membres del GEB exploren i topografien dues petites cavitats properes, gairebé inèdites, que apareixen, junt amb la Cova de les Encantades, al blog: cavitatsdecatalunya.blogspot (gestionat per Jordi de Valles) i ens fan adonar que la cova, contràriament al que sempre s'havia catalogat, no es troba al terme municipal de Cabrils, ja que encara que per poca distància, es localitza al de Cabrera de Mar.\nGarcia, E.; Fuertes, X. (2005).- “Cova de les Encantades (Cabrils, Maresme)”. Cavernes (25): 31-32. Grup d'Espeleologia de Badalona.\nCoordenades, fotografies i altres dades facilitades per Antoni Ferro (SIE – CEA)


AVP Cultural - Associació de Veïns de Pedralbes\nProjectes i Tallers culturals de l'Associació\nQuè és l'AVP Cultural?\nL’Associació de Veïns de Pedralbes (AVP) ha confeccionat una carpeta de cursets i programes culturals que pretenen apropar no només l’Associació als seus associats i veïns, sinó també les diferents institucions que tenen la seva seu al barri. Amb la carpeta AVP-Cultural utilitzem la cultura com a força motriu, com a dinamo de l’Associació.\nSi ets veïna o veí, jove o gran, i vols fer quelcom pel, del i amb el teu barri, pots comptar amb el compromís d’aquesta associació. La única limitació que tens és que tot el que facis o produeixis tingui un rerefons cultural i busqui posar Pedralbes al mapa. En els darrers mesos hem aconseguit una mena de mecenatge amateur per a un noi estudiant d’un institut de Pedralbes, en Pepe Gay, qui ha produït un vídeo sobre la història del nostre barri (Pedralbes i la seva història) que ha pogut presentar a la seva escola com a treball d’estudi. Aquesta feina d'en Pepe ha pogut comptar amb el guió de Víctor Solé Ferioli i narració del professor d'Economia Financera de la Universitat de Barcelona (UB), Dr. José María Gay de Liébana. Podeu gaudir de la seva feina en aquesta mateixa pàgina.\nSi ets una persona compromesa, t’estimes la cultura, tens pulsions d’artista i anheles fer alguna cosa per i amb Pedralbes... pots comptar amb la nostra Associació!\nPer altra banda, l’AVP-Cultural també organitza alguna conferència de caire cultural, col·laborant amb altres institucions de Pedralbes —com és el cas de la conferència del Dr. Valentí Fuster organitzada pel Reial Club de Tennis Barcelona 1899 el dijous 4 d’octubre 2012—, o rebent l’assistència d’altri.\nFinalment, en l’AVP-Cultural també entren els cursets de bridge i/o mus que estem organitzant conjuntament amb la Casa de Cantàbria a Barcelona. Els socis de l’AVP tindran descompte i us animem que us en informeu o bé al nostre enviant un e-mail a administracio@avpedralbes.com.\nSi tens la força d’un emprenedor i vols organitzar un curset per al benefici de la teva comunitat, pots comptar amb el suport d’aquesta Associació! Recordeu: la cultura és cosa de tots!\nInformació a l'Infobarris de BTV sobre l'Acord AVP-Casa Cantàbria\nDivendres 18 Gener 2013 va aparèixer una informació a l'Infobarris de BTV sobre les activitats d'AVP-Cultural que l'AVP organitzarà a la seu de la Casa Cantàbria de Barcelona (c/Sor Eulàlia de Anzizu 45). El nostre ex-secretari, Víctor Solé Ferioli, va aparèixer juntament amb el Sr. Fernando Sobrino, vicepresident de la Casa Cantàbria. Podeu veure el vídeo també aquí.\nL'Associació de Veïns de Pedralbes (AVP), compromesa amb la cultura i la joventut, ha ajudat a un dels nostres joves associats, en Pepe Gay de Liébana, a fer el seu treball d'investigació de Batxillerat artístic.\nEs tracta d'un documental amateur titulat PEDRALBES I LA SEVA HISTÒRIA, amb realització de Pepe Gay, guió de Víctor Solé i narració del Prof. José María Gay de Liébana. Agraïm la col·laboració del Museu Monestir de Pedralbes i de l'Associació Cultural Casa Orlandai.\nCol·laboració al llibre "Pedralbes i Sarrià"\nL'Associació de Veïns de Pedralbes (AVP) ha col·laborat amb l'Associació de Veïns de Sarrià (@AVSarria) i amb el Centre Excursionista Els Blaus de Sarrià per a que es pogués confeccionar el llibre PEDRALBES I SARRIÀ, d'Edicions El Mirador.\nEn aquest llibre podreu conèixer la història de Pedralbes al detall, la seva vinculació tant amb Sarrià com amb Les Corts (que va estar relacionada amb Sant Vicenç de Sarrià fins el 1835). S'hi explica la nostra història, des de l'època romana fins els nostres dies, passant pels moments més importants: la fundació del Monestir el 1327, la Guerra de Successió i l'assentament de tropes franceses, els primers assentaments burgesos, l'annexió de Sarrià a Barcelona el 1921, la primera urbanització, etc. Mentre ajudava en la confecció del material per aquest llibre, l'AVP va estar produint el documental Pedralbes i la seva història.\nPodeu trobar aquest maravellós llibre a totes les llibreries de Sarrià i Pedralbes. Val 16 euros, però si ets soci de l'AVP podràs gaudir d'un 30% de descompte. Només hauràs de posar-te en contacte amb calaixcat@calaixcat.com, adreçant-te a Jaume Gras d'Edicions El Mirador, o amb administracio@avpedralbes.com, adreçant-te a l'Administració de l'AVP.


Bancaixa fomenta la música i les tradicions valencianes en col•laboració amb la Muixeranga d'Algemesí - Prensa Fundación Bancaja\nBancaixa fomenta la música i les tradicions valencianes en col•laboració amb la Muixeranga d’Algemesí\nBancaixa col·laborarà un any més amb les activitats de la Muixeranga d’Algemesí amb l’objectiu de fomentar i mantindre les tradicions de la Comunitat Valenciana.\nLa Muixeranga realitza tots els anys nombroses activitats a la Comunitat Valenciana i a la resta d’Espanya. La pròxima actuació tindrà lloc el 21 d’agost a la ciutat de Terol.\nDes de fa anys Bancaixa col·labora estretament amb esta associació cultural i contribueix a mantindre vives la música, les tradicions i la memòria popular valencianes. A més, l’entitat fomenta la promoció dels esports populars i autòctons mitjançant el suport a distintes activitats com La Volta a Peu, o el Circuit Bancaixa de pilota valenciana.\nAixí mateix, en l’àmbit artístic i literari, l’Obra Social Bancaixa convoca diversos certàmens com el Premi Bancaixa de Narrativa Juvenil, els premis Ulisses i Tombatossals o els premis Vicent Andrés Estellés.\nEnguany, Bancaixa destinarà a la seua Obra Social un total de 72 milions d’euros, fet que suposa un increment superior al 24%, això la converteix en la tercera caixa d’estalvis d’Espanya per fons destinats, així com en la de major creixement percentual d’este pressupost enguany.


Una parella que es va negar a vacunar-se contra el Covid-19 va morir a causa de virus amb dues setmanes de diferència, deixant enrere a cinc fills i un nét. Kevin, de 48 anys, i Misty Mitchem, de 46, al seu llit de mort van lamentar no haver-se vacunat, segons els seus éssers estimats que els havien animat a rebre la punxada.\n"Em va trucar (des de l'hospital) i em va dir: 'Mamà, t'estimo i desitjaria haver-me vacunat", va dir la mare de Kevin, Terry Mitchem, a NBC Washington. I tant que li vaig dir: "És passat. No pots fer res al respecte ".\nKevin va desenvolupar tos al setembre i va anar a un centre d'atenció d'urgència al comtat de Stafford, després se'n va anar a casa amb un medicament per al refredat. Però Kevin va tornar a les instal·lacions diversos dies després perquè la seva condició no va millorar i va donar positiu en coronavirus, va dir el seu germà Mike Mitchem.\nMisty, un transcriptora mèdica que també es va negar a rebre la vacuna Covid-19 perquè tenia diabetis, va començar a sentir-se malalta pocs dies després. Va ser admesa a l'Hospital Mary Washington a Fredericksburg, Virginia, i va rebre tractament pel coronavirus.\n"Kevin em va trucar un dilluns i va dir: Misty està a l'hospital", explica el pare de Kevin, Don Mitchem. Li van posar automàticament en un respirador pel seu precari estat de salut. Misty no va poder respirar per si mateixa als pocs dies de ser hospitalitzada i els seus ronyons funcionaven només al 50%.\nKevin va ser ingressat al mateix hospital a l'endemà, quan els metges li van dir a la família que Misty li quedaven menys de 24 hores de vida. Va morir a l'endemà, el 23 de setembre.\nKevin, que no tenia problemes de salut preexistents, va morir el 8 d'octubre. El pare de la víctima explica que va tractar de persuadir al seu fill perquè es vacunés, però va ser en va.\nA la parella li sobreviuen els seus quatre fills: Riley, de 17 anys; Llegiu, 14; i els bessons Aiden i Taylor, de 11 anys. Kevin també té una filla d'una relació anterior, Ángel, de 22 anys, el fill Lincoln complirà dos anys el mes que ve.


El Barça Regal amplia la ratxa de victòries contra el Cajasol (72-91)\nLa Penya mira al 'play-off' i el Manresa esgota els últims cartutxos\nMARTÍ MOLINA Barcelona 24/03/2013 00:00\nClassificats matemàticament com a primers de grup a l'Eurolliga i escalant posicions a marxes forçades a l'ACB. El Barça Regal no es cansa de guanyar i ahir va sumar el sisè triomf consecutiu a la pista del Cajasol (72-91) -el desè seguit com a visitant-. Tot plegat per situar-se a la tercera posició de la Lliga Endesa a l'espera del partit d'avui de l'Uxue Bilbao.\nPete Mickeal, que dijous va tenir una enganxada amb el tècnic Xavi Pascual, va ser baixa d'última hora. Però no pas per decisió tècnica, sinó per una grip inoportuna que el va apartar de l'enfrontament, segons va aclarir el club. Tanmateix, els seus companys no van trobar a faltar la participació del nord-americà per doblegar els andalusos.\nAmb les bones actuacions d'Oleson (16 punts) i Jawai (14 punts i 9 rebots), el Barça Regal va dominar des del principi i, malgrat la reacció local al segon quart, no va deixar escapar la victòria. Un parcial de 0-7 al tercer quart, després de dos triples consecutius dels locals, va esbocinar qualsevol intent de remuntada i va encarrilar una victòria que acabaria sent plàcida.\nDos objectius ben diferents\nAvui es completa la 26a jornada de la Lliga Endesa amb dos partits amb presència catalana, un dels quals el del Bàsquet Manresa, que tan sols ha sumat quatre triomfs aquest any i esgota contra l'Uxue Bilbao (12 h) les últimes opcions de salvar la categoria -ahir va perdre el Lagun Aro però va guanyar el Fuenlabrada, dos equips que també volen evitar el descens-. D'altra banda, el Fiatc Joventut intentarà defensar la vuitena posició a la difícil pista del Canàries, on aquesta temporada només ha cedit una derrota.


Badanotis :: Els de Salva Maldonado sumen la setzena victòria de la Lliga regular i fan un pas més per assegurar la classificació pel Playoff\nFIATC JOVENTUT 82- BRUIXA D’OR 63\nEls de Salva Maldonado sumen la setzena victòria de la Lliga regular i fan un pas més per assegurar la classificació pel Playoff. Amb un resultat de 82-63 la Penya s'imposa així a la Bruixa d'Or en un derbi en què cap dels dos equips s'ha mostrat molt encertat de cara a cistella. Tot i això, i gràcies al rebot ofensiu (7 dels 13 totals), els homes de Salva Maldonado han aconseguit dominar el tempo en els minuts inicials. La insistència de Demond Mallet i la lluita de Sergi Vidal i Sitapha Savané han donat les primeres rendes en el marcador als verd-i-negres, però uns bons minuts de La Bruixa d'Or han ajustat el resultat (15-12) al final del primer quart.\nEl segon quart no ha suposat un punt d'inflexió i s'ha mantingut el baix ritme anotador del primer període. Tant el FIATC Joventut com el Bàsquet Manresa han tingut moltes dificultats per finalitzar els atacs, però els verd-i-negres han continuat dominant el rebot ofensiu i trencant el ritme del seu rival. La Penya, amb un Clevin Hannah especialment inspirat amb vuit punts gairebé consecutius, s'ha començat a sentir molt més còmode en atac i ha endurit la defensa, fet que ha permès als de Maldonado obrir una petita escletxa (36-26) al final de la primera part.\nEls verd-i-negres han tingut certes dificultats per anotar en els minuts posteriors al descans i només Alberto Abalde, Goran Suton i Vidal han estat capaços de fer cistella ens els primers minuts del tercer quart, fet que ha aprofitat La Bruixa d'Or Manresa per esvair la renda de la Penya i empatar el marcador. Després d'un temps mort revitalitzant, Suton ha assumit el paper de líder a la pista i el FIATC Joventut ha recuperat les bones sensacions perdudes tant en atac com en defensa. Al final del tercer quart, 53 a 48 a favor de la Penya.\nL'últim quart del derbi català ha començat amb la tensió dels dies grans. El públic de l'Olímpic ha estat un jugador més animant els seus, que han respost amb un parcial demolidor (29-15) que ha sentenciat el partit. Al bell mig de la festa a les graderies, Hannah i Savané han posat l'espectacle en els darrers instants amb una pluja de triples i taps fent gaudir de valent els aficionats de la Penya, que han vist com els de Salva Maldonado tornaven al camí de la victòria amb el setzè triomf de la temporada a la Lliga Endesa.\nEl pròxim partit serà diumenge 12 d'abril a les 13.00 hores i enfrontarà l'IBEROSTAR Tenerife al FIATC Joventut.


Ja era hora que prohibicin fumar als llocs públics, crec que és una prohibició que farà que molts fumadors deixin de fumar, i aquest hauria de ser l'interès de tots. I més s'hauria de poder fer, però pel que sembla no és possible prohibir la venta del tabac. No és un dret matar oi? Perquè aquesta droga està permesa?\nNo és que vulgui exercir "d'oposició", però amb el tema tabac estem anant un pel massa lluny. Estic d'acord en que no es permeti fumar en bars, restaurants, discoteques, etc... però potser la llei en fa un gra massa prohibint l'existència fins i tot d'espais segregats per a fumadors. Si jo i un grup de gent afins estem d'acord en disposar d'un espai (per exemple un reservat en un bar) per, per exemple, disfrutar d'una conversa amena, tot prenent una copa i fumant un puro... Perquè això queda prohibit amb la nova llei? Tenia entès que la meva llibertat acabava allà on començava la dels altres. Però encara no veig en quina mesura estic trepitjant drets aliens si demano, recollint l'exemple anterior, un espai pactat per fer quelcom que no és cap crim.\nTens tota la raó tots hem d'estar a la manifestació del dia 29 de setembre. Endavant companys!\nuau, no se què ha fet que hi hagi comentaris al post d'avui.. us ha cridat el títol o és pura casualitat? Marc, deixa'm respondre que és una mica simplista la situació que has posat, saps que molt rarament hi ha un grup d'amics els quals tots fumen, primer. Després, la qüestió és si aquesta gent té el dret de trobar-se a casa i fumar el que vulguin o realment tenen el dret de poder tenir un lloc especial acondicionat per ells en un restaurant.\nUna llei feta a mitges s'ho ha carregat tot, jo crec que ni els bars ni restaurants haurien d'haver estat mai obligats a posar uns sistemes d'extracció de fum caríssims.\nPer altra banda, aquí sí que podriem utilitzar aquell 'prohibit prohibir', Clara, no sóc partidari de prohibir el consum del tabac així com de les drogues mal dites toves tot i que estic en contra del seu consum. La prohibició és la drecera d'una educació del sentit critic i de la informació i només fa que crear màfies incontrolables que encara fan que la substància en si, sigui quina sigui, encara sigui més adulterada i tòxica a l'hora que produeix esclavituds i dobles economies.


La Europa invertebrada (Part I) – Guillem Pursals Jaime\nLa Europa invertebrada (Part I)\nInspirant-nos en Ortega y Gasset podríem dir que aquells països que van crear la Unió Europea són els mateixos que la faran desaparèixer. Constituïda com una solució als conflictes està esdevenint un agreujant en molts països degut a les seves polítiques econòmiques i polítiques, provocant que molts Estats acabin volent sortir d’ella degut a que només els perjudica. Aquest fet no és una cosa aïllada, si no la repetició d’una sèrie d’accions portades a cap de forma continua pels ens europeus, contra la voluntat dels seus ciutadans.\nTal com deia a l’article “Hongria, una referència política?” La Unió Europea està responent tard als problemes dels països eslaus com Romania Bulgària, el cas d’Hongria o Grècia. Les polítiques econòmiques mitjançant crèdits comunitaris ha provocat que molts d’aquests països no els puguin tornar degut al empitjorament de les seves condicions sòcio-econòmiques, provocant que els propis ciutadans vulguin fer marxa enrere i tornar a l’etapa anterior, o fins i tot a la socialista. Degut a les condicions de vida sota l’esfera socialista, molts països a la zona tornen a la nostàlgia dels règims corporativistes d’abans de la Segona Guerra Mundial, profundament nacionalistes, per tal de reivindicar més sobirania, i per recuperar, com deia el President Orban d’Hongria, els valors que s’estaven abandonant.\nL’auge de l’extrema dreta als països de més enllà de l’antic teló d’acer ha provocat que la Unió Europea sigui vista com un enemic i com un element distorsionador de la tradició nacional, un sentiment i opinió cada cop més generalitzat. Les noves sancions a Rússia han evocat a que la perifèria se senti més desplaçada de la representació política, doncs la economia agrària i industrial té molt de pes, i gran part dels seus productes els comprava el mercat rus. Així doncs, amb la resposta russa a les sancions de no comprar productes de la Unió Europea, Estats Units, Canadà i cap dels que li va posar sancions.\nDegut a les noves sancions cap a Rússia, República Txeca, Eslovàquia i Hongria han rebut amenaces d’aïllament per part del govern dels Estats Units, un fet titllat de vulneració de sobirania degut a que aquests tres països formen part de la UE. Cal assenyalar que Polònia, tot i tindre bases de la OTAN, en la seva acció exterior ha demanat que les relacions amb Rússia no siguin decreixents degut a les sancions. De moment, tots els països que han demanat aturar les sancions són els més vinculats comercialment, energèticament i políticament a la Federació Russa. Les empreses alemanyes estan demanant al Govern Alemany que no hi hagin més sancions per que no venen els seus productes i la UE no se’n fa càrrec, provocant grans pèrdues.\nEn conclusió, els ciutadans de la Unió Europea no entenen per que apliquen sancions a Rússia si els més perjudicats són ells mateixos, i aquest clima de incertesa està essent aprofitat per que augmenti l’extrema dreta i el nacionalisme exacerbat. Si la UE no respon correctament a les demandes dels seus ciutadans, potser estem davant d’un dels seus moviments finals.\nEntrada anterior Brasil: entre l’espasa i la paret\nEntrada siguiente La Europa invertebrada (Part II)


Sant Feliu de Guíxols passarà a dir-se Sant Feliu de Thyssen • Ràdio Capital de l'Empordà\nLes relacions entre l’Alcalde de Sant Feliu, Carles Motas i la Baronessa Thyssen són tan bones, que el batlle ganxó portarà al proper ple municipal la proposta de canvi de nom de la ciutat. Amb aquesta mesura confien que Sant Feliu sigui un retir turístic per a nobles, aristòcrates i gent que menja foie per esmorzar, que puguin veure en Sant Feliu una extensió dels jardins de la baronessa.\nEl canvi de nom no només afectarà a la ciutat, sinó que també es canviaran noms de barris i equipaments. Així doncs, l’antic asil Surís passarà a dir-se Asil del Suïs en referència al traspassat Baró Thyssen (sí, ja sabem que era holandès, però no ens quedava bé la broma), Vilartagues serà Borjartagues (en referència el fill de la Baronessa) i La corxera canviarà a La cotxera. En aquest cas serà literal, ja que és on la família de la Tita hi deixarà els vehicles.\nArticle anteriorConstruiran el Sa Riera Living al Montgrí per no destruir la façana marítima\nArticle següentUn estudi confirma que a la Bisbal, tant se li en fot quedar bé com mal


Apache Log4j, quan tot internet et mira - LEVEL4\nApache Log4j, quan tot internet et mira\nInici / Seguretat / Apache Log4j, quan tot internet et mira\nConèixer que és Log4j i com afecta la vulnerabilitat detectada recentment.\nTots els entorns que utilitzen la gestió de registres amb tecnologia Java i Apache Log4j. Totes les versions d’Apache log4j-core amb versions des de la 2.0-beta9 fins a la 2.14.1, amb les versions incloses.\nQue és Log4j?\nLog4j és una biblioteca de codi obert desenvolupada en Java per l’Apache Software Foundation que permet als desenvolupadors de programari escriure missatges de registre, el propòsit és deixar constància d’una transacció determinada en el temps d’execució.\nVulnerabilitat de dia cero\nUna nova vulnerabilitat ha encès les alarmes de les empreses de tot el món, ha començat a causar problemes i complicacions a l’hora d’operar. Es tracta de Log4j, una llibreria de registre establerta en Java (utilitzada en molts productes i serveis) que està sent utilitzada per distribuir programari maliciós.\nEs tracta d’una vulnerabilitat d’execució remota de codi (RCE, per les seves sigles en anglès) descoberta per l’equip d’Alibaba Cloud al novembre i que va ser assecat al desembre amb una actualització de Log4j. En canvi, el divendres passat es va publicar un exploit per a Log4Shell que permet un atacant executar el codi de la seva elecció en un servidor afectat.\nEn altres paraules, el codi maliciós pot ser executat des de qualsevol lloc, i encara que havia estat controlat ha fet un mes, ha aconseguit evolucionar, ja que en un període de 24 hores teniu més de 60 variants que poden afectar a les plataformes que utilitzeu Log4j perquè els seus usuaris es registren als seus llocs.\n[Actualització 18/12/2021]: L’equip de Log4j ha publicat la versió 2.17.0\n[Actualització 15/12/2021]: L’equip de Log4j ha publicat la versió 2.16.0 després de la versió 2.15.0 no es va solucionar completament la vulnerabilitat que podria permetre un atacant provocar una denegació del servei. *No és una tasca fàcil, ja que aplicar directament el parche pot significar modificar part del programari\nA part de treballar directament amb aquesta llibreria en l’àmbit de programació, hi ha centenars de serveis i plataformes que utilitzen aquest sistema i el porten integrat. En Level4 analitzem i detectem qualsevol servei que es trobi afectat per aquesta vulnerabilitat tan crítica.