[Comunicat] El racisme creix a Pineda de mar | Independència i Revolució!\nJoves per la Terra, el jovent independentista revolucionari de l'Alt Maresme\n[Comunicat] El racisme creix a Pineda de mar\n3 Juny 2016 · by Joves per la Terra\t· in Actualitat.\t·\nCOMUNICAT DE JOVES PER LA TERRA SOBRE ELS FETS SUCCEÏTS DURANT EL PLE MUNICIPAL DE L’AJUNTAMENT DE PINEDA DE MAR EL DIJOUS 26 DE MAIG EN RELACIÓ A LA CONSTRUCCIÓ D’UN CENTRE DE CULTE\nDijous 26 de maig es va celebrar a l’Ajuntament de Pineda el ple municipal amb una gran expectació. La sala es va omplir de gom a gom davant la polèmica per la ubicació del centre de culte que per part de la comunitat musulmana de Pineda es vol construir al barri del Carme.\nEl mateix dijous 26 al matí, Ràdio Pineda informava d’un acord de negociació entre l’Associació de Veïns de Can Bel, l’Associació de Veïns del Carme, l’Associació de Veïns de Bellamar, l’Associació Islàmica del Carme i l’Ajuntament de Pineda de Mar. S’acordà formar una taula de negociació entre els diferents agents per tal de treballar i trobar una solució al conflicte en el termini d’un mes. Alhora es pacta l’aturada de qualsevol tipus d’agitació i l’Ajuntament es compromet a encapçalar els treballs per buscar alternatives d’ubicació.\nDavant tots aquests fets, Joves per la Terra – Col·lectiu de l’Alt Maresme volem exposar:\n1- Que celebrem la creació de la taula de negociació com a mitjà per solucionar la problemàtica existent i per arribar a un acord que permeti la llibertat de culte als veïns i veïnes del barri del Carme i de Pineda.\n2- Que no entenem que l’Ajuntament de Pineda hagi de cercar alternatives d’ubicació de la futura mesquita si l’Associació Islàmica del Carme té tota la documentació necessària per a construir un centre de culte. Creiem que l’Ajuntament no pot sucumbir a les exigències d’un grup que rebutja la llibertat de culte d’una part nombrosa de la ciutadania de Pineda. El paper que ha de fer l’Ajuntament és el de protegir aquells ciutadans que legítimament volen tenir un espai on practicar la seva religió i que per prejudicis i estigmes socials se’ls ha vetat tenir-lo.\n3- Que segons l’acord de dijous dia 26 de maig, les parts es comprometen a suspendre immediatament i durant el termini indicat d’un mes tota activitat de protesta, recollida de signatures i altres actuacions programades i anunciades de mobilització veïnal i presència en actes municipals. En aquest sentit volem deixar palès que tan sols l’Associació de Veïns de Can Bel ha estat activa contra el col·lectiu islàmic i ha dut una campanya aferrissada per a evitar la construcció del centre de culte, per tant aquest punt va dirigit exclusivament a l’AV Can Bel.\nAlhora, constatem que l’AV de Can Bel, l’AV del Carme i l’AV de Bellamar, en menys d’un dia ja han incomplert aquest punt. La convocatòria d’assistència al ple de dijous 26 de maig no va ser desconvocada. És evident que a un ple hi pot assistir qualsevol ciutadà, però l’assistència dels presidents de les diferents associacions de veïns i el fet de no desconvocar l’acció mostra que ni tan sols els sota signants de l’acord tenen intenció real d’arribar a cap solució que no passi perquè s’accepti el seu posicionament.\nEn canvi, si bé van assistir al ple alguns membres de l’Associació Islàmica del Carme, els representants i sota signants de l’acord es van abstenir d’anar-hi, conscients que així podrien evitar dificultar el procés de negociació que s’havia obert aquell mateix dia.\n4- Que som favorables a la moció presentada per Pineda Sí Pot durant el ple de dijous 26 de maig, en què s’insta a la negociació entre les diferents parts per a cercar una solució que sigui favorable per a tot el veïnat del barri. Alhora volem remarcar que hem trobat a faltar que la moció no presentés una condemna ferma de les actituds xenòfobes, racistes i classistes que hem viscut aquestes últimes setmanes. S’ha evitat en tot moment per part de tots els partits polítics presents al ple esmentar aquest rerefons racista que existeix dintre del moviment contra la construcció de la mesquita amb “l’excusa” de no voler polaritzar el discurs, però alhora molt condicionat per la presència d’un nombrós públic afí al posicionament de l’AV de Can Bel.\n5- Que rebutgem rotundament les declaracions fetes pel regidor del Partit Popular de Pineda, Diego Sànchez Simón, durant la seva intervenció sobre la moció. Tots els partits polítics i associacions van declarar la seva voluntat de donar una oportunitat a la negociació per a arribar a un consens, però el regidor del PP, amb el suport moral que li donava l’èxit de convocatòria de l’AV de Can Bel, va fer un discurs completament contrari al diàleg i a la negociació i va intentar polaritzar encara més els posicionaments, tot arribant a mostrar intolerància i humiliació al col·lectiu islàmic. Diego Sànchez va presentar l’AV Can Bel com a víctima quan en realitat és l’Associació Islàmica del Carme qui no pot exercir lliurement el seu dret a culte a causa de la mobilització d’un sector amb un argumentari xenòfob, racista i intolerant.\nJoves per la Terra desitgem que el resultat de les negociacions siguin plenament satisfactòries per al conjunt de veïns i veïnes del poble. Alhora, demanem que l’acord al qual es pugui arribar no contingui cap tipus de rebaixa dels drets fonamentals que tenen totes les persones, com ho és la llibertat de culte.\nAmb tot, Joves per la Terra com a col·lectiu de joves antifeixistes i antiracistes de l’Alt Maresme, creiem que Pineda de Mar i el conjunt de pobles del nord de la comarca mostren nombroses dificultats relacionades amb la convivència multicultural. És per aquest motiu que, independentment del desenllaç de les negociacions, continuarem treballant per a eradicar qualsevol tipus d’actitud racista, feixista o classista als nostres barris i pobles.\nJoves per la Terra – Col·lectiu de l’Alt Maresme\n← Defensem la Terra!, xerrada ecologista Arenys de Mar\nPrenem conciència, respectem la terra! →\nDecarrega’t el nostre cartell:


Cinc minuts amb – OBEALIMENTÀRIA\n3 Març, 2020 obealimentària Deixa un comentari\nEn Ferran Sabater\nEntrevistem a en Ferran Sabater, qui ha sigut durant anys president de CORMA, cooperativa de productors de planta ornamental. Actualment és el representant de CORMA a la Confederació d’Hortícultura Ornamental de Catalunya (CHOC), és el tresorer de la Federació de Cooperatives de Catalunya i cap de la branca de Flor i Planta viva i, alhora, vicepresident de la Sectorial de Flor y Planta Viva dins de Confederacion de Cooperativas Agroalimentarias de España.\nDesitgem conèixer la realitat d’una cooperativa reconeguda per la qualitat de la seva gestió amb alguns trets singulars que poden ser referents per a altres iniciatives col.lectives. En aquest sentit ens dirigim a en Ferran Sabater que és qui millor ens ho pot explicar.\nCORMA va néixer l’any 1981. Avui, a punt de celebrar el seu quaranta aniversari, ens podria explicar breument la trajectòria de l’empresa?.\nCORMA va neixer a partir d’un grup de productors d’horticultura ornamental conscients dels problemes de comercialització a través de intermediaris, fet que suposava una pèrdua important de marges econòmics. A partir d’aquesta preocupació es van estudiar diferents models d’Europa. Holanda feia servir el sistema de subasta, amb tots els riscos associats a aquest sistema. Dinamarca tenia un model basat en la cooperativa si bé en el seu cas no hi havia obligació per part del soci de comercialitzar tota la seva producció a través de la mateixa cooperativa. El model cooperatiu ens agradava però la llibertat de comercialització ho vam considerar una amenaça pel volum i singularitat de la nostra producció. En aquest sentit vam impulsar un model basat en el compromís del soci vers la cooperativa.Per tant vam concretar la cooperativa sota el principi de l’obligació del soci de comercialitzar tota la seva producció a través de CORMA.\nVam concretar la cooperativa sota el principi de l’obligació del soci de comercialitzar tota la seva producció a través de CORMA.\nDesprés vam veure que no n’hi havia prou, ens vam adonar que calia ajustar la producció a les necessitats del mercat. Però encara faltava un tercer pas que va consistir en establir una programació i especialitzar els productors-socis en base a l’experiència i les seves instalacions. La programació es fa amb tots els productes i a un, dos o tres anys vista segons el tipus de producte. Així CORMA fa una previsió de vendas, el soci indica una intenció de cultiu i s’ajusta en base a criteris que tenen en compte la qualitat del producte produit pel soci i el cumpliment dels compromisos de producció. D’aquest ajust en surt la programacio. Aquesta programació és la pedra angular de CORMA, de tal manera que es programa la producció de manera consensuada entre soci i cooperativa i es comercialitza el 100 % a través de CORMA.\nLa programació és la pedra angular de CORMA, on s’ajusta la producció a les necessitats del mercat\nObservo que vostè parla de planta viva mentre que sempre s’ha parlat de planta ornamental…?\nEfectivament, hem de canviar la forma de veure aquest producte i “planta viva” és una millor identificació. La paraula ornamental ens acosta a la idea del luxe quan la planta viva és un producte per millorar la qualitat de la vida de les persones. La planta viva dona nutrició psiquica, vitamines de benestar. A més, les plantes vives baixen la temperatura de la ciutat, absorveixen CO2 i asserenen l’estrès urbà.\nSobre aquest tema vam tenir una controversia amb el govern espanyol. Durant la crisi econòmica el ministre Montoro va excloure la flor i la planta viva del IVA reduït. Vam haver de batallar durant dos anys i mig per convencer que el nostre era un producte bàsic.\nAl si del món de planta viva quina importància té avui CORMA en relació al seu entorn?\nA nivell d’Espanya CORMA és la primera comercialitzadora de planta viva. En concret té un volum de negoci de 23,3 M€, del qual el 70 % és aportat pels socis i la resta l’aporten produccions complentaries de proveidors externs.\nQuin és el mercat de CORMA?\nEl 67 % de la producció es dirigeix al mercat espanyol i el 33 % s’exporta, sobretot a França, Suissa, Bèlgica, Holanda, Portugal i una mica a Anglaterra.\nEls clients son els “garden center”, floristeries, empreses de jardineria, ajuntaments, empreses constructores, grans cadenes comercials. La venda és dirigeix exclusivament a professionals\nLi afectarà el Brexit?\nNo sabem encara les consequències del Brexit però no ens preocupa ja que el Regne Unit no representa un destí signficatiu de les nostres vendes.\nCORMA és una empresa cooperativa reconeguda per la seva gestió. Quines son les claus per a que una empresa cooperativa pugui desenvolupar-se en un entorn competitiu com l’actual?\nEn part ja ho he explicat. CORMA ha evolucionat en tres fases. Primer estava dirigida pels socis. En una segona etapa vam passar a contractar uns professionals per dirigir la gestió. Finalment, fins l’actualitat, CORMA és una empresa de socis productors però amb una visió de mercat. De fet el pilar angular està format per la visió de mercat adaptant la producció a les tendencies i necessitats del mercat.\nEls socis sostenim un capital que és un percentatge de la nostra comercialització, en concret el 7 % d’aquesta. De fet és un capital dinàmic que varia amb el creixement dels socis.\nQuina és la importància de la disciplina comercial dels socis al si de l’ambit de l’empresa cooperativa?\nÉs essencial, és el pilar de la solidesa de la cooperativa\nQuins son els obstacles que més el preocupen?\nGarantir uns marges de valor afegit sobre el producte suficients per a que siguin viables les explotacions, de tal manera que permetin fer front a les inversions i que els resultats siguin atractius per garantir el relleu generacional. El relleu generacional és la gran amenaça.\nEl relleu generacional és la gran amenaça. El rati esforç / marge econòmic ha de ser favorable respecte a altres opcions.\nEstem en un context d’agricultura periurbana on la joventut té moltes possibilitats. Cal que el rati esforç / marge econòmic sigui favorable respecte a altres opcions. Cal veure que estem parlant d’una professió de dedicació total i dependència del clima, dos factors que suposen un esforç que poden desencentivar fàcilment a la joventut.\nUna de les coses que més sorpren des d’un punt de vista socio-econòmic és la pervivència i la fortalesa d’una activitat enclavada al bell mig de l’àrea urbana i propera a la gran urb de Barcelona. Quin és el secret?\nEs tracta de sòl agrícola enclavat en entorns periurbans, aprofitant el microclima privilegiat del maresme. Amb aquest microclima avancem la primavera a Europa. La opció ha de ser forçosament agricultura intensiva, amb una alta rotació que pugui proveir de molt valor afegit i una molt alta rendibilitat per m2\nCORMA ven un producte apreciat pels seus valors estètics, no pròpiament -com és el cas dels aliments- relacionats amb una necessitat indefugible com és l’alimentació. Aquest fet pot fer-lo més sensible a crisis econòmiques on les families es veuen abocades a restringir despesa?\nEs cert, la crisi va suposar una forta davallada de la demanda però cada cop la societat s’està adonant que també necessita la planta viva, cada cop va deixant la imatge que es un producte de luxe. El sector de flor i planta viva està impulsant el moviment de viles florides per promoure espais verds sostenibles a viles i ciutats, iniciativa a la que ja s’hi ha adherit 140 municipis. La planta viva és un valor pels que hi viuen i és un atractiu turístic pels que ens visiten.\nLa Comarca del Maresme, on es localitza bàsicament la producció de CORMA, ha rebut una forta batzegada de la borrasca GLORIA. En quina mesura CORMA s’hi ha vist afectada.\nEls danys més importants han sigut a l’alt Maresme i la producció de CORMA es concentra a mig i baix Maresme i Vallès Occidental. Quant a les inundacions no hem sofert danys importants, els danys, però, han estat pels vents. Tanmateix el sector hortícola a l’Alt Maresme ha tingut danys molt importants.\nAmb la borrasca Gloria hem vist les orelles del llop canvi climàtic. Com pensa CORMA abordar la problemàtica del canvi climàtic des d’una perspectiva estratègica.\nCaldrà fer instalacions més resistents als forts vents i prevenir-se de desboradaments de torrents i rieres. Abans els desbordaments eren fenomens ocasionals però actualment n’estem sofrint sovint.\nPer finalitzar quines serien les propostes més destacades que faria a les administracions públiques de Catalunya, Espanya i Unió Europea en relació al sector de la planta ornamental.\nHem sol.licitat que la PAC ajudi al sector de la planta viva a finançar inversions, innovació, marketing de producte i penetració en nous mercats. Sobretot que doni suport a la viabilitat de les explotacions.\nCinc minuts amb n’Elisabeth Abad: Directora de l’Agència Catalana de Consum\n30 Desembre, 2019 8 febrer, 2020 obealimentària Deixa un comentari\nReportatge d’Antoni Garcia Gabarra\nLa Llei 9/2004, de 24 de desembre, va crear l’Agència Catalana de Consum. Segons l’article 2 d’aquesta llei:\n1. Els objectius de l’Agència són definir, planificar, impulsar i executar les polítiques de la Generalitat en matèria de defensa i protecció dels consumidors i els usuaris.\n2. Les competències assignades a l’Agència són totes les que corresponen a la Generalitat en matèria de consum en virtut de la Constitució i l’Estatut d’autonomia, especialment la informació, la formació, l’educació, l’assessorament, la mediació, l’arbitratge, la inspecció i el control de la disciplina del mercat, la difusió, la promoció, el foment, les relacions institucionals i la defensa dels drets de les persones en l’àmbit del consum.\nAmb la finalitat de conèixer millor les activitats que realitza l’Agència ens hem adreçat als responsables de comunicació. Ells en han facilitat l’accés a la Directora de l’Agència, Elisabeth Abad, qui ens rep en el seu despatx del carrer Pamplona 113 de Barcelona. És una dona dinàmica, activa i que vol comunicar tot el que fa l’Agència i alhora escoltar quines informacions o queixes li fan arribar. Així encetem una tirallonga de preguntes, començant pels resultats de l’estudi dels hàbits de consum a Catalunya i coneixement dels drets dels consumidors que han fet durant l’any 2019 i seguint per altres temes a les quals ens respon molt amablement.\nEstudi dels hàbits de Consum a Catalunya i coneixement dels drets dels consumidors (2019)\nHàbits de consum d’alimentació\nLes botigues especialitzades i els supermercats de barri són els establiments més freqüentats per a la compra d’aliments. A continuació figuren els mercats municipals i les grans superfícies. Sorprèn que un 46% dels enquestats diguin que no van mai a comprar als mercats municipals\n¿Quin és el motiu perquè no hi vagin mai als mercats municipals? ¿Com es podria augmentar aquest percentatge?\nUn dels inconvenients principals és l’horari. Com indica el nostre estudi d’hàbits de consum, a l’hora de comprar aliments els consumidors prefereixen els establiments especialitzats i de barri, per tant, crec que els consumidors voldrien anar més als mercats, però pel tipus de vida actual, els horaris de feina, etc. es fa difícil. Així que s’acaba optant per establiments comercials amb horaris d’obertura més amplis.\nAliments comprats en el darrer mes: un 76% dels entrevistats han comprat productes locals i/o de temporada, un 54% productes ecològics i un 27% de comerç just\n¿Què podria fer l’administració a fi d’incentivar la compra d’aquests tipus d’aliments?\nDes de l’Agència Catalana del Consum sempre fomentem un consum més responsable, sostenible i solidari, per tant, parlem de consum de proximitat i de comerç just.\nEn totes les nostres campanyes destaquem els beneficis de comprar productes de temporada i que provenen del nostre entorn més proper: d’una banda fem un consum mediambientalment més sostenible perquè reduïm la contaminació que implica transportar productes de zones més allunyades; de l’altra ajudem a potenciar l’economia local i del nostre país.\nDe cara al 2020 farem una campanya específica sobre consum responsable amb la qual potenciarem encara més aquest missatge i seguirem incentivant la compra d’aliments de proximitat.\nUn 75% dels compradors de productes d’alimentació miren sempre la data de caducitat o la de consum preferent i un 17% la miren habitualment. Probablement els consumidors es fixen menys en altres elements i aspectes dels aliments.\n¿Quines altres coses creu que els consumidors miren o els preocupen més en relació a la compra i consum d’aliments?\nCada cop hi ha més interès en productes bio, sense pesticides, més respectuosos amb el medi ambient i més saludables. Les tendències de consum, especialment en el sector de l’alimentació, poden anar en aquesta direcció.\nUn 9% dels entrevistats han comprat aliments i begudes per internet, una xifra inferior al d’altres productes i serveis, amb una ràtio d’incidències de 1 de cada 18 compradors d’aquests productes per internet .\n¿Com creu que evolucionarà aquesta modalitat de compra d’aliments i begudes?\nCrec que, a l’hora de comprar productes d’alimentació, especialment producte fresc, hi ha una tendència cada cop més evident a buscar la seguretat i la confiança que ofereixen els establiments de proximitat, el tracte més proper i més personalitzat, poder veure i triar el producte.\nAquest seria el punt diferenciador pel que fa a d’altres productes que sí que comprem per internet de manera més habitual.\nConeixement de l’Agència Catalana de Consum i de les oficines d’informació al consumidor\nEn els darrers anys ha anat augmentant progressivament el coneixement dels consumidors del organismes que els protegeixen:\nAgència Catalana de Consum 62% dels enquestats i la seva web el 24%\nOficines municipals d’informació al consumidor 54% dels enquestats\nOficines comarcals d’informació al consumidor 26% del enquestats\n¿Quins han estat els mitjans que han emprat per augmentar-ne el coneixement?\nDarrerament hem fet un esforç per potenciar la tasca de difusió dels serveis que ofereix l’Agència a totes les persones consumidores de Catalunya.\nPer exemple, hem millorat tècnicament el nostre web consum.gencat.cat perquè sigui responsiu i s’adapti als dispositius mòbils, de manera que la seva consulta sigui més fàcil. A més, hem fet una feina d’adaptació dels continguts per simplificar-los i fer-los més accessibles i comprensibles.\nTambé estem presents a les xarxes socials per tal que el nostre missatge arribi de manera molt més directa a la ciutadania i, al mateix temps, atenem les consultes que ens adrecen per aquest canal.\nI, evidentment, col·laborem amb els mitjans de comunicació per fer espais dedicats a difondre els drets i els deures dels consumidors i les consumidores, fem campanyes específiques de comunicació sobre temes diversos que detectem que interessen o que generen més dubtes als consumidors, com ara la compra segura de joguines, el consum responsable, els drets que tenim quan viatgem en avió o quan fem compres per internet, entre d’altres.\nEl 12% del enquestats han utilitzat les oficines municipals d’informació al consumidor i el 5% les oficines comarcals.\n¿Creu que s’utilitzen prou o bé estan infrautilitzades per falta de coneixement de les oficines i/o dels drets dels consumidors?\nÉs important que els consumidors coneguin l’existència d’aquestes oficines i les facin servir sobretot per a informar-se i demanar assessorament abans de fer una compra o una contractació, per conèixer els seus drets i evitar així problemes posteriors que puguin acabar generant una reclamació.\nSeguim treballant perquè tota ciutadania de Catalunya sàpiga que té a la seva disposició una xarxa important d’organismes públics de consum per informar, assessorar, ajudar i protegir quan ho necessitin.\nEn aquest sentit, el pla estratègic 2019-2023 de l’Agència recull la necessitat de seguir treballant per millorar aquesta atenció de proximitat, amb l’ampliació del nombre de consells comarcals que disposen d’oficina d’informació.\nAra mateix tenim conveni amb 33 consells comarcals per oferir aquest servei d’atenció a les persones consumidores, i en el conjunt de Catalunya hi ha 76 oficines municipals d’informació al consumidor. A més de les 5 seus de l’Agència Catalana del Consum a Barcelona, Girona, Tarragona, Lleida i Terres de l’Ebre.\nA major coneixement dels drets major sensació de protecció enfront les possibles incidències.\n¿Creu que el nivell actual de coneixement dels consumidors dels seus drets és satisfactori i que reclamen habitualment les incidències o creu que s’hauria de millorar?\nCrec que els consumidors i les consumidores estan cada cop més informats i exigeixen els seus drets quan consideren que s’han vulnerat. Però sempre es pot millorar, per això una de les nostres funcions principals és seguir fent difusió d’aquests drets que tenen les persones consumidores i de la manera d’exercir-los.\nDenúncies i actes d’inspecció\nQuina quantitat de denúncies els arriben anualment?\nD’aquestes denúncies quantes corresponen a aliments o establiments d’alimentació?\nLes darreres dades que tenim corresponen a l’any 2018 i les denúncies rebudes van ser 1.840 en total, de les quals només 117 estaven relacionades amb l’alimentació.\nTotals 2.023 2.629 2.743 1.840\nAlimentació 96 78 129 117\nQuins són els tipus d’aliments més freqüentment denunciats?\nQuines són les causes més habituals de les denúncies d’aliments?\nAliment 2015 2016 2017 2018\nFruites i hortalisses 26 15 20 14\nCarn fresca o congelada 4 5 19 17\nPa i cereals 20 12 21 21\nAltres 42 33 61 47\nBegudes 4 13 8 18\nTotal 96 78 129 117\nEl problema principal en el sector de l’alimentació podria ser l’etiquetatge, la publicitat i la promoció, és a dir, la informació que es dona als consumidors sobre aspectes com ara l’origen dels productes, la composició, els preus, etc.\nAquest és un aspecte clau, perquè l’accés a la informació és un dret bàsic de les persones consumidores, reconegut en el nostre Codi de consum. Tenim dret a rebre informació clara, veraç, suficient i fàcilment accessible sobre els productes i els serveis que trobem en el mercat.\nAl cap i a la fi, la informació és un element imprescindible perquè com a consumidors puguem fer una bona tria a l’hora de comprar un producte o un altre.\nQuins són els motius principals de les inspeccions que fan en matèria d’alimentació?\nCada any fem campanyes d’inspecció específiques, en el sector de l’alimentació i en tots els sectors, en funció de les necessitats i dels problemes que puguem detectar. En el sector alimentari hem fet controls sobre qüestions molt diverses: control d’aliments amb declaracions nutricionals i de propietats saludables; de begudes energètiques; de conserves; de productes làctics; de sucs naturals; d’aliments sense gluten; aliments que es promocionen com a sense sucre, sense lactosa, sense sal, sense conservants ni colorants…\nSancions i altres actuacions\nQuantes sancions relatives a aliments o establiments d’alimentació imposen cada any?\nQuin són els motius més freqüents d’aquestes sancions?\nL’any 2018 es van imposar 49 sancions en el sector de l’alimentació per motius diversos, però majoritàriament per problemes d’etiquetatge i envasat i en menor mesura per problemes d’adulteració, alteració o engany.\nDefensa del secor primari, del territori i sostenibilitat\nÉs una manera de defensar la nostra pagesia, el nostre paisatge i reduir l’impacte mediambiental de la nostra alimentació. Quines actuacions s’estan realitzant amb aquest objectiu?\nReducció del seu consum\nEs parla de la necessitat de reduir el consum de carn per raons vinculades al canvi climàtic, però pel contrari el sector agroalimentari català és un gran productor de productes carnis. Quina és la seva opinió en relació a aquest fet?\nCom en tot, la qüestió és fer un consum responsable i optar per productes locals i de proximitat per reforçar el sector agroalimentari del nostre país i reduir tant com sigui possible l’impacte mediambiental del nostre consum.\nProtecció del consumidor contra l’engany\nDavant de “fake news” sobre el consum d’aliments, què fa l’Agència?\nQuè fa l’Agència per tal d’evitar enganys en les ofertes d’aliments o de sancionar-les, per exemple, amb ocasió del dia sense IVA o del Blak-Friday?\nAprofito per recordar que la informació que reben els consumidors ha de ser suficient, objectiva i veraç. Per tant, des de l’Agència actuem contra aquella informació que indueix a error o és incompleta o contra la publicitat enganyosa. Ho fem amb les nostres campanyes d’inspecció o partir de les denúncies que rebem per part dels consumidors i les consumidores. I quan escau, sancionem aquelles empreses que duen a terme pràctiques fraudulentes.\nInformació dels productes alimentaris que es venen per internet\nLes empreses que venen productes alimentaris per internet, donen tota la informació necessària?\nCom ja he destacat, la informació és un dret bàsic que tenim totes les persones consumidores, per tant, les empreses tenen l’obligació de proporcionar-nos informació suficient sobre els productes i els serveis que ofereixen, de manera que els consumidors puguem fer una tria ben fonamentada.\nDes de l’Agència centrem cada cop més les nostres inspeccions en la venda per internet, perquè som plenament conscients que el futur passa per aquí. Per això ens esforcem contínuament per adaptar-nos al canvis d’hàbits de consum i, en la mesura que podem, mirem de ser proactius i detectar aquests canvis a partir d’estudis de tendències de consum.\n10 Octubre, 2019 obealimentària Deixa un comentari\nD’esquerra a dreta: E. Arruga, F. Reguant, J. Collado, O. Tarrats\nEns reunim avui amb dues persones clau en el coneixement de la industria càrnia, just en un moment especialment complex del que tot seguit parlarem. Ens trobem amb en Josep Collado, Secretari General de la FECIC (Federació Empresarial de Carns i Industries Càrnies) i n’Oriol Tarrats, Secretari General de GREMICARN (Gremi de Carnissers Cansaladers Xarcuters de Barcelona i Comarques).\nHem dividit el debat en quatre apartats temàtics que s’exposen separadament en quatre videos:\n1.- El sector carni a Catalunya (VIDEO 1)\nQuè representa el sector carni per a Catalunya? Quina ha estat la seva evolució? Quin és el pes en el conjunt de la indústria i la seva aportació a l’economia del país? Quin paper específic hi juguen els detallistes? Quin és, en general, l’estat de salut econòmica d’aquest sector?\n2.- Reptes i tendències (VIDEO 2)\nVivim un escenari complex, amb preocupacions mediambientals emergents, particularment lligades al canvi climàtic; hi ha opinions rellevants que alerten de riscos per a la salut associats al consum excessiu de carn; emergeix el veganisme, fins i tot amb actituts radicals tal com els moviments animalistes; s’estan desenvolupant alternatives tals com la carn de laboratori. Estem en una tempesta perfecta? Els propers anys hi hauran tensions creixents per garantir la proteïna suficient a la població?. Es un escenari que convida a la reflexió i a l’actuació consequent.\n3- La bombolla del porc (VIDEO 3)\nSom en una conjuntura de preus molt alts vinculats als problemes de la PPA a Xina i altres països però amb un sector que s’està reajustant als nous paràmetres exigits de qualitat i al si d’una guerra comercial que genera riscos importants. Alhora els preus de la carn impacten negativament a la industria transformadora. Quines poden ser les consequències d’un escenari perllongat de preus alts? Quines opcions pendran els diferents actors per adaptar-s’hi? Quin rol pot jugar el desenvolupament de la proteïna sintètica? Ens trobem davant d’un canvi de model?\n4- Mirant el futur (VIDEO 4)\nEstem davant d’un procés important de canvi, l’entorn està canviant i cal alertar al sector per a que s’adapti a la nova situació i doni les adequades respostes als canvis.\nTot seguit alguns detalls del debat\nJosep Collado i Oriol Tarrats\nUn moment del debat intervenint Eduard Arruga\nCinc minuts amb en Gabriel Mariscal: Llet Nostra\nEl passat dia 15 de novembre es va celebrar en el Col·legi d’Economistes de Catalunya una Jornada sobre les qualitats dietètiques de la llet i la seva economia a Catalunya. Aquesta Jornada estava organitzada per Llet Nostra, Cadí, l’IRTA i el Col·legi d’Economistes. El seu objectiu era objectivar des de la ciència els valors de la llet, el primer producte, en valor, del consum mundial.\nL’oportunitat de la trobada era indubtable, en un moment en que s’està produint una caiguda del consum de la llet, a partir d’una posada en qüestió dels seus valors dietètics en base a informacions poc rigoroses provinents de les xarxes socials, amb un conseqüent degoteig d’explotacions que abandonen l’explotació\nL’interès que va suscitar aquella trobada ens va fer pensar en dirigir-nos als promotors de la iniciativa. Volem saber més sobre Llet Nostra i sobre el paper que juga en la defensa del sector lleter de Catalunya davant de les problemàtiques expressades. Ens dirigim així a parlar amb en Gabriel Mariscal, de professió veterinari i actual director general de Llet Nostra Alimentària a qui agraïm l’atenció que ens dispensa a l’atendre les nostres preguntes.\nPer iniciar l’entrevista ens agradaria que expliqués als nostres lectors els trets bàsics de la producció i oferta comercial de Llet Nostre: membres o associats, bases productives, pes en la producció i en la comercialització de llet a Catalunya…?\nLlet Nostra Alimentaria és l’empresa que gestiona llet de 140 explotacions ramaderes petites i mitjanes de Catalunya, concretament de les cooperatives de Ramaders del Baix Empordà i de Cadí.\nRepresentem a un 33% del sector i un 15% de la producció de llet crua.\nAmb la llet dels nostres ramaders envasem brics i fem iogurts i postres tant per a consumidors finals com també pel canal horeca.\nLlet Nostra neix en defensa dels productors de llet front a la incertesa que es deriva de la seva dependència de grans centrals lleteres les decisions de les quals es prenen allunyades de Catalunya. Es així?\nJa existia la idea de crear una marca pròpia. Els ramaders volien vendre directament la seva producció de llet als consumidors finals, per valoritzar el seu producte. L’objectiu de Llet Nostra és, doncs, donar estabilitat als ramaders que són a la vegada proveïdors i propietaris de l’empresa.\nLlet Nostra es defineix com “la llet de cooperatives catalanes”. Quina significació dona a aquest lema?\nVolem explicar el què som: un grup de ramaders petits i mitjans que estem agrupats en cooperatives, una tipus d’organització de molta tradició a casa nostra. A més som ramaders de prop de les cases dels nostres consumidors, amb tot el què implica.\nLlet Nostra és quelcom més que una marca comercial per donar sortida a la producció de unes cooperatives concretes? Quina implicació té amb el món cooperatiu.\nEls nostres socis principals són cooperatives ramaderes, per tant, preval l’interès comú per sobre l’individual de cada ramader. Tenim clar que sols potser aniríem més ràpids, però junts sempre arribarem més lluny.\nTambé com a empresa vinculada directament al món cooperatiu també provem d’establir col.laboracions amb les diferents cooperatives del món agrari, aprofitant que som entitats que compartim mateixos valors i interessos pel desenvolupament del primer sector.\nDoncs no només donem sortida a la producció de les cooperatives sòcies, sinó també col·laborem amb el desenvolupament del sector tot participant en estudis i treballs de recerca per millorar l’eficiència de les explotacions, per exemple. En el seu moment el desenvolupament de Biobord i actualment amb l’EVAM.\nTambé treballem conjuntament amb altres cooperatives del sector agrari per desenvolupar projectes conjunts, sigui de comercialització o d’altres. I en breu estarem també al Mercat del Ram de Vic.\nLa marca Llet Nostra està estretament relacionada a la idea de proximitat. Quins valors es desitgen potenciar amb aquest enfocament?\nUn producte de proximitat és el de casa, el què es fa per persones del nostre entorn per a ser consumides per a persones del nostre entorn. Comprant, doncs, productes de proximitat és una via de fer més viable econòmicament el nostre propi entorn.\nUn producte de proximitat és, també, aquell que serà més ambientalment sostenible perquè té menys quilòmetres de transport, per tant de generació de CO2, acumulats des del seu lloc de producció a la porta del consumidor.\nLa qualitat és una exigència per a una producció sanitàriament sensible com la llet. Aporta Llet Nostra valors diferencials en aquest sentit?\nNosaltres vetllem per la qualitat dels nostres productes. Treballem molt estretament amb els nostres proveïdors de serveis de recollida i d’envasat dels nostres productes. Però també garantint des d’un inici que la producció de la llet, les nostres granges, compleixin amb uns estàndards comuns de qualitat, que, perquè no dir-ho, son superiors a altres explotacions.\nLa nostra exigència està per sobre dels mínims legals establerts, ja que estem en un procés de millora contínua.\nEl sector lleter català i espanyol avui pateix de preus baixos i diferenciats en relació a l’entorn europeu, quines son, en la seva opinió les causes i les opcions per a corregir-ho.\nHi ha una inadaptació del índex de consum amb la producció agregada des de la incorporació d’Espanya a la Unió Europea i amb el sistema e quotes. L’efecte sobre el sector va ser que mercats veïns, com ara França i Portugal, ens van utilitzar com a mercat regulador del seu, enfonsant així el preu del nostre mercat.\nD’altra banda, també hi ha hagut una desvalorarització del producte la llet davant del consumidor. Gran part del consumidor no coneix, o no valora, tota la feina que hi ha darrera d’un producte agrari com la llet que té tantes propietats nutricionals i beneficis per a la salut i que tingui un valor al mercat tant baix com un refresc que té uns costos de producció molt més inferiors que els de la llet.\nDes de Llet Nostra, a traves de les nostres comunicacions sempre hem volgut explicar que hi ha darrera de cada bric, un territori, unes les famílies, la tradició, el bon fer, el respecte a l’entorn i el manteniment d’un paisatge. I sembla que ens estem en sortint, ja que els nostres consumidors, no només aprecien la qualitat del nostre producte, sinó també el que hi ha al darrera del nostre projecte.\nEstem convençuts que si el consumidor pren més consciencia de l’origen dels productes que compra, i quin impacte tenen les seves decisions de compra, serà un bon aliat.\nLa producció de llet es manté però el nombre de granges decreix constantment, és tracta d’una reestructuració positiva vers l’eficiència i productivitat o cal una resposta de defensa pel seu impacte social i territorial?\nLa situació actual de preus baixos fa que hi hagi ramaders que prenguin la via més fàcil per sobreviure: produir més per aconseguir més volum, més venda, més ingressos.\nEls que tenen capacitat econòmica tenen aquesta opció. Una solució que es tradueix en tenir explotacions més grans, amb més animals. Unes grans granges que poden comportar un major impacte al medi ambient ja que requereixin més aigua, més conreu per alimentar a un gran nombre de vaques i també gestionar un major volum de fems en un únic punt geogràfic.\nA més, la industria prefereix comprar a menys proveïdors possibles, per tenir una eficiència en la seva gestió, i per això prefereix grans productors a molts de petits.\nPersonalment, aquesta tendència de desaparició de petites explotacions i concentració de la producció ens perjudica a tots, a tot el territori, no només ambientalment, sinó també en l’equilibri econòmic del país, fent que el món rural quedi cada vegada més feble (despoblació). Una granja sempre és un motor dinamitzador econòmic d’un poble, dona feina, contracte serveis i manté el paisatge dels camps i la biodiversitat natural. Quan es tanca una granja, perdem molt més que la tradició familiar ramadera d’una família….\nCatalunya és un gran importador de formatge, s’ha proposat Llet Nostra entrar en la producció de productes derivats de la llet?\nLlet Nostra té com objectiu donar sortida a la llet del seus productors, sigui en forma de bric, iogurts o postres. La mostra dificultat es poder trobar una industria a Catalunya que ens garanteixi una qualitat, un servei adequat a les nostres necessitats de producció. Sempre estem a l’aguait de possibles propostes o desenvolupaments de productes que se’n puguin ajudar a la nostra finalitat. Ara per ara el formatge no entra en aquestes prioritats.\nCom imagina Llet Nostra a l’any 2030?\nDoncs ens imaginem poder mantenir el nostre compromís amb els nostres socis, sector, territori i consumidors. I, a la vegada, haver incrementat la nostra posició com a referent dins del sector làctic a Catalunya.\nCinc minuts amb en Ferran Huguet: GRUP UNIÓ.\n27 febrer, 2019 27 febrer, 2019 obealimentària 1 comentari\nEl Grup Unió és una Cooperativa de segon grau que aglutina la producció de més de 20.000 socis productors, integrats en 186 cooperatives locals associades a Unió, que es concentren a les comarques de Tarragona, Lleida, Aragó, País Valencià, Balears, Múrcia i Castella la Manxa. El Grup Unió és la continuadora d’Unió de Cooperatives del Camp de la Província de Tarragona, creada l’any 1942 com a primera entitat aglutinadora dels moviments associatius del camp a les comarques de Tarragona.\nDe fet el Grup Unió és la cooperativa que representa i respon al paisatge de les comarques de Tarragona. L’oli, el vi, la fruita seca i la fruita dolça són les principals produccions que rep de les cooperatives associades per a la seva transformació o preparació per a ser comercialitzades.\nEl Grup Unió ha aconseguit quelcom àmpliament reclamat en el món cooperatiu: integrar, sumar esforços i construir un conjunt empresarial dinàmic i tecnològicament preparat per abordar els reptes de futur.\nAmb la finalitat de conèixer millor la seva experiència ens hem dirigit al seu director general, en Ferran Huguet, a qui li agraïm la gentilesa de permetre’ns visitar les seves instal·lacions i respondre a totes les nostres preguntes.\nPer iniciar l’entrevista ens agradaria que expliqués als nostres lectors els trets bàsics de la producció, de l’oferta comercial i xifra de negoci del Grup Unió\nGrup Unió és una entitat cooperativa nascuda a Reus l’any 1942. El principal objectiu d’Unió és fomentar la sostenibilitat de la producció agrària. Aquesta sostenibilitat es basa en oferir al mercat productes mediterranis d’alta qualitat que posin en valor la feina dels nostres agricultors. La fruita seca, el vi i l’oli d’oliva verge extra són els principals motors de la nostra activitat. Aquesta es tradueix en una facturació de 70 milions d’euros.\nEn termes relatius i amb caire orientatiu quin pes representa la oferta del Grup Unió en relació a la producció catalana de fruita seca, vi i oli d’oliva\nUnió és la 1a cooperativa d’ametlla, no només a nivell català, sinó a nivell espanyol. La producció comercialitzada de fruita per Unió supera la totalitat de producció catalana de fruita seca i suposa més del 10% de la producció total espanyola. Això ens ha valgut el reconeixement com a Entitat Associativa Prioritària per part del Ministeri d’Agricultura, Pesca, Alimentació i Medi Ambient aquest 2018, el qual és un reconeixement molt i molt significatiu per nosaltres.\nA nivell d’oli, representem aproximadament el 25% de la producció total d’oli a Catalunya i som líders destacats en la comercialització dels olis de la DOP Siurana. Pel que fa al vi, representem prop d’un 20% del total del vi tranquil produït a Catalunya, si bé cal tenir en compte que som un dels principals actors en les Denominacions d’Origen en les quals treballem.\nDel conjunt de les vendes quin percentatge va destinat a l’exportació i quin es dirigeix a la resta d’Espanya.\nExportem una mitjana d’entre el 40-60%, segons la campanya. Entre els nostres mercats d’exportació destacaríem els Estats Units, Korea, Brasil o Mèxic, i per descomptat també els mercats Europeus (França, Itàlia, Bèlgica o Alemanya).\nD’altra banda, quasi la totalitat de les vendes al mercat nacional es fan dintre l’àmbit català: la resta d’Espanya és un mercat força residual per nosaltres.\nEl Grup Unió ha aconseguit integrar nombroses cooperatives, com ha estat o estar sent aquest procés? Quines han estat les dificultats? Quines les avantatges? Quines les futures perspectives\nEn altres països europeus el món cooperatiu està més obert al canvi, i estan més predisposats a integrar-se per concentrar producció ja que això els beneficia a tots. En el nostre país és complicat trencar amb els localismes i els personalismes, i això actua com un fre. Però creiem que estem treballant en la bona línia. Els resultats ens avalen, fem un esforç per explicar el nostre projecte i mantenir una política de portes obertes, facilitant al màxim la integració de noves cooperatives amb la perspectiva de consolidar el nostre lideratge en els diferents sectors.\nEspecialment en el mercat de fruita seca, Unió està comercialitzant el seu producte a grans companyies multinacionals amb un forta capacitat de compra. És molt important per nosaltres guanyar dimensió per consolidar el nostre lideratge, poder ser més competitius, defensar l’estabilitat de preus i donar el millor servei als nostres clients. És en aquesta línia que estem impulsant processos d’integració amb cooperatives d’arreu d’Espanya. En aquestes cooperatives, a part de les dificultats de caràcter general que tenen les cooperatives per integrar-se, s’afegeix una nova dificultat que és la convulsa situació política, ocasionada per “Procés de Catalunya” y que en algunes comunitats no entenen.\nCom es concreten les relacions entre el Grup Unió i les cooperatives associades, quins graus de llibertat i de compromís hi ha entre una i altra part.\nUnió i la cooperativa associada són entitats independents, cadascuna amb els seus òrgans de govern i el seu Consell Rector Propi. El que existeix entre les nostres cooperatives associades i Unió és el compromís de compartir un projecte comú que, entre altres aspecte, es concreta en l’obligació de lliurar el 100% de la seva producció a Unió, seguint els paràmetres d’elaboració i de qualitat que indiquem. El compromís s’adquireix per cadascuna de les seccions a la qual està inscrita la cooperativa, exceptuant el que la cooperativa envasi amb marca pròpia. Així per exemple, una cooperativa que produeixi fruita dolça i oli, podria estar associada a Unió només a la secció de l’oli.\nEns interessa especialment conèixer com es forma el preu a pagar per la producció aportada i la forma en que aquest preu és liquidat\nEl preu a pagar es calcula pel sistema anomenat “a resultes”. Per explicar-ho de manera simple, el preu a liquidar el fruit s’obté descomptant de l’import de les vendes les despeses de la nostra entitat. També, especialment en campanyes en què s’han generat bons resultats, es deixen beneficis que van a reserves per contribuir a l’autofinançament de l’entitat. En quant al pagament, es fan diversos pagaments a compte al llarg de l’exercici i una liquidació final per evitar que el soci hagi d’esperar a cobrar-ho tot al final de la campanya.\nLa manca de fons destinats a l’autofinançament ha estat identificat com un dels problemes que llasten el futur de les cooperatives, com s’articula l’autofinançament en el Grup Unió.\nUnió és coneixedora d’aquesta realitat que ha afectat a moltes cooperatives. Conscients d’això, el que hem fet any rere any és tenir la precaució de destinar una part de l’excedent a reserves, per tal d’autofinançar l’entitat. A dia d’avui, Unió compta amb més de 20 milions d’euros de fons propis, la qual cosa ens dona una base econòmica molt sòlida.\nLa qualitat i la diferenciació és una exigència cada cop més evident en el conjunt de produccions que formen l’oferta de Unió i molt especialment en productes tals com l’oli i el vi. Ens podria explicar les orientacions i actuacions més significatives que en aquesta direcció està desenvolupant el Grup Unió?\nEfectivament és així. Tenim la sort d’estar en un territori privilegiat, i olis com els de la DOP Siurana, vins com els de la DOP Priorat, DO Montsant o DO Terra Alta en són una prova evident. Tenim productes de molta qualitat i això ho hem de posar en valor: hem de treballar per a que l’elaboració, el packaging, la comercialització d’aquests productes i el servei al client estiguin també a l’alçada. Això ens ha de permetre diferenciar-nos d’altres zones productores que tenen la capacitat de produir molts més litres i amb les quals, a nivell de preus, no ens interessa competir.\nLa marca UNIÓ està estretament relacionada a la idea de integració, cooperació, solidaritat, tal com representa aquest grup cooperatiu, tanmateix és prou valorada aquesta marca?\nEls nostres clients ens valoren positivament i la marca Unió és una marca amb una molt bona reputació en els mercats on operem. Això ens fa sentir molt orgullosos, però si que es veritat que on més ens costa donar valor al que fem, és justament a casa nostra. Nosaltres mateixos i els nostres socis som poc conscients de la bona feina s’està fent i del que s’està aconseguint. Aquest podria ser un aspecte que podríem millorar incrementant la nostra comunicació en el nostre territori.\nQuins son els reptes tecnològics i de modernització que estar afrontant avui el Grup Unió amb la mirada posada en el futur?\nTenim previstes diverses inversions importants en els propers anys. A nivell de fruita seca, actualment estem construint una nova nau de 1.800m2 destinada a modernitzar el procés de producció de cremes d’ametlla i avellana. També estem instal·lant seleccionadores electròniques d’última generació per garantir la eliminació de les restes de closca del gra. Properament, tenim previst instal·lar escloscadores d’última generació en les zones de producció dels nous socis.\nD’altra banda, en aquest moments, estem ampliant i modernitzant el nostre celler DO Montsant a Els Guiamets i tenim previst fer el mateix l’any vinent a la DOQ Priorat. També estem construint una nova planta de recepció i neteja d’olives a la localitat de Botarell…\nEl nostre repte és oferir productes de la millor qualitat, i per això hem de comptar amb una xarxa d’equipaments tecnològics moderns i ben distribuïts pel territori.\nLa pressió competitiva està comportant abandonament d’explotacions. Com reacciona el Grup Unió davant d’aquesta realitat?\nEl sector agrari té un problema evident de relleu generacional. Tenim molts agricultors d’edat avançada que no troben relleu per a les seves explotacions, i això comporta que aquestes quedin abandonades amb els problemes socials, econòmics i mediambientals que això comporta.\nPer aquest motiu, des de fa 3 anys, hem impulsat un programa de gestió de finques. Es tracta de buscar finques en risc d’abandonament que el propietari estigui disposat a cedir, i donar-les a un pagès jove per a que les treballi. A l’inici del projecte, Unió duu a terme un estudi de la finca i assumeix tota la inversió inicial necessària per posar-la en funcionament (arrancar la plantació antiga, anivellar el sòl, replantar, instal·lar nous sistemes de reg, etc). Quan la finca està en òptimes condicions, Unió la cedeix a un agricultor jove per a que se’n faci càrrec. Al final de la campanya, el rendiment de la finca es reparteix entre el propietari, l’agricultor i Unió, de tal manera que les 3 parts participen dels beneficis de l’activitat.\nEl programa està trobant una molt bona acollida. Actualment tenim 500 Ha dintre d’aquest programa i una trentena d’agricultors involucrats, però estem segurs que aquesta xifra anirà creixent en els propers anys.\nL’avellana ha tingut un any desastrós, l’oliva ha tingut una mala collita, el preu de la fruita de pinyol està sofrint especialment el veto rus. Quin consell donaria als productors que estan sotmesos a un escenari de preus erràtics i sovint molt baixos\nLa pagesia està habituada a viure anys complicats, això forma part de l’ofici..! De totes maneres, des d’Unió sempre aconsellem que l’agricultor diversifiqui els cultius. Quan depenem d’un sol cultiu estem molt més exposats, ja sigui a factors de risc climatològic o a les incerteses del mercat. L’ideal és que l’agricultor pugui treballar entre 2 o 3 productes, per tal de diversificar el risc.\nCom imagina el Grup Unió a l’any 2030?\nEl nostre objectiu és seguir sent una entitat de referència pel que fa a la sostenibilitat del sector agrari i al reequilibri territorial.\nA nivell de fruita seca, ens agradaria convertir-nos en el líder nacional d’ametlla autòctona del nostre país i comercialitzar-la als principals clients del món. En oli i vi, volem ser capaços d’oferir productes d’excel·lent qualitat amb un alt valor afegit, que, malgrat l’estructura agrària minifundista del nostre territori, permetin als agricultors unes condicions de vida dignes.\nCinc minuts amb na Montserrat Coberò: Turisme rural\n5 febrer, 2019 obealimentària Deixa un comentari\nEl turisme rural, sobretot des dels anys vuitanta, ha tingut un paper cabdal en el desenvolupament de les àrees rurals. Ha permès que moltes famílies del medi rural continuessin vivint en el territori, ha creat llocs de treball per a dones i joves i ha impulsat la rehabilitació de nombrosos edificis que haurien desaparegut.\nPer parlar de tot plegat ens hem reunit amb Na Montserrat Coberó, directora dels serveis tècnics de TURALCAT. Montserrat Coberó és llicenciada en historia, master en gestió del patrimoni i postgrau en noves activitats d’oci i turisme. Segarrenca per origen familiar i per vocació. Autora de diversos llibres de divulgació històrica, exposicions i projectes de desenvolupament turístic.\nPer començar l’entrevista em podria definir el turisme rural? Quines activitats inclouríem en aquest terme?\nEl concepte “turisme rural” és força complex. Podríem acotar-lo a través de dues definicions: una de més àmplia i una d’específica. Si atenem a la definició més àmplia és aquell tipus de turisme que molts ciutadans fan en viatjar cap a àrees rurals del propi país o d’altres de més llunyans amb l’objectiu de descobrir els atractius i particularitats del seu medi rural. Cal tenir en compte que en el món occidental actualment les àrees urbanes s’assemblen molt unes a altres, lamentablement s’estan homogeneïtzant de forma accelerada. Ho constatem en molts fenòmens, des de l’arquitectura contemporània (amb edificis de Norman Foster o d’altres grans arquitecte en urbs dels cinc continents) fins a la presència de franquícies en el sector del comerç, la restauració, etc. que substitueixen els establiments locals tradicionals de totes les ciutats per altres d’estandaritzats a nivell global.\nEn canvi per a descobrir el caràcter, l’essència i les singularitats d’un territori, d’un país, els turistes amb esperit viatger escullen visitar les àrees rurals i complementar-ho amb escapades a les ciutats més rellevants.\nSi agafem el concepte “turisme rural” en un sentit més específic, és una modalitat d’allotjament turístic, regulada pel Decret 159/2012, que garanteix el contacte amb la realitat rural. Sols es poden crear allotjaments rurals en nuclis de menys de 2000 habitants, tot i que la major part els trobarem en micropobles i en masies enmig dels camps. Seran edificacions molt ben restaurades, que ofereixen un alt grau de confort, i molt autèntiques, com a mínim anteriors a 1950, tot i que la major part es troben en edificacions dels segles XVII-XIX (algunes d’origen més antic).\nÉs una modalitat turística que permet defugir la massificació donat que, com a màxim s’hi poden allotjar 15 persones, tot i que la majoria dels establiments tenen entre 4 i 8 places, ideal per a una estada en família o en parella. Es garanteix que el titular de l’allotjament sigui una persona molt vinculada al territori, que donarà una atenció molt personalitzada al seu hoste i que li oferirà la possibilitat de descobrir els racons més atractius de l’entorn, els productes més característics, les experiències més singulars, tot girant al voltant d’aquesta realitat rural que resulta tan atractiva.\nEs parla del turisme rural com a un fenomen relativament recent. Es que no hi havia turisme rural abans dels anys vuitanta?\nA casa nostra el turisme rural va començar a sorgir de forma molt incipient a inicis dels 80 del segle passat i la primera normativa que ja en regula l’autenticitat és del 1983. Però els nostres veïns francesos, els pioners en crear una oferta de turisme rural a Europa, van començar a tenir una oferta estructurada a partir dels inicis de la dècada dels anys 50, una vegada recuperats dels estralls de la segona guerra mundial.\nNo obstant, abans de la creació d’aquesta oferta turística, existien uns antecedents des del segle XIX, les escapades “al poble” a través de les casetes d’estiueig de la burgesia barcelonina o de les ciutats industrials, que cercaven indrets més frescos que la capital (Cerdanya, Vallès, …) i on es podien permetre un cert relaxament de les normes de protocol estrictes que regien la vida de les elits urbanes. També les classes treballadores tenien sovint la possibilitat de retornar al poble d’on eren originàries les seves famílies, acollits en la casa pairal familiar.\nÉs un servei que ha sorgit a partir d’una nova demanda provinent del propi desenvolupament o ha estat impulsada des de les polítiques públiques de desenvolupament rural?\nEn primer lloc es va fer evident la necessitat que tenien els habitants de les ciutats, generalment les classes mitjanes, d’escapar de les grans urbs durant l’estiu i els caps de setmana per retrobar la natura i la tranquil·litat en els espais rurals.\nA casa nostra aviat va sorgir la regulació esmentada del 1983 que, alhora que garantia als clients una oferta allotjativa rural molt autèntica, també tenia un efecte estimulador de l’economia de les àrees rurals. Aquesta primera normativa (amb continuïtat fins a l’actualitat a través de diverses modificacions) impulsava la creació d’allotjaments rurals concebuts com una nova oportunitat d’activitat econòmica per a les famílies que vivien a les àrees rurals, que en aquells moments continuaven patint un agut procés de despoblament.\nAquesta normativa era una eina estratègicament molt ben concebuda per a impulsar el desenvolupament de les àrees rurals perquè alhora que generava nova activitat econòmica, estimulava la rehabilitació d’edificacions antigues que havien caigut en desús, creava noves oportunitats de treball que permetien als joves continuar vivint a les àrees rurals, impulsava la incorporació de les dones pageses al mercat de treball (generalment eren les responsables de gestionar els establiments d’allotjament) i va estimular la creació de sinergies molt positives que impulsaven l’aparició d’altres activitats complementàries, de productes agraris de qualitat, la conservació del patrimoni històric i les tradicions rurals, entre d’altres\nL’efecte estimulador des de l’administració també es va concretar en algunes línies d’ajut per a la creació d’aquests establiments, però amb uns percentatges de subvenció molt modestos, molt inferiors als concedits en la majoria de comunitats autònomes de l’estat espanyol.\nEs el mateix turisme rural que agroturisme? Quina vinculació hi ha entre turisme rural i agricultura?\nTurisme rural i agroturisme comparteixen els alts nivells d’exigència de qualitat i d’autenticitat que hem descrit en l’apartat anterior. Comparteixen també l’exigència de que el titular de l’allotjament ha de ser una persona que viu i treballa a la mateixa comarca on està ubicat l’establiment d’allotjament. L’agroturisme hi afegeix un plus d’apropament a la ruralitat perquè els seus propietaris han de dedicar-se majoritàriament a l’agricultura o la ramaderia i han d’oferir als seus hostes la possibilitat de visitar l’explotació. Els titulars dels allotjaments classificats com a turisme rural també tenen un origen familiar molt vinculat al món agrari però desenvolupen altres activitats com a font d’ingressos principal.\nAfavoreix al turisme rural el fet que Catalunya sigui una potencia turística internacional? Quines sinèrgies es produeixen.\nCatalunya és una potencia turística de gran rellevància internacional. Els pols de major atracció són la ciutat de Barcelona i les nostres costes. Però també el turisme rural aconsegueix, generalment en el període estival, una notable afluència de clients internacionals en els seus establiments. I gràcies a l’alt nivell d’exigència de la normativa que el regula, el turisme rural català té un alt nivell de qualitat i d’autenticitat, major que en altres destinacions veïnes.\nMalgrat aquests punts forts, lamentablement, el turisme rural català està encara molt poc promocionat. Des de Turalcat (Confederació del turisme Rural i l’Agroturisme de Catalunya) treballem per a convèncer l’administració que cal potenciar la promoció de l’oferta turística integral de la Catalunya Rural com un factor que contribueixi a descongestionar la ciutat de Barcelona en els moments de major afluència turística i alhora contribuir a redistribuir la riquesa que aporta el turisme cap a les àrees rurals, amb una oferta paisatgística, patrimonial i de serveis turístics molt atractiva, però encara molt poc coneguda en els mercats internacionals.\nPlataformes com Airbnb son competència o complementen les opcions del turisme rural.\nLes grans plataformes de venda on-line d’allotjament són una eina de comercialització molt útil per a totes les modalitats d’allotjament de qualsevol destí turístic, també per als allotjaments rurals catalans.\nEl problema important que generen o fomenten algunes d’aquestes grans plataformes és que inclouen en la seva oferta un gran nombre d’allotjaments que no estan legalitzats. Aquest fet crea problemes d’indefensió en els clients que s’hi allotgen ja que no podran presentar cap reclamació si l’allotjament reservat no respon a les característiques publicitades i/o a les expectatives generades a través de la plataforma.\nPerò el problema més greu que causa aquesta ingent quantitat d’oferta d’allotjament no reglada és que són activitats econòmiques molt lucratives que s’escapoleixen de les càrregues impositives que ha de pagar qualsevol activitat econòmica. Aquest fet és especialment perjudicial tenint en compte que els allotjaments es reserven gràcies als atractius de la destinació i els seus clients fan ús, com no pot ser d’altra manera, de les instal·lacions, equipaments i serveis públics de la destinació (des de les carreters, els aeroports, els serveis mèdics, la policia, els monuments que visiten, etc.).\nEn no pagar impostos no contribueixen a mantenir el cost de les infraestructures i els serveis que han utilitzat i dels quals obtenen els seus beneficis.\nAquest és un problema de gran transcendència del qual la societat catalana encara no ha pres consciència i que és decisiu per al model de territori que volem tenir.\nConvidem a tothom que tingui interès per aquesta qüestió a adherir-se al “Manifest per un turisme responsable i sostenible” i a informar-se a través del blog www.manifestperunturismeresponsableisostenible.cat\nEs a dir, que per aquesta via passem de un turisme de masies i cases rurals a un turisme en benefici dels urbanites que disposen d’una segona residencia?\nA les àrees rurals catalanes continuen oferint-se alguns allotjaments no legalitzats però des del Decret 159/2012 hi ha una nova modalitat d’allotjament que ha omplert la ciutat de Barcelona, la costa i ara també està arribant a les àrees rurals: els Habitatges d’Ús Turístic, que en la majoria de casos no són tractats com una activitat econòmica sinó que són equiparats al lloguer d’un immoble i, a diferència dels establiments de turisme rural, no se’ls exigeix el compliment de requisits tècnics ni l’alta del titular a la Seguretat Social, sinó simplement la cèdula d’habitabilitat.\nEn el medi rural estan començant a provocar una competència deslleial perquè tenen uns menors costos de funcionament i, el més important, tot l’efecte positiu que té el turisme rural per al desenvolupament del medi rural s’està veient substituït per una activitat que genera molts beneficis que no es queden en el medi rural perquè generalment els seus propietaris són empreses immobiliàries o persones físiques que lloguen la seva segona residència i que no resideixen a les àrees rurals. En ambdós casos, els beneficis no es reinverteixen a les àrees rurals, que precisen d’eines que impulsin la seva dinamització econòmica.\nTot i que el turisme rural és en benefici del món rural s’han produït friccions entre dues culturals i/o dues realitats, la del turisme i la de l’activitat agrària. En la seva opinió quines serien les propostes per harmonitzar aquestes activitats.\nEn la meva llarga experiència no he vist que s’hagin produït friccions entre aquestes dues línies d’activitat econòmica del medi rural. Al contrari, són complementàries, es necessiten i es potencien l’una a l’altre.\nÉs evident que l’allotjament rural deu la seva essència i singularitat al fet d’estar ubicat en un entorn on es desenvolupen les activitats agràries. Per la seva banda l’agricultura catalana està evolucionant cap a produccions cada vegada de major qualitat i comença a orientar-se cap a la venda directa al consumidor. Els turistes que visiten els nostres comarques rurals són un important client potencial per aquests productors.\nEn aquest sentit des de Turalcat estem impulsant diverses línies de treball que estimuli la cooperació entre allotjaments i productors i hem creat la plataforma www.catalunyarural.cat perquè els nostres turistes hi puguin trobar l’àmplia oferta de productes, activitats i allotjaments que els ofereix el medi rural.\nReprenent la qüestió referent a les friccions, en algun cas molt puntual, s’han hagut de trobar solucions a situacions en que les activitats ramaderes provocaven fortes emissions de males olors que dificultaven que els turistes allotjats en establiments rurals propers poguessin gaudir del paisatge i de l’entorn en condicions acceptables. Però han estat situacions molt ocasionals i, les que conec de prop, s’han solucionat a través de negociacions que han culminat amb una bona entesa entre totes les parts implicades.\nVostè és una decidida defensora del patrimoni rural. En aquest sentit s’ha comentat que s’està produint un progressiu deteriorament del patrimoni arquitectònic rural. A qui correspondria mantenir aquest actiu cultural i paisatgístic?\nEn conjunt la societat catalana encara no és prou conscient del gran valor del nostre patrimoni rural. Ja hi ha en alguns sectors més sensibilitzats una certa consciència de la necessitat de conservar les cabanes, els cups i altres estructures agrícoles construïdes prop dels camps de conreu. Però encara són molt pocs els que s’adonen del gran valor dels marges construïts amb l’objectiu de convertir els pendents de muntanyes i turons en superfícies conreables. És una ingent obra d’enginyeria agrícola realitzada per la pagesia al llarg de moltes generacions, en una tasca constructiva de segles. Fan una funció molt efectiva per a retenir l’aigua de pluja i permetre que regui de forma homogènia tota la terrassa conreada i contribueix a conservar la capa superficial del sòl, la més rica en nutrients. Lamentablement en les darreres dècades s’han destruït un gran nombre de marges arreu de Catalunya.\nDeixant de banda la seva funció agrícola, actualment formen part del nostre paisatge agrari en moltes àrees rurals i són molt valorats pels nostres turistes, especialment els procedents de països, com EUA o Austràlia, on aquesta obra tan extensa resulta molt sorprenent.\nConvindria trobar mecanismes per a garantir la conservació de tot aquest patrimoni, possiblement amb el suport de l’administració.\nCatalunya va néixer amb la vinya. La vinya, el vi i l’aiguardent han ocupat un espai rellevant en la transformació i desenvolupament de l’economia del país. Pierre Vilar explica com l’exportació d’aiguardent al segle XVIII va aportar part de les rendes que van impulsar la revolució industrial catalana. Però va arribar la fil·loxera, primer com a oportunitat, quan la fil·loxera era problema dels altres, però poc després com a catàstrofe. Continua llegint →


Rua XIC Escena, art i patrimoni per enfortir la convivència intercultural al Poble-sec | Zona Sec\nL’objectiu de Rua XIC Escena és la millora de la convivència i l’autostima del veïnat participant mitjançant la creació comunitària d’una peça teatral sobre interculturalitat.\n@zona_sec / La Rua XIC Escena, el projecte d’art comunitari i patrimoni al Poble Sec, està a punt de finalitzar la primera fase. Aquest dimecres 11 de juny, les entitats organitzadores van oferir una roda de premsa al Museu d’Arqueologia de Catalunya que, aquest any, se suma al projecte amb la mediació d’ENFILANT.\nL’objectiu de Rua XIC Escena és la millora de la convivència i l’autoestima del veïnat / arxiu ZonaSec\nL’objectiu de Rua XIC Escena és la millora de la convivència i l’autoestima del veïnat participant mitjançant la creació comunitària d’una peça teatral sobre interculturalitat. Entre els mesos de maig i novembre, joves, adults i gent gran del Poble Sec treballaran de forma interrelacionada al voltant de diferents tallers per acabar esdevenint actors, actrius i escenògrafs. En aquestes sessions, i a través de tècniques arterapèutiques, els participants crearan el guió de l’espectacle basat en el relat de les seves vivències en processos d’interacció cultural (migració, convivència, rumors, sentiments…). Aquestes experiències es posaran relació amb processos migratoris i identitaris passats que es manifesten en la cultura material arqueològica. Per aquest motiu, el Museu d’Arqueologia de Catalunya (MAC) obre la seva col·lecció al projecte com a recurs per a la documentació i escenografia. Les sales del MAC són, a més, l’espai escollit per a la representació de l’obra.\nRua XIC Escena és l’evolució de la Rua XIC, una iniciativa de co-creació comunitària que ja ha viscut tres edicions al barri del Poble Sec de Barcelona. La primera, es va celebrar l’any 2011 amb motiu del cinquè aniversari del Pla Comunitari del barri. L’organització i el disseny van ser fruit d’un procés participatiu amb veïns i entitats (Marabal, Cooperativa ETCS i la Coordinadora d’Entitats del Poble Sec, entre altres). L’any 2012, l’Ajuntament de Barcelona i el Consell Municipal d’Associacions van reconèixer l’èxit de Rua XIC amb el Premi Barcelona Associacions.\nA hores d’ara, els tallers compten amb una participació estable d’entre 25 i 30 persones de totes les edats i de diferents orígens que treballen, cada setmana, en els eixos marcats pels mediadors culturals de Rua XIC Escena.


vilagrassa: de gener 2010\nVINDRÀ LA PRIMAVERA?\nAnit la lluna era plena, rodona, brillant, i gran i vermellona quan sortia. L’associo al mestral. Nits de vent de dalt, que la fan més lluenta, que quan arriben aquí ja han recorregut la ribera de l’Ebre, espargint, que no dissipant, l’ambient nuclear.\nSé que la primavera passarà de pressa, és efímera com la vida i, per això, la vull forçar estirant-la perquè arribi més aviat. Aquí els ametllers floreixen aviat —ja ho estant fent: que atrevits!!— i les pomeres i els albergeners que he posat a la capçalera, situats més avall d’Ascó i també a la vora del riu, m’ajuden a cridar-la i advocar per a que continuen fent presència. Hi vaig passar el dia de la manifestació en contra del cementiri; encara no han florit (no és foto d’enguany) i els hi vaig dir que no tinguin por —ja en tenim prou natros—, que de moment treguin flor, que facin paisatge i ja en parlarem.\nVull fer un crit a la primavera, vull veure raigs de sol nets, dissipar asprors i sentir ambients desemboirats. Algú sap com es fa això?\n(Blog de l'Avui 30-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 11:32 a. m. Cap comentari:\nLA BAUXITA I EL CEMENTIRI\nConeixem l’alumin com aquell metall lleuger, potser el més lleuger després del magnesi, tan utilitzat en la indústria per la seva mal•leabilitat, alta resistència a la corrosió de l’aire i la humitat, i la bona conducció tèrmica. Fins i tot l’usem en cuina per envasar —qui no s’ha embolicat, alguna vegada, l’entrepà amb paper d’alumini?—\nDoncs, ves per on, l’alumini s’extrau de la bauxita, roca que resulta de la meteorització dels feldspats sota unes condicions ambientals càlides i humides, segons resa el Diccionari de la Llengua Catalana, i els feldspats són grups de minerals —amb sodi, potassi, calci o bari, silici i alumini— que en els països catalans es troba a les comarques de Fenolleda i Vallespir, de la Catalunya Nord i, ara, ves per on, al municipi d’Horta de Sant Joan, en ple parc natural d’Els Ports, el departament de Medi Ambient acaba d’autoritzar l’explotació d’una mina de bauxita.\nCrida l’atenció, no m’ho negareu, que coincideixi al mig de la taca mascarada del polèmic incendi d’aquest estiu, que tant cueja i tanta polèmica està aixecant, que sigui un assumpte informat negativament per tots els estaments que hi han intervingut, que hagi estat denegat pel jutjat de Tortosa, l’Audiència Provincial Tarragona i el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya i rebutjat per l’Ajuntament d’Horta i el seu poble.\nNo sabria dir si és bo u és dolent, però estrany ho és molt: es nota l’olor de socarrim. I ara, el cementiri nuclear d’Ascó. Fort, no?\n(Diari de Tarragona 27-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 12:36 a. m. Cap comentari:\nCHAPEAU per a l’alcalde D’ASCÓ ?\nEns hem de traure el barret...? No ho sé. Se n’ha sortit. Ha tingut nassos de passar de tothom.\nNo és que li la porti fluixa el Govern —que no governa—, l’oposició —que no pinta res—, les manifestacions ciutadanes —significatives i raonades, però encara pintem menys—, el Consell Comarcal —que no té cap força—, els ajuntament veïns —que ni els ha tingut en compte—; és que li la porta fluixa fins hi tot el Parlament de Catalunya que, ben clar, s’hi va pronuncia en contra.\nI, finalment, en benefici de qui? Se suposa que del poble perquè, malgrat no s’ha fet cap referèndum, no crec que la gent d’Ascó si oposi gaire. Des del primer dia han callat i, per tan, atorgat. Es notava el diumenge. Vaig ser dels primers en arribar i el poble estava desert. La gent que es va manifestar pels carrers, vam anar arribant i érem pràcticament tots de fora —encara que no de lluny i per tan afectats— i a dures penes es veia algun veí traient el nas per alguna finestra. Tots: coto a la barraca.\nLa majoria aclaparadora (7 de 9) que hi ha votat a favor, no ens enganyem, diu ben clar el que deu pensar el poble.\nFrustració total per als que ens hem manifestat en contra. Aquesta l’ha guanyat l’alcalde i el seu ajuntament. Veurem si, com suposem, hi acabarem perdent tots.\nAi!, si els de Guadalajara tinguessin sort...\n(Blog de l’Avui, 25-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 9:52 p. m. Cap comentari:\nLA FORÇA ESTÀ FETA\nEntre mil i sis mil, és igual; ningú acaba fent be els números quan ha de quantificar la gent que assisteix a una manifestació. Acaba sent sempre una xifra interessada, i cadascú diu la que li convé. Però la gent que hem fet acte de presència a Ascó per manifestar la nostra disconformitat amb el cementiri nuclear sabem que n’érem molts. A més, com que el poble es costerut hem pogut veure’ns uns als altres mentre la gent serpentejava pels carres estrets de la vila.\nNo hem vist a l’alcalde ni a la resta de regidors, però ells, amagats al cau, sí ens han sentit a nosaltres, i també ens ha sentit el Govern, callat de moment com si atorgués, però com ERC i ICV, que també són Govern, hi eren, es donen per assabentats.\nSé que això es difícil d’entendre, però, els pobres mortals, cal que fem un esforç per veure fins on arriba l’enrevessada manera de fer política en aquest país.\nAra cal veure en que queda l’amenaça de CiU de fer fora de files als seus regidors si acaben votant a favor, i la posició del PSC al davant del seu regidor, si també hi dona suport. Els independents, és igual: ni fan ni deixen fer. Acostumats a les incongruències polítiques pot passar de tot.\nLa tancada al Consell Comarcal de la Ribera està bé, si més no, crida l’atenció.\nLa força està feta. La ciutadania que ha respost com cal, esgarrifada per una decisió local que pot afectar a tot un territori i a moltes generacions.\n(Blog de l’Avui, 24-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 10:20 p. m. Cap comentari:\n“INICIATIVA” S’HI POSA AL DAVANT\nConeixeu allò d'en Quevedo? Si, home, sí... Quevedo explicava que tenia la fórmula per a que les dones li anessin al darrere i quan li preguntaven per la panacea deia, simplement: Tot és qüestió de posar-t’hi tu al davant d’elles.\nJoan Herrera, d’ICV, després de donar tota la culpa als altres, s’autoproclama com a líder de la resposta social e institucional en contra del cementiri nuclear que l’Ajuntament d’Ascó vol per al poble riberenc.\nQui són aquesta gent!!\nDemà, els d’ICV, es posaran al davant de la manifestació per a dir que els altres els hi anem a darrere. Més cara ja no li’n poden posar. No recorden que encara porten lo cul cagat —i el temps que el portaran— de l’afer d’Horta. I no només de l’incendi, que no es poc, sinó també de l’autorització que acaba de donar Medi Ambient per a l’explotació d’una mina de bauxita, dintre la taca de la cremada.\nSeria bo que a la manifestació de demà, a Ascó, aprofitessin per parlar-ne. Però no ho faran: callaran com a “putes” —amb perdó i en tot respecte a l’ofici—\nAvui ha elogiat, com no, a Saura i a Baltasar. A Saura per a que no li tinguin més pena i a Baltasar per haver firmat l’autorització de la mina de bauxita, suposo.\n(Blog de l'Avui 23-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 5:56 p. m. Cap comentari:\nENS PASSA DE TOT\nAscó es suma a la polseguera. La cendra d’Horta encara es remou —i es remourà encara més—, la merda del riu, a l’altura de Flix, encara no se sap quan es remourà, ni sabem si es remourà bé, i el cementiri —encara que nom de repòs, també de morts– de residus nuclears treu el nas com diguen: no volies caldo, doncs dues tasses.\nSegurament aquest cementiri és més segur que les pròpies nuclears que prou disgustos ens van donant –encara hi deu haver partícules escampades pels voltants, de no fa molts de dies—, però el que sí es evident és que n’estem com una mica farts de tanta merda i desconsideració.\nNo us he contat lo de la mina de bauxita? A Horta de Sant Joan? Sí, si. Al cor de la taca socarrada de l’incendi més que famós que, com qui diu, encara crema? Aquesta és un altra. Ens passa de tot.\nVos ho explicaré.... és molt fort, eh?\n(Blog de l'Avui 22-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 6:54 p. m. Cap comentari:\nUN FOC REVIFAT\nNi la neu, ni la pluja, ni el fred han pogut evitar que revifi el foc de l’estiu, apagat d’un tret de gràcia al culpar a la mare naturalesa com a causant de la desgràcia. Van dir que amb un llamp s’havia iniciat i, explicant-ho així, van voler que es donés per acabat. Però la processó anava per dins, com el foc de la ràbia, de la mort i de la incompetència, però el vent de la veritat, tossuda, l’ha atiat i l’ha fet surar, malgrat els interessos i les conveniències que hi han pogut jugar en contra.\nLa notícia remou imatges, explicacions mal donades i tornen a doldre les vides cremades, com dol la naturalesa socarrada, tot i que menys perquè aquesta brota —aquelles no—, i dolen els sacrificis malgastats on les úniques cares mascarades per la fum i la cendra que mereixen respecte, per heroiques, són les dels bombers; altres també mascarades, però per la vergonya de la seva incompetència i per la por de salvar la cadira, lluny del foc, són del tot rebutjables.\nEls que tenien raó i no els hi feien cas s’afanyen, lícitament, a recordar-ho, mentre els que s’equivocaren hi passen pel damunt de puntetes per veure de no xafar les brases que mai s’apagaren al sortir a la llum, emboirada encara amb foscors incomprensibles, la irresponsabilitat de joves que, salvant la legítima presumpció d’innocència, sembla que van ser els causants de tanta desgràcia.\nAi, ai! si Interior i Medi Ambient no es tapessin amb una manta del mateix color...\n(Diari de Tarragona 17-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 8:10 p. m. Cap comentari:\n“Tren amb destinació Barcelona, Estació de França, farà l’entrada per la via 6”. Són les altaveus de l’estació del ferrocarril de Tortosa; quarts de vuit del matí. El dia ja clareja. La gent acostuma a dir que ja es nota amb el dia: ja s'allarga. Ja se sap: “per Reis, tonto és qui no ho coneix” i “per Sant Antoni, pas de dimoni”. És el rimer dia que no fa tan de fred, però 10º, en aquella hora, Déu n’hi do..., i, tothom s’ho empren amb precaució. La gent s’abriga; no en hi ha per a tant, però s’espera el pitjor escarmentada pels dies passats. La primera via, pegada a l’andana, baix la marquesina de l’estació està buida. Sempre està buida. La segona l’ocupa un tren parat. Sempre hi ha un tren parat. Mai he entès perquè ens desplacen a la via 6, on operen els trens actius, que van i venen. Hem de travessar totes les primeres vies, a pas nivell, amb travesses de fusta, les de tota la vida que olen a quitrà i que ara diuen que són tòxiques només d’olorar-les. Pos això, via 6, el més llum possible de l’andana principal, a la intempèrie, tan si fa fred, neva o plou... La primera via, amb sopluig, a la primera andana, descansa, espera, no es gasta, està vacant, es reserva per ocasions especials que encara no s’han donat. Un dia l’estrenarem...\n(Blog de l'Avui 14-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 12:55 a. m. Cap comentari:\nEL FOC I LA NEU\nLa neu i el foc. Estem de moda i mai per coses massa agradables. Pot ser la neu sí. Sempre és agradable i més per a qui no està massa acostumat a tenir-la prop. Portarà benestar, aigua més endavant i, com sempre, algun mal de cap. El foc d’Horta que semblava apagat revifa virulentament i toca de ple a un del meu poble. Els polítics també revifen... i sobreviuen. Són incombustibles. Als malaurats bombers morts els planyem però ja no els atenyerem. La neu ho ha tenyit tot de blanc, però la foscor de l’estalzim del foc de l’estiu, tossut, no s’ha conformat en quedar-se colgat, sobreeixint pel damunt de l’immaculat blancall de la neu. La jove jutgessa de Gandesa volia la veritat.\n(Blog de l’Avui, 11-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 12:29 a. m. 1 comentari:\nUna vegada que a les Terres de l’Ebre segurament estaríem tots d’acord, sense grans discrepàncies, sobre la vegueria d’aquest territori, això no pinta bé.\nDesprés de tant de temps marejant la perdiu, ara tot són presses, males conselleres que podem portar a legislar a correcuita, baix la pressió accelerada per interès partidista i/o electoral, a la vista d’uns comicis que estan al voltar el cantó. El conflicte de Reus i Tarragona és irrisori però no ho es tant el d’altres indrets on les divisions són sagnants i, tot i així, el problema més greu no ve per aquí. Estem començant la casa per la teulada. Les vegueries, sense saber que hem de fer amb les províncies i els consells comarcals, serà un altre ase amb dues sàrries que, a més a més, s’han de pagar. Muntar noves distribucions territorials sense dissoldre les actuals és encarir l’administració sense cap garantia de que s’aportin ni nous serveis ni millors.\nVam establir els conselles comarcals, però com la competència de les diputacions les té Madrid, aquí s’han quedat. Ara volem vegueries? Magnífic, sempre és bo apropar l’administració al ciutadà, però les províncies també són decisió de Madrid i no crec que hi hagi, allà, i ara menys que mai, cap predisposició a avenir-se als nostres desitjos.\nAixí doncs, govern estatal, Generalitat, diputacions, vegueries, consells, ajuntaments i altres corporacions vàries, són moltes sàrries pels mateixos ases i per la mateixa càrrega. Això sí, el preu serà diferent: més car.\n(Diari de Tarragona 10-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 9:34 p. m. Cap comentari:\nEs tanca un any i se n’obri un altre però el traspàs, malauradament, no significa que l’entrant hagi de ser millor. Si la Mare de Déu ens hagués de fer cas, perquè escoltar ja sabem que ens escolta, li demanaríem que, com a mínim, ens deixi com estem.\nDe la crisi no cal ni parlar-ne; no ha tocat fons i tal com ningú sap d’on ha vingut, tampoc ningú sap quan ni com se n’ha d’anar. Els que s’han quedat al atur, no veuen cap perspectiva de recuperar el treball i saben que tot pot empitjorar perquè el subsidi no és etern i el Govern ha quintuplicat, en un any, el dèficit públic de l’Estat i les empreses, desateses pel sector financer, que fa mans i mànigues per amagar vergonyes i ensenyar bons resultats, es posen les mans al cap mentre els sindicats passen del treballador i cobreixen les espatlles dels que governen, ara que són dels d’ells, incapaços, tots plegats, d’administrar la situació més precària que coneixem els que avui ho podem comptar.\nDeixem un any duret, amb estafadors prestigiosos i elegants, però estafadors, que han fet trontollar les columnes fonamentals de la confiança en la justícia, en els governs i en el món de la política en general, amenaçant el sistema democràtic. Una recent enquesta del CIS diu que més del 16 % de les persones consultades pensen que els polítics són un problema i a Catalunya és any d’eleccions i els partits ja escalfen motors. Tan de bo que no petin abans d’hora.\nSi amb l’any poguéssim fer com amb el canti nou, tindríem aigua fresca.\n(Diari de Tarragona 4-01-10)\nPublicat per Joaquim Vilagrassa de l'Aldea (Terres de l'Ebre) a 7:45 p. m. Cap comentari:


Oportunitats de negoci a Índia. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nPel que fa a les relacions comercials amb Catalunya, les exportacions catalanes han assolit un volum de 325 milions d’euros el 2020. Lideren les exportacions els productes químics orgànics (15,4%), la maquinària (12,4%), i els plàstics (8,6%).\nJa són gairebé un centenar les filials d'empreses catalanes a l'Índia. Un mercat que ofereix oportunitats especialment interessants en àmbits com els següents:\nQuímica fina i industrial\nAgrotech i maquinària industrial\nTecnologia innovadora de packaging\nConsulta totes les dades sobre el mercat indi i les millors oportunitats que ofereix a la Nota Econòmica Índia 2021 (document .PDF).\nOportunitats de negoci a Índia 2021 from Agència per a la Competitivitat de l'empresa - ACCIÓ\nOportunitats de negoci a Índia [1,32 MB ]


En aquest apartat trobareu tots els anuncis publicats i classificats per categories. Només heu de clicar la categoria que us interessa per veure tot el llistat d'anuncis. L'actualització del servei és de dilluns a divendres respecte a la publicació (48 hores) i automàtica (als 30 dies) respecte a la despublicació.\nNomés poden afegir anuncis les persones col·legiades EXERCENTS que tinguin contractada l’opció de SOLUCIONS PROFESSIONALS. Les claus d'accés al web d'altres perfils (no exercents, estudiants, usuaris temporals ) permeten consultar els anuncis, però no crear-ne de nous.\nCol·laboracions 11 1430\nDespatx a compartir 39 11840\nLlibres 1 12\nLloguer, venda o traspàs de despatx 12 1402\n* Si el que voleu és publicar una oferta de treball heu d’anar al Servei d’Ocupació i Orientació Professional - Borsa de Treball


Un home mor en un incendi a una granja aband... - Govern.cat\nUn home mor en un incendi a una granja abandonada a Alforja (Baix Camp)\nquery_builder 6 desembre 2020 17:36\nEls Bombers de la Generalitat han treballat avui (avís 12.25 h) en l’extinció d’un incendi a una granja abandonada al municipi d’Alforja (Baix Camp). A resultes de l’incendi, un home que hi vivia ha perdut la vida.\nImmediatament després de l’alerta, 4 dotacions de Bombers de la Generalitat s’han dirigit al lloc del sinistre. Segons la informació facilitada als serveis d’emergències pels veïns de la zona, a l’estructura abandonada, una nau d’uns 60 metres quadrats a prop de la carretera TP-7013, hi residia habitualment una persona. Els efectius extingien l’incendi a les 13.27 h i es confirmava la presència d’un cos al recinte cremat.\nEls primers en arribar a l’indret ha estat una unitat de Suport Vital Bàsic del Sistema d’Emergències Mèdiques (SEM). Els seus efectius han informat de la presència d’una persona a l’interior de l’estructura en flames i han mobilitzat una unitat de Suport Vital Avançada i un helicòpter medicalitzat. Un cop els bombers han pogut accedir amb seguretat fins el lloc han confirmat la presència de la víctima però ja era massa tard per fer res per la seva vida. A l’operatiu hi han pres part també dues patrulles dels Mossos d’Esquadra, que s’han encarregat d’iniciar la investigació del succés i avisar la comitiva judicial.