Pràcticum curs acadèmic 2020-2021: Alumnes universitaris d'universitats de l'Estat sense conveni específic de col·laboració.\nCONVOCATÒRIA CURS ACADÈMIC 2020 - 2021: OBERTURA DEL SEGON TERMINI DE PRESENTACIÓ DE SOL·LICITUDS: DES DEL 25 DE GENER AL 28 DE FEBRER DE 2021.\nL’objectiu d’aquesta convocatòria és aprovar el procediment perquè els alumnes de les universitats de l’Estat amb les quals no s’ha signat cap conveni específic de col·laboració puguin fer les pràctiques a centres docents dependents de la Conselleria d’Educació, Universitat i Recerca.\nLa universitat ha de presentar una sol·licitud d’admissió d’alumnes en pràctiques davant la Direcció General de Política Universitària i Recerca\nLa Direcció General de Política Universitària i Recerca, una vegada rebudes la sol·licitud de la universitat, juntament amb la documentació requerida a la convocatòria, i la conformitat del centre a través del GestIB, autoritzarà el centre docent perquè admeti l’estudiant en període de pràctiques.\nEN CAP CAS es podrà proposar com a centre per fer les pràctiques el mateix en el qual l'alumne/a hi faci feina sota qualsevol figura de contratació, ja sigui laboral o administrativa (per als casos en què hi hagi alumnat que compatibilitzi estudis oficials amb treball remunerat).\nPresentació de sol·licitud en línia: L'imprès de sol·licitud s'ha de emplenar i registrar en línia a la pàgina web de la Direcció general de Política Universitària i Recerca (http://dguni.caib.es), adjuntant la documentació requerida al punt 3.3 de l'annex 1.\nIMPORTANT !: S’ha d’emplenar UNA sol·licitud independent per cada tipus de pràctiques i alumne.\nTerminis de presentació de sol·licituds: S'estableixen dos terminis:\nPrimer termini: Des del 27 d'agost fins al 31 d'octubre de 2020, ambdós inclosos.\nDins d’aquest termini es poden presentar sol·licituds per fer pràctiques en el primer i/o segon semestre del curs 2020- 2021.\nSegon termini: Des del 25 de gener fins al 28 de febrer de 2021, ambdós inclosos.\nDins d'aquest termini únicament es poden presentar sol·licituds per fer pràctiques en el segon semestre del curs 2020- 2021.\nCentres docents: Sol·licitud d'admissió d'alumnes en pràctiques a través del GestIB: Una vegada informat el claustre de l'admissió d'alumnes en pràctiques, la direcció del centre docent ha de gestionar la sol·licitud a través del GestIB. Per això, s'ha de fer clic a l'enllaç de la universitat que correspongui i s'ha d'emplenar la sol·licitud telemàtica "Sol·licitud de centre formador d'estudiants universitaris en pràctiques".\nPrimer termini Centres docents - GestIB: Des de l'1 de setembre fins al 31 d'octubre de 2020, ambdós inclosos.\nSegon termini Centres docents - GestIB: Des del 25 de gener fins al 28 de febrer de 2021, ambdós inclosos.\nCertificació de les Pràctiques: En finalitzar el període de pràctiques, i abans del 30 de juny de 2021, el centre ha de certificar a la Direcció General de Política Universitària i Recerca, mitjançant el GestIB, que l'alumne ha duit a terme les pràctiques amb normalitat, segons la forma acordada i en els terminis previst i que el professor les ha tutoritzades.\nEn cap cas NO es TRAMITARAN les propostes de reconeixement de les hores corresponents a aquesta activitat si la DG de Política Universitària i Recerca NO HA AUTORITZAT les Pràctiques i NO HA NOTIFICAT, per mitjà del GestIB, l'autorització al centre educatiu prèviament a la data en què s'han d'iniciar.\nConvocatòria. Pràcticum per a universitats sense conveni específic de col·laboració per al curs 2020-2021 CAT (BOIB núm. 148) pdf - 170Kb


Cravant-les-Côteaux - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n47° 09′ 28″ N, 0° 20′ 48″ E / 47.1578°N,0.3467°E / 47.1578; 0.3467Coord.: 47° 09′ 28″ N, 0° 20′ 48″ E / 47.1578°N,0.3467°E / 47.1578; 0.3467\nàrea de concentració metropolitana de Chinon\nCravant-les-Côteaux és un municipi francès, situat al departament de l'Indre i Loira i a la regió de Centre – Vall del Loira. L'any 2007 tenia 725 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Cravant-les-Côteaux era de 725 persones. Hi havia 308 famílies, de les quals 80 eren unipersonals (44 homes vivint sols i 36 dones vivint soles), 112 parelles sense fills, 100 parelles amb fills i 16 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 402 habitatges, 316 eren l'habitatge principal de la família, 58 eren segones residències i 28 estaven desocupats. 383 eren cases i 14 eren apartaments. Dels 316 habitatges principals, 265 estaven ocupats pels seus propietaris, 41 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 10 estaven cedits a títol gratuït; 2 tenien una cambra, 18 en tenien dues, 48 en tenien tres, 77 en tenien quatre i 171 en tenien cinc o més. 252 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 134 habitatges hi havia un automòbil i a 163 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Cravant-les-Côteaux el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 455 persones, 339 eren actives i 116 eren inactives. De les 339 persones actives 316 estaven ocupades (174 homes i 142 dones) i 23 estaven aturades (4 homes i 19 dones). De les 116 persones inactives 59 estaven jubilades, 29 estaven estudiant i 28 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Cravant-les-Côteaux hi havia 322 unitats fiscals que integraven 758 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.729,5 €.\nDels 37 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives, 1 d'una empresa alimentària, 4 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 8 d'empreses de construcció, 10 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport, 5 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 3 d'empreses immobiliàries, 2 d'empreses de serveis i 1 d'una empresa classificada com a «altres activitats de serveis».\nDels 10 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 3 eren tallers de reparació d'automòbils i de material agrícola, 2 guixaires pintors, 2 fusteries, 2 lampisteries i 1 restaurant.\nL'any 2000 a Cravant-les-Côteaux hi havia 62 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.596 hectàrees.\nSazilly (2,5 km)\nPanzoult (4,3 km)\nTavant (4,9 km)\nRivière (5,3 km)\nSaint-Benoît-la-Forêt (7,4 km)\nL'Île-Bouchard (7,5 km)\nLigré (7,5 km)\nBrizay (7,6 km)\nAvon-les-Roches (7,8 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Cravant-les-Côteaux\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Cravant-les-Côteaux a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Cravant-les-Côteaux a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cravant-les-Côteaux&oldid=30309595»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 juny 2022 a les 19:15.


Sara Alarcón defensa que s’ha optat per fer poques obres en camins i puntuals per poder complir terminis i evitar perdre la subvenció – Solsona FM\nSara Alarcón defensa que s’ha optat per fer poques obres en camins i puntuals per poder complir terminis i evitar perdre la subvenció\n24/08/2020 24/08/2020 solsonafm\t0 Comments\nLa presidenta del Consell Comarcal ha sortit al pas de les crítiques d’alguns alcaldes sobre el repartiment d’ajuts per al manteniment de camins argumentant que no es vol córrer el risc de no poder certificar l’obra en el temps límit. El govern comarcal ha explicat que dilluns passat va sortir publicada al Diari Oficial de la Generalitat la convocatòria de subvencions a través de la qual s’atorguen 301.000 euros al Solsonès per destinar-los a actuacions de camins d’accés a nuclis, habitatges disseminats, serveis bàsics, punts d’interès econòmic i actuacions d’emergència. Alarcón relata que uns dies abans, en una reunió convocada per la Direcció General de Polítiques de Muntanya, se’ls va informar que la data límit per haver acabat les obres és el 30 de novembre, sense possibilitat de pròrroga. Tenint en compte aquests condicionants i en base a criteris jurídico-legals i tècnics, es va decidir de fer quatre actuacions. La presidenta del Consell Comarcal explica que es va proposar La Molsosa, La Coma i La Pedra i Castellar de la Ribera en tant que eren els municipis on s’havia fet menys inversió en els últims 10 anys i també Clariana, per complir amb l’aportació que rep aquest municipi com a compensació per acollir l’abocador comarcal. Sara Alarcón defensa que el criteri que s’ha seguit tradicionalment per repartir aquests ajuts és el que defensaven els dos últims responsables comarcals de Camins, Josep Colell i Benjamí Puig:\n8 alcaldes forcen la convocatòria d’un Consell d’Alcaldes\nNo ho veuen de la mateixa manera 8 dels 15 alcaldes de la comarca. Els batlles de Pinós, Guixers, Lladurs, Castellar de la Ribera, Navès, Riner, Odèn i Llobera han signat un manifest demanant que es convoqui un Consell d’Alcaldes on es reclami una rectificació del repartiment. Ho apunta l’alcalde de Lladurs, Daniel Rovira:\nEn la mateixa línia, l’alcalde de Pinós, Xavier Vilalta, subratlla en una carta oberta que el Consell Comarcal té una magnífica oportunitat per començar a fer les coses bé. D’una banda, Vilalta assegura que si se segueix el sistema de repartiment per compensacions, el problema s’eternitzarà i, a més, recorda que la continuïtat d’aquest ajut no està garantida en un futur. Pel que fa al condicionant temporal, Vilalta afirma que si l’ajut es reparteix entre tots tocarà a menys de 40.000 euros per municipi, no caldrà projecte executiu i, per tant, hi ha temps suficient per acabar les obres dins de termini.\n← L’Ajuntament de Navès donarà tràmit a les primeres denúncies per incivisme de l’Aigua d’Ora\nAleix Albareda inaugura divendres una exposició de pintures amb quatre sèries creades els dos últims anys →


Estrenem nou cercador d'accions | Barcelona + Sostenible\nEstrenem nou cercador d'accions\nJa tenim a punt un nou espai al web per buscar les accions per la sostenibilitat amb més opcions. Us animem a compartir les vostres bones pràctiques amb la resta de la xarxa!\nVoleu saber què estan fent les entitats respecte a la gestió de residus? La contaminació lumínica? L'obsolescència programada?\nUs presentem el nou cercador d'accions! A partir d'ara trobareu tota la informació de les entitats de Barcelona + Sostenible amb una visualització més intuïtiva i senzilla. Ja podeu consultar-les i agafar idees d'altres organitzacions que també estan treballant per la sostenibilitat.\nTotes les organitzacions de la xarxa Barcelona + Sostenible signen el Compromís Ciutadà per la Sostenibilitat 2012-2022, un document marc que serveix com a full de ruta amb l'horitzó al 2022. Així doncs, a l'entrar a formar part d'aquesta xarxa, les entitats es comprometen a compartir les seves accions per la sostenibilitat. Com podreu veure al nou espai web, totes les accions estan classificades seguint els objectius del Compromís (cerca per objectius) i també les línies d'acció de cada un d'ells (cerca avançada).\nEncara no heu fet públiques les vostres bones pràctiques?\nSi voleu apareixer al cercador i que us fem difusió a través del butlletí, envieu-nos les vostres bones pràctiques. És molt senzill, tan sols heu d'omplir aquesta fitxa d'accions i enviar-nos-la a la Secretaria: bcnsostenible@bcn.cat\nQuè podeu fer amb aquest nou espai al web?\n> Agafar idees d'accions per la sostenibilitat d'altres organitzacions\n> Fer cerques exhaustives per objectius del Compromís Ciutadà per la Sostenibilitat i per línies d'acció\n> Enviar-nos les vostres accions perquè hi apareguin i també en fem difusió al butlletí\n> Descobrir projectes d'altres entitats per establir possibles col·laboracions\nConsulta el nou cercador!


Sheltidoodle (Sheltie Poodle Mix) Informació, temperament, cadells, imatges - Gossos\nEl Sheltidoodle és un gos creuat de mida mitjana que s’ha desenvolupat barrejant el Sheltie (Shetland Sheepdog) i el Caniche (estàndard, en miniatura o de joguina). Coberts de pèl sedós mitjà a llarg, aquests gossos sovint s’assemblen al seu pare de parella però amb el rínxol del pelatge del caniche. Amb les seves llargues orelles penjades i cobertes de cabells llargs, ...\nEl Sheltidoodle és un gos de mestissatge de mida mitjana que s’ha desenvolupat barrejant el Sheltie (Shetland Sheepdog) i el Caniche (estàndard, en miniatura o de joguina). Coberts de pèl sedós mitjà a llarg, aquests gossos sovint s’assemblen al seu pare de parella però amb el rínxol del pelatge del caniche.\nAmb les seves llargues orelles penjades i cobertes de cabells llargs, rodons, negres, amb ulls botons, amb un nas triangular, se sap que tenen un aspecte divertit i una disposició divertida. Tenen un cos resistent cobert amb una doble capa. Com que és un gos amb poca dispersió, són bons per a persones amb al·lèrgies i són perfectes per ser un gos familiar.\nImatges de Sheltidoodle\nFotos de cadells Sheltidoodle\nGos Sheltie Poodle Mix\nGossos Sheltie Poodle Mix\nSheltie Poodle Mix Cadells\nMix de caniche Sheltie\nTambé conegut com Sheltipoo , Sheltiedoodle , Mix de caniche Sheltie\nAbric Sedós, gruixut, doble, ondulat, gruixut\nColors Blanc, crema, negre, marró, gris\nPes 40-60 lliures (per a homes i dones adultes)\nAlçada (mida) Mitjà\nTrets de personalitat Amable, afectuós, intel·ligent, dolç, juganer\nBordar De tant en tant\nInformació competitiva de registre / qualificació ACHC, DRA, IDCR, DDKC, DBR\nEl Sheltidoodle és divertit i divertit i li encantaria passar hores a la vostra empresa. Són molt fidels i afectuosos amb tots els membres de la seva família, tal com ho fan amb els nens i altres mascotes, inclosos els gossos. També mostrarien una actitud relaxada mentre hi ha desconeguts. En virtut de la seva disposició heretada dels dos pares, són equilibrats i tenen un temperament ben arrodonit.\nSón socials, intel·ligents i intel·ligents i aprendrien ràpidament, sobretot amb la intenció de complaure el seu propietari. Amb la seva gran quantitat d’energia, els encanta jugar amb els seus éssers estimats i els encantaria anar a fer excursions en família i fins i tot gaudir de jocs d’interior. Els encanta quan els subministres moltes joguines per jugar.\nAquests gossos mai són agressius, però són bàsicament de caràcter sobri i no borden gaire. Tenen totes les virtuts del caniche modest i, per tant, també són un bon gos d’apartament, sempre que tinguin prou temps de joc i temps per passar a l’aire lliure. No fan bons gossos de vigilància.\nEl sheltidoodle necessita una mica més d’exercici que els gossos petits. A causa del seu caràcter lúdic i zelós, cal que els treguin a passejar o fer jogging almenys un cop al dia. Això els hauria de mantenir físicament forts, i també equilibrar la seva necessitat innata d’activitats, perquè la manca d’exercici físic adequat pot desenvolupar problemes psicològics quan els cadells creixin.\nTambé és recomanable deixar-los jugar a l’aire lliure sense la corretja, sobretot si teniu un pati tancat que sigui segur perquè el gos pugui córrer i jugar. Portar-los al parc caní també és una gran idea, ja que sens dubte els ajudaria a socialitzar amb altres gossos i persones.\nEl seu requisit de preparació és moderat. Raspalleu el pelatge dues vegades tres vegades per setmana per mantenir-los en forma, conservar la brillantor i mantenir la higiene. Mantingueu les dents netes i vigileu les ungles dels peus cobertes. Doneu-vos un bany al vostre gos només quan cregueu que en necessita. Però assegureu-vos d’utilitzar un sabó per a gossos molt suau. Si necessiteu ajuda de perruquers professionals, necessiteu ajuda.\nCom la majoria dels altres encreuaments, els sheltipoos estan lliures de problemes de salut específics de raça a causa de la seva composició genètica variada. Tot i això, no podeu evitar les possibles qüestions genètiques, ja que la majoria de les races encreuades sovint són susceptibles a problemes de salut que afecten les seves races parentals. No s’han de descartar els riscos generals per a la salut comuns per als gossos, com ara la displàsia, problemes dentals o oculars, al·lèrgies, etc. Penseu en la possibilitat de fer una revisió mèdica anual per portar-vos el gos al vostre veterinari.\nIgual que el caniche, els sheltidoodles aprenen ràpidament. No necessitareu massa esforç en educar el vostre gos. Són ràpids a obeir i prou intel·ligents per recollir trucs i aprendre ordres i ordres. Tot i això, cal fer formació de manera constant. Això mantindria efectivament a ratlla qualsevol possible problema en el futur.\nComenceu a socialitzar i trencar el vostre cadell des de molt primerenca edat, ja que el porteu a casa dels criadors o els rescats. Això és molt important. Ajudeu-los a acostumar-se als vostres veïns, amics i mascotes, a més, ensenyeu-los que sou l’autèntic líder del grup. Tanmateix, no sigueu mai groller amb la vostra mascota. Lloeu-los com i quan aconsegueixen aprendre el que esteu ensenyant. Es recomana un enfocament positiu basat en el reforç.\nNo comprometeu mai la qualitat dels aliments del vostre gos. Necessiten la nutrició perfecta, especialment durant els dies de creixement. Assegureu-vos de proporcionar-li una dieta rica en proteïnes. Tingueu també en compte que són gossos d’alta energia. Necessiten menjars que els proporcionin la quantitat efectiva d’energia que necessiten. Es recomanen aliments destinats a gossos de la seva mida i amb el mateix nivell d'energia. Tot i això, sempre podeu consultar un veterinari professional per obtenir qualsevol consell relacionat amb el vostre gos dieta .\nbulldog francès barreja de bulldog anglès\nbarreja de pomerania cocker spaniel


El diploma de Batxillerat d’Agora aposta per joves amb visió global\nde César De Pablos\t el 18 juny 2020\nL’Agora International School ha fet passos endavant per la internacionalització de la formació dels seus estudiants, una aposta que va més enllà de donar un títol acadèmic. El diploma de Batxillerat Internacional obre una finestra per a educar joves amb esperit crític, valors ètics, creativitat i ganes de créixer.\nPotenciar el talent individual dels estudiants i ajudar-los a desenvolupar eines suficients per a adaptar-se a un món globalitzat, altament tecnològic i en constant canvi, és l’objectiu principal del Batxillerat Internacional (IB, per les seves sigles en anglès) ofert per l’Agora International School. Aquest programa educatiu de dos anys de batxillerat és adreçat als alumnes que han cursat la secundària en qualsevol sistema escolar.\nCharmaine Lodge, coordinadora de l’IB a l’Agora International School, destaca la importància de comptar amb un diploma d’aquesta naturalesa a un país com Andorra, que està molt obert de cara a l’exterior i on conflueixen persones de diferents orígens. “L’IB és un diploma reconegut en tot el món, que ofereix més opcions educatives internacionals a l’hora de triar una universitat. Estudiar en diferents idiomes permet tenir una visió més completa del que passa arreu del món, i no només en un context local”, explica.\nDes del punt de vista acadèmic, el Batxillerat Internacional dona llibertat als estudiants perquè puguin apuntar-se a sis assignatures, seleccionar entre un nivell mitjà i alt, i potenciar de manera meticulosa i molt més enfocada les aptituds de cada alumne. Donat que el sistema és de caràcter bilingüe, les sessions lectives s’imparteixen en castellà i anglès, però l’estudiant tindrà la possibilitat d’escollir entre castellà, francès i anglès per a presentar els exàmens. “Els joves poden decidir cursar matemàtiques i història, o fer economia i biologia…ho poden combinar tot, la qual cosa ho fa molt interessant”, expressa Charmaine Lodge, qui destaca que aquest format permet a l’estudiant desenvolupar un pensament crític, on l’aprenentatge sigui conscient i no pas un procés de memorització.\nA banda del desenvolupament del pensament crític –catalitzat a través de l’assignatura Teoria del Coneixement–, l’eix central del Batxillerat Internacional contempla el foment de l’anomenat programa CAS (creativitat, artística i serveis), on els joves poden explorar altres branques del seu interès, com ara tocar un instrument musical, practicar esquí o fer servei comunitari. Per a accentuar les capacitats en el camp de la investigació, l’IB preveu un treball monogràfic, en el qual l’estudiant ha de dur a terme una recerca sobre un tema que l’apassioni, una eina amb la qual s’aproparà a la dinàmica pròpia de les universitats. Si bé aquesta metodologia educativa és pròpia de l’IB, Agora International School estén aquesta filosofia acadèmica a la resta de cicles, amb l’objectiu de preparar i orientar les noves generacions d’alumnes.\nEn l’actualitat, Agora International School és un membre orgullós del grup Globeducate, que ha facilitat tota mena de recursos tècnics i pedagògics per fer possible un Batxillerat Internacional de la més alta qualitat, amb professors acuradament preparats per a guiar els estudiants en el seu procés de convertir-se en ciutadans amb visió global. A partir de setembre, Agora International School Andorra iniciarà l’IB Diploma amb una dotzena de joves inscrits.\nÀgora International SchoolandorraBatxillerat InternacionalCharmaine LodgediplomaIB


Coneix les tradicions marineres i recorda la història dels pescadors de la ciutat!\nLes Festes de Sant Pere són la manifestació de la nostra tradició marinera, una tradició que, com les ones quan arriben a la platja, reprodueix amb constància el mateix moviment, però mai és la mateixa aigua, sempre es renova, inevitablement. Afortunadament, moltes persones i entitats contribueixen a preservar, actualitzar i transmetre aquesta tradició des de diversos àmbits, des de la pesca, la gastronomia, la navegació, l'art, la història o el medi ambient. Les festes són també una manera de conservar, d'homenatjar i de difondre el nostre patrimoni mariner.\nUn dels moments més destacats de les festes és el Concurs d'All Cremat, plat emblemàtic de la cuina vilanovina, en què els concursants cuinen a la vista del públic utilitzant vells fogons de carbó i ventafocs. Hi participen 25 parelles i a la parella guanyadora del concurs se li lliura el títol de "Patró d'All Cremat"\nEl barri de Mar s'engalana i mostra tot el seu esplendor amb les festes de Sant Pere i convida a tota la ciutat a fer-se'n partícip. És ben cert que és una celebració molt especialment sentida per la gent de mar, però que alhora és una cita icònica en el calendari festiu de Vilanova i la Geltrú, capaç d'atraure vilanovins, vilanovines i visitants d'arreu.\nLes festes de Sant Pere són patrimoni de la ciutat!\nCONFRARIA DE PESCADORS / LLOTJA\nPROGRAMA DE LES FESTES DE SANT PERE 2022\nBASES CONCURS INSTAGRAM #SANTPEREVNG22


13 d'abril de 2020 - El triangle\n13 d'abril de 2020 per admin\nLes dades de Salut eleven els contagiats a 35.197\nEls rectorats s’oposen a l’aprovat general però temen protestes dels estudiants si hi ha molts suspensos\n13 d'abril de 2020 per Lluís Bosch\nQuan per fi es va desallotjar Jordi Pujol de la Generalitat mitjançant el complicat tripartit, la seva esposa va exclamar: "és com si ens haguessin fet fora de casa". El seu sentiment, lluny d'acceptar l'alternança democràtica, suggeria que la Generalitat (i per extensió el territori de la regió) li pertanyia per algun designi ancestral. Un … Llegiu més\nEl president Bartomeu també remodela la junta i nomena Moix vicepresident econòmic de l’entitat\n24 de novembre de 2020 13 d'abril de 2020 per admin\nDifon una fotografía on es veu cinc treballadors de l’emissora dins l’estudi sense proteccions i incomplint la distancia de seguretat\nLa patronal espanyola exigeix un pla estratègic que permeti sortir a les empreses de la situació en la que es troben i poder tornar a l’activitat productiva\nCategories Actualitat, Economia i empreses, Sanitat Deixa un comentari\nEl govern provincial busca “protegir els més vulnerables” i “prestar una assistència de qualitat”\n13 d'abril de 2020 per Redacción\nJordi Gil, de TV3, i Jordi Basté, de RAC1. Cap dels dos, però, ha utilitzat l’expressió exacta. Gil ha tractat les persones que han anat a la segona residència durant la Setmana Santa de “fills de p…” i Basté s'hi ha referit com a “fills de … ruta equivocada”. Jordi Gil, que presenta el programa … Llegiu més\nEls holandesos bons\n13 d'abril de 2020 per Siscu Baiges\nAl meu barri hi ha un restaurant que regenta un holandés. Quan ens trobàvem solíem parlar de futbol i de les complicades relacions entre els flamencs i els valons a la veïna Bèlgica. No sé quan ens tornarem a veure. No sé si quan la pandèmia afluixi tornarà a obrir el seu local i si … Llegiu més


Enviar aquesta notícia per e-mail Imprimir aquesta notícia societat 24. 12. 2020 Compartir a Twitter Compartir a Facebook\nLa PAH Ciutat de LH reparteix lots d'aliments entre famílies vulnerables\nComplementen les ajudes dels serveis socials\nLa PAH Ciutat de L’Hospitalet continua atenent famílies en situació vulnerable, a causa de l'emergència social que ha generat la pandèmia de la Covid-19. L'última acció ha estat un nou repartiment de lots d'aliments, que ha dut a terme a la seu de la Federació d’Associacions de Veïns. La PAH també ha fet una valoració positiva del decret del Govern central que impedeix els desnonaments mentre duri l’estat d’alarma, tot i que “arriba tard”.\nProp d’una trentena de persones han rebut aquest dimecres aliments frescos i productes duradors, com llegums, galetes, conserves, oli i llet, entre d’altres, en uns lots que resulten decisius per poder tirar endavant.\nUn d’aquests casos és l’Eva Larrea Palau. “Soc mare soltera amb dues nenes petites, pago 220 euros de lloguer social, que em va aconseguir la PAH, i tinc un subsidi de 430 euros. Als serveis socials no em donen una solució i els aliments de la Creu Roja son escassos i no m’hi arriba”, ha explicat. En la mateixa línia, Silvia Zambrano Bizueta ha assenyalat que “ara estic a l’ERO perquè treballava en un hotel i van tancar, així que aquesta ajuda en va molt bé”.\nD’aquesta manera, la PAH Ciutat de l’Hospitalet vol arribar allà on no estarien arribant els serveis socials. La portaveu, Estrella Ambrojo Escudero, ha confirmat que “som un complement, sí, perquè la majoria d’aquestes famílies també hi van als serveis socials, però no n’hi ha prou”.\nAquesta acció assistencial s’activa quan es detecta una situació d’emergència, tal com va passar a començaments del desembre enrere quan hi va haver un primer repartiment d’aliments.\nTenint en compte les dificultats econòmiques extremes que travessen tantes famílies, la PAH Ciutat de l’Hospitalet creu encertat el decret del Govern central que impedirà que hi hagi desnonaments mentre duri l’estat d’alarma, però creu que “hauria d’haver estat aprovat molt abans”.\nEstrella Ambrojo ha recordat que continua havent-hi desnonaments en plena pandèmia. Llavors, aquesta gent on ha d’anar quan se’ns està dient que ens quedem a casa”. Estrella Ambrojo ha puntualitzat que caldrà veure si “els desnonaments previstos per al gener es fan efectius o no”.\nD’altra banda, la PAH Ciutat de L’Hospitalet també està duent a terme una campanya solidària de recollida de joguines, unes joguines que es poden lliurar a la seu de l’Associació de Veïns de Sant Josep.


ARCA i Federació de Veïns qualifiquen «d'obscurantista» l'Autoritat Portuària\n28 octubre 2020 23:44\nDefensen que les 19 propostes per al moll Vell han d'exposar-se públicament\nARCA i Federació de Veïns de Palma criticaren la decisió adoptada per l'Autoritat Portuària de no mostrar les maquetes i documentació de les 19 propostes del projecte Port Segle XXI per al moll Vell fins que el jurat hagi decidit quins són els tres equips guanyadors del concurs d'idees. Josep Massot, d'ARCA, indicà que se senten «decebuts» i que «no s'entén el secretisme» de l'Autoritat Portuària «i més valorant que tots varen integrar la comissió de participació ciutadana per tal de preparar el plec de bases del concurs».\nPer ARCA, l'explicació que no s'exposaven públicament per tal de no pressionar el jurat no és vàlida. «No es pot esperar massa d'un jurat que es pot sentir pressionat per les opinions ciutadanes», afirmà Massot, a la vegada que recordava el cas del parc de ses Estacions en què es varen mostrar als ciutadans les maquetes abans de la decisió del jurat.\nPel representant d'ARCA, «surti el projecte que surti, si no es respecta la façana marítima, ens posicionarem amb altres entitats per tal de defensar-la», digué Massot. ARCA és conscient que el Projecte Port Segle XXI és a llarg termini, ja que una vegada resolt el concurs d'idees sa de convocar un altre concurs per a la seva construcció i això comporta necessàriament cercar fonts de finançament per dur-lo endavant.\nPer la seva part, Rosa Bueno, presidenta de la Federació de Veïns de Palma, rebutjà el que considera «una manca de sensibilitat vers la participació ciutadana» i també assenyalà que ja que havien acudit a les reunions de la comissió, «hauria estat un acte de cortesia» l'exposició pública. Bueno digué, i en aquest sentit la Federació pensa igual que ARCA, que s'haurien d'evitar les «macrointervencions» i l'alteració de la façana marítima de Palma.


Juguem els Divendres: SANT NARCÍS 2009\nAprofitant la festa local gironina, vam quedar per a fer un dia de jocs al Mas Gric.\nDe bon matí ens vam reunir per a provar un “Revolution: The Dutch Revolt”, joc que venia apadrinat per un autor de prestigi: Francis Tresham, creador del ja mític "Civilització".\nEns sentàrem al voltant de taula els 4 implicats (l’Anna finalment no va poder venir degut a la nit de barraq... a que es trobava indisposada) i en Guillem ens va explicar el reglament. El mateix joc incorpora un “Torn 0”, on es juga un primer torn en versió reduïda on els jugadors poden començar a agafar-li el pols al joc.\nDesprés d’unes gairebé 6 horetes (pausa per dinar inclosa) vàrem decidir finiquitar la partida al final del Torn 2.\nEl joc no ens va deixar una bona sensació: apart del detall de que el taulell es queda petit per la massificació de fitxes que arriba a haver-hi, vam coincidir en que el joc proposa una sèrie de mecàniques a priori interessants i amb possibilitats, però que després cauen en l’absurd (la regla de saturació/overflow), esdevenen un simple efecte vaivé (“ara conquereixo aquesta ciutat, ara la conquereixes tu, ara jo, ara tu, etc.”) o es tornen innecessàriament complicades; el joc s’alenteix i carrega bastant en algunes fases (en 2 ó 3 fases d’un mateix torn has d’anar comprovant província per província els canvis ocorreguts per comptabilitzar diferents factors). Tot i que cada facció pot guanyar punts de victòria d'una forma única (a l'estil "Here I Stand"), no sembla que el conjunt estigui ben implementat del tot.\nBuscant per internet he descobert que existeix un FAQ que podria solucionar quelcom, però llegint un article d’opinió prou interessant sobre el joc sembla que no som els únics que coincidim en els punts abans esmentats.\nA primera hora de la tarda ens van visitar uns amics de la CaWa Girona , una associació gironina que entra amb empenta en el mundillo del joc en general (taulell, rol , miniatures, etc.)\nAmb 6 persones a taula, decidim fer un "Battlestar Galactica", joc col•laboratiu amb traidors incorporats, que dona peu a la paranoia, l’intriga i el subterfugi.\nAmb 6 jugadors la partida es va fer un xic llarga, doncs ens vam anar a les 3 horetes, però va reunir tots els ingredients que se li poden demanar: moments de tensió i desesperació, acusacions creuades i paranoia generalitzada, situacions límit solucionades heroicament en l’última tirada...tot evidentment dins un entorn lúdic i desenfadat, faltaria més! Al final, els dos cylons van aconseguir una victòria sorprenentment contundent.\n(el fotógraf s’excusa per no haver pensat en tirar fotos durant la partida; aquí una imatge il•lustrativa)\nA primera hora del vespre ja recollírem; un pèl cansats però satisfets per una jornada distreta.\nPublicat per D a 11:44\nSi un altre dia feu un "Battlestar Galactica" jo m'apuntaria.\nVaig veure que era fàcil d'entendre i molt divertit.\nPer mi va guanyar la jornada el galactica que ja havia tingut l'ocasio de testar a les 24 hores del any pasat, el Revolution es un joc que sembla que no estigui del tot testat, o els amics del creador quand el van jugar no li van volguer dir la veritat ;-)


Com utilitzar endolls de Islàndia a Qatar\nConnectors, preses de corrent, adaptadors i altra informació necessària per viatjar des de Islàndia a Qatar en aquesta pàgina. Si voleu un informe per a altres països, torneu a iniciar l’ assistent per trobar a adaptadors elèctrics per al vostre viatge aquí .\nLa tensió no és exacta, però la diferència sol ser tolerable pels dispositius elèctrics. És molt segur connectar el vostre aparell elèctric de Islàndia a Qatar sense un adaptador de tensió. Si teniu algun problema amb un dispositiu especial, és a dir, un dispositiu mèdic, probablement voldreu demanar més ajuda professional.


Retallada del 23% en l'oferta de petroli - À Punt\nRetallada del 23% en l'oferta de petroli\nEl pacte posarà fi a la guerra de preus que ha ocasionat la destrucció de la demanda energètica durant la Covid-19.\n10 d'abril 2020 - 18:31\nL'Organització de Països Exportadors de Petroli (OPEP), Rússia i altres productors han acordat reduir el 23% de l'oferta petroliera, davant de la crisi en el sector que ha causat la pandèmia de la Covid-19. L'entrada en vigor del pacte havia quedat condicionada a la participació de Mèxic, que s'hi ha sumat, després de pactar també amb els Estats Units.\nÉs l'anul·lació més gran de subministrament petrolier en els 70 anys d'història de l'OPEP, que compromet els països a mantindre'l limitat durant dos anys, amb un pla escalonat. El pacte posarà fi a la guerra de preus entre els dos gegants petroliers que han acusat la crisi per la destrucció de la demanda energètica que ha originat la propagació del coronavirus.\nNo obstant això, els preus del petroli han reaccionat amb marcats descensos en els mercats després de filtrar-se el previsible resultat de la reunió. El preu del Brent ha baixat vora un 3%, fins a 32 dòlars.


A LA MEVA MANERA DE VEURE: DEL DIT AL FET, A L'ESCOLA AL PRIMER CRIT, TAL COM A LA TAULA I AL LLIT\nDEL DIT AL FET, A L'ESCOLA AL PRIMER CRIT, TAL COM A LA TAULA I AL LLIT\nDels bons propòsits de primer d’any – any nou, vida nova – quan fem balanç per Nadal resulta que el més calent és a l’aigüera; el mateix que quan es passen comptes de les promeses dels polítics. I és que del dit al fet, hi ha un bon tret. Al refranyer popular en podem trobar un repertori de dites que ho recolzen: de prometre a complir hi ha molt a dir o molt tros per penedir, perquè una cosa és dir i una altra fer. L’admirat amic Francesc-Marc Álvaro reivindicava en un article de opinió a La Vanguardia la memòria d’un escriptor i filòleg austríac, l’Anton Sieberer, que va publicar l’any 1936, en plena guerra civil, un assaig sobre el catalanisme, que porta per títol: “Catalunya contra Castella”. Precisament, en aquest llibre hi trobo una cita que em va com anell al dit per il·lustrar la reflexió d’avui: “Una altra característica que comparteixen castellans i catalans és una certa frivolitat a l’hora de fer plans, prendre decisions i fer promeses que després no es converteixen en realitat”.\nSi fem un repàs de la situació actual al país – embolicats en una pandèmia que cada cop pinta més malament per incompliment sistemàtic de quasi tot allò que es va prometre que es faria, i en capella d’obrir totes les escoles demà passat, enmig d’un clima enrarit per un caos d’incertesa logística i anímica colossal –, ens adonarem que no respectar els compromisos per part dels que governen no és pot perdonar com si fos un pecat venial confondre cada dos per tres els desitjos amb les realitats. Ja sé que alguns consideraran poc patriòtic retreure ara al president Torra, que s’afanyés a empènyer la desescalada per sortir de les urpes d’un estat d’alarma repressor i fastigós, amb tanta fal·lera que fins i tot es va passar en 24 hores del nivell 2 al 3 del confinament. La comunitat científica havia repetit fins afartar-se’n que aquesta decisió era un disbarat que es pagaria car si, simultàniament, no es tenien preparats i ben dotats uns equips de rastrejadors per aturar des del primer moment qualsevol conat de contagi, per tal d’evitar que els temuts rebrots estabornissin la recuperació. Des del govern, amb fanfarroneria i arrogància, es va assegurar que tot estava controlat i previst, i que de rastrejadors en teníem per donar i vendre. A l’hora de la veritat, va resultar que nanai del Paraguai, i així anem passant els dies amb un esclop i una espardenya, sense ésser capaços ni de controlar que qui hagi de fer quarantena per prescripció facultativa s’estigui a casa, o que gent que ha mantingut contactes amb positius i que així consta en algun registre, encara esperi que algun perdiguer sanitari truqui per assabentar-los de què tenen de fer. ¿No eren una prioritat els rastrejadors pel senyor Torra i el seu oracle de Waterloo? Potser que comencem a dir les coses pel seu nom i no busquem més excuses patriòtiques, per tapar totes les cagades que cometem solets.\nJa sé que a altres verals també couen faves a gavadals, però no em sembla de rebut amagar el cap sota l’ala darrera d’un: “i tu més!”, que s’utilitza en política per defensar-se quan no es tenen més pretensions que engegar el ventilador. I que està passant amb l’engegada de curs? Per favor, estalvieu-me de repetir arguments i si us plau recupereu del blog les reflexions publicades els dies 18 d’agost (Quin començament de curs que ens espera!) i del primer de setembre (¿Qui volen que porti els nens a l’escola sense recança, veient com s’embolica la troca?). No hi afegiré ni una coma més perquè, exactament, totes les alarmes que hi assenyalava s’estan disparant per culpa de tot un reguitzell de promeses incomplertes del tot o en bona part, tant pel que fa referència a ràtios d’alumnes per aula com a personal docent. ¿Recordeu que quan el conseller Bargalló, tocant de peus a terra en funció dels recursos de què disposava parlava d’ampliar la plantilla de mestres fins a uns 8.000, el propi president Torra li va esmenar la plana en qüestió de minuts elevant l’oferta a 10.000, com si es tractés d’una subhasta? Doncs, ni una cosa ni altra: comptat i debatut es va jugar de farol per enèsima vegada; per falta d’humilitat, de pragmatisme i d’ésser conscients de les dificultats econòmiques per recosir en uns mesos els descosits que des de fa anys s’han evidenciat per una mala planificació i els constants canvis d’orientació política de l’educació pública.\nEn definitiva: tant si en pla personal com col·lectiu, els bon propòsits, les promeses i els reptes s’intentessin complir honestament, sense buscar-hi excuses de mal pagador, segurament no viuríem abonyegats sota tanta frustració acumulada. Qui sap si el que importa, per començar a canviar les coses, és que reconeixem que la majoria de les vegades el desbaratament emocional per veure que no avancem tant com seria necessari i en el bon sentit, es deu a la mandra, la covardia i la irresponsabilitat de cadascú de nosaltres per assumir quelcom tan senzill com que les persones, sigui en privat com en públic, han de tenir paraula. En cas contrari s’és un caragirat, un mentider, un figaflor o, per desgràcia, un trist oportunista convençut que importen més els resultats que no pas els mitjans per aconseguir-los. Per aquesta raó hi ha tanta gent que és infeliç, perquè s’ensarrona ella mateixa fent-se trampes al solitari per falta de voluntat per complir, per exemple, els propòsits de cap d’any o aquells que es fan després de passar-ne una de grossa. Ara, els que valent-se de promeses per aconseguir un grapat més de vots i guanyar, se n’obliden l’endemà del que varen jurar que farien, no són mentiders, són uns bandolers pitjors que els que robaven al camí ral armats amb trabucs. D’altra banda, aquells que gestionen una parcel·la de poder i fan promeses a tall de brindis al sol, per sortir del pas i congelar les protestes i aldarulls al carrer, no són lladres, són irresponsables que assassinen il·lusions, esperances i plans de vida de gent honrada. Tant de bo arribi el dia que allò que es digui es compleixi, aleshores segurament ens estalviaríem moltes llàgrimes i, naturalment, demà passat canalla i mestres anirien contents i confiats a l’escola al primer crit, tal com s’ha de fer per anar a taula o al llit. El que passa és cada vegada hi ha més gent a qui li costa omplir la taula i que el llit se l’ha de buscar al carrer.


Anarcoefemèrides del 20 de setembre\nPortada del primer número de The Rebel\n- Surt The Rebel: El 20 de setembre de 1895 surt a Boston (Massachusetts, EUA) el primer número de la revista mensual The Rebel. A monthly journal devoted to the exposition of anarchist communism (El Rebel. Una revista mensual dedicada a l'exposició de l'anarcocomunisme). També portà el subtítol «Una revista anarcocomunista dedicada a la solució de la qüestió obrera». Fou editada pel Rebel Group de Boston, del qual formaven part Nahum H. Berman (Burmin), Harry Kelly i Charles W. Mowbray, entre d'altres. Hi van col·laborar Voltairine de Cleyre (XYZ), John H. Edelmann, A. Hamon, A. Henry, Lizzie M. Holmes, Lucy E. Parsons, John Turner, Ross Winn, etc. També es publicaren textos de Pietro Gori, William Holmes, Piotr Kropotkin, Louise Michel, William C. Owen, etc. Els temes van ser d'allò més variats: notícies sobre el moviment anarquista, feminisme, sindicalisme, propaganda, etc. En sortiren sis números, l'últim el de març-abril de 1896. En 1968 la Greenwood Reprint Corporation de Nova York (Nova York, EUA) n'edità una edició facsímil.\nPortada de l'últim número de Pensée et Action\n- Surt Pensée et Action: El 20 de setembre de 1945 surt a Brussel·les (Bèlgica) el primer número de la revista anarquista Pensée et Action. Editada per Marcel Dieu (Hem Day), fou la segona època del seu efímer periòdic del mateix títol publicat entre 1930 i 1931 a la mateixa ciutat. D'antuvi mensual, passà a bimensual el gener de 1948 i, a partir d'octubre de 1948, es publicà més irregularment per motius econòmics. El grup editor sorgí el 28 de març de 1945 arran de la conferència del seu animador Hem Day titulada Pour rompre le silence i la finalitat dels promotors fou desenvolupar la consciència individual i intel·lectual per lluitar contra totes les formes d'autoritarisme. Comptà amb nombrosos col·laboradors, com ara John Andersson, E. Armand, Alphonse Barbé, Alexandre Berkman, Pierre-Valentin Berthier, Alexandre Breffort, Jules Chavat, Clovys, Hem Day, Manuel Devaldes, G. Dupont, Ernestan, Henri-Léon Follin, Jeanne Humbert, Gérard de Lacaze-Duthiers, Jean Marestan, Fernand Planche, André Prudhommeaux, André Prunier, Pierre Ramus, Rhillon, Helmut Rüdiger, Louis Simon, Jean Souvenance, Jean Van Lierde, Émile Véran, Samuel Vergine, Gerard Vidal, etc. Aquesta publicació es distribuí arreu del món (França, Suïssa, Itàlia, Països Baixos, Regne Unit, Dinamarca, EUA, Vietnam, Costa Rica, Uruguai, etc.)i a més a més edità una quarantena de fullets, amb un tiratge total d'uns 100.000 exemplars. En sortiren 46 números, l'últim el desembre de 1952 i fou substituït per Les Cahiers de Pensée et Action (1953-1970).\nFoto antropomètrica de Francesco Prodi\n- Francesco Prodi: El 20 de setembre de 1867 neix a Centallo (Piemont, Itàlia) l'anarquista Francesco Prodi, també conegut com François Prodi. Sos pares es deien Gionvanni Prodi i Francesca Monasterono. Es guanyava la vida fent maletes i equipatges. Emigrat a França, el 28 d'abril de 1890 se li va decretar l'expulsió per les seves activitats anarquistes. En aquesta època s'exilià a Londres (Anglaterra), vivia al carrer Charlotte i treballava de porter i de cuiner. En 1984 el seu nom figurava en un llistat d'anarquistes establert per la policia ferroviària de fronteres francesa. Desconeixem la data i el lloc de la seva defunció.\n- Léon Bonneff: El 20 de setembre de 1882 neix a Gray (Franc Comtat, Arpitània) l'escriptor proletari Léon Aron Mathias Bonneff. Sos pares, mercaders, es deien Abraham Alphonse Bonneff i Marie Aron. Amb son germà Maurice (1884-1914), van ser dos dels grans escriptors proletaris francesos del segle XX. Léon va arribar a París a començaments de 1898, sol, per treballar amb un cosí editor; Maurice ho va fer en 1900, amb sa família, per ajudar son germà. Encara que tenien el certificat d'estudis primaris, van ser autodidactes. Per suggeriment de Lucien Descaves, van fer minucioses investigacions documentals en els medis obrers. La primera en va ser Les métiers qui tuent (1905); després vindria La vie tragique des travailleurs: enquêtes sur la condition économique et morale des ouvriers et ouvrieres d'industria (1908), La classe ouvrière (1910-1911) –monografia publicada en diversos toms consagrada a diferents oficis (teixidors, treballadors del foc i del ferro, treballadors a domicili, escuraclavegueres, ferroviaris, forners, terrissaires, etc.)– i Marchads de folie (1913). Maurice va publicar tot sol Didier, homme du peuple (1914) i Léon Le soldat-phénomène: monologue militaire (1906) i, pòstumament, l'obra que ha tingut més èxit, Aubervilliers (1922, 1949, 1981 i 2000), una novel·la crònica escrita en 1912 sobre aquesta població del nord-est de París. Els germans Bonneff van publicar nombrosos reportatges de temàtica social en diversos periòdics d'esquerra, com ara La Guerre Sociale, La Vie Ouvrière, La Bataille, L'Humanité, etc. Léon Bonneff va morir el 29 de desembre de 1914 a Toul (Lorena, França), arran d'una ferida rebuda al front de Flirey, durant la Gran Guerra. Son germà, Maurice Bonneff, va desaparèixer el 24 de setembre de 1914 al front de Mouilly. Ambdós germans es troben inscrits al Panteó de París («Escriptors morts al camp de l'honor»).\n- Francesco Cianci: El 20 de setembre de 1885 neix a San Marco Argentano (Calàbria, Itàlia) el litògraf i propagandista anarquista i anarcosindicalista Francesco Cianci. Sos pares es deien Carmelo Cianci i Serafina Saula. Emigrà al Brasil, on el 4 d'agost de 1913 va ser fitxat per la policia de São Paulo (São Paulo, Brasil) com a anarquista. Entre 1913 i 1914 col·laborà en el periòdic quinzenal anarquista La Propaganda Libertaria. Força actiu en el moviment sindicalista de São Paulo, entre 1916 i 1917 formà part de la redacció del periòdic Guerra Sociale, que també edità quan el seu director Luigi Damiani hagué de fugir perseguit per les autoritats. També col·laborà amb articles en A Voz do Trebalhador i a partir de 1917 publicà regularment en A Plebe. Participà activament en la vaga general de juliol de 1917 a São Paulo, formant part del Comitè de Defensa Proletària (CDP), i amb Edgard Leuenroth, Luigi Damiani, Antonio Candeias Duarte, Rodolfo Felipe i Tehodoro Monicelli, formà part de la Comissió d'Impremta del CDP que negocià els acords sindicals directament amb la patronal. Durant els anys trenta el trobem fitxat per la policia de São Paulo com a «sindicalista anarquista» i director de la Unió dels Professionals del Volant (UPV), que agrupava els xofers. Des de llavors, esdevingué un dels sindicalistes més destacats de la Federació Obrera de São Paulo (FOSP) i, a més d'A Plebe, col·laborà regularment en el periòdic anarquista O Trabalho. Considerat com a molt culte pels companys, va fer conferències sobre història del moviment obrer internacional, amb discursos molt crítics vers el comunisme estatal tot defensant els principis del comunisme anarquista. Prengué part en la lluita antifeixista a São Paulo i formà part del Comitè Llibertari Pro Fills dels Empresonats Polítics d'Itàlia. Amb Carlo Battaglia, Giovanni Ciuffi, Donato A. De Vitis i Angelo Vizzotto, fou dels anarquistes italians més destacats al moviment obrer brasiler del moment. L'1 d'octubre de 1935 reprengué com a editor la publicació de Guerra Sociale en italià, fet que implicà ser perseguit per la dictadura feixista de Getúlio Vargas. El 4 de maig de 1937 va ser detingut i acusat de distribuir 300 exemplars del periòdic anarquista L'Adunata dei Refrattari i de recaptar fons per al Comitè Llibertari Pro Fills dels Empresonats Polítics d'Itàlia. A partir d'aquesta data se'n perd el seu rastre.\n- André Maille: El 20 de setembre de 1893 neix a Herchies (Picardia, França) el pacifista, lliurepensador, esperantista, neomaltusià, sindicalista i anarquista André Jules Eugène Maille, conegut com Hainer. Sos pares es deien Octave Aramis Joseph Maille, peó de camins ferroviari, i Marie Louisa Augustine Gorgiler, guardabarrera. Seguí la tradició familiar i es guanyà la vida com a ferroviari. El 21 de febrer de 1918 es casà a Dammartin-en-Goële (Illa de França, França) amb Eugénie Herlin. En els anys trenta milità en la Unió Anarquista (UA) i en 1936 abandonà aquesta formació per a fundar, amb Henri Bouyé, la Federació Anarquista Francesa (FAF). També milità en la Confederació General del Treball - Sindicalista Revolucionària (CGT-SR) i com a pacifista fou un dels redactors de La Patrie Humaine. En 1936 treballava als Ferrocarrils del Nord, a l'estació de Ermont (Illa de França, França), vivia al número 7 del carrer Vignolles i era secretari del grup anarquista d'aquesta població, que comptava, segons informes policíacs, amb una trentena de membres. Després de la II Guerra Mundial col·labora en el periòdic gairebé clandestí La Rebelle, i la seva continuació L'Insurgé (1944-1946). Fou un dels animadors de la Confederació General Pacifista (CGP) i administrador del seu òrgan d'expressió Les Nouvelles Pacifistes (1949-1950). En aquesta època vivia al número 11 del carrer Sévigné de París (França). També col·laborà regularment en el periòdic de Louis Louvet Ce Qu'il Faut Dire (1944-1948) i fou membre del grup «Amis d'Eugène Humbert». En 1951 publicà La politique nataliste est-elle conséquente? I. Le problème démographique. Fou un dels fundadors de la Confederació Nacional del Treball Francesa (CNTF), de la qual va ser tresorer en 1954. Durant els anys cinquanta, amb Louis Louvet, animà el periòdic parisenc Contre-Courant. Cahiers mensuels d'études sociales, pacifistes et libertaires, del qual va ser el seu primer gerent sota el pseudònim Hainer. També en aquests anys col·laborà en la publicació pacifista La Voie de la Paix. Organe de Résistance à la Guerre et à l'Opression. En el V Congrés de la Fédération des Trevailleurs du Rail (FTR, Federació de Treballadors del Ferrocarril), celebrat entre el 10 i l'11 de novembre de 1952 a París, va ser nomenat secretari de Relacions Internacionals. En aquests anys col·laborà en el Bulletin de l'AIT (1953-1956), el responsable del qual van ser Raymond Fauchois i Jeanne Lamberet. En el Congrés Confederal de la CNTF celebrat entre el 5 i el 7 de juny de 1954 a Marsella (Provença, Occitània), va ser nomenat tresorer del seu buró. En 1955 publicà Le danger atomique, problème numéro 1 de notre temps i en 1957 La surpopulation. Facteur d'asservissement, de misère et de guerre. A més a més fou membre de «La Libre-Pensée», dels «Amis de Louis Lecoin», tresorer dels «Amis de Sébastien Faure» a partir de 1958 i president la Federació Francesa de Cremació (FFC) i director dels seus òrgans d'expressió La Flamme Purificatrice i La Flamme. En 1958 participà en el llibre col·lectiu Sébastien Faure, son œuvre et sa pensée. Textes du centenaire. El 15 de desembre de 1958, durant l'assemblea constitutiva de «La Ruche Culturelle et Libertaire», que reagrupava intel·lectuals llibertaris, en va ser nomenat tresorer. El 4 de novembre de 1962, amb Maurice Laisant, Aristide Lapeyre, André Lorulot i altres, reté homenatge a Sébastien Faure al cementiri de Royan (Poitou-Charentes, França) pel vintè aniversari de la seva mort. En 1969 publicà Les sources des conflits guerriers. (Les cinq faces de Bellone). En 1975 tornava a viure al número 7 del carrer Vignolles d'Ermont i aquell any va ser nomenat gerent de Le Combat Syndicaliste, òrgan de la CNT. André Maille va morir el 8 de febrer de 1978 a Ermont (Illa de França, França) i va ser incinerat al cementiri parisenc de Père-Lachaise.\nAndré Maille (1893-1978)\nNecrològica d'Agapito Martínez González apareguda en el periòdic tolosà Espoir del 4 de gener de 1970\n- Agapito Martínez González: El 20 de setembre de 1911 neix a Covarrubias (Burgos, Castella, Espanya) l'anarcosindicalista Agapito Martínez González. Orfe de pare quan era molt jove, emigrà a Barcelona (Catalunya) amb sa mare, Margarita González, i ses germanes, María i Cándida. Després d'un temps a la Guàrdia Civil, entrà a fer feina als tallers dels Ferrocarrils del Nord a Barcelona i immediatament s'afilià al Sindicat del Transport de la Confederació Nacional del Treball (CNT). Ocupà càrrecs de responsabilitat orgànica i el desembre de 1934, quan les deportacions, va ser detingut i tancat un temps en un vaixell-presó al port de Barcelona. Quan el cop militar feixista de juliol de 1936 participà en les lluites de carrer i durant la Revolució fou responsable per la CNT d'un casal d'avis a Barcelona. El 23 de gener de 1937 s'uní civilment amb Josefa Torres Alorda i el novembre d'aquell any s'integrà com a soldat al front en un servei d'ambulàncies dels Serveis de Rereguarda i Transport de l'Exèrcit Popular de la II República espanyola. En 1939, amb el triomf franquista, passà a França, on s'establí a la zona de Bègles (Aquitània, Occitània). Fins a 1941 sa companya i sa filla Rosa no es pogueren reunir-se amb ell. Després de la II Guerra Mundial s'instal·là a Tolosa (Llenguadoc, Occitània), on treballà als tallers aeronàutics i milità en la Federació Local de la CNT i en la Federació Nacional de la Indústria Ferroviària (FNIF). En 1947 assistí amb caràcter informatiu, en nom del Comitè Departamental de l'Alta Garona, al II Congrés del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) que se celebrà a Tolosa i aquest mateix any passà a viure a Ròcacerièra (Llenguadoc, Occitània) i a treballar a l'empresa de construcció metàl·lica «J. Rigaud et Fils» de Sant Somplesi (Llenguadoc, Occitània). El 20 de desembre de 1962, alguns mesos després de la desaparició de sa companya, patí un greu accident laboral i, després d'un temps ingressat a l'Hospital Purpan de Tolosa, sortí amb una incapacitat del 70%. Agapito Martínez González va morir el 20 de setembre, el dia del seu aniversari, de 1969 a Tolosa (Llenguadoc, Occitània).\nFelipe Arrieta Ochoa\n- Felipe Arrieta Ochoa: El 20 de setembre de 1912 neix a Allo (Estella, Navarra) l'anarcosindicalista Felipe Arrieta Ochoa. Sos pares es deien Ventura Arrieta i Petra Ochoa. Llaurador de professió, durant els anys trenta era membre de l'Ateneu Llibertari i de la Confederació Nacional del Treball (CNT) d'Allo, on aquest sindicat era majoritari. Quan el cop militar feixista de 1936 va ser capturat pels franquistes i empresonat el 25 de juliol de 1936 a la presó de Pamplona (Navarra). Felipe Arrieta Ochoa va ser assassinat, juntament amb Martín Goñi Íbero, el 6 de març de 1937 a Gazólaz (Cendea de Cizur, Navarra). El 21 de març de 2014 va rebre a Pamplona (Navarra), juntament amb altres 29 assassinats del franquisme, un Certificat de Reparació Moral del Parlament de Navarra.\n- Piero Parisotto: El 20 de setembre de 1925 neix a Savona (Ligúria, Itàlia) l'anarquista i resistent antifeixista Piero Parisotto, conegut com Comandant Alce o simplement Alce. Sos pares es deien Fauto Parisotto i Natalia Perlo. Orfe de pare des que era infant, quan estudiava secundària començà a participar en el moviment antifeixista. En 1943 entrà a formar part del Fronte della Gioventù (FJ, Front de la Joventut) i el març de 1944 es va fer partisà en la lluita ciutadana, organitzant el destacament «Gatti», enquadrat en la «Brigada Falco» de la Divisió de l'Squadre d'Azione Partigiane (SAP) «Antonio Gramsci», que operà a l'est del torrent de Letimbro als barris de Lavagnola, Santuario i Vallepiana de Savona. Sota el pseudònim de Comandant Alce, fou considerat per les seves accions com un dels partisans més coratjosos i atrevits. Després de l'Alliberament (25 d'abril de 1945), entrà a formar part de la policia partisana i del Partit Comunista Italià (PCI), dins de l'ala antirevisionista i antilegalista. En aquesta època creà un grup format per joves comunistes, en el qual formaren part els anarquistes Antonio Bogliani i Arrigo Cervetto, entre d'altres. En 1946 abandonà el PCI i promogué la formació del grup anarquista juvenil «Né Dio né padroni» (Ni Déu ni amo) a Savona. En aquests anys, amb altres joves, freqüentà el domicili de l'anarquista Umberto Marzocchi i començà a col·laborar en Umanità Nova, sobretot amb recensions de llibres (Howard Fast, Tom Kromer, George Orwell, etc.). L'agost de 1950 publicà en Il Libertario l'article «Non anticomunisti ma antistaliniani», on sostingué que la Revolució russa, aïllada, va ser presa pels estalinistes, però els anarquistes encara tenien l'oportunitat de reprendre la bandera del comunisme. Posteriorment, en el mateix periòdic, publicà l'article Americanismo e fordismo di A. Gramsci. En aquesta època, mentre continuà treballant amb el seu grup i fent propaganda arreu la costa lígur, s'adherí als Grups Anarquistes d'Acció Proletària (GAAP), formats per joves comunistes llibertaris «plataformistes» reagrupats al voltant de Pier Carlo Masini. Però, molt decebut de la direcció que prenia el moviment revolucionari, Piero Parisotto entrà en una greu crisi fisicomoral i el 26 d'abril de 1953 se suïcidà d'un tret a la costa de Savona (Ligúria, Itàlia); una gran bandera roja i negra acompanyà el seu funeral.\nJorge Rafael Benayas Manzanares\n- Jorge Rafael Benayas Manzanares: El 20 de setembre de 1957 neix a Madrid (Espanya) el militant anarquista i anarcosindicalista Jorge Rafael Benayas y Manzanares. Sos pares es deien José Víctor Benayas i Georgina Manzanares. Es llicencià en sociologia i en antropologia, i després es matriculà en història i geografia. Durant un temps fou professor d'italià. Militant de la Confederació Nacional del Treball (CNT), en 1976, amb Pascual González González i altres, creà l'Ateneu Llibertari de Villaverde, al barri madrileny de Villaverde Alto. Aprovà una oposició d'executius de correus i entre 1978 i mitjans de 1979 treballà a Vic (Osona, Catalunya). Posteriorment va fer feina un mes al Centre de Processament de Dades de Madrid i tot seguit com a delegat provincial (cap de comptes correts) d'una oficina de la Caixa Postal d'Estalvis de Segòvia. El 12 de novembre de 1979 es produí un desfalc de 30 milions de pessetes en una oficina del Banc de Santander que s'havien d'ingressar a la Caixa Postal d'Estalvis. Dies després, el 19 de novembre va ser cridat a files, i, després de demanar l'excedència en la feina, s'exilià a París (França) com a objector de consciència. Acusat del desfalc per la Caixa Postal d'Estalvis de Segòvia, retornà a Madrid; detingut, va ser alliberat poc després, però va ser novament empresonat el 10 de gener de 1980 per un jutge de Segòvia en espera de judici. Des de la presó denuncià un seguit de delictes en els que pretesament estarien involucrats directius i empleats de dues entitats financeres de Segòvia, així com el nom i llinatges de les persones que havien falsificat la seva signatura i s'havien distribuït els 30 milions de pessetes, col·locant aquests diners en comptes bancàries estrangers. A la presó realitzà una vaga de 23 dies, que el portà a la residència sanitària de Segòvia, i, deprimit, intentà en dues ocasions suïcidar-se. Jorge Rafael Benayas Manzanares va ser trobat el 24 de juliol de 1980 penjat a la seva cel·la de la Presó Provincial de Segòvia (Castella, Espanya) i va ser enterrat al cementiri de Carabanchel Alto de Madrid. El seu advocat, José María Mohedano Fuertes, plantejà seriosos dubtes sobre el «suïcidi» del seu defensat.\nJules Montels amb l'uniforme de militar de la Comuna (1871)\n- Jules Montels: El 20 de setembre de 1916 mor a Sfax (Sfax, Tunísia) el communard i militant anarquista Jules Louis Montels. Havia nascut el 25 de març de 1843 a Ginhac (Llenguadoc, Occitània). Sos pares es deien Jean Montels, recaptador, i Henriette-Jeanne-Elisa Bouisset. De petit va ser en 1851 testimoni del cop d'Estat de Lluís Napoleó Bonaparte i la subsegüent repressió. Es va instal·lar a París, on va fer feina de passant i de representant de vins. Membre de la Internacional, quan va esclatar a Comuna de París es va afegir immediatament. Va ser delegat en el Comitè Central Republicà dels Vint Departaments i va ser un dels signants del «Cartell Roig» el 7 de gener de 1871, que denunciava la incapacitat del Govern de Defensa Nacional i que constituïa la primera crida a la formació de la Comuna. Va ser coronel de la XII Legió Federada de la Comuna i va enviat en missions a Besiers i a Narbona. Amb Émile Digeon va participar en la Comuna de Narbona, del 24 al 31 de març de 1871. Quan va caure la insurrecció comunal es va refugiar a Ginebra i va ser condemnat en rebel·lia a mort per un consell de guerra. Sempre va tenir un gran ressentiment per Karl Marx i els seus deixebles, per la denigració que els marxistes van fer de la Comuna. A Ginebra va acollir el seu amic Jules Guesde, que s'ocupava del grup francès d'exiliats de l'Associació Internacional dels Treballadors (AIT), de la Secció de Propaganda i d'Acció Revolucionària Socialista, ajudat sempre per Montels, que va mantenir correspondència amb els internacionalistes de Besiers, de la resta d'Occitània i de la Península Ibèrica, fins que Guesde va partir a Roma l'abril de 1872. Va ser un dels redactors del pamflet de Guesde Le Livre Rouge et la Justice Rurale. El setembre de 1873 va assistir al Congrés de Ginebra de la Internacional. Entre 1873 i 1877 va redactar informes per als congressos de l'AIT i va escriure diversos pamflets revolucionaris i en la premsa llibertària. Va contribuir a la fundació de la Internacional a Besiers i va ser membre del Cercle d'Estudis Socials (CES), grup que va editar nombrosos pamflets abstencionistes en 1876. En aquest any va escriure el pamflet Lettre aux socialistes revolutionnaires du Midi de la France, on feia una crida a l'abstenció a les eleccions d'aquell any. Va ser molt actiu en el moviment anarquista ginebrí. Amb Paul Brousse va ser un dels fundadors de la Federació Francesa de la Internacional en 1877. Entre el 17 i el 20 d'agost de 1877 va assistir al congrés secret de la Federació Francesa, juntament amb Brousse i Jean-Louis Pindy. Representà, amb Brousse, les seccions de la Federació Francesa de la Internacional en el Congrés Internacional de Vervirs (Bèlgica) el setembre de 1877; i després assistirà amb Brousse al Congrés Socialista Mundial de Gand, on va participar en el debat entre el sector anarquista i el sector socialdemòcrata, que va donar lloc a la separació de les dues postures. Amb Paul Brousse, Piotr Kropotkin i François Dumartheray va redactar una moció en el Segon Congrés de la Classe Obrera de Lió el 1878; la moció, presentada per Ballivet, delegat del Sindicat de Mecànics de Líó, que feia una crida a la col·lectivització de les terres i dels instruments de producció, va ser rebutjada. L'agost de 1877 va marxar a Rússia, on va esdevenir tutor de dos dels infants de Lev Tolstoi, Matxa i Tafia. És va casar amb Lucie Gachet (1849-1900), governanta d'Iasnaia Poliana, la residència de Tolstoi. En 1880 va retornar a Occitània. Rememorant la insurrecció de 1851, va publicar en 1881 La Justice de l'Ordre en 1851. La vie et mort d'André-Abel Cadelard. Alguns anys després marxarà a Tunis, on va treballar com a redactor en cap del periòdic local Tunis Journal i com a taxador. Va deixar inèdit Chez le Comte Léon Tolstoï i altres papers que es conserven en el «Fons Lucien Descaves» de l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam.\nFrancisco Berenguer Madrid\n- Francisco Berenguer Madrid: El 20 de setembre de 1936 mor a Almudébar (Osca, Aragó, Espanya) l'anarquista i anarcosindicalista Francisco Berenguer Madrid. Havia nascut el 24 de setembre de 1894 a Madrid (Espanya). Sos pares van ser uns moliners nascuts a Xelva (Serrans, País Valencià). Per evitar el servei militar fugí a França. De bell nou a la Península, treballà de paleta i destacà sindicalment durant la vaga de 1917 que el portà a la garjola per alliberar un pres. Més tard, per desarmar un oficial a la presó, va ser condemnat a mort per rebel·lió. Indultat, decidí militar d'amagat. Arran de l'aixecament feixista de juliol de 1936, marxà a Aragó enquadrat en la Columna Ortiz i va combatre com a centurió i abanderat a La Puebla d'Híxar i La Zaida, fins a la seva mort durant la batalla d'Almudébar. Sa filla, Sara Berenguer Laosa, va ser també una destacada militant anarcosindicalista.\nFoto policíaca de Pedro de Matos Filipe\n- Pedro de Matos Filipe: El 20 de setembre de 1937 mor al camp de concentració de Tarrafal (Chão Bom, Tarrafal, Santiago, Cap Verd) l'anarcosindicalista Pedro de Matos Felipe. Havia nascut el 19 de juny de 1905 a Almada (Setúbal, Lisboa, Portugal). Sos pares es deien José de Matos Filipe i Margarida Rosa. Estibador portuari, presidí l'Assemblea General de l'Associació de Descarregadors «Terra e Mar» d'Almada. Participà activament en les vagues revolucionàries del 18 de gener de 1934 a Almada i va ser detingut pocs dies després, el 30 de gener de 1934, acusat de possessió de bombes explosives i d'haver promogut la paralització de la fàbrica Parry & Son. Jutjat per la dictadura de l'Estat Nou d'António de Oliveira Salazar, va ser condemnat a 12 anys de confinament a colònies penitenciàries. D'antuvi, el 8 de setembre de 1934, va ser enviat a la fortalesa de São João Baptista, a Angra do Heroísmo (Illa Terceira, Açores), però, amb la inauguració de la Colònia Penal de Tarrafal l'octubre de 1936, hi va ser enviat el 23 d'octubre de 1936. Al confinament patí una diarrea sanguinolenta, absolutament guarible, però que degenerà en anèmia aguda. Pedro de Matos Filipe va morir sense atenció mèdica ni farmacèutica el 20 de setembre de 1937 al camp de concentració de Tarrafal (Chão Bom, Tarrafal, Santiago, Cap Verd). El mateix dia també morí el mariner Francisco José Pereira de 28 anys; van ser les dues primeres víctimes de la Colònia Penal de Tarrafal. En total a Tarrafal moriren 37 presos polítics i els seus cossos només pogueren tornar a Portugal després de la Revolució dels Clavells.\nPedro de Matos Filipe (1905-1937)\nJosé Tato Lorenzo\n- José Tato Lorenzo: El 20 de setembre de 1969 mor a Montevideo (Uruguai) el destacat propagandista anarquista José Tato Lorenzo. Havia nascut el 22 de desembre de 1886 a Mondariz (Pontevedra, Galícia). Amb 10 anys començà a fer feina i el novembre de 1900 emigrà al Brasil, on es reuní amb son pare. Entre l'agost de 1902 i setembre de 1903 romangué a Montevideo (Uruguai) i després s'establí a Rosario (Santa Fe, Argentina), on l'agost de 1904 fou empresonat per anarquista. L'any següent marxà a Buenos Aires (Argentina), guanyant-se la vida venent diaris i destacant pel seu activisme llibertari. Dirigí en diverses ocasions el periòdic La Protesta. En 1910 va ser empresonat i l'any següent va ser expulsat de l'Argentina i deportat a Espanya. S'establí a Barcelona (Catalunya) on freqüentà la seu del periòdic Tierra y Libertad i l'escola racionalista del mestre llibertari Sebastià Suñé. Passà a Vigo (Galícia) i preparà el seu retorn a l'Uruguai, cosa que aconseguí en 1912 via Portugal. El març d'aquell any s'establí definitivament a Montevideo, on treballà en el periòdic La Tribuna Popular. Desenvolupà una intensa tasca propagandística llibertària, mitjançant publicacions, com ara Anarkos (1912), El Hombre (1916-1931), Inquietud (1944-1950, Voluntad (1956-1965), Solidaridad, etc., i entre 1925 i 1928, gràcies a la seva faceta de radioaficionat, a través de les ones radiofòniques. Mantingué una intensa polèmica amb La Batalla, on denuncià el sovietisme –cosa que implicà en 1922 un intent d'assassinat contra la seva persona–, a més de les seves versions locals (castrisme i guevarisme). Anarcoindividualista, en 1925 era considerat un representant del «gremialisme individualista» per les seves crítiques a la Federació Obrera Regional Uruguaiana (FORU). Entre 1926 i 1938 es mostrà força actiu en la Hermandad Universal Anarquista (HUA), fundada per ell. També participà activament en les activitats de l'«Ateneo Libre del Cerro y La Teja» de Montevideo. En els seus últims anys fou secretari de La Casa dels Llibertaris. Mantingué polèmiques amb Torralvo, però fou amic de Soledad Gustavo, Josep Prat, Han Ryner, Frederica Montseny, Tarrida del Mármol, José Ledo, Daniel Seijas, R. Lone, Campio Carpio i, fins i tot, del president de l'Uruguai –rebutjà tot suport institucional vivint fins els final dels seus dies gairebé en la indigència. Ses companyes foren Tomasa Álvarez i Teresa Cocito. Trobem col·laboracions seves, moltes vegades fent servir diversos pseudònims (Samuel Blois, Antonio D. Alarcón, Walter Ruiz, Antonio del Río, Jacinto Lorenzo, etc.), en infinitud de publicacions llibertàries, com ara Ação Direta, Acracia, Ahora, Aurora, Boletín GGDCC, Cenit, Le Combat Syndicaliste, Cultura Proletaria, Despertar, Espoir, Iniciales, Inquietudes, Letras, Liberación, Nueva Senda, Los Nuevos, Proa, Ruta, Simiente Libertaria, Solidaridad, Tierra y Libertad, Umbral, etc. És autor del fulletó antimarxista Maximalismo y anarquismo. Estudio crítico comparativo (1919 i 1923) i de Gotas de miel y ajenjo, obra pòstuma que, sembla, fou cremada.\nJosé Tato Lorenzo (1886-1969)\nD'esquerra a dreta: Clara Prat Coll, Dolors Prat Coll i Carlos Fernández Medrano.\nCamp de concentració de Magna-Laval (1940)\n- Clara Prat Coll: El 20 de setembre de 1970 mor a Tolosa (Llenguadoc, Occitània) l'anarcosindicalista Clara Prat Coll. Havia nascut el 18 de desembre de 1897 a Sant Ferriol (Garrotxa, Catalunya). Sos pares es deien Josep Prat, carreter, i Maria Coll, i tenia quatre germans (Dolors, Joan, Josep i Rita). Nascuda en un família pobra molt creient, quedà òrfena de mare i la seva vida, de naturalesa malaltissa, a més de sord-muda, restà lligada a la de sa germana petita Dolors Prat Coll, destacada militant anarcosindicalista. Es va criar amb sa família a Ripoll (Ripollès, Catalunya), on milità en la Confederació Nacional del Treball (CNT). En 1936, amb el triomf franquista, passà a França amb sa germana Dolors i l'infant de cinc anys Carlos Fernández Medrano, refugiat madrileny que la família tenia acollit. Ambdues van ser internades al camp de concentració de Magnac-Laval (Llemosí, Occitània). El febrer de 1940 el govern francès ordenà que retornessin a l'Espanya franquista les dones i els infants no acompanyats per un familiar masculí. Carlos va ser reclamat per sa família madrilenya i elles dues tornaren a Ripoll. Davant la imminència de la seva detenció, Dolors aconseguí escapar i, després de dos mesos amagada a Barcelona, passà, el 15 de maig de 1940, a França, travessant clandestinament els Pirineus per Prats de Molló (Vallespir, Catalunya Nord). Clara va ser enviada a treballar de minyona, gairebé com a esclava, a un mas de Vallfogona de Ripoll (Ripollès, Catalunya). Finament, en 1953, sa germana aconseguí que passés a França i que les dues germanes es poguessin reunir. Clara Prat Coll va morir el 20 de setembre de 1970 al seu domicili de Tolosa (Llenguadoc, Occitània) i va ser enterrada tres dies després al cementiri d'aquesta localitat.\nClara Prat Coll (1897-1970)\nJuan Manuel Molina (Juanel) (1981)\n- Juan Manuel Molina Mateo: El 20 de setembre de 1984 mor a Barcelona (Catalunya) el militant anarquista Juan Manuel Molina Mateo, més conegut com Juanel. Havia nascut el 3 d'agost –algunes fonts citen erròniament el 4 d'agost– de 1901 a Jumilla (Múrcia, Espanya). Sos pares es deien Manuel Molina i Josefa Mateo. De petit treballava les terres paternes i amb menys de 15 anys ja havia llegit els escriptors anarquistes. Va militar al Centre Obrer, fundat en 1910, del seu poble, i del qual va arribar a ser vicepresident amb 18 anys. Detingut per primera vegada en 1919 –ho serà en 17 ocasions–, va rebutjar fer el servei militar i amb documentació falsa es va traslladar a Barcelona, on milità en sindicats i en grups anarquistes. En aquesta ciutat serà membre del Comitè Nacional de la CNT i secretari de la Comissió Nacional Provisional de Relacions dels Grups Anarquistes arran del ple anarquista català de 1922. Va col·laborar en la premsa llibertària i va conèixer la militant anarcosindicalista Lola Iturbe, que es convertirà en sa companya per a tota la vida. Va treballar en una cooperativa de material de construcció de Granollers i de Barcelona. Després de la fabricació amb poc èxit de bombes de mà, va haver de fugir en 1926 a França, on serà secretari general dels Grups Anarquistes de Llengua Espanyola mentre treballava en la construcció a París. Detingut, va estar tancat a diverses presons abans de ser expulsat de França. Instal·lat a Brussel·les amb Ascaso i Durruti fins a començaments de 1930, serà membre del Comitè de Defensa Anarquista Internacional i col·laborarà en La Voz Libertaria. De tornada a Barcelona, ocuparà la secretaria de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) entre 1930 i 1935 en substitució de José Elizalde, amb un incís d'un any de presó en 1932. Durant la República dirigirà i administrarà Tierra y Libertad i Tiempos Nuevos. Detingut el 19 de juliol de 1936, és alliberat el mateix dia. Representarà els llibertaris en el Comitè d'Abastos i fins a maig de 1937 serà subsecretari de Defensa de Catalunya. Va rebutjar el càrrec de comissari del Tribunal Militar de l'Exèrcit i va actuar com a comissari dels cossos X i XI de l'Exèrcit. Exiliat en 1939, va ser delegat aquest any del Comitè General del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) per als camps de concentració. Va participar en els grups d'acció de Ponzán i de Remiro –l'abril de 1939 a Nimes amb Ponzán va preparar un pla d'actuació a Espanya, però que va ser rebutjat l'any següent pel Comitè General del MLE i que va suposar la seva ruptura amb Germinal Esgleas– i va exercir de delegat de l'Exterior del Comitè Nacional clandestí de Pallarols, facilitant que molts perseguits poguessin arribar a França. Detingut en diverses ocasions entre 1940 i 1943, va ser un dels primers que va participar en la reconstrucció de la CNT a França, essent present en els primers plens clandestins, i serà el primer secretari general de la CNT exiliada. Es decantarà per les tesis col·laboracionistes dominants a Espanya, fet que el va situar en el centre de les disputes de l'època, convertint-se en la bèstia negra dels ortodoxos. No va voler presentar-se a la reelecció durant el Congrés parisenc de 1945 i quan es va consumar l'escissió es va alinear amb el Subcomitè del qual va ser delegat a Espanya. El febrer de 1946 va entrar clandestinament a la península i assumeix la Secretaria de Defensa del Comitè Nacional clandestí i, el març, de l'Aliança Nacional de Forces Democràtiques (ANFD). Detingut l'abril d'aquest any, va ser condemnat a 15 anys dels quals en va complir diversos a Alcalá, San Miguel, Ocaña, Buitrago i Fuencarral (1946-1952). Alliberat, va marxar a França, i s'instal·là a Tolosa de Llenguadoc. Durant molt de temps va romandre al marge de la militància activa, però sense abandonar les idees, fins al 1976, quan retornà mogut per la reconstrucció confederal a Espanya. Per a molts ha estat el màxim representant de les tesis col·laboracionistes –famosa és la seva Ponència Juanel– entre 1939 i 1945, i per tant molt criticat per esgleistes i puristes. Va escriure infinitat d'articles per a diverses publicacions llibertàries, com ara Acción Social Obrera, Asturias, El Comunista Libertario, Cultura Obrera, Historia Libertaria, Redención, Solidaridad Obrera, Suplemento a Tierra y Libertad, Tiempos Nuevos, Tierra Libre, Tierra y Libertad i La Voz Libertaria, entre altres. Va col·laborar en la Historia en fascicles d'Abad de Santillán. És autor de llibres com La insurrección anarquista del 8 de diciembre de 1934 (Barcelona, 1934), Noche sobre España. Siete años en las prisiones de Franco (Mèxic, 1958), España Libre (Mèxic, 1966; recopilació i traducció de textos de Camus), El movimiento clandestino en España (1939-1949) (Mèxic, 1976), El comunismo totalitario (Mèxic, 1982), entre altres. Juan Manuel Molina va morir el 20 de setembre de 1984 a l'Hospital de Sant Pau de Barcelona (Catalunya) i va ser enterrat al cementiri de Collserola (Montcada i Reixac, Vallès Occidental, Catalunya).\nDominique Joubert (29 de juny de 2002)\n- Dominique Joubert: El 20 de setembre de 2004 mor a París (França) el poeta i escriptor anarquista Dominique Joubert. Havia nascut el 8 de març de 1947 a Gournay-en-Bray (Normandia, França). Quan era adolescent es traslladà a viure al barri de la Butt-aux-Cailles de París i va créixer la XIII Districte parisenc, amb uns estudis caòtics i practicant apassionadament el futbol. En la dècada dels seixanta s'integrà en el «Grup Jules Vallès» del XIII Districte, adherit a la Federació Anarquista (FA), i al voltant d'aquest grup, animat especialment per Ramon Finster, es va crear l'Organització Revolucionària (ORA), de la qual fou membre. El desembre de 1966 fou el gerent de l'únic número del periòdic La Rue. Journal anarchiste du 13ème arrondissement. Entre 1966 i 1969 col·labora en la primera època de L'Insurgé. A començament de la dècada dels setanta entrà a treballar a la impremta cooperativa «Edit 71», creada per l'ORA, on es formaren nombrosos militants com a impressors. De viatge per Senegal, va ser detingut per possessió d'haixix i empresonat uns mesos, retornant a França greument malalt amb l'organisme minat per les amebes. Després d'una llarga convalescència, a partir de 1974, treballà a la Maison des Arts et de la Cultura de Créteil (Illa de França, França) com a impressor i tècnic en serigrafia. En 1977 abandonà la militància activa i es consagrà a l'escriptura. A començament dels anys vuitanta s'acostà a un grup de bibliòfils i llibreters que havien obert una llibreria al carrer Barrault. Entre 1982 i 1985 edità, juntament amb Joseph Banhamou i Dominique Blanc, els sis números de la revista La Guerre Sociale. En 1987 va ser acomiadat de la feina i va ser admès com a corrector de premsa en el Sindicat de Correctors de París. En 1992 se li va concedir el Premi Charles Vidrac. En 1996 edità la poesia completa (Manège des melancolies) del seu amic Yves Martin. Trobem textos seus en nombroses publicacions periòdiques, com ara L'Alambic, Dans la lune, Décharge, Grèges, Les Hommes sans épaules, Le Mérou, Le Moule à gaufres, Parce que…, Le Pont sous l'eau, Pris de peur, Rimbaud Revue, Une saison de poésie, Théodore Balmoral, etc. Entre 2002 i 2004 portà la crònica poètica de la revista Epok. És autor de les narracions Les vents contraires (1992) i Le chien de la barbare. On ne récupère pas les bicyclettes le dimanche (1997) i dels poemaris Les Paulownias de la place d'Italie (1990), La Veracruzana (1991), Un promeneur inutile (1995), Mourront encore les capitaines Cook (2001). Viatger infatigable i amant del mar, deixà inèdits una sèrie de quaderns il·lustrats d'aquarel·les de les seves estades pel món. Malalt d'un càncer de pulmó, Dominique Joubert va morir el 20 de setembre de 2004 en un hospital de París (França).\n- Marcelino Boticario Sierra: El 20 de setembre de 2007 mor a Tolosa (Llenguadoc, Occitània) el militant anarquista i resistent antifranquista Marcelino Boticario Sierra –alguns fons citen Serra–, conegut com Boti. Havia nascut el 10 de gener de 1921 a Errenteria (Guipúscoa, País Basc). Exiliat a França, en acabar la II Guerra Mundial fou delegat per la Lliga de Mutilats per reconstruir aquesta organització a la Península i hi va entrar en 1947, on feu contacte amb diversos membres d'aquesta lliga (Josep Ribas, Casimiro Rojo, Claudio Pueyo). El juliol de 1947 representà les Joventuts Llibertàries de l'Exili en el Ple clandestí celebrat a Madrid. Aquest mateix any fou delegat en el Congrés de Tolosa per la Federació de Montalban i en 1948 participà en el Comitè de les Joventuts Llibertàries. A finals de 1960 fou nomenat secretari general de la Federació Ibèrica de Joventuts Llibertàries (FIJL) a França –Buil, Melich, Sos i Ángel Fernández en van ser membres del comitè. En 1961 assistí al Congrés d'Unificació de la Confederació Nacional del Treball (CNT) a Llemotges i l'any següent en el Ple fou nomenat secretari de coordinació de l'FIJL. El març de 1962 va assistir a la primera reunió de Defensa Interior (DI) com a secretari de relacions de l'FIJL i fou considerat després com a un dels màxims representants d'aquest organisme secret de lluita antifranquista llibertari. També aquest any va fer mítings a Grenoble. En 1963, quan era secretari de coordinació del Secretariat Intercontinental (SI) de la CNT i arran de l'assassinat dels companys Delgado i Granado pel règim franquista, li fou assignada residència pel Govern francès i l'estiu d'aquell any va ser expulsat de la Federació Anarquista Ibèrica (FAI) amb José Borrás Cascarosa i Roque Santamaría Cortiguera. Entre 1963 i 1964 formà part de la comissió esclaridora de les activitats del Consell General del Moviment Llibertari Espanyol (MLE) en representació de Brussel·les. En 1965 fou delegat per Tolosa al Congrés Intercontinental de Montpeller i després formarà part de la tendència del grup editor de Frente Libertario. En 1970 va participar en la Comissió Pro Presos de l'FIJL a Tolosa. Allunyat de la tendència representada per Germinal Esgleas i Frederica Montseny arran de la unificació cenetista de 1960, després de l'última ruptura formà part dels Grups de Presència Confederal i Llibertària des de la seva constitució. En 1979 fou membre del Comitè Nacional de la Lliga de Mutilats i Invàlids de la Guerra d'Espanya a França. En 1986 encara seguia en aquesta lliga amb el càrrec de secretari de relacions. Durant molts anys fou un dels responsables del periòdic Ruta. Sa companya fou Luisa Mondragón.


Es tanca deﬁnitivament l’aixeta dels fons públics cap a les galeries i el mercat de l’art que funcionava a través d’adquisicions controlades per part dels museus i les institucions. On són els col·leccionistes privats? La llei de mecenatge té alguna possibilitat de tirar endavant? N’hi ha prou amb una llei o és necessària una cultura social més protestant? A càrrec de Josep Maria Martí Font, periodista i escriptor, i Toni Rodríguez Yuste, ponent d’Arts Plàstiques de l’Ateneu.


"Envelat d'emergència sanitària" per advertir dels riscos que es viuen a les Balears\nMetges del Món realitzarà una sèrie d'actes reivindicatius per evidenciar la situació de risc sanitari a les Illes\n260x366 Lamentablement, el rostre d'Alpha Pam s'ha convertit en símbol de les retallades en salut. / ARXIU Lamentablement, el rostre d'Alpha Pam s'ha convertit en símbol de les retallades en salut. / ARXIU\nÉs cert, diu Metges del Món, que la persona que anul·la la cita d'un pacient que estava en llista d'espera "no sap si es tracta d'una cosa greu o banal". Metges del Món aconsella que, davant qualsevol dubte, la persona afectada vagi a urgències, on podrà ser valorada per un metge. "Que ningú no accepti un no per resposta", advertiren. Des de l'organització Metges del Món intenten donar solucions a tots els casos que els arriben.\nSi no hi ha garantida l'assistència a Atenció Primària, el sistema "cau". Així ho digué ahir Metges del Món, que afirmà que si els professionals sanitaris no donassin atenció a les persones sense targeta botant-se la norma, "el desastre seria molt gros". Per això, volgueren fer un reconeixement als professionals. A més, recordaren que és ineficient no atendre a Primària i forçar la gent a anar a urgències, perquè encareix els processos.\nMetges del Món realitzarà una sèrie d'actes reivindicatius per evidenciar la situació de risc sanitari a les Illes. Divendres 30 d'agost a les 17 hores: envelat d'emergència sanitària a la plaça d'Espanya per informar de la situació. Diumenge 1 de setembre a les 19 hores a les Voltes: música en memòria d'Alpha Pam. Dimecres 4 de setembre a les 20.00 hores al CineCiutat, projecció de Cuanto ganamos, cuanto perdimos .


Arxius de news - Residència Itaca Arenys de Mar\nUsuari Blog 2 de juny de 2022\nEl nostre sector està molt infra finançat i ens calen més recursos per poder\nmantenir aquest personal i per poder millorar les condicions laborals del conjunt\nde professionals que tenim.\nAra necessitem que ens fem costat els uns als altres, que tinguem una veu clara\ni potent a favor de la gent gran amb dependència. Per això, et vull demanar que\nens acompanyis a la concentració que farem el proper divendres, 10 de juny a\nla Plaça de Sant Jaume de Barcelona a les 11 del matí per reclamar totes\naquestes millores pel sector.\nnews Notices sector residencial No comments\nUsuari BlogConcentració 10/06/22 -Cal mantenir els drets laborals en les residències- 06.02.2022\nUsuari Blog 31 de maig de 2022\nEls Premis Nutrisenior està impulsat per la marca FontActiv, de Laboratoris Ordesa e Inforesidencias.com.\nAmb l’objectiu d’impulsar, reconèixer i difondre el bon fer dels equips professionals, que contribueixen a millorar la calitat de vida de les persones grans a partir de la seva alimentació. Comença una nova edició dels Premis Nutrisenior “a las Buenas Prácticas Alimentarias en Resiencias y Centros para Personas Mayores”.\nLaboratorios Ordesa e Inforesidencias anuncian los ganadores de la 3ª edición de los Premios Nutrisenior – InfoGeriatría (infogeriatria.com)\nnews 2n Edició Premis Nutrisenior No comments\nUsuari BlogFormació Premis Nutrisenior -Laboratoris Fontactive Ordesa- 05.31.2022\nUsuari Blog 19 de maig de 2022\nEl 4 i 5 de juny torna l’Arenys de Flors…\nUsuari BlogArenys de Flors 2022 05.19.2022


Valoració del 27º Festival de les Aus\nPoca afluència de públic en aquesta 27º edició del Festival de les Aus que cada any es celebra coincidint amb el Pont de la Puríssima al Parc Natural dels Aiguamolls de l’Empordà. Sembla que aquesta vegada el bon temps ha atret més als esquiadors.\nSembla que aquest any el bon temps ha fet que molta gent hagi optat per passar aquest pont gaudint de la neu. De divendres i fins diumenge el Parc Natural dels Aiguamolls de l’Empordà ha organitzat la 27º edició del Festival de les Aus amb un munt de propostes dirigides al públic familiar. Amb molta menys gent que en altres ocasions hi ha hagut visites guiades, tallers, sortides amb trenet, alliberament d’aus del Centre de Recuperació de Fauna, demostració d’anellaments, una exposició de fotografies de la Badia de Roses en 180 graus, la projecció d’una pel.lícula i fins i tot contes de les tribus índies del Canadà. La propera festa del Parc serà per la Candelera ja que el 2 de febrer és el Dia Mundial de les Zones Humides. Amb motiu d'aquesta celebració cada any es realitzen actes i activitats encaminats a augmentar la sensibilització del públic sobre els valors dels aiguamolls i els beneficis que reporten.


The Gillygate Pub With Rooms York Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n48 Gillygate, Centre de York, York, Regne Unit, YO31 7EQ - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a York, no busqui més enllà de The Gillygate Pub With Rooms. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl The Gillygate Pub With Rooms, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Els clients de l'hotel poden gaudir de magatzem d'equipatge, bar, àrea de fumadors.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. The Gillygate Pub With Rooms és una elecció inteligents per a viatgers a York, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (779) Parelles (524) Viatgers en solitari (101) Famílies amb infants petits (30) Famílies amb infants grans (21) Grups (103)


Santa Bàrbara celebra una nova edició de la Fira de l’Oli novell, Cítrics i Comerç ~ EbreDigital.cat\nEste cap de setmana, els dies 22, 23 i 24 de novembre, Santa Bàrbara obrirà un any més les portes de la XXIII Fira de l’Oli novell, dels Cítrics i del Comerç, un aparador dels productes de la terra i del comerç de la població. També de l’1 al 30 de novembre, se celebraran les XXII Jornades gastronòmiques de la cuina de l’oli, on els restauradors de la població engegaran els seus fogons per a oferir diferents menús de la seua cuina.\nLa visita a la fira és molt recomanable, no solament per a les persones que es dediquen al sector del món de l’oli, sinó també per a tot tipus de públic que podrà gaudir de les diferents activitats que es desenvolupen paral·lelament a la fira. També és recomanable una visita al Museu de la Vida a la Plana, per a poder conèixer com vivia la pagesia en èpoques passades, i que durant estos dies de fira estarà obert per a poder-lo visitar.\nLa inauguració es farà este divendres i anirà a càrrec de Ramon Sarroca i Capell, president de la Federació de Cooperatives Agricoles de Catalunya. Entre les diferents activitats programades destaquen l’esmorzar popular amb baldana i allioli, degustacions, recorreguts musicals, esports amb futbol, pàdel i masterclass zumba, tallers, xarrades, els concursos d’allioli, d’esprémer mandarines i taronges, i el tradicional de llançament de pinyols d’oliva amb la boca.\nDurant la fira es podran visitar diferents exposicions al recinte firal i el Centre d’Interpretació de la Vila a la Plana, es podran fer passejades en carro i cavalls i amb el trenet, i tindrà lloc un sorteig d’un sopar per a dos persones, entre els visitants que emplenen una enquesta.\nUn any més la Fira de l’Oli acollirà l’XI edició del Festival Taurí. Un Festival de caràcter local, organitzat per la Comissió de Bous, que pretén destacar les ramaderies presents al Concurs de Ramaderies de Festes Majors. Serà este dissabte, en un acte que s’iniciarà a les 19 hores i comptarà amb una taula rodona amb diferents ramaders, l’entrega de guardons i la projecció d’un vídeo.\nEls premis que s’entregaran seran a la Millor Vaca, Millor Bou, Millor Bou Embolat, Millor Detall, Millor Ramaderia de la setmana.\nEls membres de la comissió són els encarregats de votar i decidir a qui s’entreguen els premis, la majoria de les edicions amb molta competència. Algun any fins i tot s’ha fet servir el vot de qualitat del president perquè les votacions han estat molt ajustades, degut al fet que les ramaderies s’emercen a portar els millors exemplars per a participar en el concurs.\nAbans de l’entrega de premis, el Festival s’iniciarà amb una taula redona en la qual participaran els diferents ramaders. Este any han confirmat la seua presència: Fernando Machancoses, Marc Príncep, Cristian Barreda, Felix Ozcoz i Vicent Benavent.\nL’acte d’entrega de guardons finalitzarà amb la visualització d’un vídeo de Carles Saura amb la justificació dels premis.\nDurant els dies de Fira, la Penya Taurina Planers pels Bous també estarà en un estand a la Fira de l’Oli, on mostrarà una exposició fotogràfica dels Fotògrafs Taurins de les Terres de l’Ebre i un bou faller cedit per la Penya Taurina d’Ulldecona.


Equiparació salarial PTFP/PS\nEquiparació salarial de tot el professorat de Formació Professional, ja!\nFa més de dos anys, el Parlament de Catalunya aprovà acabar amb la discriminació salarial que el professorat del cos de Professors Tècnics d’FP patia des de feia més de 30 anys. Una reacció política en retard però finalment aconseguida gràcies a proposta presentada per USTEC-STEs (IAC).\nMalauradament, tot i que la seva aprovació va tenir lloc el proppassat mes d’abril de 2019, a dia d’avui el professorat afectat encara no ha vist implementada la nova realitat. USTEC-STEs (IAC) hem exigit reiterades vegades, en el si de la Mesa Sectorial de Negociació del Personal Docent o Universitari del Departament d’Educació de la Generalitat de Catalunya, el pagament amb efectes retroactius des del moment de la seva aprovació per la Comissió d’Educació del Parlament de Catalunya, del sou no percebut en concepte d’equiparació salarial. La resposta del Departament sempre ha estat la mateixa, “manca d’una partida pressupostària a tal efecte”. Doncs bé, instem al Departament d’Educació a què en la propera negociació dels Pressupostos de la Generalitat inclogui la partida corresponent a l’equiparació salarial. No hem d’oblidar que es tracta d’un mandat del Parlament de Catalunya que és on es regeix la sobirania del poble de Catalunya i que la iniciativa, que partia d’USTEC-STEs (IAC), es va aprovar per amplia majoria.\nDe tots els sindicats amb representació en la mesa de negociació del professorat en Catalunya, el sindicat Ustec és l’únic que reclama l’equiparació salarial i laboral de tot el professorat d’FP sense excepció.\nPer tot això, exigim que s’incorpori la partida pressupostària necessària en els pròxims Pressupost de la Generalitat de Catalunya per a fer front al mandat del parlament de Catalunya, amb efectes retroactius, d’equiparació del professorat d’FP.\nBarcelona, octubre de 2021\nNúmero de visites avui: 5