És cada cop més prolífica l’obra literària amb el futbol com a temàtica. O, més aviat, que utilitza l’esport més popular com a excusa per parlar d’altres qüestions, de la vida per exemple. I de molt més. De literatura, de cultura, de política, de la nostra societat, del món que ens ha tocat viure… de tot això per, suposo, intentar entendre alguna cosa del que ens envolta. Però la cosa no ve d’ara. L’escriptor i filòsof Albert Camus ja va afirmar que “el que finalment sé amb major certesa respecte a la moral i a les obligacions dels homes, li dec al futbol”. Ja el ‘Negro’ Fontanarrosa, a la seva Rosario natal escrivia de futbol també (‘off the record’ els recomano que busquin a Youtube “Viejo con árbol”) . O el mateix Mario Benedetti. També a Europa, és clar: Pier Paolo Passolini, Nick Hornby, Enric González…\nHi ha llibres actuals, d’altres que tenen ja uns anys però que no per això han perdut validesa, llibres llargs, d’altres de curts, autors d’aquí i d’allà… Aquest llistat no té més criteri -cronològic, alfabètic, d’importància, ni de cap altre tipus- que el del propi autor. No n’esperin, doncs, gran cosa.\n‘Dios es redondo’, de Juan Villoro\nA ‘Dios es redondo’ (Anagrama), l’escriptor Juan Villoro (Ciutat de Mèxic, 1956) té una cura pel futbol només comparable a la que té un bon futbolista per la seva gran companya i amiga, la pilota. Fill del filòsof Luis Villoro, el també periodista mexicà traspua futbol, i passió pel joc, pels quatre costats. Combinant la crònica futbolística amb l’anàlisi sociològica aconsegueix submergir el lector en un món d’infinita infantesa (no és sinó el joc un retorn permanent als nostres origens?), de la qual de vegades un pensa que voldria no haver abandonat. Al llibre, l’autor mexicà recull el text d’un nen de 7 anys que pot ajudar a entendre el sentit que Villoro vol donar al futbol a través del títol de la seva obra: “En el principio Dios iba a la escuela y se ponía a jugar fútbol con sus amigos hasta que llegaba la hora de irse a sus salones. Aunque Dios sabe muchas cosas, quiere aprender más y hacer cosas nuevas. Un día Dios dijo: “Hoy trabajé mucho y es hora de ir a recreo”. Dios y sus amigos se pusieron a jugar fútbol y Dios chutó tan duro la pelota que cayó en un rosal y se ponchó. Al explotar la pelota, se creó el universo y todas las cosas que conocemos”. Però, és clar, parlar de futbol és parlar de molt més que d’esport, d’entreteniment o de negoci. És parlar, per exemple, de l’aficionat (“el juego sucede dos veces, en la cancha y en la mente del público”). De fet, amb aquest llibre Villoro aconsegueix fins i tot que algú a qui no agrada el futbol s’hi interessi, ni que sigui per intentar entendre la devoció que aquest esport desperta en molts racons del planeta.\n‘El fútbol a sol y sombra’, d’Eduardo Galeano\nUn dia vaig agafar el tren per anar a Calella, al Maresme. Em vaig endur un llibre que algú m’havia recomanat: ‘El fútbol a sol y sombra’ (Siglo XXI), d’Eduardo Galeano (Montevideo, 1940-2015). Jo estava en una època (joventut rebel) en que no feia especialment cas al futbol. Tot i que mai l’he deixat de mirar del tot, en aquella època ho feia sobretot de reüll. De l’autor uruguaià coneixia ‘Las venas abiertas de América Latina’, i em preguntava què feia un intel·lectual d’esquerres compromès com ell rebaixant-se a escriure d’un esport que, als ulls d’un estudiant de Sociologia, era pur entreteniment alienant. Però va resultar que el llibre de Galeano em va enganxar des del principi, en part perquè comença exactament així: “Las páginas que siguen están dedicadas a aquellos niños que una vez, hace años, se cruzaron conmigo en Calella de la Costa. Venían de jugar al fútbol, y cantaban: Ganamos, perdimos, igual nos divertimos”. Em dirigia, doncs, al lloc on era Galeano el dia que va sentir aquells nens cantar aquelles nobles paraules. Va ser pura coincidència, i en va resultar pura màgia, perquè el llibre és una meravellosa concatenació de textos curts sobre aspectes del joc (els jugadors, l’entrenador, el gol…), sobre mites futbolístics (Zamora, Samitier, Di Stefano, però també Camus…), sobre Mundials, jugades i gols célebres… tot plegat des de la incomparable mirada i literatura de Galeano. Aquell descoberta de la faceta ‘futbolera’ (i tant o més inspiradora que la resta) de l’escriptor i periodista em va reconciliar d’alguna manera amb el futbol malgrat tots els seus peròs, els seus embolcalls, els seus clarobscurs: “La tecnocracia del deporte profesional ha ido imponiendo un fútbol de pura velocidad y mucha fuerza, que renuncia a la alegría, atrofia la fantasía y prohíbe la osadía. Por suerte todavía aparece en las canchas, aunque sea muy de vez en cuando, algún descarado carasucia que se sale del libreto y comete el disparate de gambetear a todo el equipo rival, y al juez, y al público de las tribunas, por el puro goce del cuerpo que se lanza a la prohibida aventura de la libertad”. ‘El fútbol a sol y sombra’ és un homenatge al futbol, poesia en verd, una obra romàntica a la vegada que crítica amb el negoci que s’ha creat al voltant de la pilota.\n‘Fútbol contra el enemigo’, de Simon Kuper\nL’any 1992, amb només 23 anys, el periodista britànic (nascut a Uganda) Simon Kuper (Kampala, 1969) va reunir una xifra propera a les 5.000£ i va marxar a voltar pel món durant un any carregat poc més que d’aquesta suma de diners i de dues preguntes a les quals s’imposava donar resposta: De quina manera el futbol es reflecteix en la vida d’un país? De quina forma la vida d’un pais es reflecteix en el futbol? En nou mesos va passar per 22 països (d’Argentina a Camerún, d’Ucraïna a Botswana, de Brasil a Sudàfrica, d’Alemanya a Espanya) per investigar la poderosa influència que el futbol exerceix en la política, en la cultura i en la societat. I va posar sobre paper les seves reflexions, les seves vivències, la seva experiència, tot el que va viure i aprendre en aquella aventura a ‘Fútbol contra el enemigo’ (Contraediciones), un llibre fascinant que dóna més sentit que mai a les famoses paraules de Bill Shankly, el mite del Liverpool que un cop va afirmar que “alguns creuen que el futbol és una qüestió de vida o mort; però és quelcom molt més important que això”. Per això, potser, se’l coneix com l’esport rei. Per les seves connexions amb el poder polític, financer, mediàtic, religiós… Per les guerres que ha originat (Honduras vs El Salvador) i les que ha ajudat a aturar (a la Costa d’Ivori). Per les revolucions que ha alimentat (entre d’altres la del Front d’Alliberament Nacional algerià de Rachid Mekhloufi i companyia). Per les dictadures que ha contribuit a mantenir. Per l’aparell de propaganda en què s’ha convertit, no només en els darrers temps. Un dia parlarem del Mundial d’Itàlia de 1934 on Mussolini va amenaçar al president de la Federació Italiana de Futbol i els jugadors de la selecció amb la sentència: “Itàlia ha de guanyar aquest Mundial. És una ordre”.\n‘Historias del calcio’, d’Enric González\nEnric González (Barcelona, 1959), periodista també de professió, va desenvolupar bona part de la seva carrera professional al diari El País. Ho va fer fins el 2012, moment en el que, després de 27 anys, va voler acomiadar-se per la porta gran: “Que jo deixi una feina no té interés. Que més de deu dotzenes de periodistes siguin acomiadats d’un diari que banya en or als seus directius i malbarata els diners amb estupideses és bastant greu. Que a Espanya hi hagi milions de persones sense feina i amb moltíssimes dificultats per dur una vida digna, mentre que alguns s’enriqueixen a costa de la misèria dels altres, és una tragèdia”. Per al diari del Grupo Prisa havia estat, entre d’altres, corresponsal a Londres, París, Washington, Nova York i Roma. González explica que poc després d’aterrar a la capital italiana, el 2003, va rebre una trucada de Santiago Segurola, que aleshores era cap de redacció d’esports al mateix diari, on li proposava escriure alguna cosa per a les pàgines esportives. Ho va anar fent setmanalment, amb una mena de crònica de la jornada de la lliga italiana amb la qual el periodista barceloní explicava molt més que gols, partits, resultats i classificacions: explicava un país. La cosa va tenir continuïtat, tanta com el temps que González va passar a Itàlia, i el llibre és el recull d’aquests textos. Tal com diu el subtítol del llibre, “una crònica d’Itàlia a través del futbol”. Un imperdible, com les ‘Memorias Líquidas’ (JotDownBooks) del mateix autor.\n‘El autoestopista de Grozni (y otras historias de fútbol y guerra)’, de Ramon Lobo\nD’entre els diferents llibres que formen la col·lecció ‘Hooligans Ilustrados’, que no sóc pocs, si m’hagués de quedar amb un de sol, aquest seria ‘El autoestopista de Grozni (y otras historias de fútbol y guerra)’ (Libros del K.O.). I no és una elecció fàcil, creguin-me. Són també fills d’aquesta col·lecció ‘A las armas’ (Quique Peinado) i ‘Mi abuela y diez más’ (Ander Izagirre). De fet, podria recomanar la col·lecció sencera perquè pràcticament tots són magnífics textos d’autors de reconegut prestigi escrivint sobre el club dels seus amors. De manera que és fàcil que el lector aconsegueixi trobar el seu. Marcos Abal sobre el Barça a ‘Una insolencia’, Quique Peinado sobre el seu Rayo Vallecano, Ander Izagirre sobre la seva àvia i l’Erreala (Reial Societat), Enric González sobre la “qüestió de fe” que representa ser del RCD Espanyol, el ‘Grupo Salvaje’ que per a Manuel Jabois és el Reial Madrid, ‘Un soviético en la Catedral’ d’Eduardo Rodrigálvarez i l’Athletic Club… De fet, precisament ‘El autoestopista de Grozni’ és l’únic de la col·lecció que no està relacionat amb un club concret. El seu autor és Ramon Lobo, reconegut reporter de guerra, i en ell ens explica amb duresa part dels conflictes bèl·lics dels quals va ser testimoni, des de Grozni a Sarajevo passant per Sierra Leona o Irak, i quin era el paper del futbol en aquestes situacions. Lobo, que durant la guerra de l’antiga Iugoslàvia va actuar de correu entre el futbolista bosni Meho Kodro (ex-jugador, entre d’altres, de la Reial Societat i del Barça), ens deixa una afirmació que ens fa evident el seu posicionament sobre la importància del futbol en la societat que vivim, i en especial per a ell i la seva professió: “El futbol apropa cultures, esborra fronteres i difumina classes socials; permet penetrar en l’ànima de les persones sobre les quals el reporter escriurà. Saber de futbol no és de dretes o d’esquerres, embrutidor o intel·ligent, és només un coneixement útil, una eina de treball”.\n‘Atlas de una pasión esférica’, de Toni Padilla\nToni Padilla (Sabadell, 1977) és el cap d’esports del diari Ara, a més de col·laborador en diferents mitjans. L’any passat va publicar ‘Atlas de una pasión esférica’, un llibre que reuneix 34 històries dels cinc continents que, a través del futbol, ens parlen dels grans valors humans. Totes les històries tenen el nexe comú de la passió pel futbol, una passió capaç d’elevar-se sobre conflictes bèl·lics, fronteres, prejudicis o discriminacions de gènere per erigir-se en un monument a la dignitat humana. Aquest atlas recull històries narrades en un estil amè però amb gran rigor històric (Padilla sol definir-se com un “historiador frustrat”), amb emocionants exemples de superació personal (com la lluita de la primera persona transgènere que va arribar a ser futbolista internacional o l’escola de futbol que va salvar la infància de molts nens bosnians durant la guerra) i del triomf dels valors esportius sobre les adversitats (per exemple, la dels soldats de la Primera Guerra Mundial que van fer una treva nadalenca per jugar a futbol contra els enemics).\nSi l’any passat es van presentar dos llibres ‘futboleros’ dels quals ja vam parlar en aquest blog (‘Sankt Pauli. Un altre futbol és possible‘ de Carles Viñas i Natxo Parra, i ‘Futbolítica‘ de Ramon Usall), aquest 2018 en volem destacar dos més que s’han publicat en les darreres setmanes i que tot bon lector voldrà conèixer.\n‘Hijos del fútbol’ (Lince Ediciones), de l’escriptor biscaí Galder Reguera, és una oda al joc, a una passió, un elogi de la felicitat; un retorn a la infància a través de la mirada d’un pare i un fill i l’experiència de transmetre la devoció per un club (el seu Athlètic, fundació per la qual treballa com a responsable d’activitats), per un esport, que ell va rebre de part del seu avi. Una reflexió sobre paternitat, valors, maduresa… Un trasllat a sensacions potser oblidades (ai, aquells partits improvisats al pati de l’escola o a qualsevol parc amb els amics), a pors i inquietuds presents (com saber si estàs educant bé els teus fills?), en algun cas potser una coincidència en els anhels, en alguna animadversió gairebé patològica, en els referents literaris i esportius… Reguera, que ha exercit com a crític d’art i és filòsof de formació, advoca pel que ell anomena un futbol humanista, on haurien de prevaldre valors com la convivència i el respecte, i on l’objectiu principal seria divertir-se. Un futbol humanista seria, per al propi autor, aquell que “estableix les condicions per tal que els jugadors vulguin seguir practicant-lo. Per això correspòn a tots els que formen part del món del futbol tenir un comportament que faci honor al joc”. Reguera va ser un nen com la resta, amb la mateixa idea boja que molts: ser futbolista. No ho va aconseguir, tot i que gràcies a la seva feina ha pogut conèixer alguns dels que eren els seus ídols d’infantesa. A alguns d’ells ara els considera amics. Reguera comprova ara que el seu fill està ferit per la mateixa passió, i es debat entre l’orgull de mantenir la tradició començada pel seu aitite (avi) i la inseguretat de no saber si està fent el millor per a el seu petit. En el fons, el llibre no deixa de ser una conversa entre el nostre jo nen i el nostre jo adult. Escriu Ignacio Martínez de Pisón al pròleg del llibre que l’autor “ha volgut convertir el futbol en paraules, però no per embellir-lo, sinó per, a través d’ell, parlar de tota la resta: del pas del temps, de l’accés a la maduresa, de l’acceptació del propi destí, dels somnis complerts i incomplerts”.\n‘Manuel Vázquez Montalbán. Barça, cultura i esport’, de Jordi Osúa, ed.\nEl doctor en Ciències de l’Esport Jordi Osúa és un gran coneixedor i divulgador de la figura de Manuel Vázquez Montalbán, de qui escriu sovint en diferents mitjans. Osúa, que el 2010 va rebre el Premi d’Assaig Serra i Moret, és també l’editor d’un llibre que acaba de veure la llum, ‘Manuel Vázquez Montalbán. Barça, cultura i esport’ (Editorial Base), una recopilació dels principals textos de Montalbán sobre el FC Barcelona amb els quals el lector pot embastar una mena de crònica blaugrana a través de la mirada única del periodista català, desaparegut ara fa gairebé 15 anys. Gran aficionat del club culer (“El resultat del Barça és el meu cordó umbilical amb la vida. El símptoma que encara conservo una certa tensió energètica”, havia dit), el polifacètic escriptor ens va deixar més de 700 textos dedicats a l’esport, dels quals part important parlen de futbol i Barça. Ara Osúa n’ha fet una selecció que, en paraules de Ramon Besa al pròleg del llibre, “no és només un inventari, tampoc un simple exercici de nostàlgia, sinó que es tracta també d’anar una mica a contracorrent i divulgar el seu llegat per fomentar el periodisme crític, gens manyac, com era el que practicava Manuel Vázquez Montalbán”.\nAquest text s’ha publicat originalment a la revista digital Godot.


Carme Riera rep la Medalla d'Or de les Illes Balears - UAB Barcelona\nCarme Riera rep la Medalla d'Or de les Illes Balears\nL'escriptora Carme Riera, catedràtica de la Facultat de Filosofia i Lletres de la UAB i membre de la RAE, rebrà la Medalla d'Or de las Illes Balears, el màxim guardó de la comunitat, per "l'arrelament i els vincles estrets amb la realitat social i cultural" de les Illes que mostra la seva obra.\nEl Govern de les Illes Balears ha atorgat la Medalla d'Or de la comunitat a Carme Riera, catedràtica del Departament de Filologia Espanyola de la UAB i membre de la Reial Acadèmia Espanyola. Es tracta del màxim guardó institucional de les Illes Balears.\nAquesta distinció té com a objectiu honorar els mèrits assolits "en defensa, promoció o foment de les institucions i dels interessos generals de la comunitat autònoma" amb "una projecció especial fora de l'àmbit de les Illes Balears". El govern balear destaca que Riera "ha posat de manifest el seu arrelament i els seus vincles estrets amb la realitat social i cultural de la nostra comunitat". Les dues medalles d'or d'enguany, juntament amb els premis Ramon Llull, seran lliurades en un acte institucional al Palau de Congressos de Palma, el proper 28 de febrer.\nRiera ocupa el seient 'n' de la Reial Acadèmia Espanyola. Es va doctorar en filologia a la UAB i dirigeix la Càtedra José Agustín Goytisolo. És especialista en el Segle d'Or i una reconeguda escriptora en llengua catalana amb obres com Te deix, amor, la mar com a penyora, Dins el darrer blau, La meitat de l'ànima i el llibre de memòries Temps d'innocència, entre d'altres.\nHa rebut, entre altres premis, el Prudenci Bertrana, el Ramon Llull, el Josep Pla, el Lletra d'Or, el Joan Crexells, el de l'Associació d'Escriptors en Llengua Catalana o el Nacional de Narrativa de les Lletres Espanyoles. El 2001, va ser distingida amb el Premi Nacional de Literatura, concedit per la Generalitat de Catalunya; i, el 2003, li va ser atorgat el Premi Sant Jordi de novel·la per La meitat de l'ànima. L'any 2000, a més, se li va concedir la Creu de Sant Jordi i, el 2005, la Medalla d'Or del Consell de Mallorca. El 2015, va rebre el Premi Nacional de les Lletres Espanyoles i, el 2016, el premi Sant Joan per l'obra Les darreres paraules. El 2017, va ser nomenada doctora honoris causa per la Universitat de les Illes Balears.\nLa Universitat de Valladolid nomena Marina Subirats doctora 'honoris causa'\nMarina Subirats, catedràtica emèrita del Departament de Sociologia de la UAB, serà investida doctora honoris causa per la Universitat de Valladolid en una cerimònia que tindrà lloc el 23 de febrer, a Palència. Llegir més


L'ajuntament aplica endoteràpia per a prevenir la processionària | Ajuntament de Rocafort\nL'ajuntament aplica endoteràpia per a prevenir la processionària\nEl tractament de prevenció de la processionària del pi ja ha sigut aplicat en les zones municipals més sensibles. L’actuació va començar el 20 de novembre i s’allargà durant una setmana. Els espais que n’han rebut el tractament han estat, per ordre: 1. Parc de la Llum (Pocoyo) 2. Plaça Espanya 3. Llotgeta 4. Escoleta municipal 5. Sant Sebastià 6. Cementeri 7. Bonaigua i Santa Teresa 8. Pujada a Santa Bàrbara.\nPer la seguretat i el bon funcionament de la prevenció en tot el poble cal que les parcel·les privades també realitzen els seus propis tractaments de prevenció de plagues. Cada propietat pot decidir quin tipus de tractament aplicar-hi, que en tot cas haurà de seguir la guia de l’Ordenança Verda vigent en Rocafort.\nLa prevenció de la processionària és molt important en el nostre poble. A causa de la gran massa verda que gaudim, i sobretot pels problemes de salut que pot provocar en infants i gossos. Més informació en l’enllaç de més avall.\nINFORMACIÓ SOBRE L’ENDOTERÀPIA EMPRADA EN ROCAFORT\nL’endoteràpia és una tècnica que permet tractar les plagues de l’arbrat internament, mitjançant la introducció de les matèries actives que curen o protegeixen els arbres a través d’injeccions. L’avantatge respecte dels tractaments tradicionals és que resulta totalment innòcua per a la salut de la ciutadania, les aus i altres animals (per això també pot aplicar-s’hi a qualsevol hora del dia).\nLa tècnica consisteix en la realització de diverses injeccions en el tronc, depenent de les dimensions de l’arbre (un forat cada 30cm aproximadament) amb unes agulles que s’adapten a l’estructura i textura del seu tronc. El seu temps d’aplicació oscil·la des dels 30 segons fins als 10 minuts.\nEl producte emprat ha estat abamectina (insecticida, acaricida i antihelmíntic d’acció translaminar, és a dir que va des de l’anvers fins al revers de la fulla). En estes injeccions s’introdueix l’abamectina que circularà arreu del xilema de l’arbre i arribarà a totes les seues branques.\nActua a través de dos mecanismes: Penetració foliar (puix que es tracta d’un producte d’acció translaminar) produint la mort de les larves que s’alimenten de les fulles. Els residus foliars recents provoquen que les femelles adultes reduïsquen la seua capacitat de posta d’ous. L’efecte és sobre el sistema nerviós dels insectes i provoca la seua mort.\nVídeo youtube 1 sobre endoteràpia\nVídeo youtube 2 sobre endoteràpia


PRÈVIA BASKONIA A per la primera del 2022 | BC Morabanc Andorra (web oficial)\nPRÈVIA BASKONIA A per la primera del 2022\nPRÈVIA BASKONIA A per la primera del 2022 https://www.bca.ad/wp-content/uploads/2022/01/2021_09_24-Morabanc-Andorra-Real-Madrid-Martin-Imatge-8849-scaled.jpg 2560 1707 BC Morabanc Andorra (web oficial) BC Morabanc Andorra (web oficial) https://www.bca.ad/wp-content/uploads/2022/01/2021_09_24-Morabanc-Andorra-Real-Madrid-Martin-Imatge-8849-scaled.jpg 14/01/2022 15/01/2022\nQueda molta temporada i queden moltes coses per passar encara, segur. De bones, de no tant bones i de dolentes. Però no es pot negar que el partit de diumenge a les 17h30 a la Bombonera contra Bitci Baskonia té tot el sabor de partit transcendent pel MoraBanc Andorra. I és que els tricolors estan necessitats de victòries a nivell classificatori i d’alegries per arrossegar amb elles la confiança necessària per ser competitius. El rival no és que ajudi gaire perquè l’equip vitorià és un equip d’Eurolliga i té un arsenal molt destacat de talent i de múscul però en aquests casos, sempre se sol dir que el partit més important és el que vé després i el rival que es trobarà diumenge al davant el MoraBanc és el Baskonia. Un equip que està sortint d’un brot de Covid i que s’haurà de veure en quines condicions arriba al partit però que, segur, que será perillós. Granger, Gedraitis o Waldwin, entre d’altres, són jugadors del màxim nivell europeu i aconseguir que no juguin còmodes és obligatori perquè jugar a creuar espases amb aquests equips no acostuma a ser bon negoci. Però per una altra part, el MoraBanc Andorra necessita determinació i contundència per anar a pel partit des del primer instant. Ens espera, per tant, un duel molt interessant farcit d’atractius i duels individuals d’alt nivell. Des del punt de vista tricolor serà molt important veure si l’equip ha saltat una pantalla i ja està millor de forma que fa uns dies a Bilbao just després del brot de Covid. 8 dels jugadors de l’equip han passat per la malaltia i els dies que es triga en tornar a estar al cent per cent no són els mateixos per ningú.\n“La primera part del Baskonia d’ahir em va recordar la que vam fer nosaltres a Bilbao dissabte passat” ha explicat Ibon Navarro en roda de premsa i ho ha desenvolupat “l’equip surt d’un brot de Covid i sembla que vagi un segon tard a cada jugada però després la versió del tercer i darrer quart ja és més competitiva i em quedo amb això”. Pel tècnic del MoraBanc Andorra en aquest partit serà clau “el control de ritme de partit i del rebot”. El tècnic ha manifestat també que “espero que aquesta setmana d’entrenaments ens hagi ajudat a millorar aspectes del joc en els que hem de millorar”. Navarro ha confirmat que “Conor Morgan torna a l’equip i no entraran a la convocatòria per molèsties Amine Noua i Gal Mekel”.\nClevin Hannah ha admès que “l’equip està en una situació difícil i ho sabem”, i ha afegit que “tot i que la temporada és llarga i hi ha temps per reaccionar hem de començar ja”. Pel base cal que “cadascú faci cada petita cosa que pugui fer per ajudar l’equip a guanyar”. Hannah ha subratllat que “hem tingut una molt bona setmana d’entrenaments i demà hem d’estar concentrats els 40 minuts al 100%”.


Ajuntament del Masnou - Actuacions al pas soterrat de la plaça del Mercat Vell\nPortada Àrea de Territori Regidoria de Manteniment, Serveis Municipals i Paisatge Elmasnouviu.cat\nActuacions al pas soterrat de la plaça del Mercat Vell\nL’Ajuntament del Masnou ha finalitzat les obres de manteniment a la banda mar del pas soterrani del Mercat Vell. L’última actuació que s’hi ha dut a terme ha estat la plantació de romaní (Rosmarinus officinalis) de la varietat rastrer al parterre dret de la sortida del pas. Es tracta d’un arbust baix que s'escampa per terra en lloc de créixer amb branques erectes, i que tolera sols secs. Alhora s’hi ha col·locat una malla per evitar que l’aigua de la pluja erosioni el parterre degut a la seva pendent. L’empresa que l’Ajuntament té contractada per a la jardineria ha estat l’encarregada d’executar-ho.\nA la zona, en el seu dia també es va millorar el clavegueram i substituir la bomba que facilita que l’aigua de pluja vagi a parar al tub del col·lector d’aigües residuals del Consell Comarcal del Maresme que està a un nivell superior. Des de la seva substitució no hi ha hagut, fins el dia d’avui, cap episodi d’inundació del pas soterrat.\nInformació publicada el 17 de juliol de 2017


Neus | ESCRIVIM HISTÒRIES\nNeus - 05 de octubre de 2012 - 10:45 - Neus\nHi havia una vegada un home buscat per la CIA i el FBI. Aquest home era perseguit per que va robar en 10 bancs, uno cada any perque fea mes de deu anys que el buscaven. Aquest home es feia dir el "furtabancs" ja que havia furtat molts bancs. Ell estava molt entrenat a gastar armes perque va anar a la mili des de que era menut i despres va seguir entrenant. Aquest home sempre rovaba en el mateix banc ja que hi havia un xic que li agradava molt i era el director de la sucursal.\nAquest volia impresionar al director però lo unic que va fer va ser que el director de la sucursal, anomenat Carles, tocara a la policia.\nEl "furtabancs" va ser tancat a la presó amb cadena perpetua.\nLA FORMIGA CARNIVORA I KERMILIAN\nneus - 11 de noviembre de 2011 - 13:17 - Neus\nHi havia una vegada una formiga carnívora que li deien Carn. Carn era de una raça molt rara. Aquesta raça es deia “Carnivoritis Antropolitus”. Carn era molt grossa i roja.\nTotes les formigues tenien por d’eixir al carrer per que pensaven que Carn se les menjaria.\nUn dia Kermilian, la formiga mes sabuda del mon, estaba en sa casa mirant la tele i de sobte li va caure una fulla al cap. En aquell moment, Kermilian va saber com podia fer que Carn deixara de ser carnívora.\nKermilian li va contar el seu pla a tots els habitants del poble i els va encantar.\nAleshores, Kermilian, li va dir al seu ajudant:\n- Portam pintura roja i blanca i també la fulla que em va caure al cap.\nVaren pintar la fulla com si fora una xulleta, la van posar al carrer i es van amagar. Quan va passar Carn per allí va vore la “xulleta” i se la va menjar.\nAleshores Carn va dir:\n-Mmmmm… Que bo! És la millor carn que he probat!\nDe sobte van eixir tots d’on estaven amagats i van respondre:\n- No es una carn, es una fulla.\nI Carn va dir:\n- No m’ho crec.\nAleshores Kermilian li va contestar:\n- Compara el sabor amb una altra fulla i voràs com si que t’ho creus.\nCarn ho va comprovar i es va adonar de que Kermilian tenia raó. A partir d’aquell moment Carn era herbívor i no li deien Carn li deien Herba. Els habitants d’aquell poble ya eixien al carrer sense por gràcies a Kermilian.\nEl poble va coronar a Kermilian i a partir d’aquell moment tots van ser feliços.\nneus - 10 de noviembre de 2011 - 20:50 - Neus\nTemps arrere es deia que en el bosc vivia un home. Deien que no tenia amics i parlava poc. Quant anava al poble només era per a comprar coses necessàries per a viure, com son: sabons, aigua, menjar i roba. També comprava ciris i gasolina per a els cresols que utilitzava per a iluminarse per la nit, perquè no tenia llum elèctrica.\nUn dia una xiqueta que li deien Laia, va anar al bosc a pasetjar al seu gos Tobi. Laia es va detindre per a observar amb tot detall un arbre molt bonic,mentres ella observaba l’arbre el gos es va escapar.\nQuan Laia es va girar i es va adonar que Tobi no estava, Laia es va asustar i es va posar a córrer d’un costat a l’altre cridant a Tobi.\nMentre Laia corria per el bosc buscant i cridant a Tobi, es va tropessar amb un home gran i serio que espantava. Era un home misteriós que tenia a Tobi en els braços.\nLaia li va dir a l’home que el gos era seu:\n-Escolte senyor eixe gos es meu que vinc buscant-lo i cridant-lo des de fa una bona estona.\nL’home misteriós li contestà\n-Pren, agarra al gos i ves a casa, no estigues a soles per estos llocs.\nLaia li va agrair a l’home misteriós que li donara el gos i des d’aquell moment l’home misteriós va deixar de ser misteriós i va passar a ser un home conegut i bo, que sempre que anava al poble, tothom el saludava.


6 coses que potser no sabies sobre el Black Friday | Adolescents.cat\n6 coses que potser no sabies sobre el Black Friday\nper Redacció , 29 de novembre de 2019 a les 08:52 |\nAquest divendres se celebra el Black Friday, i per això t'expliquem algunes coses que potser no sabies sobre aquesta tendència. Des del canvi de segle, cada vegada són més els establiments del país que han anat sumant-se a aquesta jornada de descomptes. Un dia que sempre cau el divendres posterior a la gran festa de la tardor nord-americana, el dijous d'Acció de Gràcies. Però, què en saps més enllà d'això?\nRÀNQUINGS, Black Friday\nSi, tens raó\nPer Ii el 30 de novembre de 2019 a les 09:20\nÉs una notícia falsa\nL’estafa del Black Friday\nPer Anònim el 30 de novembre de 2019 a les 01:05\nEl Black Friday ve, de que “un divendres” es venien els esclaus NEGRES a un preu rebaixat. D’aquí el seu orígen per molt que s’intenti tapar amb orígens “fakes”. El Black Friday ve de la venda d’esclaus. Un dels motius pels quals no compraré mai un Black Friday.\nPer Anònima el 30 de novembre de 2019 a les 00:01\nLike pel pijama😂😂😂\nPer Correcció el 29 de novembre de 2019 a les 23:10\nEl black friday, tot i ser una festivitat “consumista”, no te els seus orígens en la venda d’esclaus.\nPer Anti-BlackFriday el 29 de novembre de 2019 a les 20:50\nEl Black Friday té origen a quan s'acostava l'hivern costava més mantenir els esclaus per culpa del fred i s'en rebaixava al preu. 😡😡😡 A més és capitalisme pur i dur, després fem vaga i ens en queixem. I els comerços petits k no els hi surt a conté fer rebaixes tan brutals els afecta pk la gent hi deix de comprar i s'en va a les grans superfícies!!! Així k en realitat el Black Friday és una 💩\nPer . el 29 de novembre de 2019 a les 18:05\nEl dia del black friday antigament era la venda d'esclaus negres...


Franck Provost Perruqueria Castelldefels | Centro Comercial Anecblau\nFranck Provost Perruqueria Botigue Anecblau\nA Ànecblau pots realçar la teva bellesa de la mà d’una perruqueria de confiança on s’utilitzen productes d’última generació com és el cas de Franck Provost. Aquesta perruqueria es troba ubicada a Castelldefels, més concretament a la planta baixa del Centre Comercial Ànecblau.\nEl saló de bellesa Franck Provost d’Ànecblau té un ambient càlid i acollidor per a que et sentis com a casa. Si t’agrada esta guapa, cuidar-te i sentir-te bé, posa’t en bones mans i deixa que l’equip de Franck Provost faci la resta.\nEl seu personal t’assessorarà en funció del teu estil, sempre en línia amb les últimes tendències: tall de cabell, pentinat, metxes, reflexos, tractaments capil·lars segons els teus gustos i preferències… La professionalitat i l’extensa formació en perruqueria i estètica avalen a tota la plantilla que forma part de Franck Provost.\nEl personal de Franck Provost és sumament atent amb cadascun dels seus clients i crea un clima amable on sentir-te còmode dins del Centre Comercial Ànecblau. Tingues clara una cosa: el seu principal objectiu és que surtis satisfet i feliç amb el teu nou look.\nI, per descomptat, tot el que vulguis provar a la sala de perruqueria de Franck Provost de Castelldefels estarà contemplat sobre un protocol ben definit. Un protocol que es du a terme en els salons que Franck Provost té arreu de tot el món i que tants èxits li ha reportat.\nDeixa que Franck Provost s’ocupi de la teva imatge i deixa’t endur pel moment. T’ho mereixes, no?


Andrea Lapponi: ‘Catalunya posa el dit a la nafra d’Europa’\n02.05.2020 - 17:10\nActualització: 02.05.2020 - 19:10\nLa primera pista sobre Andrea Lapponi me la va donar, com no podia ser de cap altra manera, l’amic Marco Giralucci, que està al cas de qualsevol cosa relacionada amb Itàlia que passi a Catalunya. Però ni el Marco en sabia gran cosa: tot just que Lapponi és músic, que viu a Barcelona i que ha publicat Diario della Catalogna, un recull de texts que descriuen els fets que van marcar Catalunya entre el 27 de setembre de 2017 i el 14 d’octubre de 2019. Tot plegat era prou al·licient per a programar una trobada amb el músic escriptor, que va comparèixer al jardí del Museu Marítim de Barcelona just abans no comencés el confinament, quan encara ens miràvem a la cara, amb una samarreta antifeixista sueca i una caçadora negra. Bàsicament vam parlar del llibre, és clar, tot i que alguns dels seus avantpassats semblen personatges de novel·la i mereixerien una altra conversa. Després d’esperar en va un cert retorn a la ‘normalitat’ per a publicar l’entrevista, hem decidit d’afegir algunes preguntes d’actualitat al final, a què Lapponi ha respost per WhatsApp.\n—Heu escrit un llibre, però sou músic de professió. Quina música feu?\n—La que m’agrada, que és molt variada. Des d’electrònica, hip-hop i rock fins al heavy-metal o blues, de tot… El jazz no, no és el meu llenguatge, tot i que m’agrada escoltar-lo.\n—Viviu de la música?\n—Abans sí, ara ja no. I abans tampoc no feia exclusivament de músic. A Itàlia vaig treballar a una discogràfica, a la ràdio, a una sala de concerts, de guia acompanyant…\n—Com és que el 2008 veniu a parar a Barcelona?\n—Viure a Roma és molt cansat, molt estressant, molt violent també. En canvi, aquí la gent somriu i quan entres a l’autobús et diuen hola.\n—A la introducció dieu que us vau trobar una ciutat acollidora i solidària, tolerant i compromesa. Aquesta és la vostra visió de Catalunya?\n—Totalment, l’és. Aquí hi ha un sentiment cívic i una manera de viure molt diferents de la d’Itàlia.\n—És per això que encara hi sou? Un català més?\n—Doncs sí. M’he venut el pis que tenia a Roma i me n’he comprat un aquí. Però em considero un italià que viu a Catalunya\n—L’origen del Diario della Catalogna són uns escrits que publicàveu a Facebook. Com va anar això?\n—La gent de The Globalist em va contactar i em va dir que a Itàlia no hi havia ningú que expliqués les coses que jo explicava als meus posts i em van demanar permís per a publicar-los. I després d’un temps, ve una altra gent i em proposa: ‘Per què no fem un llibre?’ Jo, que com a músic estic acostumat a haver de lluitar molt pels projectes, haig de dir que em va sorprendre que aquest em caigués del cel. A més, jo no sóc escriptor, no escric ni bé.\n—Per què escrivíeu?\n—Al principi, perquè estava cansat de barallar-me amb els meus amics italians. Fins que vaig entendre que la informació els faltava. ‘Una vegada la tingueu, podrem continuar parlant.’ Va ser començar a publicar i vaig passar de tenir cinquanta lectors a tenir-ne sis-cents. La majoria no els coneixia de res, però em deien que no es fiaven dels diaris italians i que de mi sí.\n—El vostre diari és molt periodístic, molt descriptiu. Defugiu expressament les emocions o valoracions personals?\n—Sí. Per fer informació crec que cal mantenir una certa distància. Vull que la gent es faci la seva opinió, no traslladar-los o imposar-los la meva. I certament no és un llibre acadèmic, sinó pensat per a la senyora que compra al mercat.\n—Entenc, doncs, que en part voleu suplir un buit: com que els diaris no informen correctament del conflicte català, ho faig jo. No salveu ningú de la premsa italiana?\n—Diari, no; periodista, algun. Però és que fins i tot Il manifesto, diari d’esquerres que encara avui es diu comunista, ha escrit coses sobre Catalunya que a més d’horribles són falses!\n—Creieu que per algú que no viu a Catalunya és difícil d’entendre què passa aquí i de quin conflicte parlem?\n—Sí. En el cas d’Itàlia, per un tema de mentalitat. Per a un país dividit i envaït per francesos, austríacs, borbons, etc., la unitat significa llibertat. Un país que redueix tots els seus múltiples idiomes a un per la llibertat no entén que algú vulgui fer el camí contrari. Els italians, com passa a més llocs, miren el món amb ulls italians, i això és un problema. ‘Unitat’ és ‘llibertat’ a Itàlia, però no té per què ser així a tot arreu.\n—Per un italià, creure que els independentistes catalans són com la gent de la Lliga Nord és l’associació més fàcil?\n—Sí. Per això crec que és important de destacar el feixisme romanent a l’estat espanyol, perquè aquest sí que es pot entendre a Europa. La majoria desconeix la quantitat de franquisme que encara avui hi ha a l’estat espanyol. La gent no ho sap. Com funciona l’Audiència Nacional, per exemple, només ho vaig descobrir quan vaig arribar aquí.\n—Malgrat que en el llibre no preneu gaire partit, la vostra posició no és neutral.\n—Jo sóc dels qui crec que el conflicte entre Catalunya i Espanya és una bona oportunitat per a l’esquerra europea, evidentment desaprofitada. En un moment en què la UE no funciona i l’estat-nació és un concepte del passat, cal una nova UE, amb sobirania popular. Catalunya posa el dit a la nafra d’Europa. A més, cal anar alerta, perquè a Itàlia personatges com Salvini es van apropiant de la paraula sobirania per als seus interessos nacionalistes i feixistes.\n—Els vostres orígens familiars tenen a veure amb el vostre punt de vista?\n—Per part de mare vinc d’una família amb forta tradició antifeixista. El meu besavi i el seu germà eren els germans Rosselli, que a Itàlia són molt coneguts. Van fer coses importants, a més de polir-se el patrimoni familiar, per lluitar contra el feixisme que començava a aparèixer. El meu avi va dirigir una fuga de partisans de la presó d’Ustica en què també hi havia Sandro Pertini, que després arribaria a president de la República. Es va exiliar a França i Barcelona, va organitzar el moviment antifeixista dels italians a Catalunya, va lluitar al front d’Aragó… El meu avi va morir el 1937 a França a mans de feixistes francesos que obeïen ordres de Mussolini. Al funeral que es va fer a París hi havia mig milió de persones! Per tant, tinc empremta antifeixista i lligada a Barcelona.\n—Com vau viure el dia del referèndum del Primer d’Octubre?\n—Jo vivia al Guinardó i vaig passar tota la nit a l’escola. Al matí vaig decidir d’anar una estona a casa a refrescar-me, que ja tinc una edat, i va ser just quan va venir la policia, cap a quarts d’onze. Després hi vaig tornar i hi vaig fer el dia. Recordo que vaig escriure que l’ambient era trist i alegre, hi havia llàgrimes i eufòria.\n—El llibre acaba lacònicament amb les sentències condemnatòries. Com veieu la situació actual?\n—Per a l’independentisme, malament. El moment ha passat. Espanya era feble mentre deia que no a tot, però si ara fa bandera del diàleg, encara que sigui un engany, recupera posicions. Només si Espanya decidís de treure’s del damunt el franquisme que arrossega, hi hauria una oportunitat.\n—Els vostres familiars o amics a Itàlia estan interessats a saber què passa a Catalunya?\n—L’interès ha baixat bastant. A més, ara es parla només de coronavirus. El meu editor ja m’ha dit que totes les presentacions s’han aturat. Però a Itàlia la visió general de Catalunya ha canviat lleugerament i molts ja no compren el relat de Madrid a ulls clucs.\n—Hi haurà una altra part del llibre? Continueu escrivint?\n—Ara mateix, no. El llibre s’acaba amb la sentència i jo he continuat escrivint fins a la taula de diàleg. De moment no ho veig, però potser sí, depèn de la manera que evolucionin els fets.\n—Han passat gairebé dos mesos d’ençà que ens vam veure. Com prova el confinament?\n—Molt bé, una mica avorrit…\n—Us dediqueu a fer música aquests dies?\n—Sí, és l’activitat que practico més, però sol i a casa. Trobo a faltar els altres i els concerts.\n—Tant Itàlia com l’estat espanyol tenen unes xifres de casos i morts per coronavirus molt elevades. Creieu que és per cap motiu concret?\n—A Itàlia, o més ben dit a la Llombardia, no han tancat mai les fàbriques, ni tampoc han confinat les ciutats amb més contagis, la patronal no ha volgut tancar res. A més, el sistema sanitari de la Llombardia s’ha privatitzat moltíssim aquests darrers anys i això explica per què hi ha molts més morts que no pas a Alemanya. A Espanya, com a Itàlia, també s’han fet les coses amb molt de retard.\n—Suposo que les presentacions del llibre hauran d’esperar?\n—Sí, n’hem hagut d’anul·lar moltes que ja s’havien planificat, a Itàlia, a Girona, per Sant Jordi. Esperem que es puguin fer aviat. Per molts és un tema incòmode i per això sembla que la llibreria italiana de Barcelona, Le Nuvole, no hi està interessada, però de segur que trobarem algun espai alternatiu.


Lloret de Mar, seu de més de 16.000 esportistes i acompanyants aquest\nLloret de Mar, seu de més de 16.000 esportistes i acompanyants aquest abril\n18 d'Abril de 2019 Esdeveniments, Turisme esportiu\nHi ha organitzadors que fa més de 40 anys que organitzen les seves competicions al municipi\nDurant tot el mes d’abril les instal·lacions esportives de Lloret de Mar pengen el cartell de complet gràcies als nombrosos esdeveniments esportius, ja siguin estades esportives o competicions oficials, que es duen a terme durant aquests dies. En total passaran per Lloret més de 16.000 esportistes i acompanyants.\nEls darrers anys Lloret de Mar s’ha consolidat com la principal destinació de turisme esportiu de la Costa Brava. L’any passat hi varen passar més de 58.000 esportistes i acompanyants (en instal·lacions esportives); concretament 37.066 esportistes i 21.149 acompanyants i s’hi varen dur a terme 414 esdeveniments esportius. Un increment de 3.124 persones, un 5’6%, respecte el 2017.\nL’alcalde de Lloret de Mar, Jaume Dulsat, explica que “hi ha una alta fidelització, tenim organitzadors de turisme esportiu que fa més de 40 anys que venen al municipi”. I afegeix “Ahir vàrem fer un acte de reconeixement a aquests organitzadors a l’Ajuntament de Lloret ja que són peces claus en aquest projecte de posicionament de la destinació en l’àmbit de turisme esportiu”.\nEntre les competicions destacades hi ha el torneig MIC (Mediterranean International Cup) de futbol base internacional, amb 3.000 participants, entre esportistes i acompanyants; el MIC bàsquet amb 500 participants; el torneig Globasket amb 2.000 participants, el torneig Lloret Cup d’Handbol, que arriba a la desena edició amb també més de 1.000 participants o les estades d’atletisme amb 1.500 atletes. L’alcalde de Lloret ha remarcat que “són competicions i estades amb un alt nombre de participants internacionals”.\nLloret de Mar té la certificació de destinació de turisme esportiu de la Generalitat de Catalunya des del 2006 i actualment compta amb 12 hotels certificats en turisme esportiu.\nPer l’alcalde de Lloret “queda molt recorregut per fer en l’àmbit del turisme esportiu outdoor. Els darrers anys hem fet una forta aposta per l’estructuració en ciclisme i per aquest any estem treballant la certificació en la disciplina de triatló”. En aquest sentit el proper 27 d’abril el municipi acull una segona edició de la Gran Fondo Lloret de Mar Costa Brava que aquest any comptarà amb la presència de l’exciclista Roberto Heras.


Les diputacions pagaran serveis que no puguin prestar els pobles\nBeteta s'obre a les privatitzacions si la província tampoc pot pagar\nL'executiu espanyol canviarà la llei de l'administració local. Els ajuntaments inferiors a 20.000 habitants que no puguin pagar els seus serveis podran traslladar-ne la gestió a les diputacions.\nJOAN FAUS MADRID. 20/06/2012 00:00\n260x366 RECTIFICACIÓ El secretari d'estat Antonio Beteta ha canviat d'opinió i ja no vol suprimir ajuntaments. / CHEMA MOYA / EFE RECTIFICACIÓ El secretari d'estat Antonio Beteta ha canviat d'opinió i ja no vol suprimir ajuntaments. / CHEMA MOYA / EFE\nEn molt poques setmanes el govern espanyol ha canviat d'opinió sobre com resoldre les delicades finances dels ajuntaments. Si fins fa ben poc el secretari d'estat d'Administracions Públiques, Antonio Beteta, advocava obertament per suprimir municipis, ahir va descartar taxativament aquesta possibilitat i va apostar per una solució a mig camí: les diputacions provincials gestionaran els serveis dels ajuntaments més petits que estan més escanyats i que ja no poden pagar-los.\nLa mesura -que quedarà fixada en una pròxima reforma "urgent" de l'administració local- pot suposar una autèntica revolució, ja que s'aplicarà als municipis inferiors a 20.000 habitants, que representen el 95% del total de 8.116 consistoris que hi ha a Espanya. Beteta va explicar, en la seva intervenció en una comissió al Congrés de Diputats, que la futura llei establirà un llindar de serveis públics mínims i obligatoris, i avaluarà durant un any si els petits ajuntaments i les mancomunitats tenen la capacitat financera suficient per mantenir la prestació adequada d'aquests serveis.\nSi l'avaluació fos negativa, "hauria de ser causa determinant" per traslladar aquesta prestació a les diputacions perquè els ciutadans "no vegin minvats els seus drets i serveis bàsics". El secretari d'estat, però, no va voler especificar si el canvi en la gestió serà obligatori ni tampoc què passarà amb els municipis més grans.\nAmb aquesta solució, l'executiu trasllada en certa manera la patata calenta a les diputacions, que poden tenir dificultats per pagar els serveis que fins ara prestaven els ajuntaments. Conscient d'aquesta realitat, Beteta va obrir la porta a la privatització dels serveis però es va voler espolsar qualsevol responsabilitat. En un joc d'equilibris, va dir que no aposta "necessàriament" per l'entrada de capital privat però que "si alguna [administració] vol fer-ho, per què no".\nMantenir grans infraestructures\nEl que sí que va voler deixar clar és que el govern espanyol vol acabar amb la situació tristament habitual en alguns municipis que han finançat grans obres però ara tenen problemes per pagar els sous dels seus treballadors. El responsable del ministeri d'Hisenda va explicar que la reforma distingirà entre els serveis obligatoris que han de prestar els consistoris i els voluntaris, i impedirà que es cobreixin els accessoris si no es garanteixen els primers. En aquest sentit, va anunciar, amb pocs detalls, que el govern farà front a una vella demanda de les ciutats i establirà un nou model de finançament local que asseguri el manteniment dels serveis públics essencials. A més, va dir que estudiarà, com demana Barcelona, si és possible suavitzar les exigències de la llei d'estabilitat per als municipis sanejats, que ara estan obligats a dedicar excedents a amortitzar deute.\nEn una altra defensa del paper dels ajuntaments, Beteta va assegurar que la llei buscarà acabar amb la morositat actual i obligarà les autonomies a pagar per un servei que han encomanat a un consistori. A més, millorarà el finançament dels anomenats municipis turístics.


14/15 Jornada 11 (29 novembre) – CB Ramon Llull\n14/15 Jornada 11 (29 novembre)\nREUS ESPORTIU 65 – 71 AESC-RAMON LLULL\nDesprés d’encadenar dues derrotes seguides l’equip a sortit conscient dels errors comesos en setmanes anteriors i molt més centrat en el joc. Al primer quart l’equip ha donat signes de millora escollint bones opcions i detectant les superioritats en atac. A partir de tenir aquesta paciència en atac i la bona actitud defensiva que caracteritza a aquest equip l’equip ha pogut posar-se per davant al marcador però amb diferències molt petites. Al segon quart l’equip a donat mostres de la concentració amb la que ha sortit adaptant-se perfectament als canvis defensius que plantejava el rival i nosaltres mateixos. La segona meitat ha començat de la mateixa manera però la nostra diversitat de recursos defensius ens ha permès col·lapsar una mica el atac rival i aconseguir mantenir-nos sempre per davant al marcador. Han tornat un altre cop problemes en el percentatge d’encert en tirs lliures que feia setmanes que no apareixien i que ens haguessin permès portar el partit amb més calma. Tot i això gràcies a la bona circulació de pilota en atac i a les millora en la pressa de decisions hem estat capaços d’aconseguir diversos dos més un. Al darrer quart l’equip ha pujat encara més la intensitat defensiva provocant alguna pèrdua important del rival, encistellant algun triple clau i jugant degudament amb el marcador per mantenir l’avantatge. Felicitar als jugadors un cop més i agrair al Júnior Manel Espinosa l’ajut en aquest partit.\nUE SANT ANDREU B 21 – 115 AESC-RAMON LLULL\nLa veritat és que veient el resultat no hi ha gaire més a dir. Victòria per gairebé 100 punts, cap complicació i moltíssimes facilitats. Ara a treballar ja pel proper partit.\nUE SANT ANDREU FEMENÍ 27 – 50 AESC-RAMON LLULL\nPartit on vam començar des de bon inici amb bon ritme, si que es cert que vam tenir moments que no anotàvem, com el primer quart que vam estar 6 min sense anotar, però vam saber jugar i sobretot vam estar encertats en el tir. També dir a nivell personal i d’equip que ha sigut una victòria no massa agradable ni motivadora, per la forma com l’àrbitre va portar el partit i per la duresa defensiva de l’altre equip, tot i així felicitar a l’equip per la seva tercera victòria consecutiva.\nDono el MVP a l’Andrea i a la Núria que van jugar molt be.\nSAFA CLAROR 79 – 59 AESC-RAMON LLULL\nEl pitjor partit de la temporada realitzat pel nostre equip, que m’ha recordat molt al primer de la temporada contra l’Aula. Nosaltres veníem després de guanyar els nostres 2 primers partits de la temporada i ens enfrontàvem a un rival directe al que teníem moltes ganes però no ens ha sortit res i ens han passat per sobre. Les claus, la direcció de l’equip on no hem pogut en cap moment manar en el joc i poder jugar degut a la pressió de l’equip local on ens ha fet perdre un munt de pilotes, el rebot defensiu, on ens han agafat mes de 30 rebots i les pèrdues de pilota. El partit ha començat ja molt malament amb un parcial de 9-0 on el nostre base ha perdut un parell de pilotes i s’ha descentrat una mica però tot i així, l’equip s’ha refet i a igualat el partit a 16 però el 1r quart l’hem perdut per 24-19. Al segon quart, l’equip ha desaparegut i hem jugat ja tota l’estona al ritme de l’equip local que ens pressionava molt i nosaltres no trobàvem la calma en el joc i no hem pogut trobar el nostre avantatge en el joc interior, al descans, 49-36. Al vestuari vam parlar de com havíem de jugar contra aquest equip i on érem nosaltres superiors a ells però nomes començar hem seguit cometent els mateixos errors de la primera part, massa pèrdues de pilota, atacs anàrquics sense marcar jugades, no tancant el rebot defensiu, etc. En definitiva, un molt mal partit fet per nosaltres i on se’ns ha lesionat un nou jugador i amb aquest ja son 6 que en principi no podran entrenar aquesta setmana, la sort es que aquesta setmana hi ha descans i a veure si per la vinent recuperem homes perquè estem en quadre…\nMVP difícil de trobar a un ja que el partit en conjunt a sigut bastant pèssim per lo tant o deixarem en blanc. Donar les gràcies a Richi Mendoza i a Pau Ortiz que ens han vingut a ajudar en aquest partit.\nSESE B 46 – 53 AESC-RAMON LLULL\nDesprés de 4 derrotes consecutives visitàvem a un SESE en hores baixes.Així doncs era una “final” pels dos equips.Ahir,per fi,vam veure l’equip que volem,amb una intensitat defensiva al 100% que ens va portar a estar 20-38 a mitjans del 3r període i començar el 4t quart guanyant 30-45.Van ser 30 minuts espectaculars de bàsquet.Però al darrer quart tornem a demostrar que no sabem dominar temps i marcador, encaixant un parcial de 16-2.A falta d’un minut i mig tan sols guanyàvem d’1.Per sort vam poder rematar un parcial de 0-6 en aquests darrers instants per guanyar 46-53.Victòria patida però molt important.\nMVP No vull destacar cap jugadora.Per mi les 11 que van jugar van ser MVP, ja que totes van lluitar com jabates i les 11 van anotar.\nCB CASTELLBISBAL 67 – 59 AESC RAMON LLULL\nDura derrota al camp del CB Castellbisbal, un equip que només havia conegut la victòria durant aquest mes de novembre. El duel va començar amb igualtat però passats uns minuts ja es va veure que no estàvem a gust i no vam acabar d’entrar en la dinàmica del partit, sobretot ofensivament. La mala dinàmica es va mantenir durant el segon quart, fet que va permetre als locals arribar al descans amb un 32 a 24 al seu favor. Al 3r quart vam intentar remuntar però no era el nostre dia. Després d’introduir variants defensives ens vam acostar en el marcador però no va ser suficient.Les impresisions i les males decisions preses van permetre el Castellbisbal mantenir el seu avantatge durant els minuts finals i es va arribar al final del partit amb el definitiu 67-59. A més a més, cal destacar que la lesió del Monti també ens va passar factura. Destacar l’aportació, de nou, de Genís Cavero, que va sumar 18 minuts més d’experiència a Copa amb bones sensacions, tot i el resultat. Segueix així! I animar al Monti, segur que tornes més fort!\nMVP: Edu Carreras amb 16 punts i bons % de tir


Enquesta al FB de Monitors de lleure – VOTA – – Monitors de Lleure.cat\n#MonitorsDeLleure llança una pregunta per les monitores i monitor de lleure.\nMonitorsDeLleure ve del mon del esplai i allà sempre ens hem inventades, planificades i fetes les activitats, i això contrasta a vegades amb les activitats ja fetes quan treballes amb empreses de lleure, que, cal dir, ens ho hem passat d’allò mes be també.\nPero, volem saber com es la teva realitat.\nAixì que com a monitor o monitora,\nOPCIÓ 1: ets més de planificar, pensar i fer tu les activitats de lleure?\nOPCIÓ 2: prefereixes que les activitats ja estiguin pensades i programades, com sortides a cavall, windsurfing, escalada, tirolina…?\nPensem que si ens contracten, la nostra feina com a monitores i monitor pot estar minada o acotada, però això no vol dir que no siguem professionals.\nSi vols dir la teva o explicar-te millor, deixa un comentari


Blipvert - Experts en reciclatge i recollida selectiva - Telèfons mòbils\nInici Models Minideixalleries Estació modular reciclatge Personalització Productes a reciclar ISO 14001 Franquícies Noticies Usuaris Clients Contacte\nPRODUCTES A RECICLAR\nllaunes de beguda\npiles i bateries de móbil\ncintes de vídeo i de casset\nBLIPVERT és transportista autoritzat per Residus d´Aparells Elèctrics i Electrònics (RAEE) i té més de 15 anys d´experiència en el món del reciclatge. Això ens permet oferir un servei especialitzat, que en estreta relació amb el client, li aporta un gran coneixement sobre la composició dels materials a reciclar, el percentatge previst de revalorització, les possibilitats de reciclatge i una garantia sobre el destí tractament adequat de tots els materials. El servei es completa amb la elaboració de la informació i dels certificats de tractament corresponents vàlids per auditories ISO 14001.\nDe quin material està fabricat un telèfon mòbil?\nMés del 90% dels components d´un mòbil són reutilitzables. El 58% és plàstic, el 17% vidre i el 25% metalls com ferro, coure, plata o inclús or. Les bateries són els elements més contaminants perquè contenen elements com ara el cadmi, el liti i el metall hidrur. D´entre tots, el material més preciat és el coltan, un metall capaç de soportar una alta càrrega elèctrica que s´utilitza en tot tipus d´aparells electrònics i permet que les bateries durin més. La seva producció es concentra en un 80% a l´Àfrica i la gran demanda d´aquest material –la meitat d´aquesta és destinada a la telefonia mòbil- va provocar que es disparés el preu (300 euros cada Kg) desencadenant un conflicte armat en països productors com la República Democràtica del Congo.\nAl final de la seva vida útil, els telèfons mòbils han de ser tractats en un procés que ofereixi garanties per recuperar els components aprofitables i tractar adequadament els potencialment perillosos.\n1.- Desmuntatge i descontaminació\nEl procés de reciclatge seleccionat per BLIPVERT permet la utilització de tecnologies netes per al fraccionament selectiu del vidre, els plàstics i els diferents metalls. La primera fase del procés consisteix en una curosa separació dels components potencialment perillosos (C.P.P.), tals com condensadors, circuits impresos i plàstics que contenen PCB´s, relés de mercuri, acumuladors de níquel/cadmi, etc ... Aquests components potencialment perillosos són entregats a gestors autoritzats per al seu correcte tractament.\nPosteriorment es procedeix a la classificació dels diferents tipus de plàstics i metalls (fèrrics i no fèrrics) i s´inicia un procés industrial de successives mòltes i trituracions. Cada tipus implica un específic procés de revalorització i tractament que permet recuperar-lo i tornar-lo al cicle productiu.\n1. Los residuos de aparatos eléctricos y electrónicos que contengan materiales o elementos peligrosos serán descontaminados. La descontaminación incluirá, como mínimo, la retirada selectiva de los fluidos, componentes, materiales, sustancias y preparados, de conformidad con\nlo establecido en el anexo III.\nEs calcula que al nostre país hi ha entre 25 i 30 milions de telèfons mòbils desats al calaix, terminals espatllats o en desús que ens resistim a llençar o a reutilitzar.\nTot just 1 de cada 5 mòbils es recicla.\nEl telèfon mòbil ha esdevingut imprescindible en les butxaques dels ciutadans com el DNI.\nAl nostre país s´ha reciclat fins el moment, 750.000 Kg de ferralla cel•lular, que equival a 6 milions de mòbils. Una xifra insignificant si es té en compte que només l´any passat se´n van vendre 20 milions.\nEl telèfon mòbil cada cop dura menys en mans de l´usuari perquè al convertir-se en un objecte de presumpció i de moda, es renova com el vestuari i cada cop menys per motiu d´avaria.\nLa vida mitja d´un telèfon mòbil al nostre país és de 16 mesos.\nCada ciutadà ha tingut uns 4 terminals de promig al llarg de la seva vida.\nCada vegada que s´adquireix un mòbil al nostre país, es paga un cànon de quatre cèntims per al seu reciclatge. Amb aquesta quantitat i el valor dels materials reutilitzats es costeja part del denominat sistema integrat de gestió de residus, que inclou la recollida, el transport i el tractament. El cost total de reciclatge ve a ser de nou cèntims per cada aparell inservible. Però encara que els gestors especialitzats recuperen tots aquells materials reciclables presents en els Residus d´Aparells Elèctrics i Electrònics (RAEE) mitjançant els diversos processos tècnics, que van des del desmuntatge manual fins a complexos sistemes de trituració i separació de metalls, passant per equips de detecció automàtica de plàstics, etc. Tots aquests processos suposen unes instal•lacions i uns costos d´explotació notables, que en la major part dels cassos, no es compensen amb els ingressos de la venta de les fraccions recuperades. A més a més, han de garantir el compliment de les exigents normatives vigents.\nSens dubte l´elecció del reciclat específic dels Residus d´Aparells Elèctrics i Electrònics (RAEE) és la millor opció des del punt de vista mediambiental.\nEl reciclatge té sentit no només per la reducció de l´impacte ambiental degut a la menor contaminació originada pels tractaments anteriorment decrits, sinó també perquè permet economitzar recursos escassos i l´energia necessària per a la extracció dels mateixos en les explotacions mineres, a través de la recuperació dels seus diferents materials plàstics i metàl•lics.\nLa Unió Europea estima que els 6 milions de tones de RAEE que es produeixen anualment tenen més de 3,5 milions de tones de metall\nEs calcula que el reciclatge RAEE contribuirà en estalviar al voltant de 120 milions de Gigajoule l´any, que equival a 2,8 milions de tones de petroli. L´ús dels materials reciclats permetria estalviar entre el 60% i el 80% de l´energia necessària per produir els materials verges, equivalents als reciclats.\nSi el teu mòbil encara funciona i el dones a l´establiment del teu operador en el moment d´adquirir un nou model, segurament podràs obtenir algun descompte.\nPerò aquesta no és la única via per desfer-se d´un mòbil que funciona. N´hi ha una altra de més solidària: la seva reutilització com aparell de segona mà. Busca i segur que trobaràs a algú que t´agrairà el poder seguir utilitzant el teu terminal.


Ausàs (ERC) vol pactar amb CiU per desbancar els socialistes de la Seu\nL'alcaldable d'Esquerra Republicana de Catalunya (ERC) a la Seu d'Urgell, Jordi Ausàs, espera que abans que acabi aquesta setmana hi hagi una primera reunió amb el grup de Convergència i Unió, que lidera Jesús Fierro, per començar la roda de converses per un possible acord entre les dues formacions nacionalistes a l'ajuntament de la capital de l'Alt Urgell. Si aquest pacte de govern es dugués a terme, desbancaria el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) de l'alcaldia, on l'històric Joan Ganyet és alcalde des de 1983.\nEl republicà Jordi Ausàs, que també és diputat al Parlament de Catalunya, ha manifestat: "Cal que fem aquest pacte, perquè donats els resultats de diumenge, interpretem que la gent de la Seu d'Urgell ho demana." ERC, amb sis regidors, va oferir un pacte de govern a Convergència i Unió, amb tres, la mateixa nit electoral, quan es van donar a conèixer els resultats de les votacions. Encara no hi ha una data concreta per a una primera reunió, que es podria desenvolupar aquesta setmana, però Ausàs ha afirmat que va parlar amb fierro durant la nit de diumenge i que també ho ha fet, de manera informal, durant aquests dies. Durant la passada legislatura, el PSC, que no va obtenir majoria absoluta, va governar gràcies a un acord amb el Partit Popular (PP). Ara, aquest pacte no es pot reeditar, ja que la pèrdua d'un escó per part del PSC fa que no arribin a la majoria absoluta. De tota manera, Ganyet també està treballant per arribar a un pacte de govern amb les forces polítiques del nou consistori que li permeti no perdre el seu feu.


L’hostaleria de Lleida tanca amb resignació i afirma que el servei a domicili és “residual” i “no ajuda”\nEl sector defensa haver fet les coses bé, qualifica “d’injusta” la mesura i fa una crida a “l’autoresponsabilitat” dels clients\nDesprés d’un dijous en què alguns lleidatans van aprofitar per acomiadar-se dels seus restaurants favorits, ahir la major part dels establiments d’hostaleria de la ciutat es van despertar tancats, amb les persianes mig abaixades, les terrasses retirades i servint menjar i begudes per emportar o entregar a domicili. Aquesta serà la seva única font d’ingressos almenys durant 15 dies, temps en què no podran obrir després del tancament del sector decretat pel Govern a fi de reduir la interacció social i els contagis.\nEl sector es mostra resignat i indignat i qualifica el tancament “d’injust”. A Lleida, la situació es veu agreujada perquè és el tercer tancament que pateix el sector. Tal com va avançar aquest mateix diari, el coronavirus ja ha provocat que aproximadament uns 40 bars de la ciutat hagin optat per traspassar el seu local. En el primer dia de les restriccions aplicades al sector, es va poder veure gent prenent el cafè i esmorzant a places i bancs. Sant Joan, una zona habitualment amb força gent, lluïa ahir freda i apagada, com bona part del Carrer Major, on les botigues també s’han vist afectades per les noves mesures.\nCarla Castro, treballadora de la cafeteria El Molinet, reconeix que “és una notícia molt dolenta per als empresaris i per als treballadors”. La Carla, com la resta d’hostalers, defensa que “estem fent les coses bé i complint tots els protocols”. Per aquest motiu, no veu justa la mesura i fa una crida a “l’autoresponsabilitat” dels clients, els quals considera que en els últims mesos “s’han relaxat molt”. Apunta que el take away (per emportar) o delivery (servei a domicili) no és la solució. “No ens ajuda en res”, assevera. Alma Dominguez, de la confiteria La Porteña, veu amb preocupació el desgast psicològic de la població. “Hi ha gent que literalment ha entrat en pànic i, fins i tot, s’ha acabat confinant i no surt a comprar com abans”. Creu que cal fer més pedagogia i augura que les restriccions poden estendre’s més enllà dels 15 dies. Per això demana a les autoritats, “de tot cor”, que treballin per “estar a l’altura del drama social que vivim comercialment i humanament”.


UN PAÍS ENFONSAT\nÉs un dels pitjors conflictes que es lliuren a hores d’ara al mon, i també, el més oblidat. Mentre la comunitat internacional posa els ulls a Veneçuela, al Iemen la població civil pateix una epidèmia...\nUn volum sota el nom de El libro negro de la ocupación editat per l’editorial El Viejo Topo recollia fa uns anys els testimonis de soldats israelians que havien estat servint als territoris ocupats...\nPrimer pas. Generar por. Crear la sensació d’inseguretat. Temor a l’altre perquè és diferent. És el manual de l’extrema dreta arreu del mon. Alçant murs a Mèxic, atiant l’odi contra els refugiats...\nLa valentia de Laxmi\nCanadà. Any 2019. Tres mares treballadores són les protagonistes d’una nova sèrie de Netflix que reflecteix la realitat que la dona es troba quan vol tornar a treballar. El títol ho diu tot: Working...


Piruleta rodona de xocolata blanca de 9cm de diàmetre impresa al damunt amb il.ustracions especials pel "Dia del pare".\nVa persentada dins una bossa de paper de celofana transparent.\nCapsa de 6 bombons massissos de xocolata negra amb una plaqueta de xocolata blanca impresa al damunt. Els XOCOMOTS, la nostra col.lecció de bombons amb missatge. La combinació de lletres i il.lustracionsus permeten...


La Targeta CEPSA Star Direct és una Targeta única que et permetrà estalviar en combustible.\nSol·licita la targeta professional Star Direct de Cepsa i aconsegueix descomptes exclusius repostant a les estacions de Servei Cepsa.\n5,0 ct./l en carburants de la gamma Star.\n6,5 ct./l en carburants de la gamma Òptima.\nSol·licita la targeta STAR DIRECT de CEPSA\nLa Targeta CEPSA STAR DIRECT compta amb els següents avantatges:\nDescomptes a partir de 5ct/l.\nUna única factura mensual amb IVA desglossat.\nL'import dels descomptes s'ingressarà, a mes vençut, en el compte bancari que hagis indicat de Caixa d'Enginyers. En aquesta transferència s'inclouran tots els cèntims acumulats per les diferents targetes. Els abonaments es realitzaran el dia 15 de cada mes, sempre que siguin superiors a 5€.En cas que els teus descomptes no aconsegueixin aquesta xifra, s'acumularan per al següent ingrés.\nEn el compte bancari que associïs a la targeta Star Direct de Cepsa, es generarà només una factura cada mes.\nVàlida a les estacions de servei Cepsa Adherides. Consulta estacions adherides aquí\nEmissió de targeta i manteniment gratuït.\nVolum Contracte Final (Litres/mes)\nDESCOMPTE ADDICIONAL GAMMA OPTIMA


Aràbia Feliç (en llatí Arabia Felix) és el nom donat en llatí durant l'antiguitat a una de les tres parts en què es dividia la península aràbiga juntament amb l'Aràbia Pètria i l'Aràbia Deserta, i que alguns geògrafs restringeixen al seu cantó sud-occidental, ocupant aproximadament el territori de l'actual Iemen.\nAquesta àrea rep una precipitació moderada, és de relleu una mica muntanyós en algunes zones, i és molt més humida i verda que la resta de la península. Entre els seus productes altament valorats a l'antiguitat i a l'edat mitjana hi ha el cafè, exportat des del port de Mokha, i l'encens. Això li valgué el títol d'Aràbia Felix, ja des dels grecs, Eudemona Arabia, terme que es traduí al llatí literalment, amb el significat inicial de 'fèrtil' o 'pròspera'; només més tard la paraula prengué el significat de 'feliç'.\nL'any 26 aC August ordenà una expedició militar per conquerir aquest territori, sota el comandament d'Eli Gal, però la campanya fou ràpidament aturada el 25 aC a causa de les grans pèrdues de tropes per culpa de la fam i les malalties.\n↑ «Aràbia Feliç». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Aràbia_Feliç&oldid=29426984»\nDarrera modificació: 6 feb 2022 a les 23:19\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 feb 2022 a les 23:19.


Treebo Siddharth Ajmer Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nOpp. City Power House Jaipur Road, Ajmer Rajasthan, Hathi Bhata, Ajmer, Índia, 305001 - Veure al mapa\nSi busques un allotjament ben situat a Ajmer, no busqui més, el Treebo Siddharth és el lloc ideal. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nLes instal.lacions i els serveis que proveeix Treebo Siddharth asseguren una estada plaentera als seus clients. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nL'ambient de Treebo Siddharth es reflexa en cada habitació. mirall, armari, connexió sense fils a internet (cortesia), aire condicionat, servei de despertador són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Treebo Siddharth.\nTots els tipus de viatgers (54) Parelles (4) Viatgers en solitari (25) Famílies amb infants petits (16) Famílies amb infants grans (4) Grups (9)


Arriba l'estiu climàtic: com es preveu que sigui enguany? | betevé\nEls mapes estacionals no observen tendències significatives al nostre entorn. L'estiu podria ser força normal pel que fa al termòmetre i la precipitació\nManel Cascante Torrella | dissabte, 1 de juny del 2019, a les 14.20\nL'estiu climàtic comença l'1 de juny, enguany amb el mar més fred del normal a Barcelona\nEl primer dia del mes de juny coincideix amb el dia en què entra l’estiu climàtic, un període que s’allarga fins al 31 d’agost. L’estiu astronòmic encara trigarà tres setmanes a arribar: enguany el solstici d’estiu es produirà a les 17.54 h del dia 21 de juny.\nAquest any la sincronia entre l’arribada del mes de juny i l’augment sobtat de les temperatures ha estat màxima, més tenint present que el maig ha estat plujós i fresc, amb una temperatura mitjana inferior a la climàtica, aproximament d’1ºC per sota de la normal en el cas de l’Observatori Fabra.\nLa primera màxima de 25 graus de l’any a Barcelona\nDivendres 31 de maig ja vam començar a notar un augment clar del termòmetre. Va ser el primer dia en el qual el termòmetre va assolir el llindar dels 25 graus en alguns punts de la ciutat. Segons en Sergi Corral, observador meteorològic de Sant Andreu, qui recull dades des del 2005, aquest ha estat el tercer any -empatant amb el 2010- que s’ha assolit més tard aquesta marca del termòmetre. L’any passat, aquest llindar no es va registrar fins al 9 de juny.\nData de la primera màxima de més de 25 graus a Sant Andreu. Font: Sergi Corral\nD’altra banda, de moment encara no s’ha anotat cap mínima tropical -superior als 20 graus- a Barcelona, un fet però que es produirà molt probablement de cara als pròxims dies. Dissabte les mínimes s’han situat entre els 17 i 19 graus a la majoria de barris de la ciutat de Barcelona.\nEl mar, gairebé 2 graus més fred de l’habitual i encara per sota la marca dels 18ºC, n’és un dels principals responsables.\nMínimes del dia 1 de juny a Barcelona, encara per sota la marca dels 20 graus\nCom serà l’estiu pel que fa al temps?\nL’arribada de l’estiu climàtic és una bona excusa per tal de començar a fer les primeres travesses de com podria ser el temps dels mesos típicament estivals. Es tracta d’una informació sempre subjecte a canvis -que convé agafar en pinces– ja que cal recordar que els mapes a llarg termini -estacionals- serveixen tan sols per entreveure algunes tendències, i que són de baixa fiabilitat a causa del caràcter caòtic de l’atmosfera.\nEls mapes de l’agència nord-americana NOAA indiquen que els mesos típicament estiuencs –juny, juliol i agost- podrien aportar-nos temperatures mitjanes a l’entorn de la normalitat a Catalunya i en el conjunt de la Península Ibèrica, i precipitacions habituals a prop del mar, però per damunt de la mitjana en aquest període cap al Pirineu i alguns sectors de Ponent.\nEs tracta d’un pronòstic no del tot coincident pel que fa a la temperatura amb el de l‘Agència Espanyola de Meteorologia (AEMET), la qual anuncia que hi ha un 50% de probabilitat que l’estiu sigui més càlid de l’habitual (període de referència 1981-2010) a Catalunya, un 30% que sigui normal i un 20% que sigui més fred.\nPel que fa a la precipitació l’AEMET no observa cap tendència significativa, és a dir, hi ha les mateixes opcions que sigui sec, normal o més plujós.\nAnomalia de temperatura segons la NOAA durant el juny, juliol i agost. Font: NOAA\nSense calorades a la vista\nSigui com sigui, el mes de juny s’ha iniciat amb calor a Barcelona i es preveu que el termòmetre no toqui sostre fins a principis de la setmana vinent. Les màximes es mouran fàcilment entre els 25 i els 27 graus a la ciutat entre aquest cap de setmana i, com a mínim, fins dimarts. A mitjan setmana el termòmetre es podria desinflar.\nEls mapes a curt i mitjà termini no entreveuen cap nou episodi de calor rellevant, però tampoc anuncien precipitacions destacables. Som al juny, un mes força eixut a Barcelona i al litoral català.


JxCat afirma que la Sindicatura avala Borràs malgrat acreditar fragmentació de contractes | NacióDigital\nJxCat afirma que la Sindicatura avala Borràs malgrat acreditar fragmentació de contractes\nLa seva defensa el portarà l'informe de prova al Suprem per defensar la seva innocència en els delictes que li imputen per la seva gestió a les Lletres Catalanes\nper NacióDigital , 6 de maig de 2020 a les 17:08 |\nJunts per Catalunya i la defensa jurídica de Laura Borràs, portaveu de la formació nacionalista al Congrés, s'han felicitat del contingut de l'informe de la Sindicatura de Comptes, que per unanimitat ha considerat que va fragmentar contractes en la seva etapa al capdavant de la Institució de les Lletres Catalanes. Així ho han considerat tant el vicepresident del Parlament, Josep Costa, com el seu advocat, Gonzalo Boyé.\nEvidentment no és el mateix fraccionar UN contracte (que sempre és interpretable) que cometre quatre delictes. L’acusació ja es comença a desmuntar. https://t.co/lRydsucjK7\n— Josep Costa🎗 (@josepcosta) May 6, 2020\nDe fet, Boye ha afirmat que portaran l'informe de la Sindicatura al Suprem, on se la investiga en la seva condició d'aforada ja que és diputada al Congrés, perquè considera que cap delicte queda acreditat. Costa considera que les infraccions detectades són "interpretables".\nA Borràs se li imputa prevaricació, frau, malversació i falsedat documental. No han estat valorats per la Sindicatura, que no ha entrat per exemple a analitzar el contingut dels mails amb els seus proveïdors. L'ens fiscalitzador només s'ha centrat en els contractes que queden integrats a la comptabilitat de la institució.\nSocietat, Tribunal Suprem, Junts per Catalunya, Sindicatura de Comptes, Laura Borràs\nMare dé deu\nPer Que nivel el 6 de maig de 2020 a les 20:25\nYo no tengo nada que ver solo pasaba por aquí


BERETTA 9 MIL·LÍMETRES - EBOOK - BiblioEteca\nBERETTA 9 MIL·LÍMETRES - EBOOK\nColección: La capa negra\nFart i avorrit de la tediosa rutina i obsessionat per les novel·les negres que ha llegit, un bon dia, en Quico Cabestany decideix ser detectiu privat. Embolica el Perkins el seu fidel amic en el seu projecte i, aprofitant una habitació rònega que hi ha a sobre de la botiga d antigalles de la Marta la noia amb qui en Quico manté una complicada relació , sense cap mena de llicència ni permís, hi instal·la el despatx de perdiguer. Ben aviat arribarà el seu primer cas. Un cas que, a més de fer-li remoure les tripes, també l enfrontarà al seu passat, ja que retrobarà antics companys d escola, com ara el David Mata, més conegut amb el sobrenom de Barralí, que controla tots els negocis tèrbols de la comarca, o el Misses, un camell retirat disposat a fer qualsevol cosa per millorar la seva patètica pensió. Ambientada a Vilafranca del Penedès, Beretta 9 mil·límetres és el primer dels set casos que, protagonitzats per en Quico Cabestany, de moment, ha escrit l autor.


PARRÒQUIA SANT JOAN VILASSAR DE MAR : Celebració de les Misses del Pollet i del Gall\nLa del Pollet, a les set de la tarda, moltes famílies van omplir l’església per gaudir d’aquesta missa solemne però familiar a la vegada i amb una gran assistència i participació de nenes i nens. També aquest any, i previ a l’inici de la celebració, els nens i nenes de catequesi de primera comunió, acompanyats pel Cor Parroquial van representar algunes escenes de l’Anunciació.\nA les onze de la nit, i amb la lectura del Pregó de Nadal, va començar la Missa del Gall, amb la solemnitat de l’ocasió. La missa de la Nit Santa de Nadal va estar acompanyada pel Cor Parroquial i en acabar, a la plaça de l’església, es va beneir i inaugurar el Pessebre i tot seguit els assistents van confraternitzar amb els millors desitjos de Nadal, amb una mica de torrons, vi bo i begudes.\nMissa del Gall i benedicció del Pessebre


17/01/18: convençut! (2/2): per què aquesta vegada sí?\nVideo del canal de Youtube de l'Ajuntament de Sant Feliu.\nConvençut pel que explico en aquest segon article. Emocionat pel que vaig explicar ahir en aquest.\nPerò també conscient que la percepció de molta gent és aquesta, que resumeix clarament El Periódico:\nL'escepticisme és més que comprensible: són molts anys de falses expectatives i de notícies precipitades, i al final ningú no es creu res. Però jo estic convençut que aquesta vegada és diferent, que aquesta vegada sí.\nAquí van les meves set raons per ser conscientment, justificadament, optimista:\n1. És la primera vegada que vénen a Sant Feliu el Ministre de Foment i el president d'ADIF.\nAmb l'experiència i el coneixement que em dóna ser regidor des de 1991, puc afirmar amb claredat que mai hi havia hagut a Sant Feliu els màxims responsables (polític per a la decisió i tècnic per a les obres) ni del Govern de l'Estat ni del Govern de la Generalitat. Abans, només havien vingut representants dels dos governs en dos moments. Primer, l'acte públic a la Sala Ibèria del 26 de febrer de 2009 (que vaig explicar aquí, uns dies més tard), on van venir un subdirector general del Ministeri (Eduardo Molina) i el secretari de Mobilitat de la Generalitat (Manel Nadal), quan era alcalde Juan Antonio Vázquez. Després, la roda de premsa del 16 de març de 2011 (que vaig comentar després aquí) on van venir el secretari d'Estat d'Infraestructures (Víctor Morlán) i també el secretari de Mobilitat de la Generalitat (Damià Calvet), quan era alcaldessa Lourdes Borrell.\nAquesta doble presència és molt important. Primer, perquè el ministre venia a explicar decisions ja preses i el seu calendari, i perquè hi havia el president d'Adif, Juan Bravo, l'home que ha de garantir que l'execució de les obres se cenyeixi al pressupost i al calendari que se li han indicat. Vaig agrair molt sincerament aquesta presència a la nostra ciutat, que avala amb claredat el contingut de tot el que van venir a exposar.\n2. És la primera vegada que tenim projecte d'obres acordat, acabat i aprovat.\nEl 18 de febrer de 2009 al BOE es va publicar la convocatòria d'un procés imprescindible per començar les obres: l'estudi informatiu d'alternatives previ a decidir una solució constructiva definitiva i fer el projecte definitiu d'obres. Aquest projecte d'obres es va adjudicar a l'empresa d'enginyeria Ineco, que el va completar a finals de 2010 i, per primer cop, ha completat tota la tramitació administrativa i ambiental. Només hi va haver un projecte anterior, al 2000, que va quedar a mig camí. Ara ja tenim, per tant, un projecte amb el vist i plau de les tres administracions i amb un nivell de detall que permet licitar les obres!\n3. És la primera vegada que tenim pressupost real, complet i assumit íntegrament per l'Estat.\nEn cap de les ocasions anteriors en què s'ha parlat de dates, projectes, etc sense la base suficient, mai hi havia hagut un pressupost detallat i complet i, molt menys encara, hi havia hagut la certesa de com s'havia de finançar aquest pressupost. En el conveni de 2006, l'Estat finançava el 50% de les obres i l'altra meitat es repartia entre Generalitat i Ajuntament segons el que havia d'establir un segon conveni... que mai es va acabar de redactar i que, després de l'aprovació de l'Estatut de 2006, vaig considerar inadequat. Quan era portaveu d'Iniciativa i Esquerra Unida a l'oposició, sempre vaig reclamar que l'Ajuntament no havia de pagar obra ferroviària: o potser les vies són de titularitat municipal?\nAra, per primer cop, tenim un pressupost real i complet: 127M€ per a l'execució de les obres, 3M€ per a la direcció d'obres i 3M€ per a les expropiacions necessàries per poder fer les obres. I, per primer cop també, tenim un compromís clar de finançament: són obres que finança íntegrament el Govern d'Espanya en el marc del pla d'inversions a Catalunya que va presentar a Barcelona el març passat. Com ICV i EUiA hem defensat des de 2006 (fins fa molt poc ho defensàvem en solitari...), la ciutadania de Sant Feliu i el seu Ajuntament no hauran de finançar obra ferroviària. Això sí, haurem de finançar en solitari la reurbanització de la superfície... però això és justament el que és just!!!\n4. És la primera vegada que tenim compromís explícit i clar de calendari.\nDes de fa anys, hem tingut avantprojectes, dibuixos, estimacions de pressupostos, negociacions i converses, estires i arronses... però mai mai mai havíem tingut un compromís de calendari de licitació d'obres i de la posterior execució de les obres licitades.\nEl ministre Iñigo de la Serna va ser molt clar, tal com es pot veure al vídeo que encapçala l'escrit:\ntreballs previs durant el 2018 (revisió del projecte, expropiacions, tràmits pressupostaris, etc),\nlicitació de les obres al gener de 2019,\ninici d'obres durant la segona meitat de 2019\nentre tres anys i mig i quatre anys d'obres.\nNo és una interpretació de paraules informals en una reunió, no és un anunci de qui no té la responsabilitat d'haver de complir-lo després: és el compromís explícit del Govern d'Espanya en boca del Ministre de Foment davant tot el consistori i tots els mitjans de comunicació. Sé que hi ha qui dubta sistemàticament dels polítics, dels polítics del partit del ministre, etc. Però jo reclamo sempre respecte institucional i en faig bandera: pel respecte i lleialtat institucional que reclamo i que exerceixo, dono credibilitat a les paraules del Govern de l'Estat. I sé que no me n'hauré de desdir o penedir en els propers dotze mesos.\n5. El context econòmic ho permet.\nTot i que la sortida de la crisi no està arribant a les famílies que més ho necessiten, el cert és que les grans xifres de l'economia mostren que hi ha una recuperació econòmica evident. Els ajuntaments ho estem començant a notar també.\nCrec que cal valorar positivament que en aquest context de millora econòmica se situïn com a prioritat les inversions de l'Estat a Catalunya i, de manera destacada per la part que ens toca, el soterrament de les vies a Sant Feliu.\n6. El context polític ho exigeix.\nDins del partit del Govern d'Espanya, hi ha veus que insisteixen que el capteniment en relació al "conflicto catalán" no es pot limitar al recurs permanent als tribunals ni als cops i garrotades pèssimament gestionats pel Ministeri de l'Interior. Per als sectors menys recalcitrants del PP, ha d'haver-hi una actuació del Govern basada en la normalitat i el compliment de compromisos, que trenqui la imatge d'un Estat monolític i aliè a Catalunya.\nEn aquest sentit, la freqüència de les visites del ministre en persona per abordar inversions pendents (no fa massa a Montcada, aviat a l'Hospitalet, també per soterraments) és una mostra clara d'intentar superar una imatge pública que saben perfectament que tenen en hores molt baixes. D'aquí la meva insistència un dia i un altre en què el soterrament de les vies a Sant Feliu podia i havia de ser "la prova del cotó" de la credibilitat del Govern d'Espanya en relació als seus compromisos d'inversió a Catalunya, El Govern té necessitat de guanyar credibilitat, i Sant Feliu és la seva millor oportunitat per demostrar-la. I, personalment, jo he jugat molt a fons aquesta carta.\ni 7. Des de juny de 2011, ni una notícia precipitada ni una falsa expectativa.\nTothom sap la importància que dono a la comunicació i la pedagogia polítiques. En l'etiqueta "soterrament" d'aquest blog avui hi ha 71 entrades des de 2006 fins avui mateix, en què explico els meus posicionaments (coherents en temps de govern i en temps d'oposició) sobre els diversos temes relacionats amb el soterrament: projecte, finançament, planejament urbanístic, etc.\nTant en els meus escrits al blog personal, com en la comunicació institucional de l'Ajuntament, he volgut mantenir un to el més lluny possible de la precipitació de les notícies (confonent amb bona voluntat els desitjos amb la realitat... però alimentant involuntàriament l'escepticisme) com de les expectatives desmesurades o falses (donant per fet que les negociacions acaben aviat en acords, que un pas aconseguit porta immediatament a l'altre, etc. cosa que també alimenta involuntàriamet l'escepticisme). La meva norma ha estat i continua essent: constància i discreció en les negociacions amb Estat i Generalitat; informació objectiva d'aquestes negociacions, però sense avançar conclusions que no estiguin verificades i documentades.\nEls acords presentats ahir els vam tancar a finals de juliol, i hem mantingut aquests criteris: informació puntual, permanent i completa als portaveus municipals, contenció en la informació publicada als mitjans de comunicació municipal. Aquesta continuarà essent la nostra línia, per anar disminuint l'escepticisme, per anar guanyant en qualitat i credibilitat!\nPont verd, ascensors a l'estació i pas del Trambaix.\nAcords i votacions del ple de gener de 2018.\n20/01/18, des de la plaça de la Salut: gràcies per...\n17/01/18: convençut! (2/2): per què aquesta vegada...\n17/01/18: emocionat! (1/2): una roda de premsa esp...\nDimecres i dissabte, tothom al barri de la Salut!\n4 mesos després... continuo de baixa.


El cap de setmana coincidirà amb un canvi de temps destacable\nManel Cascante Torrella | divendres, 27 d'abril del 2018, a les 08.00\nEl lleuger descens del mercuri de divendres a la matinada és preludi d’un debilitament i allunyament de la massa d’aire africà, que hem tingut en altura des de fa uns 10 dies i que ha afavorit nivells elevats de pol·lució a Barcelona. La retirada definitiva serà a partir de dissabte a causa de l’arribada d’una massa d’aire oceànica, més fresca i inestable.\nDivendres 27 s’espera que sigui un dia càlid i encara amb força estones de sol a Barcelona, sobretot al matí. A la tarda, en canvi, proliferaran xàfecs a prop del Pirineu i també cap a l’oest i el sud de Catalunya. Els ruixats progressaran cap a l’interior al vespre i podran ser forts entre el Prepirineu i l’altiplà central. No es descarta alguna gotellada a última hora a Barcelona. Els xàfecs s’allunyaran durant la nit de divendres a dissabte.\nDissabte 28 serà un dia canviant arreu del país a causa de l’aproximació d’una borrasca i d’aire més fred en altura. El matí el passarem encara amb estones de sol o ressol a Barcelona i a força indrets del país. A partir del migdia, en canvi, sorgiran xàfecs i tronades cap al nord de Catalunya, on podran descarregar amb certa intensitat entre la tarda i el vespre. Les més actives s’entreveuen al nord del pla de Lleida i sobretot cap al Pirineu i el Prepirineu. La temperatura baixarà lleugerament a la costa, però de manera més destacable a l’interior. La cota de neu baixarà cap als 2.000 m a última hora.\nDiumenge 29 s’entreveu que serà un dia molt insegur i canviant arreu del territori. Els ruixats i les tronades podran afectar pràcticament qualsevol comarca entre la nit de dissabte a diumenge i diumenge a mig matí. Les clarianes aniran a més al migdia, però a la tarda tornaran a sorgir xàfecs cap al Prelitoral i punts de la meitat nord. Diumenge notarem clarament el descens de la temperatura, també a la costa. A Barcelona la temperatura màxima se situarà entorn dels 19 graus. La cota de neu davallarà cap als 1.500 metres al Pirineu.\nDilluns 30 tornarà a ser un dia molt variable, per bé que més aprofitable en conjunt. Hi haurà força estones de sol sobretot al matí, però risc de xàfecs de tarda a punts de muntanya de la meitat nord del país. El vent perdrà empenta a la costa i la temperatura tindrà pocs canvis respecte de diumenge.\nDimarts 1 podria ser una jornada amb estones de paraigua i jaqueta a la majoria de comarques. Malgrat que encara és massa lluny per poder-ho concretar, tot fa pensar que l’arribada d’un solc en altura —aire fred— afavoriria les nuvolades i la gestació de xàfecs i tronades sobretot havent dinat a l’interior i el nord. El cel tapat i les precipitacions farien que fos possiblement el dia més fred d’aquest pont, amb màximes que es mourien entre els 10 i els 15 graus a l’interior i que només superarien lleugerament aquest llindar arran de mar. La neu tornaria a visitar el Pirineu per damunt d’uns 1.300 o 1.500 metres.\nA @btveltemps seguirem minut a minut l’evolució dels mapes dels dies vinents. Recordeu també que podeu fer-nos consultes personalitzades pel que fa al temps.\n— 1 de maig — pluja


Podrem viatjar aquest estiu? - TV3\nOn podrem anar aquest estiu? Què passa si es cancel·la el viatge? Hem intentat resoldre els dubtes que es plantegen molts ciutadans de cara a poder planificar les vacances\n14/05/2020 - 17.27\nEstem a les portes de l'estiu i hi ha molts dubtes sobre el que podrem fer i el que no podrem fer durant les vacances. Hi ha qui ja té pagat un viatge i qui s'està plantejant on pot mirar d'anar. Els espectadors ens han enviat els seus dubtes i hem mirat de donar-los resposta agrupant-los en quatre grans preguntes.\nOn podem viatjar?\nHi ha molts països que han imposat limitacions. Si mirem el mapa del món, veiem que els països que estan en vermell han imposat algun tipus de limitació a l'entrada de turistes com: tancament de fronteres, vetar determinats passaports o obligar a fer quarantena a les persones que vulguin entrar al país, com en el cas del Regne Unit o com vol fer Espanya. A dia d'avui, la situació és aquesta, però pot canviar.\nQuè passa si ens cancel·len el vol o l'hotel?\nSi l'empresa amb qui havíem contractat el viatge ens cancel·la el vol, l'hotel o les dues coses podrem recuperar els diners? La mala notícia és que no podrem fer el viatge que havíem contractat. La part bona és que estem completament coberts i ens hauran de tornar els diners. En concret, si es tracta d'una aerolínia, ens ha de tornar els diners, segons una directiva europea, abans de set dies. Si és una agència de viatges té fins a 14 dies per tornar-nos els diners. Això és el que diu la llei, però moltes companyies estan donant un val intercanviable durant un any pel valor dels diners. Davant d'aquesta actitud de les companyies, les associacions de consumidors diuen que la directiva europea és clara i no et poden obligar a acceptar aquest val. L'usuari pot fer una reclamació i demanar els diners. En el cas que volguessis acceptar el val, per exemple per solidaritat amb l'empresa, recomanen que demanis un aval bancari.\n"Si valorem ser solidaris i acceptem un val responsable per part de l'agència, ens hem d'assegurar que ens aportin un aval que ens garanteixi, per un banc o una entitat asseguradora, que aquests diners estan protegits." Rubén Sánchez, FACUA.\nQuè passa si qui anul·la el viatge soc jo?\nPot ser que la situació permeti que faci el viatge, però que sigui jo qui no pugui o no vulgui fer-lo. En aquest cas la cosa es complica una mica. Que l'empresa tingui l'obligació de tornar-nos els diners depèn de dues qüestions. Si hi ha estat d'alarma estem coberts perquè en el decret de l'estat d'alarma hi ha un article que diu que les empreses també estan obligades a tornar-nos els diners. Diu que ho han de tornar amb un val, però les associacions de consumidors diuen que preval la directiva europea i hauríem de poder exigir que ens tornin els diners.\nPerò si el viatge és després de l'estat d'alarma, llavors tenim un gran interrogant perquè no sabem com ho regularà la Unió Europea o si el govern espanyol posarà alguna mesura extra o no. Perquè fins ara, en principi, si som nosaltres els que no hi anem, no ens paguen. Haurem d'estar atents a les possibles regulacions.\nHem de reservar viatges per a aquest estiu?\nReservar o no reservar viatges per als mesos de juliol, agost o més enllà és un dubte que té molta gent. En aquest cas, la recomanació de les associacions de consumidors i la Unió Europea és que més val esperar. Pel que fa a la patronal de les agències de viatges, l'Associació Corporativa d'Agències de Viatges Especialitzades (ACAVE) diu que més val esperar uns dies per veure com es normalitzen l'obertura de fronteres, la connectivitat i tots els condicionants per viatjar a certs països.\n"Actualment, el 93% dels països que hi ha al món estan afectats per la pandèmia de la Covid-19 i serà difícil viatjar internacionalment en aquests països." Martí Serrate, Associació Corporativa d'Agències de Viatges Especialitzades (ACAVE).\nSi hi ha una cosa certa és que com més segurs estiguem que podem arribar al nostre destí, més segurs estaran els nostres diners. Per tant, viatges dins de d'Espanya, Catalunya o dins la regió sanitària són molt segurs, perquè mentre hi hagi estat d'alarma i tinguem la mobilitat limitada dins d'Espanya, tenim un article que ens garanteix que ens tornaran els diners. Per tant, estem coberts.\nEn general, una recomanació és que en cas de dubte es reclami perquè moltes companyies aèries i agències de viatges ens fan creure que hi ha uns drets que no tenim i en realitat sí que els tenim.\nPreguntes i respostes coronavirus Coronavirus\nL'edifici més icònic de les lluites del Raval, a punt de canviar de mans\nMascaretes de roba: com desinfectar-les i altres recomanacions d'higiene\nPerruqueries, bars i visites a familiars: preguntes i respostes del desconfinament\nQuant temps sobreviu el coronavirus en les superfícies?\nJavier Clemente: "Maradona no tenia cap defecte"