Iran: benvingut al país dels poetes... i els mocadors\nMalgrat la mala fama exterior, i la pressió de la policia moral sobre la població, l’Iran és un país fascinant, amb magnífiques ciutats antigues i una gent encantadora que et somriu pel carrer\nEls iranians són una gent acollidora que rep amb un somriure els visitants. A dalt, el mausoleu del poeta Ferdousi, mort el 1020 i autor d’una poesia èpica molt valorada pels perses. És a Tus, molt a prop de la ciutat santa de Meixad. A la pàgina anterior, un dels patis del santuari de l’imam Reza, a Meixad, ple de fidels que celebren el Now Ruz, l’Any Nou Persa. A sota, les tombes reials de Naqsh-e Rostam, prop de Persèpolis. A la foto gran, una parada d’espècies del basar d’Isfahan, una ciutat que es va enriquir gràcies a la Ruta de la Seda i que encara manté la seva esplendor amb mesquites, ponts, places i palaus bellíssims.\nL'Iran és un país fascinant, amb paisatges exòtics i ciutats antigues que et traslladen als temps meravellosos de l’Imperi Persa, d’Alexandre el Gran i de la Ruta de la Seda. Sí, ja sé que el president Bush va acusar l’Iran el 2002 de formar part de “l’Eix del Mal”, i que sovint és demonitzat per Occident, però val la pena viatjar-hi per desfer prejudicis.\nPassa en ben pocs països que gent que no et coneix de res et doni la benvinguda amb un somriure, et regali flors o et convidi a dinar. A l’Iran això passa. I és que els iranians són una gent acollidora, amant de la poesia, de les flors i de la tradició que tenen poc a veure amb la imatge que ens n’han transmès els dirigents nord-americans.\nL’Iran té, això sí, alguns inconvenients. El primer és que les dones, tant les iranianes com les estrangeres, han d’anar amb un mocador al cap i amb una túnica o gavardina damunt dels pantalons que en dissimuli les corbes. Els homes, per la seva banda, no poden anar amb pantalons curts.\nMés coses a tenir en compte: les targetes de crèdit europees no valen a l’Iran. Això vol dir que hi has d’anar amb un bon feix de bitllets a la butxaca. I com que per 50 euros et donen 2 milions de rials, et trobes amb la sorpresa que pocs minuts després d’aterrar a l’Iran et converteixes en milionari.\nUn altre inconvenient és que a l’Iran està censurat Facebook i no estan permesos ni l’alcohol ni les discoteques, tot i que alguns iranians espavilats saben trobar la manera d’esquivar la censura i de muntar festes privades en què poden pecar sense que els hi impedeixi la policia moral sorgida de la Revolució Islàmica del 1979.\n1. El mocador i la llibertat\nA l’Iran vaig tenir la impressió que la llibertat es guanya dia a dia a base de gestos mínims. Per exemple, quan les dones s’enretiren el mocador per mostrar un mil·límetre més de cabells. La dissidència avança a poc a poc, però no es rendeix.\nEl primer iranià que em va parlar sense embuts contra el règim va ser un enginyer que vivia als Estats Units. “L’Iran és un país meravellós -em va dir a l’avió que volava a Teheran-, però hi veuràs molta pobresa per culpa dels fanàtics que governen: tenen la població segrestada i fan que els joves amb estudis hagin d’anar a treballar a fora”.\nL’home parlava clar, però no trigaria a veure, a Teheran, que els que gosen criticar el règim ho fan abaixant la veu, no fos cas que els pogués sentir un membre de la policia moral, els encarregats de vetllar pels bons costums islàmics. Només als carrers de Teheran n’hi ha uns set mil, pendents que les dones es posin bé el hijab i que no hi hagi desviacions ni de la moral ni de la política oficial.\nTot plegat fa que quan et mous pel país no puguis evitar mirar de reüll els nombrosos murals dels aiatol·làs Khomeini i Khamenei. La seva mirada intimidadora transmet la impressió que a l’Iran el poder sempre et vigila. És com en el Gran Germà d’Orwell, però en versió islàmica.\n2. Una capital massa gran\nTeheran és una ciutat massa gran. Hi viuen 10 milions d’habitants, però en l’àrea metropolitana la xifra puja a 18 milions, un 20% de la població total del país. Potser per això la ciutat està distribuïda en dos nivells: a la part baixa hi tenim els barris populars i l’antic centre. A la part alta, més a prop de les muntanyes d’Alborz i amb menys contaminació, hi ha els barris rics, amb apartaments cars i zones enjardinades.\nEl carrer que uneix aquests dos mons, el de Valiasr, fa trenta quilòmetres de llarg. Comença a l’estació de tren, a 1.117 metres d’alçada, i acaba a la plaça Tajrix, a 1.612 metres. És agradable, amb arbres, botigues i restaurants. Abans de la Revolució es deia Pahlavi, per la dinastia que regnava. Ara porta el nom d’un imam del segle XII. El canvi nominal és gentilesa del règim islàmic, que també va canviar el nom de plaça del Xa pel de plaça Khomeini i el del carrer Churchill, on hi ha l’ambaixada de la Gran Bretanya, pel de Bobby Sands, membre de l’IRA mort en vaga de fam el 1981. Els britànics, per evitar entrar per Bobby Sands, van obrir una altra porta al carrer del costat.\nLa sensació que transmet Teheran és que és una ciutat amb un excés de cotxes i sense pedigrí. De fet, és capital només des del 1796. Si volem trobar-hi ecos il·lustres del passat hem d’anar al Museu Nacional, al palau del Golestan i al museu de les joies. També és bo acostar-se al palau de Niavaran, per veure els gustos occidentals de l’últim xa, el que es va casar amb Farah Diba (habitual de la revista Hola ). Quan el 1971 va celebrar amb un gran arc de triomf, el d’Azadí, els 2.500 anys de l’Imperi Persa, el xa es devia sentir etern, però aquell món luxós i ancestral es va ensorrar quan el gener del 1979 el va derrocar la Revolució.\n3. El Teheran d’ahir\nTeheran ha canviat molt des de la Revolució Islàmica. On més es nota és a l’antic barri de nit, d’on han desaparegut teatres, cabarets, bars, cinemes i discoteques. Tot allò es va acabar quan els Guardians de la Revolució van imposar la moral islàmica.\nEl Teheran d’ahir s’ha hagut de refugiar en llibres com els d’Azar Nafisi, que explica a Leer Lolita en Teherán i a Cosas que he callado com era de vibrant la vida cultural abans de la Revolució. En un altre bon llibre, Persèpolis, Marjane Satrapi mostra en format còmic com la policia moral actuava sense miraments contra els que mostraven actituds sospitoses com ara anar sense vel, beure alcohol, escoltar música occidental o pensar diferent.\nEl contrast entre l’abans i el després de l’Iran també l’explica molt bé, a Negro sobre negro i a El meu Iran, Anna Briongos, una catalana que va estudiar a Teheran en temps del xa i que coneix perfectament el país després d’anar-hi moltes vegades.\nAra fa la impressió que la pressió dels inicis de la Revolució Islàmica, quan era obligatori el xador (el mocador negre que tapa les dones de cap a peus), ha afluixat, o potser és que una part dels iranians han après a viure portes endins. El que queda clar és que el país segueix tenint com a gran enemic els Estats Units. Un exemple: a la porta de la que va ser l’ambaixada dels EUA, escenari de la Crisi dels Ostatges del 1979, un cartell reprodueix aquestes paraules de l’aiatol·là Khomenei: “Fa anys només la nació iraniana cridava «Fora els EUA!» Avui ho crida tot el món, musulmans i no musulmans”.\n4. De Qom a Kaixan\nQuan surts de Teheran, el desert s’imposa. Es tracta d’un desert de sorra i pedra travessat per una autopista que va fins al golf Pèrsic, amb muntanyes resseques a banda i banda, pous de petroli, refineries i ciutats plenes de meravelles.\nA Qom, al sud de la capital, les dones no poden mostrar ni un mil·límetre de cabells i els xadors són omnipresents. L’explicació és que allà hi ha enterrada Fàtima, la germana d’Alí Reza, el vuitè dels dotze imams xiïtes.\nEls iranians et deixen dues coses clares en tot moment: que són perses, no àrabs, i que són xiïtes, no sunnites. El xiisme, que representa entre un 10% i un 15% dels musulmans de tot el món, segueix els descendents de la filla de Mahoma i del cosí del Profeta, Alí. A diferència dels sunnites, no reconeixen els tres primers califes, cosa que els manté enfrontats.\nEl santuari de Fàtima imposa. Els no musulmans hi hem d’entrar acompanyats d’un mul·là i consta de tres grans patis, tres mesquites i el mausoleu. La meva visita va coincidir amb l’aniversari de la mort de Fàtima, fet que el va omplir de banderes negres i de pelegrins que es fuetejaven l’esquena amb insistència. Avançaven a poc a poc, amb un pas rítmic que feia pensar en els natzarens de Setmana Santa.\nQom suposa un xoc espiritual, però l’Iran et pot oferir coses molt diferents. Per exemple, a la ciutat de Kaixan hi ha els qanats, uns canals subterranis amb els quals, des de fa segles, els iranians porten a la ciutat l’aigua fresca de les muntanyes.\nLes cases antigues de Kaixan sorprenen per la frescor i pels jardins, mentre que al basar val la pena anar-hi per tafanejar en les parades d’espècies i de catifes i per fer un te en un dels sarais, agradables places cobertes amb cúpules ventilades. Allà, mentre el temps sembla aturar-se, l’Iran t’ofereix una imatge exòtica i hipnotitzadora.\n5. Dels adoradors del foc als...\nMés al sud encara, la ciutat de Iazd, voltada de desert, és coneguda pels seus bagdirs, unes enginyoses torres de ventilació que serveixen per refrescar les cases, per un agradable barri de cases de fang i palla, per la mesquita Jameh i pels zoroastrians.\nEl zoroastrisme, la religió dels perses abans de l’arribada de l’islam, és monoteista i compta amb dos milions de fidels, dels quals uns vint mil viuen a l’Iran.\nA les impressionants Torres del Silenci, dues fortaleses situades al capdamunt de turons, els zoroastrians deixaven els seus morts perquè se’ls mengessin els voltors. Avui estan en desús, però són encara, juntament amb el Temple del Foc, on crema un foc antic, un dels llocs més visitats de Iazd pel seu magnetisme.\nPer reforçar la sensació de desert, es pot fer nit al caravanserrall de Zeinodin, prop de Iazd. Es tracta d’una antiga parada de caravanes de la Ruta de la Seda que et fa viatjar en el temps sota un cel ple d’estrelles.\nLa següent etapa del viatge, Xiraz, demana punt i a part. El lema de Xiraz, capital de Pèrsia al segle XVIII, era “poesia, vi i roses”. Però en temps de República Islàmica, és a dir, en temps de llei seca, la cosa ha quedat en “poesia, roses i història”.\nL’encomiable devoció que senten els iranians per la poesia es pot veure als mausoleus de Saadi, del segle XIII, i Hafiz, del XIV. Aquests dos poetes de Xiraz són, juntament amb Ferdousi i Omar Khaiyam, venerats pels iranians, que s’acosten als mausoleus amb els seus llibres a la mà. La majoria toquen la tomba emocionats i alguns fins i tot s’hi aturen per llegir versos en veu alta mentre algú es fa una selfie de grup amb l’ajuda d’un pal extensible, un dels grans tòtems de l’Iran d’avui.\nSense sortir de Xiraz, els jardins d’Eram i la mesquita de Nazir ol-Molk són d’una bellesa que enllaça amb la poesia, mentre que la ciutadella emmurallada de Karim Khan mostra l’esplendor de la dinastia Qajar al segle XVIII.\nEl basar laberíntic de Xiraz és dels millors de l’Iran, un bon lloc per perdre’s a gust entre teles, joies, espècies i catifes que il·lustren històries eternes.\n6. Persèpolis i l’ombra d’Alexandre\nConfesso que el lloc que més ganes tenia de veure de l’Iran era Persèpolis, l’antiga capital de l’Imperi Persa, fundada per Darius I el 518 aC. I no em va decebre gens.\nA les ruïnes de Persèpolis sents literalment la història, una història antiga que ens remet a l’Imperi Persa i als enfrontaments amb els grecs narrats pel gran Heròdot. Alexandre la va saquejar i cremar el 331 aC; n’hi ha que diuen que com a revenja per la destrucció de l’Acròpolis d’Atenes i n’hi ha que han escrit que ho va fer perquè anava begut i no sabia el que es feia.\nFos pel que fos, entrar avui per la Porta de Totes les Nacions, passejar entre les columnes del palau Apadana, admirar els relleus del Saló del Tron, reconèixer els símbols zoroastrians i pujar fins a les tombes reials, esculpides en la roca, permet imaginar la riquesa d’aquell imperi llunyà.\nA l’interior de la impressionant Porta de les Nacions, per cert, es pot veure la firma gravada per l’explorador Henry Stanley, de quan hi va ser el 1870, poc abans de viatjar a l’Àfrica, on pronunciaria la famosa frase “Doctor Livingstone, suposo”.\nUns quilòmetres més al nord, el cementiri reial de Naqsh-e Rostam i la tomba de Cir a Pasargada subratllen la importància d’aquell imperi derrotat per Alexandre.\n7. Isfahan i la Ruta de la Seda\nIsfahan és la perla de l’Iran, una ciutat amb una de les places més belles del món, grans palaus, mesquites històriques i ponts bellíssims que evoquen el temps de la Ruta de la Seda. Més ben dit, no és que l’evoquin, sinó que t’hi traslladen directament.\nAls segles XVI i XVII, quan arribaven a passar per Isfahan tres-centes caravanes a l’any, el xa Abbas I la va voler convertir en una ciutat enlluernadora. Va convidar arquitectes de tot arreu que van construir ponts per a les caravanes i van dissenyar la plaça, els palaus, les mesquites… fins a deixar Isfahan com una gran capital.\nIsfahan ha crescut molt des d’aleshores, però la part antiga manté l’esplendor d’abans, tot i que és una pena que el riu baixi sense ni una gota d’aigua (almenys quan jo hi vaig ser) per culpa d’una mala planificació. Amb el riu sec, els bellíssims ponts s’alcen com monuments inútils.\nA Isfahan el viatger ha de ser generós amb el temps, per poder passejar sense pressa. Només així podrà admirar com cal la bellesa blava de la mesquita de l’Imam, els palaus oberts, el basar de ressons orientals i l’austeritat impactant d’alguns racons de la mesquita Jameh.\nPer tastar el deliciós menjar iranià, amb sopes de llenties, xai, amanides i dolços, val la pena anar al restaurant Shahrzad. Per fer un te, és recomanable la teteria Azedegan, plena d’andròmines d’antiquari que et fan reviure Les mil i una nits.\n8. Meixad per l’Any Nou Persa\nLa ciutat de Meixad, prop de la frontera amb l’Afganistan, és tota una altra cosa. Està considerada la ciutat més santa de l’Iran, ja que hi està enterrat l’imam Reza, el vuitè dels imams xiïtes, i quan hi arribes sents que l’envolta un intens fervor islàmic.\nA Meixad tot sembla orientat cap al santuari de l’imam, i són tants els pelegrins que la visiten que col·lapsen els carrers del centre. El santuari està obert dia i nit i fa el ple durant les celebracions de l’Any Nou Persa, el Now Ruz.\nTot i que els infidels no estan autoritzats a accedir al mausoleu, hi vaig poder arribar barrejat amb la multitud de l’Any Nou. El pas pels nombrosos patis, la cúpula daurada, els minarets altíssims, les delicades decoracions de ceràmica, la devoció, les aglomeracions, les empentes i els crits feien posar literalment la pell de gallina.\nPer assistir a una altra mena de devoció, em vaig arribar al mausoleu del poeta Ferdousi, a pocs quilòmetres de Meixad. El jardí i el museu adjacents, i els actors que reciten fragments de poesies èpiques, mostren una vegada més com vibren els iranians amb la poesia.\nSeguint aquest filó, vaig anar en tren fins a Nixapur, a 120 quilòmetres de Meixad. En aquesta població hi ha la tomba d’Omar Khaiyam (1048-1131), un poeta, matemàtic i astrònom autor d’uns versos en què lloa sovint el vi. Els fanàtics islàmics no el veuen de bon ull, per allò de la llei seca, però la majoria dels iranians l’adoren, com ho proven les incomptables selfies que es fan davant la seva tomba.\nUn dels poemes, traduït per Àlex Queraltó, diu: “Com que no pots abastar la veritat i la certesa, / no pots viure tota la vida en el temor i el dubte. / Val més que no se’ns escapi la copa de les mans, / i que, serens o embriacs, romanguem en la ignorància”.\nAls restaurants que hi ha sota els porxos, al jardí del mausoleu, hi vaig menjar, per cert, un dizi, un estofat de xai amb llenties. Els iranians que hi havia a prop em van ajudar a resoldre, amb somriures, els dubtes del ritual. Va ser un menjar excel·lent, tot i que vaig trobar a faltar el vi que tant elogia Omar Khaiyam.


Antella, ciutat sense llei La República\nAntella, ciutat sense llei\nAl poble d’Antella (Ribera Alta) també manen els populars, i en aquestes circumstàncies i tractant-se d’una població tan petita (menys de 1.500 habitants) el PP té via lliure per governar […]\nAl poble d’Antella (Ribera Alta) també manen els populars, i en aquestes circumstàncies i tractant-se d’una població tan petita (menys de 1.500 habitants) el PP té via lliure per governar com li dóna la gana.\nAmb unes pràctiques més properes a les cacicades de la Restauració d’ara fa cent anys, l’alcaldessa popular del municipi, Isabel Giménez, va empadronar-se a casa seva fins a 6 persones, tres d’ella sense cap relació familiar amb ella, segons sembla per tal de quantificar més votants a les darreres eleccions.\nEl fiscal en cap del Tribunal Superior de Justícia del País Valencià hi ha vist indicis de delicte, i ha demanat que se li obri un procediment penal per un possible delicte electoral. Els tres “habitants fantasmes” no han viscut mai al municipi, i de fet són de València, Alzira i Múrcia.\nPrecisament Isabel Giménez ja va sortir als diaris quan l’any 2005, després d’apujar-se el sou un 50%, va decidir que els policies locals del poble anirien en bicicleta per estalviar combustible. Aquest estirabot ecològic va tenir conseqüències tràgiques: segons sembla, dels dos policies locals d’Antella, que tenien més de 50 anys, un va patir una embòlia cerebral i l’altre un infart.


Economia xinesa. Perfil Cultural. Mercat xinès\nCurs Online: Economia xinesa\nContingut del curs online (assignatura): l'economia xinesa. Mercat xinès. Negociació a la Xina\nEl Sistema Financer xinès.\nIndústria, serveis i agricultura.\nEl comerç exterior. Importacions i exportacions.\nEl mercat xinès.\nNegociació a la Xina.\nPerfil Cultural xinès.\nEmpreses espanyoles a la Xina.\nExemple del curs / assignatura- Economia xinesa\nDescripció de l'assignatura: l'economia xinesa\nLa Xina és avui el mercat més gran del món amb més de 1.300 milions de potencials consumidors (un 25% d’ells viuen en les ciutats), amb creixements del PIB entre el 7% i el 8%. En termes de PIB és la setena potència mundial, havent desplaçat a potències econòmiques com Espanya, el Canadà o el Brasil.\nSegons el Banc Mundial (BM), es preveu que per a l’any 2020 sigui la primera potència econòmica mundial, representant prop d'un 40% de la producció mundial.\nUn informe de les Nacions Unides sobre la inversió mundial va indicar que més de 400 de les 500 principals corporacions del món han invertit en uns 2000 projectes a la Xina.\nEmpreses com Matsushita, Toshiba, Sanyo, Phillips o Mitsubishi estan desplaçant gran part de la seva producció a la Xina, Siemens produeix prop de 14 milions de telèfons mòbils a la seva fàbrica a Xangai. Cànon ha desplaçat el seu quarter general de l'Àsia a Pequín. Empreses espanyoles com Tècniques Reunides, Nutrexpa, Alsa, Fermax, Indra, etc. Han aconseguit posicionar-se amb èxit en aquest complex mercat.\nUn recent estudi de Goldman Sachs sobre les vint-i-set GLOCOs (Global empreses) del món, considerava que només l’empresa que tingués una estratègia per a la Xina (Àsia) podria ser considerada com a tal.\nLa recessió de la Unió Europea (UE) i la incertesa socioeconòmica de l'Amèrica Llatina (on Espanya és el principal inversor), fa que calgui considerar a la Xina com un mercat estratègic per a l’empresa. Per això cal conèixer els aspectes clau d’aquest mercat per dissenyar amb èxit una estratègia d’implantació i/o exportació.\nLa Xina produeix més de la meitat de les cambres fotogràfiques del món, el 30% dels aparells d’aire condicionat i televisors, el 25% de les rentadores, a prop del 20% de les neveres i el 70% de les joguines. "Galanz" fabrica el 40% dels microones que es venen avui a l'Europa. Els TV "Haeir" són reconeguts a tot el món i el cas d’aquesta empresa s’analitza a Harvard. Per això, s’analitzarà el cas de diverses empreses xineses (Haier, Galanz, Cosco, etc.), que ens permetran entendre millor el funcionament de les empreses xineses i la influència dels valors confucians en la gestió d’aquestes corporacions transnacionals.\nAixí doncs, qualsevol estratègia per a la Xina ha de ser realitzada al llarg termini i comptar amb els recursos suficients per poder desenvolupar-la. Per això, tota empresa hauria de tenir present a la Xina en la seva estratègia tant com potencial competidor, com proveïdor i/o com mercat.\nLes oportunitats a la Xina són enormes: forta inversió pública (24.000 milions de dòlars), increment de la capacitat adquisitiva de la població, el medi ambient, urbanització, els serveis, etc.\nPerò la Xina és un mercat extraordinàriament complex, burocràtic i competitiu. És un país amb característiques pròpies, on les regles del joc són diferents de les d’altres països, i conèixer aquestes regles serà indispensable per desenvolupar negocis a la Xina. A més, la imatge de país "Espanya" no és positiva i el pes del sector públic és molt fort en gairebé tots els sectors.\nHi ha aspectes culturals i sociològics molt diferents: influència del confucianisme, costums, cultura mil·lenària o la dificultat de l’idioma. Les relacions personals (GUANXI, en xinès), seran fonamentals, ja que sota l'ètica confuciana el negociador xinès voldrà assegurar-se que som honorables, i que per tant complirem amb els nostres compromisos; si no som capaços de desenvolupar el "Guanxi" serà difícil fer negocis a la Xina. Això implica que les negociacions es poden fer molt lentes i per tant costoses.\nL’organització d’una xarxa de distribució internacional serà un dels problemes més importants que trobarem a la Xina (en general, està mal organitzada i molt segmentada). A més, només les empreses estrangeres amb inversió a la Xina estan autoritzades a crear xarxes pròpies de distribució.\nNo obstant això, l’entrada de la Xina en l'Organització Mundial de Comerç comporta una sèrie d’avantatges: reducció de l’aranzel mitjà al 9,4%, eliminació de les quotes i llicències d’importació, les companyies estrangeres poden entrar en el negoci de la distribució (permetent-se l’establiment d’empreses de capital 100% estranger en els sectors de distribució, vendes, Marítim i serveis), Major uniformitat en la valoració duanera, Menor incertesa legal i major transparència, la protecció de la propietat intel·lectual i industrial, etc.


EXPOSICIONS - totlleida\nPer totlleida en 29 juliol, 2017 Sense comentaris\nSALA RES NON VERBA Exposició benèfica de fotogràfies de Álvaro Reyes. sobre l’Índia i el Nepal.\nInauguració. 14 de setembre a les 19.30h , a l’esmentada seu de Res Non Verba,carrer Maragall, 17. Lleida.\n*L’Aparador de La Palma exposa “Gatlàctics 1.0”. La mostra es pot veure durant el mes d’agost\nAl CCOC de La Granadella l’exposició “l’Artbrada, els fruits prodigiosos”, de l’artista barceloní Salvador Rodés\nEs tracta d’una selecció d’obres, expressament realitzada per a l’ocasió, emmarcades dins un projecte molt més ampli, Artbrada. Durant els darrers anys, Salvador, ha anat afermant el seu característic procés de creació basat en la tècnica del frottage sobre l’escorça dels arbres.\nEn total, un centenar d´arbres han participat en la realització pictòrica com a models proactius i ben vius. No podia faltar en aquesta selecció d´autors arboris o artbres, l´olivera, per la seva importància dins la nostra vida, tant econòmica com cultural, però també per les seves atribucions característiques: resistència, fortalesa, noblesa… i sobretot, per la seva bellesa singular.\nA més de la inauguració, el CCOC ha programat un taller de creació el dia 16 de setembre impartit pel mateix artista. Els tallers adreçats als més petits conviden a descobrir i experimentar d’una manera especial i divertida amb la natura i l’entorn més proper.\nLa participació al taller és gratuïta i els interessats hauran de fer una inscripció prèvia al CCOC, info@culturadeloli.cat. La participació està limitada a 15 persones.\nMÉS NOTÍCIES CENTRE CULTURA DE L’OLI DE CATALUNYA. www.culturadeloli.cat\n*SALA GÒTICA DE L’IEI\n‘Una habitació pròpia’ de la fotogràfa lleidatana Iolanda Sebé, es pot veure a la Sala Gòtica de l’IEI fins al 17 de setembre.\n*4 VISIONS. Exposició de collage a Espai Cavallers. Fins el dia 5 de setembre.\nIMANOL BUISÁN, REBEKA ELIZEGI, MARISA MAESTRE i JOSEP PULIDO mostren els seus fantàstic treballs realitzats amb la tècnica de collage.


Viquipèdia:Març del 2010 - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nViquipèdia:Març del 2010\nCatalunya. Hi ha un 21% de participació en les consultes que s'han celebrat en una vuitantena de municipis. VilaWeb\nCanadà: S'han acabat els Jocs Olímpics d'hivern de 2010. El país amfitrió ha estat el guanyador amb 14 medalles d'or. lamalla.cat\nMèxic: Mor l'última filla d'Emiliano Zapata, el qual fou una figura prominent de la Revolució Mexicana. EFE\nEl Consell de Garanties Estatutàries avala que la "Llei de consultes" és constitucional. directe!cat\nLa Universitat de Lleida cedirà espais per a que s'hi celebri la consulta popular el 25 d'abril. crònica.cat\nIlles Balears: Aina Rado (PSIB) serà temporalment la nova Presidenta del Parlament de les Illes Balears. VilaWeb\nXile: Busquen dues famílies catalanes desaparegudes a causa del terratrèmol de Xile. Avui\nCiència: El terratrèmol de Xile ha desplaçat la Terra uns 8 cm. del seu eix i ha fet reduir 1,26 microsegons la durada del dia. 3cat24.cat\nViquipèdia:Actualitat/3 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/4 de març del 2010\nLa Comunitat Valenciana, la Regió de Múrcia i la Comunitat de Madrid volen declarar la tauromàquia bé d'interès cultural. El Periódico\nTelefónica permet trucar gratis a Xile a través de les terminals públiques d'aquesta empresa. 20minutos.es\nLa vida de Llàtzer de Tormos podria haver estat escrit per Diego Hurtado de Mendoza segons una investigació d'una paleògrafa madrilenya. 3cat24.cat\nEls alcaldes demanen a la Conselleria d'Interior que se'ls faci més cas quan reclamen més mossos. VilaWeb\nUn grup d'estudiants escridassen a Rosa Díez (UPyD) i boicotegen una conferència que havia fer a la Universitat Autònoma de Barcelona. Avui\nIlles Balears: Més de dos milions de persones fan una cadena humana en contra de la corrupció. dBalears.cat\nSahel: Al-Qaida ha demanar l'excarceració de varis terroristes presos a Mauritània a canvi dels tres cooperants catalans segrestats. 3cat24.cat\n6 de març del 2010\nIran: Ahmadinejad assegura que "l'incident de l'11 de setembre va ser una gran falsificació, un pretext per a la campanya contra el terrorisme i un preludi per a la invasió de l'Afganistan". Europa Press\nCinema: Precious guanya els Independent Spirit Award com a millor pel·lícula, millor director (Lee Daniels), millor actiu protagonista (Gabourey Sidibe), millor actiu secundària (Mo'Nique) i millor millor guió original (Geoffrey S. Fletcher). Avui\nTecnologia: Els primers iPad arribaran a Espanya el 3 d'abril. El País\n7 de març del 2010\nFraga assegura que estarà sempre “amb els qui simpatitzen amb el bestiar que pateix”. El Singular Digital\nBarcelona i Madrid viuen avui una manifestació en contra de l'avortament. 3cat24.cat\nFutbol: El Reial Madrid es posiciona primer de La Lliga empatat de punts amb el FC Barcelona. 3cat24.cat\nViquipèdia:Actualitat/8 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/9 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/10 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/11 de març del 2010\nEspanya: Mor a Valladolid el novel·lista espanyol Miguel Delibes, el qual fou membre de la RAE. El Mundo\n13 de març del 2010\nEncara queden 41.000 persones sense subministrament elèctric per culpa de la nevada. Avui\nEl 98,5% dels veïns de Vallvidrera que han votat en una consulta no vinculant vol segregar-se del municipi de Barcelona ja que creu que es milloraria la gestió i els serveis dels veïns. 3cat24.cat\nUn magistrat de Barcelona ha desestimat una demanda de la SGAE contra "Elrincondejesus.com" que facilita enllaços d'igual a igual. Considera que no vulnera els drets d'autor i que oferir enllaços forma part de la naturalesa d'Internet. 3cat24.cat\nPaís Basc: Es celebra a Iparralde una consulta independentista basca. Nació Digital\nItàlia: Es manifesten a Roma contra Berlusconi arran d'un decret llei electoral, que li permetrà readmetre les llistes del seu partit a Roma en les pròximes eleccions regionals. Avui\nCinema: El diari The New York Times es posiciona a favor de la "Llei de Cinema en català". crònica.cat\nViquipèdia:Actualitat/14 de març del 2010\n15 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/15 de març del 2010\nFrança: ETA mata un brigadier francès a Dammarie-lès-Lys (Sena i Marne), la primera vegada que mata un agent de la policia francesa. Avui\nViquipèdia:Actualitat/17 de març del 2010\nCiència: La missió espacial Soiuz TMA-17 arriba a la seva fi amb l'aterratge dels astronautes Maxim Suraiev i Jeffrey Williams a prop d'Arkalik (Kazakhstan). SPACE.com\nS'aprova la Llei d'Economia Sostenible que permetrà tancar webs de descàrregues que "vulnerin els drets d'autor". Aquests webs han tancat avui com a motiu de protesta. VilaWeb No al cierre de webs\nLuis Roldán surt de la presó després de quinze anys de condemna per culpa d'un famós escàndol de corrupció. 3cat24.cat\nFutbol: L'Arsenal FC serà el rival del FC Barcelona als quarts de final de la Lliga de Campions. lamalla.cat\n20 de març del 2010\nS'ultima una llei que ha de garantir l'ús de la llengua de signes catalana i les condicions que permetin assolir la igualtat de les persones amb sordesa que optin per aquesta llengua. 3cat24.cat\n"Girona Decideix" recull 200 vots anticipats en la campanya que ha fet a alguns instituts de la ciutat. Racó Català\nFrança: Confonen, en unes imatges gravades, 5 bombers catalans com a presumptes etarres. 3cat24.cat\nJoan Laporta assisteix en la segona Assemblea Nacional de Reagrupament. Avui\n"Lleida Decideix" tindrà col·legis electorals a cada barri en ocasió de la consulta. VilaWeb\nMón: Segons la Creu Roja, cada 15 minuts es mor una persona per falta d'aigua potable. lamalla.cat\nViquipèdia:Actualitat/22 de març del 2010\n23 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/23 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/24 de març del 2010\n25 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/25 de març del 2010\nEspanya: Mayor Oreja: "Cada consulta sobiranista és un èxit per ETA". Nació Digital\nCatalunya: Joan Laporta té la intenció de crear una nova formació política i convida a Reagrupament a afegir-s'hi. Racó Català\nIlles Balears: Retiren el passaport a Jaume Matas. dBalears.cat\nCinema: Aquesta setmana, s'estrenen Com ensinistrar un drac en català, The Ghost Writer o Ajami, entre d'altres. cine.cat\nCinema: Dennis Hopper ja té una estrella al Passeig de la Fama de Hollywood. lamalla.cat\n28 de març del 2010\nInternet: La Viquipèdia en català supera la Viquipèdia en finlandès i es posiciona en 14è lloc, per sobre de llengües com l'ucraïnès, el txec, el turc, l'àrab o l'hongarès. Ara, la Viquipèdia en català vol superar la noruega, que es porten 20.000 articles de diferència.\n29 de març del 2010\nEls municipis catalans consideren que el manteniment de les línies elèctriques és insuficient. 3cat24.cat\nJimmy Carter guanya el Premi Internacional Catalunya per la seva defensa de la pau i els drets humans a tot el món. Avui\nEs fa el primer trasplantament de cara a Catalunya. El Periódico\nIlles Balears: El Partit Popular de Balears accepta la petició de suspensió temporal de militància de Jaume Matas. El Periódico\nCatalunya del Nord: Ja s'hi poden veure els quatre canals de Televisió de Catalunya gràcies a la TDT. Racó Català\nMón: Kazuyo Sejima i Ryue Nishizawa (de l'estudi SANAA) reben el Premi Pritzker d'arquitectura. BBC News\n30 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/30 de març del 2010\n31 de març del 2010\nViquipèdia:Actualitat/31 de març del 2010\n← Febrer del 2010 / Abril del 2010 →\nViquinotícies conté notícies i pàgines d'actualitat relacionades: Categoria:Març del 2010.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Març del 2010\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Viquipèdia:Març_del_2010&oldid=13701835»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 juny 2014 a les 02:31.


CARPE DIEM: UNIVERSITAT ROVIRA I VIRGILI, PER SEMPRE\nPublicat per Dafne a 22:17\nSergi 29 de gener de 2013, a les 22:26\nGràcies per explicar el cas, només el vaig sentir de passada i no sabia de què anava. Tampoc no sabia que estava aprovat i era definitiu. No acabo d'entendre que es vulgui fer aquest canvi, si no és per motius com els que insinues. Què se li haurà perdut al consistori a la universitat? Per què no la deixen estar? I ara a canviar tots els noms i tots els rètols i a gastar diners públics estúpidament, oi? Despesa, naturalment, que costaria X milions, però costarà X+Y milions, on Y són els milions que s'embutxacaran aquests desgraciats que han votat pel canvi de nom. Fantàstic, oi?\nGarbí24 29 de gener de 2013, a les 22:42\nen compte de cuidar-se del que realment és important, només fan que tocar els nassos amb el que no haurien de tocar.\nCarme Rosanas 29 de gener de 2013, a les 22:47\nJo com en XeXu, vaig sentir campanes i no sabia ben bé com havia anat. Que trist... nonembé, no... espero que serem capaços de resistir tanta estupidesa.\nQuadern de mots 30 de gener de 2013, a les 5:36\nEspero i destijo que finalment no acabin fent el canvi. És, ha de ser i serà la URV!!\nRafa 30 de gener de 2013, a les 8:52\nDafne, avui discreparé amb tu. Jo que hi he estudiat i hi treballo, sempre he pensat i segueixo pensant que la universitat de Tarragona s'hauria de dir així, Universitat de Tarragona. Igual que s'ho diuen totes les universitats lligades a un territori, excepte la Jaume I (de Castelló) i la nostra.\nNo dic que el sr. Rovira i Virgili no s'ho mereixi, però el que és una trista realitat és que la URV es diu així no per homenatjar algú, sinò per les eternes i vergonyoses desavinences entre Reus i Tarragona (i perquè quan es va batejar hi havia el Laporte aquell, que era de Reus).\nEncara recordo la cara de babau que se'm va quedar quan uns amics de Barcelona em van dir: la Universitat Rovira i Virgili està a Tarragona? Ah, ni idea... Jo em pensava que estava a BCN, com la Pompeu Fabra o la Ramon Llull... I molt em temo que no són els únics que s'ho pensen, sobre tot a la resta de l'estat.\nUn altre debat és si els motius que té el PP tarragoní per provar d'eliminar la denominació Rovira i Virgili són ideològics, o si en aquest moment de crisi és convenient afrontar la despesa que suposara un canvi de nom. Però a banda d'això, jo voto per una Universitat de Tarragona que ens identifiqui com tarragonins que som, i que només dient-ne el nom ens situi dins el mapa. Una altra cosa serà que, pel batibull polític habitual, la proposta quedarà en res...\nDafne 30 de gener de 2013, a les 10:41\nEm sembla molt bé que discrepis, només faltaria. Però el meu cabreig, va per una altra banda. I és; a) En una situació econòmica com l'actual; amb els problemes que tenen els universitaris per poder accedir a una carrera, perquè els costos són desorbitants...Ara toca aquest debat del canvi de nom.\nb) Si realment és tan preocupant no saber la ubicació de la Rovira i Virgili, no penses que això havia d'haver estat valorat en el seu dia.\nRafa, et comprenc perfectament, però em dol que el PP aprofiti el creixement independentista, per castigar la memòria històrica, perquè no crec que tinguin cap interès en el nom, si la universitat es digués Francisco Franco, dubto que els del PP haguessin presentant la moció. Oi que m'entens per on vaig?\nFins aviat, a veure si us escapeu i veniu un dia a casa!!!\nsa lluna 30 de gener de 2013, a les 10:12\nBajanades per malgastar diners que segons ells no n' hi ha ... per a nosaltres, és clar!\nDel rerefons polític millor ni parlar-ne :(\nHelena Bonals 30 de gener de 2013, a les 11:42\nNo sabia encara fins on poden arribar.\nEl porquet 30 de gener de 2013, a les 12:28\nPer una banda no em sembla malament que la universitat de les terres tarragonines dugui el nom de Tarragona. És una bona manera de promocionar-la i, possiblement, d'ubicar-la al mapa. Cert és que, si prové d'una moció del PP ja sabem que no ho estan fent per amor a Tarragona si no per desamor cap a Catalunya i els seus personatges més reivindicatius. No sé si es podria trobar una forma mixta, encabint Tarragona i sense perdre el nom de Rovira i Virgili.\nAnònim 30 de gener de 2013, a les 14:20\nHola Dafne: Jo sí que estic d’acord amb tu, doncs estic plenament convençut de que aquesta proposta del PP es absolutament política, perquè sabeu, Rovira i Virgili es un dels molts fantasmes que té el PP aquí, a Catalunya, i donat que no el poden combatre d’altre manera, ja que la seva obra sobre el nostre País es impecable, el millor que poden fer es intentar esborrar la seva memòria, perquè els joves no puguin preguntar qui era Rovira i Virgili, i el PSC que ha perdut el Nord i s’està convertint en residual l’hi dona suport, i CiU s’absté. Que fem? On vivim?, Que som? Som mesells?. Jo vaig ser Regidor pel PSC a la època post-Pallach, a les hores no érem així, la majoria érem idealistes, i no anàvem pas tan malament .\nDafne: No hem de desesperar, sabre tot els que encara sou joves, com deia el gran Pablo Neruda, poden tallar tots les flors, però no podran aturar la Primavera.\nnovesflors 30 de gener de 2013, a les 19:13\nDoncs no seria més simple afegir el nom de Tarragona? Universitat "Rovira i Virgili de Tarragona", sona bé. Hi ha altres universitats que porten noms de persones importants, com la "Universitat Miguel Hernández" d'Elx.


Fusta per jardí : Llosetes de fusta\nFusta per a jardí\nLlosetes de pi tractat per paviments exteriors.\nLloseta fusta tractada 50x50cm\nJardineras de madera tratada Jardineres de fusta tractatadaJardineres de fusta tractada en autoclau de forma rectangular, quadrada i hexagonal. Disponibles en tres mides diferents. També construïm jardineres a mida per necessitats especials.Veure\nvallas de madera para parques Tanca per a parcs infantilsTanca infantil en panells de fusta. De construcció robusta, la recomanem per a tanques de piscines i tanques en parcs públics La seva bona relació qualitat preu la fan adient per a tota mena d’usos.Veure


A hores d'ara, d'acord amb una de les definicions més esteses, és habitual d'entendre per Noucentisme la ideologia que, aproximadament entre el 1906 -any, entre altres efemèrides, de la Solidaritat Catalana- i el 1923 -any del cop d'Estat de Primo de Rivera-, tipifica les aspiracions hegemòniques dels nuclis més actius de la burgesia catalana, postula els seus interessos en un pla ideal i, mitjançant la creació d'un complex sistema de signes lingüístics i iconogràfics, formula models i projectes que, a més d'explicar analògicament la realitat, contribueixen a establir pautes de comportament social tendents a possibilitar la viabilitat d'una acció reformista.\nEn el magma ideològic del Noucentisme concorren, de manera prou indistinta, d'una banda, elements manllevats dels trets reactius que, a l'Europa de finals del segle xix, emergien en contra d'alguns dels grans principis configuradors de la revolució industrial i burgesa encetada una centúria abans; d'altra banda, hi ha també una acusada presència de Leitmotive en part heretats del regeneracionisme finisecular i degudament adaptats a les conveniències d'una societat en vies d'industrialització. Entre els primers, la reacció contra el liberalisme, el materialisme i el positivisme, el romanticisme i el naturalisme, també el laicisme, consistia a contraposar-hi una exigència intervencionista en els afers públics, un renovat espiritualisme i una emfasització de la voluntat enfront del sotmetiment a la dada empírica, una disciplina de grup cohesionat i una idealitat utopitzant, també una acceptació de la religiositat i d'un cert misticisme. Trets reactius, tots ells, que s'adeien amb les limitacions i les disponibilitats d'una burgesia tocatardana, com era la de Catalunya, delerosa de realitzar-hi el seu projecte de reforma, tot exportant-lo també a la societat espanyola, i alhora d'afermar-s'hi com a classe hegemònica. Esbombar, com feia, l'anomenat «imperialisme», ultra l'avantatge d'esquivar així el terme incòmode de «nacionalisme» i de no fer-se suspecta de temptacions separatistes, li permetia legitimar el propòsit intervencionista tot dreçant-lo com a tercera via entre el laissez faire, laissez passer liberal i les col·lectivitzacions propugnades pel socialisme revolucionari. L'exaltació de l'arbitrarietat (o arbitrarisme) -sens dubte el terme més polisèmic dels propagats per Ors- venia a designar en el fons l'ètica justificadora de l'actitud intervencionista o imperialista tant en qüestions socials o polítiques com estètiques i culturals, o sigui, una ètica basada en l'afirmació de la voluntat com a correctiu subsidiari de les limitacions imposades pel racionalisme burgès i pels condicionants materials adversos a què aquest s'enfrontava.\nA cavall d'aquests trets reactius i dels més pròpiament regeneracionistes hi hauria els conceptes de classicisme i de mediterranisme. Esgrimits d'antuvi per ideòlegs de l'Action Française -homes del Midi que malden per contrarestar l'apogeu material dels països del Nord d'Europa, veritables impulsors del Romanticisme, amb aquesta afirmació de meridionalitat espiritual-, ambdós termes són referits també pel Noucentisme, a tall de coartada històrica i paisatgística, a un passat -el greco-romà- i a un espai -el Mediterrani- hipostatitzats, pretès origen d'unes constants culturals i caracteriològiques heretades també per la nació catalana. Ponderar altrament la ciutat, i els valors que hi anirien aparellats, com ara la no menys exaltada civilitat (o civilisme), entesa aquella com a marc espaial més idoni i abastable de les transformacions a operar, i els tals valors com a resultats i alhora agents d'aquestes, era apostar a favor de la desruralització -tant en el sentit material com intel·lectual del terme- i, doncs, s'inscrivia en el procés de regeneració emprès per unes elits industrials i urbanes; com també ho feia l'exalçament de l'«obra ben feta», que volia validar, des d'una ètica del treball, la necessària adequació del sistema productiu als requeriments d'un mercat cada cop més competitiu.\nLa literatura homologable com de noucentista no resulta de l'aplicació dels principis de cap poètica, entesa aquesta com a teoria interna de la literatura o com a conjunt de codis normatius elaborats per una escola pròpiament literària, sinó més aviat de la transposició a l'àmbit de la creació literària -o plàstica, en el cas de les arts- dels grans valors ideològics i comportamentals configuradors del moviment i alhora promoguts per aquest. D'acord amb aquest supòsit, i partint de l'ampli ventall d'opcions literàries existents llavors -moltes de les quals havia ajudat a introduir amb major o menor fortuna el Modernisme-, és que el Noucentisme procedeix a fer la seva tria. Tot afirmant el potencial operatiu, pragmàtic, del llenguatge literari, i fent-lo dependre a tall de requisits previs de l'exemplaritat temàtica i de la perfecció formal, el Noucentisme es busca uns precedents i apunta a la consecució d'uns objectius determinats. Entre aquells, fa seus els models elusivament al·lusius del simbolisme primer, i del postsimbolisme després, alhora que rebutja, per socialment estèrils, els del parnassianisme i altres tendències merament esteticistes del fin du siècle; dins el context català, abraça amb tant d'entusiasme les propostes provinents de l'anomenada escola mallorquina (Costa i Llobera, Joan Alcover) com rebutja amb vehemència les originades al recer de la poètica maragalliana, identificada amb romanticisme, espontaneïtat i pathos interjeccional; semblantment, i pel que fa a la narrativa, abjura de l'aportació feta pel realisme naturalista (tan ben representada aquí pels autors de la «narrativa rural» del Modernisme) i tempteja la «deconstrucció» del gènere en forma d'eventuals «antinovel·les» (les fabulacions orsianes aparegudes al Glosari en foren un bon exemple) o de relats breus (cas de L'abrandament, 1917, de Carles Soldevila); l'antimodel vindria aquí donat per les novel·les de Narcís Oller de manera tan inequívoca com, en tant que model, ho fóra la prosa de Joaquim Ruyra. Els objectius llavors perseguits per la poètica del Noucentisme, que no pas per atzar rep el nom de «poètica arbitrària», són l'elaboració d'una literatura artificiosa, tan idealitzada com indestriablement desrealitzada, propensa abans a la ironia distanciada que no pas a la crítica frontal, més indicativa en suma de la Catalunya a què s'aspira des de les premisses del reformisme burgès que no pas exponencial de les contradiccions i les mancances que afecten la Catalunya del present; una literatura, altrament, a través de la qual es pretén operar, en paral·lel al procés de transformació anhelat per al conjunt de la societat, la necessària reforma de la llengua, de manera que els models cultes, segons són codificats per Fabra, incideixin sobre els registres més degradats del llenguatge col·loquial fins a elevar-los a la categoria de l'estàndard proposat. Aquestes exigències, que, si d'una banda, traeixen clarament unes limitacions i, per l'altra, enclouen l'inevitable component utopitzant propi de tot projecte de canvi en profunditat, es reflecteixen igualment amb l'ambivalència del clarobscur sobre el conjunt de la producció literària noucentista i donen lloc a la convencionalment anomenada «jerarquització de gèneres» que s'hi produeix.\nLa poesia, emblemàticament representada per Jaume Bofill i Mates (Guerau de Liost) i per Josep Carner, se situa al capdamunt, ja que és vista com una extensió del laboratori formal de l'idioma i com l'espai simbòlic per excel·lència des d'on procedir a la creació d'imatges vinculants; la segueixen en l'ordre de preferències, i del subsegüent conreu sovintejat per part dels autors noucentistes, l'assaig -la major part de vegades en forma de «glosa» o article periodístic- i l'oratòria, per causa del potencial suasori que els fóra inherent; la novel·la, en canvi, llastada als ulls del noucentisme per l'estigma del naturalisme i per una llengua entre dialectal i deficitària, és menystinguda fins al punt d'originar-se una remarcable cesura en la seva producció durant el període comprès entre els inicis de la segona dècada de segle i mitjan dels anys vint; només el conte, d'extensió en tots sentits sempre més manejable i de límits força més mal·leables -reductibles segons com a poesia o a assaig-, assegura per aquells anys la discreta continuïtat del gènere narratiu (Alexandre Plana, Ernest Martínez Ferrando); el teatre, encara, entacat igualment a parer dels noucentistes per una tradició primparada que oscil·la entre el populisme xaró o l'èpica naturalista d'encuny renaixencista, i l'esteticisme decadent o la denúncia social de filiació modernista, mancat a més d'infrastructures, no pervindrà a bo i més que a certes produccions inequívocament etiquetables com d'«alta comèdia burgesa» (Carles Soldevila, Millàs-Raurell).


Fiporc - FIPORC tanca dos dies de fira a Riudellots amb molt bona afluència de públic\nFIPORC tanca dos dies de fira a Riudellots amb molt bona afluència de públic\n18 / Febrer / 2018\nTot i la pluja de dissabte a la tarda, el bon temps s’ha imposat diumenge omplint de visitants Riudellots de la Selva\nMés de 130 voluntaris participen activament el l’organització de la Fiporc\nLa cinquena edició de Fiporc celebrada aquest cap de setmana a Riudellots de la Selva, ha tornat a ser un èxit. Tot i el mal temps viscut dissabte, la bonança de diumenge s’ha imposat durant tot el dia omplint de visitants els carrers del municipi.\nLa zona gastronòmica de tast equipada amb taules i cadires, s’ha omplert de gom a gom per degustar i comprar tota mena de productes i derivats del porc, com ara pernils, embotits, botifarres, carn a la brasa, pota i tripa i, fins i tot, raviolis de galta de porc amb ratafia, entre d’altres plats.\nUn any més l’àrea de tast ha compartit protagonisme amb l’escenari de demostracions i exhibicions del procés de matança, especejament i elaboració d’embotits a càrrec de diversos voluntaris del poble i els comentaris del popular cuiner i divulgador gastronòmic, Pep Nogué.\nFIPORC està impulsada per l’Ajuntament de Riudellots de la Selva amb el suport organitzatiu de l’empresa gironina Incatis i la participació activa de més de 130 voluntaris del poble, sense els quals Fiporc no seria possible, tal i com ha destacat l’alcaldessa, Montserrat Roura i el regidor de Promoció Econòmica, Lluís Barnés.\n© 2019 Fiporc - Tots els drets reservats Nota legal i política de Cookies


Puig destaca el compromís de Foment per agilitzar el Corredor Mediterrani i alliberar el peatge de l'AP-7 - Diari Valencià\nPortada » Actualitat » Puig destaca el compromís de Foment per agilitzar el Corredor Mediterrani i alliberar el peatge de l’AP-7\nEl president ha anunciat una comissió mixta Ministeri de Foment-Generalitat per establir una dinàmica de treball conjunt\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha destacat la decisió del Ministeri de Foment d’assumir les reivindicacions de la Comunitat Valenciana en favor del Corredor Mediterrani, així com el compromís de no prorrogar els peatges de l’autopista AP-7 una vegada expire la concessió dels seus trams.\nEn aquests termes s’ha expressat el cap del Consell després de la reunió que ha mantingut amb el ministre de Foment, José Luis Ábalos, en què també ha participat la consellera d’Habitatge, Obres Públiques i Vertebració del Territori, María José Salvador, i les direccions tant de la Conselleria com del Ministeri.\nPuig, que ha agraït la “sensibilitat” del ministre respecte a les reivindicacions valencianes, li ha lliurat a Ábalos l’Agenda Valenciana d’Infraestructures i ha anunciat que s’establirà una comissió mixta entre el Ministeri de Foment i la Generalitat per “establir una dinàmica de cooperació, de col·laboració i de treball conjunt”.\nSegons ha explicat el president, es tracta d'”un espai permanent de trobada” per a “sumar les diferents visions” de les dues administracions, amb l’objectiu d’aconseguir millorar la mobilitat dels ciutadans i la capacitat de les empreses per competir.\nEn aquest sentit, el cap de l’Executiu valencià ha destacat que cal “reconstruir” un encaix “adequat” de les infraestructures de la Comunitat Valenciana a Espanya ja que, com ha recordat, el territori valencià compta amb “una infrainversió històrica”, que , sumada a l’infrafinançament, suposa una pèrdua de 2.500 milions d’euros anuals.\nPer la seua banda, el titular de Foment ha assegurat que és “conscient” de les reivindicacions “justes” de la Generalitat. En aquest sentit, ha afegit que atendre-les no implica donar un “tracte de favor” a la Comunitat Valenciana, sinó oferir “un tracte de justícia”.\nÁbalos ha explicat que es conformaran diferents comissions per abordar temes com el Pla de Rodalies, la política d’habitatge o l’alliberament de l’AP-7, així com la comissió permanent Ministeri-Generalitat anunciada pel president, amb l’objectiu que “es plantegin periòdicament les reivindicacions”.\nA més, el ministre ha informat que emplaçarà a la comissària europea de transports, Violeta Bulc, amb qui es reunirà a la setmana que ve, al fet que les connexions ferroviàries de València amb l’Atlàntic i el Cantàbric figuren com a prioritats al mapa de corredors de la Unió Europea.\nAixí mateix, ha avançat que en les pròximes setmanes tindrà lloc una cimera quadripartida entre la Comissió Europea, França, Portugal i Espanya en la qual també es plantejarà aquesta qüestió.\nAP-7 Comunitat Valenciana Corredor Mediterrani Generalitat Valenciana Govern d'Espanya Ministeri de Foment\nSánchez: “Les presses del Consell per tancar projectes a pocs mesos de les eleccions demostren la seua incapacitat de gestió”


El Teatre Municipal de Cunit inaugura programació trimestral amb "Yo sobreviví a la EGB" - Ajuntament de Cunit Tornar adalt"; jQuery("#scroll-top").html("Tornar adalt");\nEl Teatre Municipal de Cunit inaugura programació trimestral amb “Yo sobreviví a la EGB”\nInici » El Teatre Municipal de Cunit inaugura programació trimestral amb “Yo sobreviví a la EGB”\nPublicat el 13 de gener de 2022 a les 20:12\nAmb l’inici del nou any, el Teatre Municipal de Cunit torna a tenir una cita amb la ciutadania i obre de nou el seu teló, darrera del qual oferirà noves experiències, emocions, sentiments, riallades…, amb múltiples històries de fantasia, realitat social, música… Es torna a aturar el rellotge per viure durant les funcions un temps que ens transforma. Un temps que fa de les arts escèniques una veritable escola de ciutadania.\nUna cartellera que s’estrena el 29 de gener amb l’obra “YO SOBREVIVÍ A LA EGB”, un show d’humor adreçat sobretot a totes les persones que van viure aquella època. Acutalment, més de 80.000 persones ja han vist aquest espectacle.\nVenda d’entrades a partir del 17 de gener, al Casal Municipal. Preu per entrada: 10 euros.\nCompanyia: Factoría de Cómicos\nRepartiment: Jordi Merca e Ivan Vilches\nProgramació pensada per a tots els públics\nLa proposta teatral completa va del mes de gener al mes de març, pensada per al públic adult, però també per als infants i família, un programa perquè el públic de totes les edats diverses i plurals, s’apropi als secrets del teatre no com a espectadors passius sinó com ciutadania activa i participativa.\nTotes les funcions es portaran a terme amb les mesures de seguretat sanitàries establertes per normativa.\nPrevAnteriorL’Espai Jove ofereix un espai d’estudi per a alumnes d’ESO\nSegüentL’ajuntament fa una crida a la participació ciutadana per escollir model del futur servei de recollida de residusNext


Ciutadans acusa Fuset de relegar en Expojove a la Junta Central Fallera\nInicio En Valencià Ciutadans acusa Fuset de relegar en Expojove a la Junta Central Fallera\nCiutadans acusa Fuset de relegar en Expojove a la Junta Central Fallera\nEl grup Ciutadans (Cs) de l'Ajuntament de València ha acusat el regidor i president de la Junta Central Fallera (JCF), Pere Fuset, de relegar la Junta Central Fallera (JCF) "al més pur obscurantisme" en l'actual edició d'Expojove per instal·lar un pavelló "mut", en no senyalitzar que pertany a l'organisme faller, segons ha denunciat la regidora Amparo Picó.\n“Ens hem quedat de pedra quan hem vist el pavelló de la institució fallera. Ho hem vist perquè ens ho han indicat. Em pareix que és una mesura més per a relegar a les Falles i una mostra del poc cas real del tripartit. És un pavelló apagat i muntat sense ganes on l'animació a la lectura fallera és inexistent. Exigirem explicacions de per què es fa d'eixa forma. Considerem el muntatge una falta de respecte a les comissions falleres participants en el concurs de maquetes”, ha afirmat la també consellera en el Consell Rector de la JCF.\nCap distintiu indica que aquest pavelló pertany a la Junta Central Fallera. Foto: Ciutadans\nL'edil Picó hi ha acusat a l'edil Fuset d'incomplir els seus propis criteris del lema de l'actual edició d'Expojove, “Llegim”, per a animar a la lectura als més xicotets. “En el pavelló de la JCF poc s'anima a la lectura de la festa fallera. Més aïna a veure maquetes que els xiquets no saben ni que pertanyen ni de qui són. I això que literatura fallera existix i variada així com jocs fallers”, ha dit Picó.\nIgualment, la regidora de Cs ha lamentat que els grups antimilitaristes protagonitzaren una protesta contra la presència de l'Exèrcit en el mateix pavelló. “És la primera que açò succeïx. Si és així, a partir d'ara qualsevol col·lectiu pot entrar a Expojove a protestar o a manifestar-se. Veiem licites les queixes d'estos col·lectius en la porta de la fira dins de la llibertat d'expressió però dins considerem que ha existit una fallada de seguretat i així demanarem explicacions”, ha dit Picó.\nL'edil Amparo Picó també ha considerat inadequat l'espai on s'ha muntat l'espai de l'Exèrcit així com el de la Policia Local, Bombers i Protecció Civil. “Recolzem i protegim la presència de l'Exèrcit, de la Unitat Militar d'Emergències (UME) i dels altres cossos de seguretat. Veiem molt positiu que els xiquets i jóvens coneguen les missions de pau de l'Exèrcit, la labor de la UME i de la nostra Policia Local i Protecció Civil, els treballs de la qual han sigut reconeguts en reiterades ocasions per distints organismes nacionals i internacionals”, ha dit Picó.\nL'edil Picó va lamentar que el tripartit seguisca sense comptar amb el Consell de la Joventud per a planificar Expojove: “Una fira d'estes característiques dedicada als xiquets i a la joventut ha de comptar amb l'opinió dels col·lectius juvenils”.\nFinalment, va concloure que Expojove ha de tornar a comptar amb un espai per a les festes de tota la ciutat de València com la Setmana Santa Marinera, el Corpus, la Fira de Julio, el Nou d´Octubre o Sant Vicent Ferrer o altres celebracions, no sols les Falles.\nArtículo anteriorEl presupuesto de Gespa consigue la unanimidad tras ser enmendado por Compromís y Ciudadanos\nArtículo siguienteAlbalat amortitza en 2018 prop de 170.000 euros de deute viu


La Denominació d’Origen Catalunya continua presentant novetats per aquest any. Al nou distintiu i la nova web se suma ara l’estrena en paper d’un dels projectes estrella de la DO, Vinòmics. Després de l’èxit obtingut en la seva versió online, Vinòmics salta al paper de la mà de Norma Editorial, amb una recopilació de totes les obres publicades en digital en les dues edicions que porta el projecte.\nVinòmics. Relats gràfics amb gust de bon vi és una novel·la gràfica entretinguda i original, que uneix diferents estils de còmic, abastant gèneres tan dispars com ara la comèdia, el costumisme, la ciència-ficció, el gènere negre, l’erotisme o l’assaig. 14 històries curtes on l’elegant sobrietat dels colors fa que destaqui l’element protagonista: el vi, leitmotiv d’aquest projecte que va néixer amb la voluntat d’apropar la cultura del vi a diferents públics mitjançant una disciplina artística tradicionalment poc utilitzada pel sector vitivinícola del nostre país.\nVinòmics. Relats gràfics amb gust de bon vi incorpora també una sèrie d’extres entre els quals es pot trobar material inèdit, com ara il·lustracions i esbossos de la feina dels autors, així com una mostra del procés d’acolorit que s’ha seguit en totes les obres, i que contribueix a entendre la subtil i curosa elecció del Pantone utilitzat per remetre directament al món del vi. Una original i innovadora proposta en el mercat del còmic nacional, amb referents internacionals com Los ignorantes o Las gotas de Dios, i que arriba ara a les llibreries perquè podem tornar a gaudir-lo de nou.\nVinòmics és un projecte que va néixer el 2016 com una aposta de la DO Catalunya per continuar fent difusió del món del vi mitjançant propostes culturalsdiverses i amb la premissa que el vi també és cultura. Les històries gràfiques que componen aquest projecte, i que ara es muden al paper, es van publicar originalment al web de la DO Catalunya.\nAquest maridatge de vi i còmic ha estat una de les grans apostes de la DO Catalunya al llarg dels dos anys que porta en marxa el projecte. L’èxit ha estat tal que un dels Vinòmics ha donat també el salt al cinema amb Bohèmia, un curtmetratge basat en el Vinòmic homònim de David Morancho, produït per Jordi Comellas, president de Catalunya Film Festivals, dirigit per la cineasta Anna Petrus i protagonitzat per Roger Dalmases, Ferran Herrera i Bruna Cusí, guanyadora del Goya a la Millor Actriu Revelació per Estiu 1993.


Batxillerat 2. Llengua i Literatura: 2019\nLa biografia lingüística\nPer a aquestes vacances us proposem dues tasques: la primera, revisar tots els comentaris del Diccionari per a ociosos i les 6 preguntes que us donem completades al voltant de l'obra i el context, ja que en tornar del Nadal escriurem un text "assagístic" a imitació de les entrades del Diccionari de Fuster; la segona, elaborar per escrit i publicar al blog portafoli la vostra biografia lingüística ―una part del portafoli europeu de les llengües― seguint el guió inclòs més avall. En lloc de realitzar l'escrit, podeu enregistrar-vos en vídeo amb el mòbil ―pantalla horitzontal― com als models que incrustem. Us recomanem de llegir i veure aquests exemples per tal d'inspirar-vos-hi. El treball el podreu penjar fins al 6 de gener al vostre portafoli.\nEvidentement la vostra creativitat ordenarà, modificarà o ampliarà aquest guió d'altres maneres. Si us sembla, també podeu introduir algun concepte sociolingüístic dels revisats a classe, sense abusar-ne. Per acabar, llegiu algunes biografies enllaçades (cliqueu), i escolteu el vídeo i els àudios incrustats de dues companyes de classe i el professor.\nPosted by Antoni de la Torre at 15 de desembre Cap comentari:\nLabels: Biografia Lingüística\nMés fonètica per practicar\nAbans d'examinar-vos, o bé per preparar la prova de selectiu en qualsevol moment, podeu practicar l'exercici de fonètica amb aquest extens qüestionari de preguntes a l'estil de les PAU.\nPosted by Isabel Payà at 07 de novembre Cap comentari:\nPosted by Dept. Valencià de l'IES Francesc Ferrer i Guàrdia at 01 d’octubre Cap comentari:\nCinc cèntims sobre Plagi, l'obra de divendres\nPlagi, de Rodolf Sirera, al teatre El Micalet\nEl programa de mà de Plagi es pregunta si l’obra de Sirera és un thriller, una comèdia negra, una reflexió sobre el poder dels homes sobre les dones o un joc per a l’espectador.\nRodolf Sirera ens té acostumats a mostrar en diversos plans el joc dramàtic: ficció, somnis, ironia i realitat es confonen en les històries que ens relaten els seus personatges. En veure Plagi asseguts a la butaca ens preguntem si és veritat allò que ens diuen, si és una deformació de l’ego protagonista, un somni, o és una autorreflexió més sobre el procés de creació d’una obra. Podríem veure Plagi com una lluita personal per les idees i l’engany que suposa la creació literària: “la base és la idea”, li recorda a l’autor la xica, font d’inspiració anul·lada, que tracta de fer-se un lloc en les Belles Lletres. El món ficcionat per Sirera, ben interpretat per Diego Braguinsky i Sílvia Valero, amb un llenguatge esplèndid, no és lluny de la realitat, encara que a molts espectadors els podria semblar distanciat de la seua vida.\nQuan vegeu l’obra, imagineu una caixa xinesa amb tres històries guardades l’una dins de l’altra, i dos somnis gèlids més a dintre. Per a donar tot el sentit a la representació ens hem d’esperar al final, però abans hem d’estar atents als esguits dels temes que van sorgint en el diàleg entre l’escriptor i la dona, a la qual haurem d’assignar també un rol en aquesta història que la Història no li ha donat.\nSi manteniu l’atenció durant 70 minuts, de segur que en traieu conclusions de profit i alguna pregunta a fer als actors i l’actriu protagonistes durant el debat posterior.\n'Plagi' de Rodolf Sirera: un text redó, una interpretació brillant\nQuè ocorre quan un escriptor ha perdut la imaginació, el poder de crear noves obres? Què passa quan una lectora reconeix en un text les seues pròpies idees? Plagi és una excel·lent obra de Rodolf Sirera amb un sentit de l'humor molt particular que ens obliga a reflexionar sobre el pocés de creació teatral. Plagi és un thriller, dirigit encertadament per Rebeca Valls i Edison Valls, que conté un joc teatral enginyós, a l'estil de El verí del teatre, amb veritats i enganys que obliguen els espectadors a reflexionar sobre els diferents detalls que conté la trama.\nL'obra s'èstrenà ahir al Teatre Micalet de València amb èxit de públic i una interpretació brillant de Diego Braguinsky i de Sílvia Valero; amb un decorat (Edison Valls) i una il·luminació (Mundi Gómez) senzilles però efectistes perquè l'espectador es quede atrapat en la trama com a conseqüència de la paraula i dels efectes sonors i la música (Víctor Lucas) que potencien el relat.\nPlagi està en la línia del bon teatre a què ens acostuma el Micalet i la seua visió no us decebrà.\nPosted by Dept. Valencià de l'IES Francesc Ferrer i Guàrdia at 20 de febrer Cap comentari:\nLabels: Ressenya, Teatre


Libromares exposarà a Liber en un estand de 42 metres quadrats - Libromares: Distribución y logística de publicaciones\nLa Fira Internacional de Llibre (Liber 19) s’acosta i en Libromares estem ultimant tots els detalls per rebre a editorials, compradors i altres visitants al nostre estand, el 7E18. Seran 42 metres quadrats en els també estaran presents algunes de les nostres editorials representades, com Publicacions de l’CIS, IVAP-Institut Basc d’Administració Pública, Arc Llibres-la Muralla, ECU, Editorial Tébar Flores, Corona Borealis, Book-Jet, Wanceulen Editorial, Theredoom o Kinnamon, entre d’altres.\nDe el 9 a l’11 d’octubre, el nostre estand a Ifema es convertirà en un punt de trobada on seguir teixint aliances i consolidar vendes tant a nivell nacional com internacional. Un aparador en el qual donar a conèixer les novetats de totes les editorials que ja han dipositat la seva confiança en Libromares per la representació dels seus títols tant a Espanya com a Iberoamèrica, i molt aviat també als Estats Units.\nLibromares exposarà a Liber en un estand de 42 metres quadrats 3 agost 2021


Noticies - L’equip de professionals del servei d’ocupació de Manresa es formen en diversitat sexual i de gènere en l’àmbit laboral\nL’equip de professionals del servei d’ocupació de Manresa es formen en diversitat sexual i de gènere en l’àmbit laboral\nLa formació s’organitza des del SAI LGTBI de Manresa amb la col·laboració del CIO\nAquest dimarts 29 de setembre s’inicia una formació dirigida a les persones professionals tècniques de l’Ajuntament de Manresa que treballen al servei d’ocupació (CIO) de la ciutat. Es portarà a terme en tres sessions (29 de setembre, 8 d’octubre i 15 d’octubre) de forma on-line i amb una durada total de 9 hores.\nEls continguts es dividiran en dos grans blocs. El primer estarà centrat a fer un repàs i conèixer de què parlem quan ens referim a la diversitat afectiva, sexual i de gènere; el marc legal al voltant de les persones LGTBI+ i els Serveis d’Atenció Integral LGTBI. El segon bloc de continguts se centrarà a entendre quina és la situació ocupacional per part del col·lectiu trans (que engloba les persones transgènere, transsexual i de gènere no binari) i quines poden ser les claus per a l’acompanyament en la inserció laboral i la prospecció de treball.


José Lifante, el «Leif» | Diari de Tarragona\nJosé Lifante, el «Leif»\nJosé Lifante va ser de les primeres persones que va estudiar màrqueting i també empresarials. Algunes persones l’anomenaven «Màrqueting», però a ell no li agradava i va abreujar Lifante\n13/12/2021 11:05 | Actualizado a 13/12/2021 11:05\nCasa Boada sempre és un bon lloc on evocar records de tota mena. FOTO: ARIADNA ESCODA\nJosé Lifante Gómez, a qui tothom coneixia com a «Leif» va ser el client més fidel de Casa Boada. Tenia una edat semblant a la meva. Era un personatge curiós, d’aquells que barregen la saviesa amb l’excentricitat. El «Leif» era de lletres i s’havia tret la carrera de piano amb notes brillants. Amb el piano va acompanyar artistes en actuacions dels Nius d’art. José Lifante va ser de les primeres persones que va estudiar màrqueting i també empresarials. Algunes persones l’anomenaven «Màrqueting», però a ell no li agradava i va abreujar Lifante i així sorgí «Leif».\nConeixia molt bé els menjars macrobiòtics, però ell menjava de tot. Jo no el vaig veure malalt, fins al final que va morir. Crec que el «Leif» tenia infinitat de coneguts, però fins al final només va tenir un amic, el senyor Josep M. Miró, qui amb cristiana amistat se n’encuidava de visitar-lo i de que tingués de tot. El «Leif» era una persona a qui li costava donar les gràcies. Una vegada no podia pagar la llum i jo li vaig deixar els diners, passat un temps mels va tornar amb un 10% de rèdit. La gent s’estimava el «Leif» i sempre el convidaven, especialment el Ramon Coll. Et donava conversa de tot: política, història, música.\nMalgrat estava preparat no va tenir sort a la vida. Va treballar a la fàbrica d’oli Abaco, que estava on hi ha el teatre romà i també en un banc d’aquells petits. També es va comprar un Seat 850 i va fer de comercial. Va treballar en una empresa de venda de loteria per a minusvàlids, en les oficines.\nUna cosa curiosa és que li agradava que l’anomenessin «Leif». Va viure tota la vida a l’av. Maria Cristina núm. 10. Jo havia estat a casa seva. Era difícil d’entrar-hi ja que no li agradava. Hi tenia un piano de paret i un rellotge de peu molt bonic que li volien comprar. Hi havia un guàrdia civil de trànsit extremeny que feia de rellotger a casa seva per poder donar estudis als fills i li vaig fer anar a peritar el rellotge. Era una bona peça però quan va ser el moment de peritar-lo resulta que el rellotge s’havia quedat sense pèndul ja que el «Leif» com que era de coure l’havia venut. De totes maneres el senyor «Leif» no era massa partidari de vendre els objectes que formaven part de la seva vida. Era una persona de fe i el seu sant predilecte era sant Magí. Freqüentava molt l’ermita del Portal del Carro i per Sant Magí anava a missa primera.\nTota la saviesa del «Leif» era relacionada amb la cultura, però quan va tenir el 850 va estar a punt de posar oli d’oliva al motor. El va aturar un amic que li va explicar que aquell oli era dolent pel motor. Hi afegia aigua mineral amb gas que em venia a comprar al bar. Jo li deia que no era l’aigua adient. Em va respondre que si l’oli havia de ser mineral l’aigua també, tot mostrant-me una ampolla de Vichy on hi deia aigua mineral amb gas.\nRecordo que quan jo actuava amb BOPASA, Lifante acompanyava artistes al piano, li portaven una partitura i a primera vista ja tocava. Era molt molt bo. Un cop a Bonavista s’enfonsà l’entarimat i ja no va voler tocar més amb un piano sobre entarimats de fusta. Crec que el que més li va molestar van ser les rialles del públic. Ara gairebé tots els pianos de les festes són elèctrics i pesen poc. Lifante volia el piano abaix i poc a poc va anar deixant la feina de pianista.\n«Leif» va ser un incomprès, els genis són així. Com que era el client més antic de Casa Boada vaig anar veient les seves èpoques, i com a bon artista en va tenir diverses. Una època va ser la la passejar gossos previ pagament, recordo que un gos era d’un enginyer de la Química. Un dia em va dir que des de que passejava el seu gos el senyor «Lifante» menjava més. Coneixent-lo, vaig pensar que deuria llegir les etiquetes del menjar de gos i vist que els humans també en podien menjar. Quan el vaig veure, de seguida li vaig preguntar, i em va dir que el tastava ja que els components eren com els del menjar enllaunat per a humans. Avui els gossos mengen pinso. El gos de l’enginyer era un gos gourmet, d’aquells a qui sempre li compraven lo millor.\nEl senyor «Leif», sense saber-ho, es va convertir en un persona popular. Se’l coneixia per ser excessivament honrat ja que si mai et demanava un petit préstec el tornava amb el 10%. Jo mai ho volia, però ell em deia que així no devia favors a ningú. A l’època de la declaració de la renda es convertia en assessor fiscal i la veritat és que feia moltes declaracions i això per a ell era una petita collita. Recordo que malgrat ser una persona amb pocs recursos em va fer regals de casament i pel naixement dels meus fills. Era generós.\nEls qui el vam conèixer no l’enteníem. Però era com una coctelera, a la seva ment tractava de lligar tots els seus coneixements. Avui no tinc al «Leif» per a consultar coses, però la tecnologia, en forma de mòbil m’ho permet. El senyor «Leif» va viure amb la seva mare fins que aquesta va morir. La seva mare també era especial, era planxadora. Vestia a la manera clàssica i no passava desapercebut. La seva personalitat destacava, el seu perfil era el del savi incomprès, però molta gent l’aturava pel carrer.\nLa filosofia del «Leif» era sorprenent, aprendre i aprendre, també per aconseguir conèixer les coses misterioses més rares, les esotèriques. Vivia en un món envoltat d’amics importants. Recordo que era molt amic del senyor Meler, que era germà del president de l’Espanyol i cap de la Companyia de Tabacs de Filipines. Jo vaig assistir a un sopar amb el senyor Meler on em va preguntar sobre com poder ajudar el senyor Lifante.\nAllí va quedar sorprès de totes les persones que coneixia i l’apreciaven i ajudaven. El senyor Lifante era una espècia de la Monyos, però no demanava res ni duia flors. Va passar pel món deixant empremta i al final va morir en silenci, ja que crec que només se’n va assabentar el seu etern amic senyor Miró, a qui crec que Déu premiarà. Va ser un enterrament amb poca gent ja que no va sortir l’esquela.\nD’haver-ho sabut molta gent hi hauria assistit. Qui no coneixia el «Leif»? Tarragona va perdre un personatge curiós.


Villa Ahlan Ulcinj Montenegro - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 655 allotjaments a Ulcinj.\nDjerane bb., Meraja, Ulcinj, Montenegro, 85360 - Veure al mapa\nEstudi Doble amb Terrassa (Double Studio with Terrace)\nDissenyat tant per oci com per negoci, Villa Ahlan està situat idealment a Ulcinj; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nVilla Ahlan també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Ulcinj. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Parc infantil de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Villa Ahlan és una selecció idònia per a la vostra estada a Ulcinj.\nTots els tipus de viatgers (23) Parelles (11) Viatgers en solitari (1) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (5) Grups (1)


Xirivella instal·la quatre monòlits reivindicatius del feminisme - Ajuntament de Xirivella\nEstan dedicats a la germanes Lis Pardo, a Concepción Criado, a María Moliner i a Clara Campoamor\n(Xirivella, 19/11/2021) Xirivella ha col·locat quatre monòlits dedicats a cinc dones destacades en la lluita per la igualtat. Este dijous, coincidint amb els actes del 25N, Dia Internacional per a l’eliminació de la Violència contra les Dones, el consistori ha situat en diferents punts de la localitat aquestes instal·lacions per a posar en valor l’aportació d’estes dones a la societat en general i al feminisme en particular. Després de la instal·lació, es va fer un breu acte a la Casa de la Dona per a explicar el seu significat, al qual van acudir l’alcalde i diversos membres de la corporació municipal, així com dones dels diferents col·lectius feministes de la localitat. “Xirivella ha sigut sempre un referent en feminisme i lluita per la igualtat. En canvi, com succeeix en totes les ciutats del món, si un passeja pels seus carrers descobreix que la majoria d’espais i edificis públics estan nomenats en clau masculina. Com a societat, tenim un deute històric amb les dones”, assenyala Michel Montaner, alcalde de Xirivella.\n19 November, 2021 CarruselCarrusel


Les persones de 40 a 49 anys ja poden demanar hora per a la dosi de record de la vacuna contra la covid-19 | Informació dels CAP de Barcelona ciutat\n← Davant la situació epidemiològica, els CAP prioritzen l’atenció presencial als centres\nEl punt de vacunació de la Fira de Barcelona administra més d’1 milió de vacunes contra la covid-19 →\nLes persones de 40 a 49 anys ja poden demanar hora per a la dosi de record de la vacuna contra la covid-19\nPublicat el 29 Desembre 2021 per @apicsbcn\nEl Departament de Salut ha obert la vacunació de la dosi de record per a totes les persones d’entre 40 a 49 anys, que ja poden demanar cita a través del portal vacunacovidsalut.cat, i que s’afegeixen a la resta de col·lectius que tenen autoritzada aquesta dosi addicional, que augmenta la immunitat, l’allarga i ajuda a reduir el risc d’ingressar a l’hospital a causa de la covid-19.\nEl Departament de Salut recorda que, en el cas d’haver rebut una vacuna de Pfizer o Moderna, cal esperar mig any per punxar la dosi de reforç. Per això, pot ser que algunes persones d’entre 40 i 49 anys no puguin demanar cita per a la dosi de reforç fins d’aquí a uns dies, quan hagin passat els sis mesos des de la segona dosi. En canvi, en el cas dels vacunats amb AstraZeneca o amb Janssen, només cal que esperin tres mesos des de l’última dosi.\nTots aquests col·lectius rebran qualsevol de les vacunes disponibles a Catalunya: Moderna o Pfizer, igual d’efectives. La dosi de record pot ser diferent de les vacunes que vau rebre en la primera i segona dosi. Si durant la pauta de vacunació inicial una persona va rebre Pfizer, Moderna, AstraZeneca o Janssen, ara pot rebre la dosi de record amb Moderna o Pfizer. Els estudis fets amb vacunes diferents mostren bons resultats d’efectivitat i seguretat.\nCal recordar que els nivells de protecció poden començar a disminuir amb el temps i que la dosi de record és també la prevenció més efectiva davant la nova variant de l’òmicron.\nSegueix la vacunació infantil\nLa vacunació contra la covid-19 dels infants d’entre 5 i 11 anys, oberta des del 15 de desembre de 2021 i adreçada a uns 550.000 infants d’aquestes edats, segueix principalment als punts de vacunació poblacionals, complementats amb altres espais o centres d’atenció primària amb línies pediàtriques.\nEls infants entre 5 i 15 anys que no puguin anar a vacunar-se amb el seu pare, mare, tutor o tutora legal, hauran d’anar acompanyats d’una persona que porti l’autorització (que trobareu aquí). La vacunació es fa únicament de forma programada amb cita prèvia.\nTot sobre la dosi de record al Canal Salut.\nDemana cita per vacunar-te a vacunacovidsalut.cat\nPer què cal vacunar els infants contra la covid-19? Al Canal Salut\nLes persones de 50 a 59 anys ja poden demanar hora per a la dosi de record de la vacuna contra la covid-19


Mislata reobri el centre cívic de l'Avinguda de la Pau\n22 d’octubre de 2019 22/10/19\nMISLATA | SOCIETAT\nL'Ajuntament de Mislata va reobrir ahir el centre cívic de l'Avinguda de la Pau després del projecte de reforma integral que ha servit per a adaptar les instal·lacions municipals a les noves necessitats del veïnat del barri. L'alcalde, Carlos Fernández Bielsa, i el president de l'associació veïnal, Antonio Guzmán, van ser els encarregats de descobrir la placa commemorativa de la reobertura, en un acte al que van assistir nombrosos veïns d'esta zona de Mislata, situada a l'altra part del riu, al costat del terme de Xirivella.\nEl govern municipal ha invertit al voltant de 50.000€ en una rehabilitació que ha servit per a redistribuir les àrees del centre cívic i habilitar, per exemple, una sala d'estudi per a joves i ordinadors amb accés a internet. A més, com va anunciar ahir Bielsa en la seua intervenció, s'ha habilitat un espai de treball per a l'assistenta social que a partir d'ara visitarà periòdicament el barri "perquè els veïns de l'avinguda de la Pau no hagen de desplaçar-se al casc urbà a tramitar les seues ajudes, subvencions i altres programes de l'àrea de Benestar Social".\nLes obres executades pel Consistori també han suposat una àmplia millora de la reguarda de la Policia de barri, que ara està visible des del carrer per a oferir una millor seguretat als veïns. A més, s'han renovat els banys del centre, adaptant-los per a persones amb mobilitat reduïda, i s'ha millorat per complet l'accessibilitat del centre. Tot això, va concloure ahir l'alcalde, "amb l'objectiu que els veïns de l'Avinguda de la Pau tinguen els mateixos serveis que hi ha a l'altre costat del riu, que siguen d'una vegada per sempre un barri de primera i que se senten orgullosos de ser mislaters i mislateres".\nEste projecte de rehabilitació era una reivindicació històrica de l'associació de veïns de l'Avinguda de la Pau. Per este motiu, el seu president es va mostrar ahir molt satisfet perquè després de les obres el centre va a poder oferir més serveis, l'associació podrà organitzar més activitats i fomentar l'assistència de més veïns, especialment de joves, gràcies a la sala d'estudi i als ordinadors.\nL'associació de veïns va voler mostrar el seu agraïment a l'Ajuntament lliurant un obsequi a la regidora d'Obres Municipals, Teresa Peñarrubia, que ha sigut la coordinadora del projecte i qui ha atès les peticions i suggeriments dels veïns del barri. L'acte va finalitzar amb un vi d'honor.


com fer-vos tirar reddit 2020\ncom fer-vos tirar reddit\nAcostumava a ficar-me els dits per la gola per tirar endavant quan reduïa pes per lluitar a l’institut. La meitat de l’equip ho feia. Només cal inclinar-se sobre el vàter i ficar el dit índex i el dit mitjà a la gola fins a provocar el reflex reflex. Seguiu fent-ho fins que tireu.\nDepenent del que s'hagi consumit i del contingut de l'estómac abans de la mà. Si només es tracta de menjar, carregueu l’estómac amb llet, redueix una mica l’acidesa, amb l’estómac buit i és una píndola o similars, també amb l’estómac amb un fluid clar, de manera que pugueu identificar-lo fàcilment. un cop expulsat. Com més estomac estigui i un alt contingut de líquid us ajudarà a generar allò que voleu expulsar\nvomitar sobre la pica del bany és més fàcil. Utilitzeu dos dits i enganxeu-los per la gola repetidament fins que el reflex de la mordassa es faci efectiu.\nno és una tasca agradable de fer. Però de vegades ho has de fer. Us suggereixo que utilitzeu el dit cap a la gola per a vomitar. El seu procés fàcil i de treball. Si necessiteu més informació al respecte\nDe vegades, quan es té un excés d’alcohol, s’ha de tirar. Bàsicament, podeu utilitzar el dit per a aquest propòsit. També podeu utilitzar Coco cola per a això. El fet de consumir coca-cola us ajuda a vomitar. Cosa desagradable com algú amb altres escenes de vòmits també us ajudarà a vomitar. Una escena desagradable com l’escena de caca també et fa vomitar. La llavor de mostassa també fa vomitar. Et suggeriré que vagis a un metge per saber quin és el millor o sense efectes secundaris. La meva opinió és utilitzar el dit i beure molta aigua que vomitarà automàticament. La seva millor manera i sistema lliure d'efectes secundaris per vomitar.\nEls romans solien fer pessigolles a la part de darrere de la gola amb una ploma d’ànec perquè poguessin purgar i després seure a fer 3 plats més del menjar. Encara no havien inventat la paraula "golafre".\nMés tard, quan els pobres es van assabentar de la bona vida que hi havia darrere de les portes, van assaltar les parets del palau cridant: "No volem cap pa, governant, volem que ja no en tinguis". i el so del xort de Maria Antonieta "Que mengin pastís" encara es pot sentir a les parets del palau ... però la gent del poble la va fer callar.\nPoseu una mica de sal en aigua tèbia, barregeu i beveu i ja tirareu.\nUna altra manera és posar dos dits a la gola i tocar la part posterior de la gola i obtindràs un reflex de mordassa i la segona vegada que llançaràs.\nEl repte de Banana Sprite és un repte en què els jugadors consumeixen ràpidament dos plàtans i un litre de Sprite sense vomitar. Hi ha altres versions del desafiament, però la premissa suggerida és que el cos no pot digerir ambdues substàncies al mateix temps.\nQuines són algunes maneres fàcils de fer-vos tirar?\nEstic responent a això suposant que és per a situacions en què es pot haver ingerit quelcom tòxic i se li hagi indicat que ho expulsi:\nLes eines estan a les vostres mans.\nEn realitat, als extrems de les mans.\nNomés cal ficar-se els dits per la gola i el cos esbrinarà què fer a partir d’aquí.\nO podeu barrejar sal amb aigua i beure-ho.\nIpecac també ho pot fer, si teniu temps per anar a la farmàcia.\nXarop d’Ipecac. Llegiu aquí les advertències de la pàgina de wikipedia -\ncom desterrar algú en un xoc de clanscom netejar els bobinats del motor elèctriccom penjar fotos des de la moto gcom aconseguir volar amb pokemon maragdacom treure l’antena parabòlica del terracom matar un gos amb les mans nuescom tenir cura d’un xicot malalt


La UA inaugura una exposició amb els millors moments de l'esport espanyol. Actualitat Universitària\n“Una generació de campions” s'inaugura el pròxim dilluns 17 de juny a les 20.15 hores en la Seu Ciutat d'Alacant\nL'exposició, que es compon d'11 fotografies, recorre el treball de més de tres anys realitzat pel fotògraf José Luis Pérez, que ha immortalitzat aquests grans esportistes sobre el terreny de joc, defensant els colors dels seus equips però, sobretot, els de la selecció espanyola. Una mostra que recorre el futbol, bàsquet, tennis, handbol i hoquei herba, acompanyada de textos de Mar Galindo, doctora en Lingüística Aplicada i professora de la Universitat d'Alacant, que ens recorden les grans anècdotes: el moment en què el director de l'institut entra a classe per dir a un adolescent Iker Casillas que ha sigut convocat amb el Madrid; al xiquet Andrés Iniesta, conscient de l'oferta de la Masia, dient a son pare: “Papà, telefona a Barcelona”; al Ricky Rubio que bat tots els rècords; als jugadors de la selecció nacional de futbol, que en plena Eurocopa de 2008, escolten Luis Aragonés dir-los: “O guanyem l'Eurocopa o jo no sé res de futbol”, o al Rafa Nadal que va disputar la final més llarga de la història dels gran eslam de tenis.\n“Una exposició que adquirirà la vertadera dimensió amb el pas dels anys, quan fem la vista arrere i puguem dir als nostres néts: Jo vaig veure jugar a aquesta generació de campions”, apunten José Luis Pérez i Mar Galindo.\n“Una generació de campions” podrà visitar-se fins al pròxim dijous 27 de juny de 2013.\n“Una generació de campions”:


Aspectes clau del certificat d'eficiència energèticaSolvia Magazine | Solvia Magazine\nAspectes clau del certificat d’eficiència energètica\nDes del passat 1 de juny, tots els habitatges que es venen o es lloguen a Espanya han de tenir obligatòriament un certificat que qualifiqui la seva eficiència energètica, inclòs en el contracte de compravenda o de lloguer. Així doncs, abans de fer qualsevol operació immobiliària, el propietari d’un habitatge hauria de tenir en compte certs aspectes clau:\n1. El certificat energètic és obligatori per a tots els habitatges, locals i edificis, llevat d’algunes excepcions. No el necessiten, per exemple, els edificis i monuments protegits pel seu valor arquitectònic o històric, les construccions provisionals que s’hagin d’utilitzar menys de dos anys o els edificis comprats amb la intenció de demolir-los o de reformar-los per complet. Tampoc no és obligatori per a habitatges que hagin de ser utilitzats menys de quatre mesos a l’any, o usats per un temps limitat amb un consum d’energia menor al 25% del que representaria utilitzar-los durant tot l’any.\n2. Ha d’emetre el certificat energètic un tècnic competent. Ha de ser un arquitecte o un arquitecte tècnic. També se’n poden encarregar un enginyer o un enginyer tècnic, sempre que estiguin habilitats per redactar projectes o dirigir i executar obres d’edificació, o per fer projectes de les seves instal·lacions tèrmiques.\n3. El preu del certificat variarà en funció del tipus d’habitatge analitzat i de la seva superfície. A més, el rang de preus pot oscil·lar en funció del tècnic que l’emeti.\n4. No n’hi ha prou amb sol·licitar el certificat per poder publicitar l’habitatge. El propietari haurà de tenir el document, una vegada finalitzats tots els tràmits per obtenir-lo, abans de posar l’habitatge en venda o lloguer.\n5. Les sancions al propietari de l’habitatge pel fet de no disposar del certificat energètic poden anar dels 300 als 6.000 euros.\n6. Tenir una baixa qualificació energètica no obliga a fer reformes en l’habitatge. El tècnic competent pot fer recomanacions per millorar-la, però el propietari és lliure de seguir-les o no.\n7. Els habitatges ja llogats no estan obligats a tenir el certificat fins que no es faci un nou contracte de lloguer. Tanmateix, el llogater té l’opció de sol·licitar-l’hi al propietari.


La Diputació col·labora amb la Lliga Catalana de Parapent — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / La Diputació col·labora amb la Lliga Catalana de Parapent\nLa Diputació col·labora amb la Lliga Catalana de Parapent\nLa primera prova se celebrarà a Boí Taüll el cap de setmana del 28 i 29 de març i fins al mes d’octubre recorrerà diferents escenaris de Catalunya, entre els quals hi ha Organyà i Àger\nDiputació de Lleida - Suport Lliga de Parapent 2015\nLa Diputació de Lleida ha acollit aquest dimecres la presentació de la Lliga Catalana de Parapent, que comptarà amb un total de nou proves que es desenvoluparan del 28 i 29 de març al 3 i 4 d’octubre. La primera competició se celebrarà a Boi Taüll aquest mateix cap de setmana. En el circuit també hi ha Berga, Port del Comte, Organyà, Castillonroy (Osca), Àger i Tarragona.\nEl vicepresident primer de la Diputació de Lleida, Miquel Padilla, ha explicat que la Diputació dóna suport a aquest esport que es caracteritza per la seva espectacularitat i perquè “permet mostrar l’impressionant paisatge de les comarques de la demarcació”.\nEl director de la Lliga Catalana, David Guardiola, ha destacat que a Àger i Organyà són unes zones privilegiades per a la pràctica d'aquest esport. “Àger és un dels millors llocs per fer distància i Organyà és un dels millors punts per als entrenaments d’acrobàcia”, ha indicat.


ADU invertirà 400 milions per a alçar vivendes en els terrenys de Mestalla\nLa cooperativa preveu que les vivendes acaben de construir-se al juliol de 2025.\nS'ha acordat amb el València CF que deixen l'estadi entre juliol i setembre de l'any 2022.\nADU invertirà 400 milions per a alçar vivendes en els terrenys de Mestalla EUROPA PRESS\nLa cooperativa ADU Mediterrani invertirà més de 400 milions d'euros en l'operació per a alçar les vivendes en els terrenys de l'estadi de Mestalla, entre la demolició del vell estadi, la urbanització i la construcció d'edificis terciaris, a la qual es destinen 41.456 metres quadrats, i a la construcció de vivendes, amb 55.769 metres quadrats.\nAixí ho ha explicat el representant d'ADU, José Luis Santa Isabel, que ha destacat que s'ha acordat amb el València CF que deixen l'estadi entre juliol i setembre de l'any 2022, a pesar que l'Actuació Territorial Estratègica (ATE) posava el límit en 2021, i preveu que les vivendes acaben de construir-se al juliol de 2025, mateixa data que donava l'ATE, per la qual cosa hauran d'"acurtar els terminis".\nAixí mateix, ha destacat que pretenen acordar amb l'Ajuntament de València, des de l'"economia social", la possibilitat de programar conjuntament els dos edificis que seran propietat del consistori, que tindrien espai per a unes 170 vivendes en les dos torres.\nLa cooperativa pretén que eixos edificis, que no s'inclouen dins del projecte inicial, donen cabuda "al màxim nombre de gent de València" i van a intentar que aquests terrenys del consistori "permeten oferir vivendes a més joves i majors", dos grups de la població que "no tenen satisfeta la seua demanda".\nEn aquest sentit, ha assenyalat que han proposat al consistori la possibilitat que es construïsquen, s'acaben i es posen en funcionament alhora. "Tenim clar que el complex no és el complex si li falta un tros, és vital un acord d'algun tipus".\n"Poden ser serveis municipals, pot ser que l'Ajuntament ho destine a edificis administratius, però nosaltres anem a intentar arribar a un acord sobre la base de l'economia social, perquè creiem que hi ha molts edificis administratius i una resposta no satisfeta d'un mercat existent, que xifrem en 40.000 persones a València, de dos grups de població que no tenen satisfeta la seua demanda, joves i majors", ha ressaltat.\nEls cooperativistes triaran vivenda\nRespecte a les vivendes del projecte, ha detallat que comptarà amb cinc edificis i afegiran alguna cosa "que mai s'ha fet a València", ja que únicament programaran un immoble, mentre que els altres quatre seran els cooperativistes els que trien el seu model. "És un tetris que hem de fer en els buits que queden en cada edifici, perquè no caben més models, ficarem una vivenda de les quals tenim programades", que aniran d'una a cinc habitacions.\n"Qualitats màximes, eficiència energètica màxima i tots els avanços que ens permeta la tecnologia en aquest moment; són vivendes d'alt disseny", ha assegurat Santa Isabel, al mateix temps que ha detallat que la cooperativa va resoldre el "problema greu" de la distribució.\nEl representant d'ADU ha puntualitzat que la part terciària es trobava en la planta -1, per la qual cosa perdia valor comercial, i l'ATE obligava al fet que en la zona del jardí es disposara una "fita singular". Per açò, "en referència al lloc on estava", l'han anomenat 'Stadium Center', en "una al·legoria a l'estadi de futbol".\nEn aquest context, obriran la plaça, baixaran el jardí a la planta -2, per a donar-li llum a la part comercial i, per tant, donar-li valor, i "de pas fer una fita, una al·legoria al que va haver-hi sempre".\nOferta "bastant superior al valor del sòl"\nRespecte a les xifres, ha comentat que el "màxim interés" de la cooperativa era fer "millors vivendes al millor preu" per als cooperativistes i oferir el "millor preu" per al València CF, ja que coneixien els seus "problemes" i han fet "una oferta absolutament adequada al que el club necessita".\n"L'oferta del preu del sòl és la millor oferta que ha rebut el València CF, compleix les seues expectatives i és bastant superior al valor de sòl que tenen en els seus llibres. Permet cobrir els seus deutes i acabar correctament el nou estadi amb tranquil·litat. El club tindrà el finançament que necessita al ritme que necessita", ha assegurat.\n54% de cooperativistes\nQuant als demandants de vivenda, que tindran un preu màxim de 4.000 euros per metre quadrat que ADU espera "disminuir notablement" perquè volen que "la màxima massa de València puga accedir" a ells, Santa Isabel ha assenyalat que la resposta del mercat ha sigut "sorprenent".\n"A dia de hui és superior al 54 per cent, pugem tots els dies un 1%. Després que el València CF ho anunciara, hui la demanda ha sigut extraordinària, s'ha multiplicat per quatre o per cinc, ja que normalment eren quatre o cinc persones diàries i hui han arribat a 30. El ritme de la demanda és boníssim i crec que que ho podem tancar molt ràpid", ha sostingut.\nD'altra banda, la cooperativa haurà de presentar al juliol que tenen almenys el 70% de cooperativistes necessaris per a comprar les venudes -que s'estimen en 485 amb 115 metres quadrats, encara que les dimensions poden variar-, i quan tinguen eixe percentatge les entitats financeres cobriran l'operació.\nEl representant d'ADU ha considerat que és una forma de pagament "òptima" per als cooperativistes, ja que realitzen desemborsaments durant tres anys per a pagar un terç de la vivenda que trien. Eixe pagament permetrà "assegurar el pagament al València CF en els terminis acordats, amb plena garantia i tranquil·litat".\n"Triomf" de l'economia social\nSanta Isabel ha ressaltat que es tracta d'un "triomf" de l'economia social i ha sostingut que la cooperativa treballarà per a "resoldre el problema de la vivenda a la Comunitat Valenciana", al mateix temps que ha assenyalat que aquest es tracta d'una de les majors transaccions de terrenys de l'última dècada en la ciutat, "fins i tot en els últims 20 anys".\n"És un projecte per als valencians, esperem que es quede a casa, ho anem a aconseguir; segur que va a ser un èxit", ha apuntat Santa Isabel, que ha afegit que pretenen escriure la fulla "amb les línies ben rectes" i substituir una icona, ja que són valencians i saben el que significa l'estadi, per un altre.\nFirma de compravenda a l'octubre\nRespecte als terminis, ha comentat que queda "un llarg termini", ja que queda aprovar el projecte de reparcel·lació, en el que urbanísticament queda "un termini dilatat" d'entorn de nou o deu mesos, la presentació d'un estudi de detall que definirà els edificis i els terciaris, que hauran de recolzar el consistori i la Generalitat, per al que pretenen tindre l'avantprojecte per a octubre.\nD'aquesta forma, si han complit en aquest mes les inscripcions i tenen el suport bancari la cooperativa Séquia de Mestalla, en un contracte privat, firmarà el contracte de compra-venda definitiu amb el València CF, que s'elevarà a públic quan el club isca del camp i puguen iniciar els treballs. Finalment, ha indicat que han de demanar la llicència de construcció, amb un procés administratiu d'un a dos anys.\nDescarrila un tren de mercancías en Valencia y provoca cortes y retrasos en las líneas C6 y C5 0