Dos reculls de contes magnífics (Jordi Nopca)\nCarlota Gurt i Mònica Batet han publicat els seus primers llibres de contes l’any en què el sector editorial i l’economia sencera del país han trontollat de valent a causa de la crisi sanitària. Pendents encara de saber l’abast de la nova recessió, aquests dos debuts tornen a ser als taulells de novetats de les llibreries. A més de compartir l’aposta pel relat, els dos llibres estan influïts per dues tradicions no gaire habituals en la narrativa catalana: en el cas de Gurt, que amb Cavalcarem tota la nit (Proa) ha guanyat l’últim premi Mercè Rodoreda, ens trobem amb tretze relats que irradien detalls de l’expressionisme i el romanticisme alemanys; a Dins del cor de Chopin (Empúries), Mònica Batet es fixa en la Polònia de la dècada dels 80, durant els últims anys del comunisme, i n’escriu relats de tall clàssic, on ressonen des del folklore eslau fins a mestres de la ironia com ara Sławomir Mrożek.\nNascudes el 1976 -Gurt a Barcelona, Batet al Pont d’Armentera-, s’endinsen en un gènere on s’han incorporat, durant l’últim lustre, autors de generacions i propostes tan diferents entre si com ara Jordi Masó, Marta Orriols, Albert Pijuan, Clara Queraltó, Joan Jordi Miralles, Pep Puig i Ruy d’Aleixo. Cavalcarem tota la nit no ha deixat de sumar crítiques positives des que va aparèixer al febrer. També han sigut nombrosos els elogis dels lectors a través de xarxes socials com ara Twitter i Instagram. “Vaig vomitar-me escrivint fins als anys de la universitat, llavors ho vaig deixar -explica l’autora des de Barcelona-. Llavors vaig ser cap de producció, primer a La Fura dels Baus, després al festival Temporada Alta. Fins que, als 33 anys, vaig decidir fer un salt al buit, deixar el món del teatre, perquè començava a odiar actors i directors, i dedicar-me a la traducció”. Encara va caldre que passés una mica més de temps perquè Gurt reconnectés amb aquell jo escriptor que havia anat descobrint sobretot durant l’adolescència. “Vaig presentar-me a un concurs al poble on vivia llavors, Corçà, i em va agradar retrobar aquesta part de mi -reconeix-. M’hi vaig tornar a presentar l’any següent, i una mica més endavant vaig començar un cicle de contes sobre la meva mare, que tinc al calaix i que no crec que publiqui. Aquests contes em van fer veure que necessitava adquirir una sèrie d’eines tècniques que encara no tenia”. Gurt, que té cinc llicenciatures, es va llegir un manual de la Gotham Writing School i poc després va decidir apuntar-se a l’Escola d’Escriptura de l’Ateneu Barcelonès. “Després del curs inicial em vaig matricular a conte i novel·la alhora, i el tercer any em vaig especialitzar en novel·la -diu-. L’Ateneu em va anar molt bé perquè rebia lectures crítiques del que feia, i això és difícil de trobar. El feedback t’ajuda a millorar: veure per on falles sempre és bo”.\nViolentar les paraules\nUna autora a qui li agrada “explorar els extrems”\nMentre escrivia els contes de Cavalcarem tota la nit i una novel·la que ja ha acabat, Carlota Gurt va deixar de fer traducció corporativa i es va centrar en traduir narrativa, una porta que havia obert amb La veritat i altres mentides, de Sascha Arango, el 2014. Des de llavors s’ha ocupat, entre altres autors, de Nino Haratischwili, Peter Handke, Ulrich Alexander Boschwitz i David Safier. El seu primer llibre conté tretze contes que plantegen un trajecte que viatja des del joc de seducció de Les comportes fins a la tenebrositat final. És un recull on abunden personatges desesperats -per la immobilitat de les seves vides o pels canvis que encara no han paït- i on la contundència de la prosa contrasta amb la delicadesa d’algunes de les situacions que l’autora aborda. Gurt crea bellesa a partir de la monstruositat, física o psíquica. Espectacularitza les vísceres d’una manera semblant a com ho ha fet La Fura dels Baus al llarg de dècades de muntatges. “Vaig anar a parar a La Fura perquè ja era així, ells no em van transformar, si de cas van potenciar aquesta part -assegura-. Soc una romàntica recargolada. Sempre he tingut atracció per l’abisme”. Els seus contes també fan pensar en la sensorialitat extrema d’Alfred Döblin. “Connecto amb l’estètica una mica violenta de l’expressionisme -diu-. Ser violent amb les paraules és molt bonic”.\nEl conte més antic del recull és Cyrano, sobre un home a qui li falta un tros de nas i que viu un calvari cada vegada que agafa el metro. “Potser ara no acaba d’encaixar al llibre, però l’hi vaig voler deixar -explica-. La idea central del Cavalcarem... és la impossibilitat de contenir-se dels personatges”. A La terra no em gronxa, una dona explica la seva obsessió per nedar i com això li arruïna la relació de parella. “El drama del personatge és que voldria deixar de nedar però no pot -diu-. És un conte sobre l’adulteri”.\nLa lectura simbòlica abunda en la majoria de narracions. “Els símbols m’agraden perquè et permeten anar fins a un lloc més fondo de la història, explorar-ne totes les possibilitats”, admet. A La volta que els cobria, l’entrada d’una parella en un túnel li permet parlar de maternitat (“Quan al cap de quatre anys de ser mare surts del túnel et preguntes qui eres tu, qui era la teva parella i com éreu junts”, diu); a Un forat ben fondo, un home que acaba d’enviudar es proposa esporgar la figuera del jardí per primer cop; Segons fets a la nostra mida planteja una ruptura a partir del pes feixuc del vestit de núvia que l’home tragina fins a casa els sogres. “M’agrada explorar els extrems: et diuen més coses que el centre”, proposa Gurt.\nTambé hi ha dos contes de denúncia. “ Bèsties carnívores el vaig escriure per treure’m de sobre la violència que em provocava veure els de la Manada -diu-. Si penso en ells em venen ganes de fer-los mal”. A totes es fixa en l’accés al porno per part de nens i nenes a través d’internet. “És una cosa que m’obsessiona -admet-. Que una criatura de nou anys pugui accedir al porno és preocupant. I al conte, que la mare estigui en connivència amb el marit que se’n va de putes, em sembla doblement monstruós”.\nMònica Batet, a casa seva, a Tarragona / TJERK VAN DER MEULEN\nHistòries de resistència\nLa mirada de Mònica Batet a les societats totalitàries\nDins del cor de Chopin és el primer llibre de contes de Mònica Batet, però arriba després de cinc novel·les, l’última de les quals, Nou illes al nord, la va publicar Més Llibres ara fa un any. “Tinc tendència a escriure sobre societats totalitàries”, diu l’autora a través de Skype. Batet viu a Tarragona, on dona classes de català a la Universitat Rovira i Virgili. “M’interessa parlar de períodes històrics complicats, per veure de quina manera se’n pot sortir, la gent. Són moments per trobar l’excepció fora de la norma”, explica.\nNeu, óssos blancs i alguns homes més valents que els altres (Meteora, 2015) estava ambientada en un lloc que hauria pogut ser Rússia. “Vaig tenir moltes ganes d’escriure sobre Polònia des de la primera estada que hi vaig fer, el 2017 -recorda-. Primer vaig anar a la Universitat Adam Mickiewicz, a Poznań, de les poques que tenen un departament de català propi. Els alumnes havien llegit dues novel·les meves i les vam comentar. Aprofitant que era Pasqua m’hi vaig quedar i vaig anar a Cracòvia, on viu un amic, el poeta i traductor Xavier Farré, i també a Varsòvia, per veure-hi un altre amic, el sociòleg David Dueñas, i la família Biernat. Tot el que m’anaven explicant canviava la visió que m’havia pogut fer del país a través de la literatura i el cinema”. Batet hi arribava havent llegit, entre d’altres, Wyslawa Szymborska i Sławomir Mrożek, i havent vist bona part de la filmografia d’Andrej Wajda i Krzysztof Kieślowski. “A partir d’aquí vaig anar aprofundint”, diu. Un dels autors que més la van impressionar va ser Czesław Miłosz. “Al museu de Solidaritat, a Gdańsk, vaig veure el discurs que va fer quan li van donar el premi Nobel, el 1980 -diu-. Hi deia que ell hauria pogut escriure coses més alegres, però la història el va obligar a seguir un altre camí”. Miłosz, de qui Batet destaca la “valentia”, apareix en diversos contes de Dins del cor de Chopin, a vegades explícitament, com a No hi era ni en sé res -sobre un dels grups d’oposició al règim comunista-, i d’altres de manera indirecta, com a Per un forat la llum, sobre un poeta que decideix escriure el que pensa “de debò” dels altres, i això el condemna a la invisibilització, persecució i exili.\nQuan va tornar de Polònia el 2017, Mònica Batet ja tenia un grapat d’idees per a contes que passarien, sobretot, durant la dècada dels 80: la militarització de l’estat d’excepció, la policia política i la resistència, estructurada al voltant de la federació sindical de Solidaritat, serien vistos a través dels ulls de nens, mares, grups d’amigues i treballadors. “Els polonesos sempre han estat de pega”, diu un dels personatges del primer conte, que, igual que l’últim, transcorre en el present i està protagonitzat per algú que podria ser l’autora. “A Polònia tot va canviar amb la Segona Guerra Mundial, quan els alemanys van entrar al país -diu-. Per això hi ha contes que miren cap allà”. El trauma de la guerra és present a L’arruga i a Katin, que barreja la veu d’un botxí i de la seva víctima en una massacre de soldats i civils polonesos per part de les tropes soviètiques, el 1940. Al conte, Batet hi fa aparèixer una serp que veuen els dos personatges, com si fóssim en un conte de fades, un aspecte que el lector trobarà en altres narracions del volum.\n“M’agrada fer servir elements simbòlics per influència del folklore, però també d’autors que segueixo com ara Borges, Cortázar i García Márquez -reconeix-. També Dino Buzzati. Té un conte sobre l’arribada del fantasma d’un soldat mort que va a visitar la seva mare que em va inspirar per escriure el conte Un plat de més ”. Si Buzzati va motivar Batet a aprendre italià, l’autora ha aprofitat el confinament per fer un intensiu de polonès.\nAl conte que dona títol al llibre, un jove pianista aspira a guanyar el Concurs Internacional de Piano Frédéric Chopin, un dels més importants del món. “Chopinés un dels grans símbols del país -diu-. He vist molts dels documentals que s’han fet sobre aquest concurs. Molts dels professors que veuen com toquen els alumnes elogien, de forma recurrent, que l’intèrpret toca molt bé tècnicament però no té cor”. Llegint aquest recull, fa l’efecte que Mònica Batet ha arribat al fons de l’ànima polonesa i és capaç d’explicar-la des del “sentiment absolut”, com feia el compositor dels Nocturns.


Fibracat TV guanya el Premi a la Comunicació i la Divulgació de les TIC que atorga el sector Fibracat TV guanya el Premi a la Comunicació i la Divulgació de les TIC que atorga el sector – El Món\nFibracat TV guanya el Premi a la Comunicació i la Divulgació de les TIC que atorga el sector\nEs tracta d’un guardó que atorga el sector TIC català en la seva trobada anual, la Nit de les telecomunicacions i la informàtica\nPremiats de la 26à nit de les telecominicacions i la informàtica\nRedacció 01/06/2021 4:53 pm\nFibracat TV, el canal de TDT en català impulsat per l’operadora de telecomunicacions Fibracat, ha guanyat el Premi a la Comunicació i la Divulgació de les TIC. Es tracta d’un guardó que atorga el sector TIC català en la seva trobada anual, La Nit de les telecomunicacions i la informàtica, que aquesta nit ha celebrat la 26a edició. La presidenta de Fibracat TV i cofundadora de Fibracat, Meritxell Bautista, ha recollit el guardó acompanyada de la directora del canal, Maria Darnell, i ha recordat com la creació d’un canal feminista es va titllar de bogeria: “ens van dir boges per emprendre un projecte com aquest, una tele per crear referents femenins en sectors com el de les telecomunicacions. Avui em pregunto si érem boges o valentes, perquè, després de només un any, ja tenim 225.000 telespectadors.”\nFibracat TV, que dedica més del 50% de la seva programació a la tecnologia i l’empoderament de la dona, rep el premi “per la seva tasca de divulgativa de les tecnologies de la informació i la comunicació”. En altres edicions, aquest reconeixement ha recaigut en la secció Tendències de La Vanguardia, el programa Generació Digital de TV3 o la secció Digits i andròmines d’Albert Cuesta al diari Ara.\nLa Nit de les telecomunicacions i la informàtica és l’acte institucional pioner i de referència del sector de les TIC i l’organitzen l’Associació Catalana d’Enginyers de Telecomunicació i el Col·legi Oficial d’Enginyeria en Informàtica de Catalunya. En la seva 26a edició, també han estat premiats l’emprenedor Carlos Blanco, la professora de Ciències de la Computació de la UPC Núria Castell, el CIO del SEM Raimon Dalmau i la iniciativa soidària COVIDWarriors. El president del Club d’Innovació i Tecnologia de CECOT, Enric Barba, i la UPC han rebut els Premis d’Honor i La Salle – Universitat Ramon Llull un reconeixement especial.\nMaria Darnell, Directora del Canal i Meritxell Bautista, Presidenta de Fibracat TV i cofundadora de Fibracat\nFibracat TV: un any, 225.000 telespectadors i 3 guardons\nFibracat TV ha complert el seu primer any de vida aquest mes de juny superant objectius: s’acosta als 225.000 telespectadors diaris de mitjana després de només 12 mesos en antena. Arriba al 92% de Catalunya amb una proposta diferenciada: continguts innovadors en els seus formats i una programació centrada en dona i tecnologia (més del 50% del total). No emet pel·lícules, ni sèries ni programes convencionals, sinó espais divulgatius i entrevistes amb una durada d’entre 5 i 30 minuts i, en alguns casos, amb formats que tenen semblances amb els que podem trobar a xarxes socials. Més del 80% de la programació és de producció pròpia i el 94% creada a Catalunya. A més, és l’únic canal de TDT amb difusió a tot Catalunya que supera el 95% de contingut en català.\nUn altre tret diferencial és el seu manifest fundacional, que prioritza l’objectiu de contribuir a l’avanç cap a una societat on la igualtat sigui real, efectiva i definitiva, i promoure referents de dones en tots els àmbits (també l’empresarial, el tecnològic o el científic). Entre els programes de Fibracat TV més vistos, destaca Feministic, els monòlegs feministes d’ Ana Polo, Connectades, que entrevista dones amb talent de diferents sectors (científiques, emprenedores, artistes, etc) i L’enginy (in) VISIBLE, que presenta dones que han fet progressar la humanitat però han estat invisibilitzades.\nEl premi del sector TIC és el tercer reconeixement que rep el canal després de només un any de vida. L’Institut d’Estudis Catalans li va atorgar una menció honorífica en el Premi Creu Casas de l’IEC-Dones per canviar el món per la seva tasca de visibilització del talent femení i l’Associació Independent de Joves Empresaris de Catalunya (AIJEC) li va atorgar el Reconeixement a la Qualitat Lingüística Empresarial.\nMHP 19/06/2021 9:06 am\nCom era allò?.... Ah, si, yo me lo guiso, yo me lo como


Començar amb bon peu - FC Barcelona\nHomeSeccionsFutbol SalaPrimer EquipNotíciesComençar amb bon peu\nEl Barça té avantatge de camp i vol aprofitar aquesta circumstància per viatjar a Múrcia amb el primer punt de l’eliminatòria a favor seu\nEl Barça vol sumar la primera victòria a les semis / FOTO: VÍCTOR SALGADO\nEl FC Barcelona jugarà el primer partit de les semifinals de la LNFS davant d’ElPozo Múrcia divendres a les 21.20 h (Esport3 i Barça TV) amb la idea de colpejar primer i emportar-se el primer punt de l’eliminatòria. Poder viatjar a Múrcia amb l’avantatge d’una victòria seria molt important per als homes que dirigeix Marc Carmona.\nAquesta temporada el Barça i ElPozo Múrcia s’han vist en dues ocasions i els blaugranes han sortit airosos dels dos enfrontaments. En el partit disputat a Múrcia a la primera volta de la Lliga el Barça va arrencar un important empat a tres amb un gol de Sergio Lozano a les acaballes del matx que va permetre sumar un punt importantíssim. Al Palau la igualtat va ser molt semblant i el partit no es va decidir fins als últims minuts, quan Dyego, amb un potent xut de 12 metres, va donar la victòria als blaugranes.\nCamí ferm dels murcians\nEls murcians han arribat a les semifinals després de desfer-se del Magna Navarra als quarts de final. Els de Duda van vèncer el primer partit disputat a Pamplona per 2-5 en un matx bastant plàcid per als murcians. En canvi, el segon partit, jugat a Múrcia va ser radicalment diferent. El rival del Barça va haver de jugar una pròrroga davant dels navarresos després d’empatar a tres a la fi dels temps reglamentari. Al temps extra, l’experiència més gran dels locals els va permetre fer dos gols que els van donar el pas a la final.\nL’entrenador blaugrana dirigirà el seu partit 400 a la banqueta blaugrana. Carmona ha dirigit el FC Barcelona en 399 partits oficials repartits en 308 a la LNFS, 21 a la Copa d’Espanya, 29 a la Copa del Rei, 23 a la UEFA Futsal Cup, 6 a la Supercopa d’Espanya i 12 a la Copa Catalunya, amb un balanç de 266 victòries, 50 empats i 83 derrotes.\nCristian, Aicardo, Ari Santos, Gabriel, Dyego, Lin, Lozano, Bateria, Saad, Wilde, Ferrao, Mendiola, Rafa Usín i Paco Sedano\nNotes de partit 1r partit semifinals, FC Barcelona - ElPozo Múrcia (616.5 kB)\nEls precedents de l’1-0 al play-off


Sessió de recursos lingüístics a Internet i documents específics per a les AMPA\n01:43 | 16/08/2018\nDissabte 10 de novembre l’Oficina de Català de Montmeló va oferir una sessió sobre els diferents recursos lingüístics que es poden trobar a Internet per treballar en català. La sessió es va incloure dins del curs Gestió i dinamització de juntes d’AMPA que organitzava la Regidoria d’Educació de l’Ajuntament de Montmeló juntament amb la Diputació de Barcelona.\nAmb aquesta sessió, que va tenir lloc a la Sala de la Concòrdia, els assistents van conèixer les principals eines de consulta en línia per poder resoldre dubtes lingüístics: diccionaris, cercadors, verificadors, traductors, webs amb recursos en línia i, a més, models de documents específics per a les AMPA.\nA partir d’aquesta sessió inicial, les AMPA que ho desitgin poden sol·licitar una sessió pràctica sobre l’ús de l’Optimot i altres recursos adreçada als pares i les mares de les seves escoles.\nLa responsabilitat social pel que fa al català és cosa de tots. És per això que l’Oficina de Català realitza, de forma gratuïta, aquestes sessions a aquelles entitats, organitzacions i empreses que vulguin que els seus socis, membres o treballadors aconsegueixin més autonomia lingüística. Només cal que ho sol·licitin a través del correu electrònic montmelo@cpnl.cat. per concretar dia i hora.


S'inaugura el Parc Infantil i el Correcan al Parc de Can Robert de Sitges - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nS'inaugura el Parc Infantil i el Correcan al Parc de Can Robert de Sitges\nEls nens i nenes fins als 4 anys gaudeixen des d'aquest dissabte d'un nou Parc Infantil, situat al Parc de Can Robert, que s'ha inaugurat aquest dissabte. A més, també s'ha inaugurat l'espai del Correcan per als gossos.\nLa regidora de Serveis Urbans, Carme Almiral ha comentat que l'objectiu del parc infantil Objectiu "és que recuperi el seu esperit de parc per a tothom, i el fem nostre”. En aquest aspecte ha recordat també que “aquest parc està dirigit principalment als nens i nenes fins als 4 anys i ja tenim previst un parc complementari per als nens i nenes dels 6 als 12 anys, i que es podria tenir instal•lat per Setmana Santa”.\nEl regidor de Salut Pública, Jordi Mas ha parlat del nou espai del Correcan “era una necessitat i reclamació de la gent que estima i té gossos. Però no serà l´únic ja que tenim previst inaugurar dos Correcans més en aquesta legislatura”. Finalment Jordi Mas ha volgut agrair “al gran treball que ha fet la brigada municipal”.\nL'alcalde Miquel Forns ha destacat el fet “que volem que els nostres parcs i jardins llueixin i aquest és un bon exemple. Hem de treballar per cuidar el nostre entorn. I precisament aquesta setmana hem tingut una notícia trista, amb la caiguda de la Palmera Torta”. Forns ha continuat comentant que “volem començar a plantar algunes palmeres, amb cosis, i dàtils provinents de la palmera centenària perquè els nens i nenes que son avui presents els vegin créixer”. Per això va animar a iniciar aquesta plantada de palmeres, amb 6 nens i nenes voluntaris, ajudats per la brigada municipal.\nLa inauguració també ha comptat amb la presència d'altres membres de l'equip de govern: Mireia Rossell i Josep Moliné i de l'oposició: Marc Macià, Miguel Angel Bastenier i Vinyet Lluis.\nL'acte ha estat amenitzat amb jocs infantils, al voltant del conte del Patufet i una xocolatada final.\nCaracterístiques del Parc Infantil i el Correcan\nEl correcan és un espai tancat de terra natural que està adaptat per a l'esbarjo de gossos. L'espai permet que els animals puguin córrer deslligats i està equipat amb un punt d'aigua i un punt de recollida d'excrements.


INFANTIL NEGRE: FASES DE NIVELL CATEGORIA INFANTIL (1A FASE) | Club Basquet Pardinyes\nINFANTIL NEGRE: FASES DE NIVELL CATEGORIA INFANTIL (1A FASE)\nEn el primer partit de les fases de nivell, el C.B.PARDINYES NEGRE va perdre contra el C.B. BELLPUIG tot i jugar un partit molt complet i amb molt bona actitud. Els jugadors van mostrar un treball constant durant el matx. Un partit amb un resultat enganyós, per la intensitat d’ambdós equips.\nEl partit va començar amb el primer parcial molt igualat. Un cop iniciat, va ser un seguit de alts i baixos per part dels dos equips. Tot i la bona intenció, el ritme i la voluntat de joc… pel C.B. PARDINYES NEGRE, les coses no sortien com esperaven. Desencert, passades que no arribaven, balanços defensius tard… la suma de diversos detalls els va sentenciar. Tot i així, van ser capaços de jugar de tu a tu molts minuts, fet que va suposar moments de tensió a la grada i a les banquetes. Resultat final 48-77.\nEn el segon partit de les fases de nivell, el C.B. PARDINYES NEGRE va perdre contra el B. C. MORABANC ANDORRA GROC. Tot i el treball constant realitzat durant el matx, l’equip visitant va ser clarament superat per la intensitat i el ritme de joc de l’equip local.\nDes del inici del partit, el B. C. MORABANC ANDORRA GROC va començar amb els primers resultats parcials a favor, amb una diferència de puntuació evident. L’equip visitant, poc a poc va anar despertant i entrant en el ritme del partit, però la diferència en el marcador era tant gran, que el nivell d’ambició fou de més a menys a mida que avançaven els minuts. Resultat final 78-28.


Opinió - Uns arriben, d'altres marxen. Què ens diu el padró?\nUns arriben, d'altres marxen. Què ens diu el padró?\nPublicat: el 3/juny\nÉs un fet que Sant Cugat és una ciutat cara per viure-hi i que el preu de l'habitatge n'és el principal culpable. També és cert que és una ciutat que atrau força població nouvinguda i que, anualment, en marxen uns milers.\nSense anar més lluny, i amb una mica de perspicàcia sociològica, és senzill deduir que la nostra ciutat exerceix una alta pressió econòmica sobre la seva població i, derivat d'això, n'expulsa força habitants. I dic expulsa perquè dels milers de persones que marxen anualment, centenars ho deuen fer en contra de la seva voluntat, pel cost de la vida.\nRecentment s'ha elaborat un estudi per part del Grup d'Estudis sobre Territori, Energia i Societat de la Universitat Autònoma de Barcelona en relació a les dinàmiques residencials de Sant Cugat. Aquest estudi fet en base a les dades padronals entre el 1997 i el 2021 ve a confirmar el que ja era una intuïció política. Sí, Sant Cugat expulsa i, des de fa uns quants anys, està patint una substitució poblacional a causa de l'arribada cada cop més de rendes altes i la marxa constant de rendes baixes.\nEn podríem trobar molts motius i dissertar-ne àmpliament però és ben senzill identificar-ne els principals: una ciutat que ha crescut exponencialment al ritme i cost del mercat immobiliari i una governança de dècades més preocupada en construir una marca que una ciutat per a tothom. El preu de l'habitatge a causa de la pressió especulativa i el cost de la vida que patim els ciutadans avui dia són les conseqüències de la planificació d'aquest model de ciutat.\nDe fet, durant molts anys, a Sant Cugat no se'n parlava de desigualtats o de pobresa. Gairebé hi havia una voluntat expressa d'amagar-ne els "defectes". El primer estudi en profunditat sobre la realitat socioeconòmica de la ciutat, que ja apuntava creixents problemes econòmics per bona part de la població local, es va fer a les acaballes de l'anterior mandat i mai no es va presentar públicament.\nEn l'actualitat, podem dir que s'ha treballat molt i molt per combatre unes desigualtats que han estat massa temps invisibilitzades, menystingudes. L'augment de recursos promogut per als serveis d'atenció a les persones i l'augment d'ajudes necessàries per cobrir necessitats materials ha estat una constant els darrers anys d'aquest mandat. De fet, any rere any, els Serveis Socials de la ciutat augmenten el nombre de primeres atencions fetes. Això significa que s'han reforçat uns serveis necessaris per a la població, que estan fent la seva feina i que no s'amaga sota l'estora la desigualtat perquè es lluita permanentment contra l'exclusió i per garantir els drets dels veïns i veïnes de la ciutat.\nA Sant Cugat seguim caminant vers una ciutat més inclusiva, que sigui capaç d'integrar i no d'expulsar i que garanteixi als seus ciutadans allò necessari per desenvolupar les seves vides amb dignitat. La nostra ciutat ha d'entomar els propers anys el repte de revertir les desigualtats latents i esdevenir, així, un Sant Cugat per a tothom.


Joves | Page 2 | Bisbat de Lleida\nInici » Joves\nLa Delegació de Joves del Bisbat de Lleida ha organitzat un recés d'Advent per a joves per aquest temps de preparació del Nadal. Tindrà lloc a la Casa dels Salesians de Poblet del 6 al 10 de desembre.\nLlegeix més sobre Recés d'Advent per a joves a Poblet\nCafé Youcat abordarà la precarietat laboral\nAquest divendres 10 de novembre, la Delegació de Pastoral Juvenil (DPJ) del Bisbat de Lleida ha organitzat una nova sessió del Café Youcat, al saló d'actes de la residència Sant Antoni de Pàdua a les 20.30 hores.\nLlegeix més sobre Café Youcat abordarà la precarietat laboral\nJoves de Llardecans inicien el camí cap al sagrament de la Confirmació\nEl passat diumenge 5 de novembre, un grup de joves de Llardecans, van dir "sí" a un compromís, a rebre el sagrament de la confirmació. Els joves es van comprometre a donar testimoni amb els seus actes, amb la seva vida, en el seu dia a dia.\nLlegeix més sobre Joves de Llardecans inicien el camí cap al sagrament de la Confirmació\n“Deixa’t Omplir!” Trobada de Monitors i Monitores del MCECC Lleida\nLa casa de colònies Montsant, a Vilaller, ens acollia de nou per celebrar la trobada de monitors i monitores del MCECC-Lleida. Aquest cop, sota el lema Deixa’t omplir. I què omplíem? El cor dels nostres monitors i les nostres monitores: d’alegria, de fe, de sentit de comunitat, de compromís…\nLlegeix més sobre “Deixa’t Omplir!” Trobada de Monitors i Monitores del MCECC Lleida\nEl Docat, novetat de les activitats de la Delegació de Pastoral de Joves\nUna sèrie de sessions per debatre la doctrina social de l’Esglèsia és la novetat de les activitats que ha preparat per aquest curs la Delegació de Pastoral de Joves (DPJ).\nLlegeix més sobre El Docat, novetat de les activitats de la Delegació de Pastoral de Joves\nBalanç de la Delegació de Pastoral de Joventut\nUna vintena de joves es van reunir el passat diumenge al Monestir de les Avellanes per començar a preparar el nou curs 2017-2018 de la Delegació de Pastoral de Joventut del Bisbat de Lleida.\nLlegeix més sobre Balanç de la Delegació de Pastoral de Joventut\nTortosa acollirà el 12è Aplec de l'Esperit, amb el lema 'Crist és la vida'\nEls dies 19 i 20 de maig de 2018, la diòcesi de Tortosa (www.bisbattortosa.org) serà la seu del 12è Aplec de l’Esperit, la trobada interdiocesana de joves que se celebra des de l’any 1978, organitzada pel Secretariat Interdiocesà de Joventut de Catalunya i Balears.\nLlegeix més sobre Tortosa acollirà el 12è Aplec de l'Esperit, amb el lema 'Crist és la vida'\nTrobada Diocesana de Joves del Bisbat de Lleida\nEl passat dissabte 22 d’abril vam celebrar la Trobada Diocesana de Joves del Bisbat de Lleida a la Parròquia Mare de Déu de Montserrat.\nLlegeix més sobre Trobada Diocesana de Joves del Bisbat de Lleida\n“Enamora’t de la paraula”, lema de la Trobada Diocesana de Joves d'aquest dissabte\nLa delegació de Pastoral de Joves de la Diòcesi està ultimant els preparatius per la Trobada Diocesana d’enguany i que té per lema “Enamora’t de la paraula”. Una jornada pensada per compartir experiències i que tindrà lloc aquest dissabte a la parròquia de Montserrat de Lleida.\nLlegeix més sobre “Enamora’t de la paraula”, lema de la Trobada Diocesana de Joves d'aquest dissabte\nEmprenedoria responsable, tema del segon Cafè Youcat per a joves\nL’edifici dels Frarets, al carrer Vila Antònia de Lleida, va acollir el passat 10 de març el segon Cafè Youcat d’aquest curs organitzat des de la Delegació de Pastoral de Joves i els presents van poder debatre sobre l’emprenedoria responsable.\nLlegeix més sobre Emprenedoria responsable, tema del segon Cafè Youcat per a joves


L'Ajuntament de València i la Generalitat impulsen un Pla Integral de protecció pública de 1.200 vivendes al barri de La Torre | Valencia Extra\nL’alcalde de València. Joan Ribó, s’ha reunit hui amb el vicepresident segon del Consell i conseller d’Habitatge, Rubén Martínez Dalmau, per ultimar els detalls del Pla Integral de La Torre\nL’Ajuntament i la Generalitat ultimen els detalls del Pla Integral de la Torre, un projecte global que convertirà este poble de València en una de les majors àrees residencials de lloguer de tot el territori estatal. Així ho han subratllat este dimecres l’alcalde de València, Joan Ribó, i el vicepresident segon del Consell i conseller d’Habitatge i Arquitectura Bioclimàtica, Rubén Martínez Dalmau, després de la reunió que han mantingut i en la qual han parlat sobre este projecte conjunt.\n«La Torre és un barri que carrega una herència enverinada, heretada de l’anterior govern, i que volem que torne a ser un lloc per a les persones amb totes les condicions que ha de tindre un barri», ha explicat l’alcalde, Joan Ribó. En la reunió de hui entre Ribó i Dalmau s’ha donat el «tret d’eixida» al projecte de rehabilitació, adequació i ampliació del barri de la Torre, un projecte que arrancarà en breu amb l’inici de les obres de la infraestructura inacabada que hi ha al poble.\nSegons les previsions del Pla, s’habilitarien al voltant de 2.600 habitatges nous, la qual cosa suposaria més que duplicar el nombre d’habitatges que té La Torre en estos moments. D’elles, han explicat els dos representants polítics, al voltant de 1.200 serien VPP (Habitatges de Protecció Pública) i unes 600 d’estes constituiran parc públic de la Generalitat Valenciana i de l’Ajuntament de València. En paraules del vicepresident Martínez Dalmau, «podem aconseguir que La Torre siga una de les àrees residencials de lloguer més importants de tot l’Estat».\nDurant la reunió s’han abordat aspectes referits al projecte per a este poble de València, com les possibilitats de mobilitat, en coordinació amb l’EMT, o les mesures urbanístiques a adoptar. «La posada en marxa d’este barri és una de les apostes més importants de la ciutat –ha assenyalat l’alcalde- en el marc del desenvolupament d’un barri que en el seu moment es va quedar congelat». Ribó ha destacat la necessitat d’habitatge assequible i les possibilitats d’acció que s’obrin, com a cessions a cooperatives d’habitatges per a impulsar lloguers assequibles, entre altres.\nEl conseller ha lamentat que «en el passat, La Torre ha sigut un barri objecte d’especulació urbanística i d’una concepció que correspon a temps passats». A més, va patir un fraccionament des de la creació del Pla Sud. El nou Pla Integral recollirà també ajudes per a la rehabilitació del nucli urbà de la Torre i la incorporació de tota la part nova en la transició cap a l’horta. Segons els càlculs de la Conselleria, s’estima que el projecte de la Torre mobilitzarà una inversió publicoprivada de 256 milions d’euros, una injecció econòmica en la qual els Fons Europeus jugaran un paper fonamental.\nL’alcalde i el vicepresident han destacat la voluntat d’impulsar un espai «sostenible, amb molta zona verda i en la línia de l’urbanisme dels 15 Minuts, és a dir, que permeta anar caminant a tots els llocs i poder obtindre els servicis des de la proximitat». Els dos han conclòs assenyalant les necessitats de València «d’habitatge públic, una necessitat que s’ha vist encara més accentuada a causa de la crisi causada per la covid-19. Per este motiu les polítiques públiques hagen d’encaminar-se cap a l’ampliació del seu parc públic per a assegurar una oferta assequible d’habitatges».


Es ratifica la cessió dels drets a la Coordinadora de Colles Castelleres\n2 min. Barcelona 11/04/2018 18:05\n651x366 Aquest any la Jornada de Prevenció de Lesions va tenir lloc a Valls / COORDINADORA DE COLLES CASTELLERES DE CATALUNYA Aquest any la Jornada de Prevenció de Lesions va tenir lloc a Valls / COORDINADORA DE COLLES CASTELLERES DE CATALUNYA\nDesprés que a finals de gener la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya renovés la seva junta en una assemblea extraordinària celebrada al Teatre Principal de Valls, la temporada de torres humanes es posa en marxa amb un acord que servirà per cicatritzar la ferida oberta l'any passat en relació a la cessió dels drets d'imatge per a les transmissions televisives. El 17 de març les colles castelleres van ratificar a Manresa l'acord que permetrà a l'agrupació de formacions iniciar la negociació col·lectiva amb els operadors televisius.\nLa proposta va ser acceptada amb 322 vots a favor, 55 en blanc i cap en contra, i recull de manera explícita la potestat de la Coordinadora a l'hora de gestionar “els drets d'imatge i d'executant (art. 105 TRLP)” de les transmissions televisives i a internet. Aquest nou acord serà vigent fins que no se n'aprovi cap altre que el substitueixi, de manera que no caldrà renovar-lo cada temporada si no es produeixen canvis en aquesta qüestió. La decisió resol el debat iniciat la temporada passada sobre la propietat intel·lectual dels castells. D'aquesta manera, les colles renuncien a declarar-se autors intel·lectuals de les seves construccions per acollir la figura d'executants que també els concedeix el dret de gestionar els permisos per a la reproducció directa o indirecta de les seves actuacions.\nLa presa de decisions va comptar amb una baixa participació per part de les colles\nSi bé la Coordinadora ha admès durant el primer trimestre de l'any dues noves formacions que fan créixer el nombre d'associades fins a les 102, l'assemblea celebrada al mes de març va comptar només amb la participació de poc més d'un terç —39 colles, 37 de les quals ho feien amb dret a vot— dels seus representants. La baixa participació contrasta amb les 60 agrupacions que van prendre part a la Jornada de Prevenció de Lesions en el món casteller celebrada el 3 de març o les 50 que van aprovar la nova junta de la Coordinadora de Colles Castelleres de Catalunya al mes de gener. L'assemblea va servir també per aprovar el pressupost del 2018, que per primer cop serà deficitari, i per conèixer el pla d'acció del nou curs casteller, temes prou importants per reunir més quòrum.\nLes colles castelleres arriben a un acord per a la cessió dels drets d'imatge\nLes negociacions per la cessió dels drets d'imatge del món casteller, obertes a una setmana de la diada de Sant Joan


Treball | Essaig.cat - Tota la informació d'Algaida, Pina i Randa\nAlgaida ha acollit avui dematí la presentació del primer balanç del programa «Mallorca Activa», una iniciativa del Consell de Mallorca posada en marxa fa vuit mesos com a eina de reactivació del teixit empresarial i suport als municipis de menys de 20.000 habitants. «Mallorca Activa» es va presentar al passat mes de febrer i des de llavors ofereix informació, suport,\nEl passat 29 de desembre l’Ajuntament d’Algaida va donar inici al programa SOIB Reactiva 2020, promogut pel SOIB i cofinançat pel Fons Social Europeu en el marc dels Programes Operatius d’Ocupació Juvenil i Regional 2014-2020 i per Fons de l’Estat a través de la Conferència Sectorial i pel Fons per afavorir l’Impuls del Turisme Sostenible (ITS). El municipi d’Algaida comptarà\nSegons les dades publicades pel SEPE al mes de juliol el nombre d’aturats ha baixat en 3 persones, de les quals varen sortir de la llista de l’atur 4 homes i ha augmentat en 1 dona. El nombre total d’aturats és de 265, dels quals 118 són homes i 147 dones. Les persones majors de 45 anys amb 135 aturats\nSegons les dades publicades pel SEPE en el mes d’abril el nombre d’aturats ha pujat en 31 persones. De les quals 15 són homes i 16 dones. El nombre total de persones en situació d’atur és de 265 , dels quals 124 són homes i 141 dones. Les persones majors de 45 anys amb 134 aturats són el grup d’edat més afectat per l’atur, seguit\nPosted on 21 novembre, 2019 by Es Saig\tLeave a comment\nSegons les dades publicades pel SEPE al mes d’octubre el nombre d’aturats ha pujat en 3 persones . De les 3 persones noves en la llista de l’atur a Algaida augment en 3 homes i no vari entre les dones. El nombre total d’aturats és de 189, dels quals 83 són homes i 106 dones. Les persones majors de 45 anys amb 110 aturats són\nPosted on 16 octubre, 2019 by Es Saig\tLeave a comment\nSegons les dades publicades pel SEPE en el mes de setembre el nombre d’aturats ha pujat en 2 persones, fruit de la pèrdua de feina de 4 dones front a 2 homes que la recuperaren. El nombre total d’aturats és de 186 , dels quals 80 són homes i 106 dones. Les persones majors de 45 anys amb 110 aturats són el grup d’edat\nSegons les dades publicades pel SEPE en el mes d’agost el nombre de persones sense feina a Algaida ha pujat en 5 persones, de les quals totes han estat dones. És el tercer mes que augmenta la desocupació al nostre municipi. El nombre total d’aturats és de 184 , dels quals 82 són homes i 102 dones. Les persones majors de 45 anys amb\nAugment de l’atur durant el mes de juliol a Algaida\nPosted on 19 agost, 2019 by Es Saig\tLeave a comment\nSegons les dades publicades pel SEPE al mes de juliol el nombre d’aturats ha pujat en 25 persones, de les quals 14 són homes i 11 dones, un 16,23 % més respecte al mes anterior. El nombre total d’aturats és de 179, dels quals 82 són homes i 97 dones, un 1,7 % més que fa un any quan la xifra de persones a


Júpiter en oposició - Agrupació Astronòmica Sabadell\nEstàs aquí: Inici Notícies Júpiter en oposició\nJúpiter en oposició\nAvui 6 de febrer a les 18 h TU, el planeta Júpiter està en oposició. Per tant, està a la mínima distància a la Terra durant aquest any (4,346 UA o 650 milions de km), ens presenta tot el seu disc il·luminat i es pot observar durant tota la nit, des de la posta fins a la sortida del Sol.\nDe fet, en aquesta posició respecte al Sol i la Terra, el planeta presenta les millors condicions per observar-lo durant unes setmanes centrades en aquest dia.\nA banda de l'observació amb telescopi per observar la seva atmosfera amb les bandes de núvols i les taques que el caracteritzen, també és l'època que els satèl·lits galileans (Io, Europa, Calixte i Ganimedes) són més brillants i fàcilment detectables. Fins i tot en prismàtics es poden localitzar quan estan en els punts més separats del planeta a la seva òrbita.\nEnguany, a més, hi ha un alicient interessant i espectacular que són els fenòmens mutus entre satèl·lits (PHEMU). Consisteixen en eclipsis entre els diferents satèl·lits galileans que es poden seguir fàcilment amb telescopi de qualsevol diàmetre i que sovint suposen la desaparició d'alguns d'ells enfosquits per l'ombra d'un altre.\nCom a curiositat es pot afegir que la llum que ens arriba del planeta més gran del sistema solar triga avui uns 36 minuts a arribar a la Terra.\nEls socis disposen de més informació sobre el planeta i els seus satèl·lits així com de les efemèrides sobre els fenòmens mutus.\nImatge de NASA, ESA i A. Simon (Goddard Space Flight Center).


Un grup d'activistes ocupen l'edifici de l'antiga residència Montemar per transformar-la en «l'Edifici Dignitat» - Revista Cambrils\nUn dels ocupants, Jorge Fernández, que va ser un dels impulsors del moviment 15-M, ha explicat el projecte a un grup de veïns que s'ha atansat a les portes de l'antiga residència\nPublicat el Divendres, 22 de juny de 2018 21:00h\nJorge Fernández, un dels ocupants de l'edifici, parla amb dos veïns a la porta del jardí de l'antiga residència Montemar, aquesta tarda | Lluís Rovira i Barenys\nL'edifici de l'antiga residència per a la gent gran Montemar –ubicat davant del centre cívic de Vilafortuny– ha estat ocupat per part d'un grup de persones que han posat en marxa un projecte anomenat “Edifici Dignitat”. L'ocupació d'aquest edifici abandonat es va dur a terme el passat 15 de juny i, segons exposen en la seva pàgina web edificidignitat.org, “es realitzaran diferents treballs de condicionament per atendre les necessitats de llar de gairebé 50 famílies amb menors i un centenar de persones amb desarrelament social. Tot plegat donarà una solució habitacional i un allotjament temporal per a persones desnonades, famílies amb fills, joves sense recursos econòmics i persones que no tinguin possibilitats d'accedir a un habitatge”.\nPer dur a terme els treballs de reforma, el grup necessita suport econòmic. Tal com demanen a la seva pàgina web a través del crowfunding de la plataforma Teaming (1 euro al mes) o comprant una samarreta. Aquest passat dimecres 20 de juny es va fer córrer aquesta iniciativa a través de les xarxes socials.\nAlarma entre el veïnat de Vilafortuny\nAquest matí, els ocupants de la residència han penjat una pancarta en una de les finestres del segon pis, anunciant l'ocupació de l'edifici, i això ha disparat les alarmes entre el veïnat. Aquesta tarda s'ha fet una reunió al Centre Cívic de Vilafortuny amb la presència de nombrosos veïns que han parlat de com fer front a aquesta ocupació. Un cop ja acabada la reunió un grup de cinc veïns han anat a inspeccionar de prop les entrades de l'edifici i en aquests moments un dels ocupants de l'edifici els ha dit que anessin a la porta lateral que dona al pati de l'antiga residència que baixava a parlar. En aquest indret s'ha desenvolupat una llarga conversa entre aquesta persona i el grup de veïns.\nJorge Fernández, un destacat activista\nAquesta persona s'ha identificat com a Jorge Fernández i tal com ell ha explicat, és un activista que ha defensat moltes causes social i que va començar quan tenia 17 anys. Fernández va ser un dels impulsors del Moviment del 15-M, a Madrid, d'on és originari. Ha fet fins a nou vagues de fam per motius socials diversos. La darrera vega de fam la va acabar a principis d'aquest mes de juny amb més de 50 dies sense menjar, en una acció a plaça de Catalunya de Barcelona pels drets dels sense sostre. Aquesta acció ha estat a punt de costar-li la vida, segons ha dit ell mateix. Fernández també ha explicat als veïns que són tres persones dins l'edifici i que des d'ara i fins el proper 15 de juliol es dedicaran a la neteja de les dependències. La intenció és que el mes d'agost ja puguin anar venint els xiquets i xiquetes i les famílies que no tenen llar en aquest espai que, tal com ha explicat, està en subhasta pública propietat d'una empresa, BBS, que va deixar uns 75 treballadors al carrer. Finalment, algun dels veïns ha emplaçat a Jorge Fernández a que acudeixi, aquesta propera setmana, a una reunió al Centre Cívic per tal que expliqui el projecte que volen emprendre a l'antiga residència Montemar. Fernández, al seu torn, ha explicat que voldria una bona relació amb la comunitat veïnal.\nEdifici tancat des d'agost de 2012\nRecordem que la residència Montemar va tancar les seves portes a finals d'agost de 2012, després que la Generalitat obrís un expedient al grup BBS –empresa gestora del centre–. L'empresa va fer un ERE per extinció que va afectar als seus treballadors, mentre que els 81 avis que residien a l'edifici es van haver de buscar una altra residència. Poc després del tancament de l'edifici es van produir nombrosos episodis de saqueig de mobiliari i de material amb important destrosses. Això va propiciar les queixes dels veïns de la zona. A principis de juliol de l'any 2014, l'Ajuntament de Cambrils feia tapiar els accessos a l'edifici per evitar més saquejos i desperfectes.\nEl PP exigeix una resposta ràpida a aquesta ocupació\nArrel d'aquesta ocupació que s'ha produït aquests dies el PP ha demanat –en un comunicat de premsa– una ràpida resposta davant d'aquests fets. El regidor David Chatelain, ha recordat que “l’edifici es va fer tapiar per part del consistori atenent a les condicions d’inseguretat i insalubritat que presentava l'edificació després del tancament de l'activitat. En les darreres hores he rebut moltíssimes trucades demanant ajuda. Hi ha neguit dels veïns atenent a l’abast d’aquesta "okupació". A hores d’ara, la gent s’està mobilitzant i s’estan recollint diverses denúncies a les oficines de la Policia Local”.\nEn el seu moment, segons exposa el comunicat, el PP va demanar que s’habilités al consistori una oficina específica d’assessorament als veïns i propietaris per saber què fer en cas de conèixer que s’està produint una ocupació, atenent a que les primeres 48 hores són fonamentals a l’hora de poder fer una actuació efectiva en contra d’aquesta pràctica. La resposta de l’equip de govern va ser negativa en aquell moment, segons el PP. El portaveu popular ha assenyalat que “el consistori no pot tolerar la implantació d’ocupacions, tenint en compte l’efecte crida que tenen aquestes accions sinó es posa ordre”.\nAspecte de la façana de l'antiga residència Montemar amb la pancarta que avui han penjat els ocupes / foto: Lluís Rovira i Barenys


FIPRE - Hipoteca\nFIPRE - Hipoteca variable SB\nPréstec hipotecari a tipus variable. Condicions generals\nL'impuls que la teua empresa necessita\nCaixa Rural posa a la disposició dels seus clients finançament per als seus projectes d'inversió empresarial a través del FEI\nCaixa Rural ha subscrit acord amb el Fons Europeu d'Inversions pel qual li oferim condicions financeres més favorables per al finançament dels seus projectes d'inversió empresarials en els pròxims dos anys.\nProjectes a finançar:\n•Actius materials o immaterials\n•Traspàs de negocis\nAcorde Iniciativa Pyme (SME Iniciative)\nEl finançament amb garantia del FEI compta amb condicions més avantatjoses, la qual cosa permet traslladar als nostres clients un avantatge financer en el finançament dels seus projectes.\nAquest finançament a Pimes atorgada a l'empar de la Iniciativa Pyme (SME Iniciative) es beneficia del suport de la Unió Europea en el context de la Iniciativa PYME, amb fons de la Unió Europea a través de fons FEDER i Horitzó 2020 i amb fons del Fons Europeu d'Inversions i del Banc Europeu d'Inversions.\n•Podran acollir-se a aquesta Línia treballadors autònoms i Pimes que estiguen establides dins del territori nacional, amb menys de 250 empleats, amb facturació no superior a 50 milions d'euros i el balanç total dels quals no supere els 43 Milions d'euros.\n•Els projectes d'inversió financiables estan subjectes als criteris de elegibilidad del FEI i hauran de materialitzar-se a Espanya.\n•L'import màxim de finançament per pime és de 12,5 milions d'euros, els terminis de les operacions podran fixar-se entre 2 i 12 anys\nVigència de la Línia: fins al 31/08/2018 o abans, si s'esgoten els seus fons.\nPer a major informació sobre aquesta interessant opció de finançament, dirigisca's al seu gestor d'oficina de Caixa Rural.\nNecessitem el teu mòbil\nCopyright © 2019 Caixa Benicarló. Tots els drets reservats.


dins una capseta de cartró: 65 hores\nLlegeixo a vilaweb que la jornada laboral podrà ser de fins a 65 hores setmanals i em quedo sense paraules. Com es poden treballar 65 hores setmanals? I qui pot treballar 65 hores setmanals?\nPersonalment, penso que treballar 40 hores per setmana és massa, i de lluny. Jo ja fa mesos que en treballo 30, i amb això en tinc de sobres. I no, no és que sigui una gandula o que no m'agradi la meva feina, és que sóc humana i, per tant, tinc una capacitat de concentració limitada. Després de sis hores de treball estic morta i les neurones em patinen per tot arreu. I no em crec que algú pugui passar 8 hores al dia concentrat. Ho sento, però no m'ho crec. Per fer un treball que no requereixi gaire esforç físic o intel·lecutal, potser sí, però pensar en una cosa vuit hores al dia...? Jo més aviat em miro amb desconfiança els que diuen que treballen tant, i em pregunto realment com rendeixen.\nSi les empreses fossin una mica intel·ligents estudiarien quantes hores són les ideals perquè els treballadors rendeixin més, i viuríem tots més tranquils. De fet, ja a moltes oficines han aparegut cartells que diuen que cada dues hores cal aixecar-se de davant l'ordinador i fer estiraments. Evidentment, no crec pas que és que es preocupin per la salut dels treballadors, és només que s'ha comprovat que així duren més. Però en fi, els problemes de les empreses són problemes de les empreses, i ja me'n preocuparé si algun dia sóc empresària. De moment, he aconseguit el que considero que és l'horari ideal i ja estic contenta per mi.\nAra bé, en principi no puc evitar ser empàtica, i em sap greu per la gent que es trobarà treballant 65 hores per setmana. Això surt a 9,29 hores treballant cada dia del món, a 10,8 si es té un dia de descans o a 13 si se'n tenen dos. No sé pas en quin tipus de feina es podria aguantar un ritme així... Doncs agafeu-vos fort, perquè les 65 hores estan reservades només PER LES GUÀRDIES MÈDIQUES. La reòstia!\nAnar d'urgències no fa mai cap il·lusió, però la propera vegada que em calgui anar-hi espero que el metge que m'atengui no porti més de vuit hores treballant.\nPublicat per carme a 22:28\nCompletament d’acord amb el tema del metge. Hauríem de portar un marcador que indiqués les hores que portem treballant. I si per desgràcia, ens toca anar a urgències i el metge que ens ha d’atendre el seu marcador indica tretze.... cal reflexionar si efectivament el que tens és urgent....\n11 de juny de 2008, a les 4:44\nDiria que els metges fan jornades de 24 hores com a cosa habitual en les guàrdies. Jo quan m'hi poso puc treballar 15 hores seguides concentrat. Ara, això rarament passa (que m'hi posi XD).\n11 de juny de 2008, a les 12:31\nTenint en compte que si dividim 65 entre 5 lo resultat és 13 hores al dia de jornada laboral... Digueu-me supersticiós, però jo ho arrodoniria amb 15 hores i les extres a banda.\nAh! Si el màxim de 65 hores és per al col·lectiu de metges em quede molt més tranquil... potser no tant quan haja d'anar.\n12 de juny de 2008, a les 10:11


Puigdemont reclama els seus drets polítics\nAixí com els econòmics com a diputat del Parlament, després que el jutge Pablo Llarena acordés aixecar-li la suspensió, aplicable a processats per delicte de rebel·lió\nL’expresident de la Generalitat Carles Puigdemont va assegurar ahir que demanarà la restitució dels seus drets polítics i econòmics com a diputat del Parlament de Catalunya, després que el jutge Pablo Llarena acordés aixecar-li la suspensió, que era aplicable a processats per delicte de rebel·lió.\n“Demanaré, si no ho hem fet avui, ho faré demà, la restitució de tots els meus drets polítics i econòmics al Parlament de Catalunya”, va assegurar Puigdemont. Ho va fer en declaracions als mitjans en el marc d’una protesta d’una vintena d’eurodiputats, juntament amb la delegada del Govern davant de la UE, la lleidatana Meritxell Serret.\nVan demanar la llibertat dels polítics catalans presos a les portes del Parlament Europeu, ja que se li va impedir l’accés a les instal·lacions.\nPuigdemont va perdre l’accés a la seu del Parlament Europeu, edifici al qual fins ara podia accedir com a convidat d’un eurodiputat, com la primera conseqüència tangible de l’euroordre activada ahir per la Justícia espanyola.\nD’altra banda, el president del Govern català, Quim Torra, valorarà la sentència del judici de l’1-O en un ple del Parlament que se celebrarà demà a partir de les les 10.00 hores, en una compareixença que havia proposat el mateix president. La convocatòria del ple, que no inclourà votacions, s’ha abordat en una reunió de la Mesa del Parlament i en una trobada posterior de la Junta de Portaveus.\nLa compareixença serà per valorar “els últims esdeveniments” vinculats a l’actualitat política i judicial després de la sentència, una cosa que han acceptat tots els grups, encara que la CUP critica que no s’hagi optat per acordar i votar una proposta de resolució. Quim Torra disposarà d’un temps il·limitat per intervenir davant del ple, mentre que els grups parlamentaris tindran deu minuts cada un, després dels quals el president podrà respondre o no per separat abans de la intervenció dels altres grups.


Ostello del Parco di Cicogna Cossogno Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nOstello del Parco di CicognaVicolo Pozzolo 2, Cossogno, Cossogno, Itàlia, 28801 - Veure al mapaExcel·lent8,2Basada en 12 comentarisOstello del Parco di CicognaVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosVeure més fotosMolt bona ubicació 8,6Veure el mapaVeure totes les 24 fotos8,6UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nOpcions d'habitacióVeure les fotosHabitació 2 llits (Twin Room)...7 m2balcó/terrassa1 llit de lliteraFixa les dates per veure preusVeure les fotosHabitació 2 llits amb bany compartit (Twin Room with Shared Bathroom)...7 m2bany compartit1 llit de lliteraFixa les dates per veure preusVeure les fotosLlitera en dormitori mixt (Bunk Bed in Mixed Dormitory Room)...15 m2bany compartit6 llits de lliteraFixa les dates per veure preus\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Mergozzo, vosté es sentirà com a casa a Ostello del Parco di Cicogna, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Aprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Mergozzo. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, instal·lacions per a reunions i banquets , centre de negocis, cuina compartida. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Mergozzo, faci de Ostello del Parco di Cicogna la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsassecador de cabellcalefacció balcó/terrassaempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Ostello del Parco di Cicogna de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.Mostrar més


La Calma - Relax & Wellness (Adults Only) Ribadesella Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nEl Escay?n, 8, Junco, Ribadesella, Espanya, 33569 - Veure al mapa\nMés informació sobre La Calma - Relax & Wellness (Adults Only)\nAl visitar Junco, vosté es sentirà com a casa a La Calma, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Junco. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, visites turístiques, biblioteca, lloguer de bicicletes.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com camp de golf (a 3 km), pesca, spa, massatge, equitació. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a La Calma.


Portabella vol reformar les Rambles i l'entorn de plaça de Catalunya per fer la zona més "passejable"\nEl candidat independentista vol reduir la contaminació potenciant la moto elèctrica, el cotxe híbrid, el transport públic i regulant el trànsit als cascs antics\nROGER TUGAS Barcelona Actualitzada el 09/05/2011 14:29\n260x366 Jordi Portabella, candidat d'Unitat per Barcelona. / Campuzano, Oriol. Jordi Portabella, candidat d'Unitat per Barcelona. / Campuzano, Oriol.\nEl candidat de la coalició Unitat per Barcelona, Jordi Portabella (ERC), s'ha oposat a la política de "grans esdeveniments i infraestructures" que, assegura, comparteixen PSC i CiU, però no vol renunciar a impulsar reformes per fer la ciutat més "pròxima" i "passejable". Així ho ha assegurat avui en una roda de premsa a la seu de l'ACN, en què ha concretat que vol plantejar una "revisió integral" de les Rambles, per tal de convertir-les en "símbol de modernitat" que "mostri els valors de coneixement i sostenibilitat" que han de caracteritzar la nova revolució industrial per la qual aposta la candidatura independentista.\nPortabella també ha criticat la situació de les places més cèntriques de la ciutat i ha assegurat que "la plaça d'Urquinaona només serveix per agafar el metro", "la plaça de Catalunya és un nòdul de transport públic on és massa fàcil perdre-s'hi" i "la plaça d'Universitat està descontextualitzada i no s'hi pot anar a fer res". Per tot això, el cap de llista republicà ha lamentat que "el centre de la ciutat és inòspit" i l'ha contraposat amb una Barcelona "basada en la proximitat, per passejar-hi". Altres reformes per les quals aposta són les de la Sagrera i de la Zona Franca.\nEl dirigent d'Unitat per Barcelona s'ha fixat també reduir la contaminació de la ciutat, potenciant la moto elèctrica, el cotxe híbrid, el transport públic i "regulant el trànsit als cascs antics" –com a Gràcia– per dificultar-hi l'accés amb vehicle a qui no sigui del barri. També aposta per impulsar una taula d'experts en mobilitat i contaminació atmosfèrica per fixar els objectius de la ciutat per als propers anys.


la serp blanca: «Èdip rei», un film de Pasolini\n«Èdip rei», un film de Pasolini\nAra que estem comentant Èdip rei voldria recordar la pel·lícula que en va fer Pasolini, amb Silvana Mangano en el paper de Iocasta. El curs passat la vaig projectar en classe i als alumnes no els va agradar massa. Sobretot, crec, perquè la traducció visual que Pasolini fa d’Èdip rei en el seu film els va desconcertar: paisatges àrids i desolats, armes i ropatges d’un primitivisme grotesc… Tot plegat contradiu i desconcerta l’associació de la Grècia antiga que la majoria solem fer, com en un acte reflex, amb el classicisme, amb les estàtues i els temples de marbre blanc. El fet, però, és que els grecs “clàssics” pintaven les seues estàtues i els seus temples amb colors vius i llampants, cosa que resulta ben poc clàssica i de gust dubtós!\nCrec que la lectura de Pasolini és encertada i efectiva alhora: la seua pel·lícula, a més del text d’Èdip rei, reprodueix visualment una societat arcaica i intemporal, com el mite d’Èdip. La desolació i la buidor del paisatge (ni una sola olivera!) retallen amb més precisió, com en un dibuix a la punta seca, les línies del drama de Sòfocles.\nPasolini va adaptar al cinema altres obres literàries, com ara Medea d’Eurípides, amb la intervenció com a actriu de Maria Callas. I, sobretot, l’anomenada trilogia de la vida, basada en els tres grans reculls de contes de la literatura universal: el Decameró, els Contes de Canterbury i Les mil i una nits.\nEn l’últim any de la seua vida Pasolini va fer una altra adaptació cinematogràfica que constitueix el contrapunt d’aquesta trilogia: Salò o els 120 dies de Sodoma, basada en l’obra del mateix títol del marqués de Sade. És una pel·lícula molt dura, no apta per a menors, ni per a adults, però constitueix una lectura profunda tant de Sade com del feixisme.\nLes adaptacions al cinema de grans obres literàries solen ser sempre un fracàs. Aquestes pel·lícules de Pasolini i El procés d’Orson Welles, com a mínim, són l’excepció que confirma la regla.\nPublicat per Enric a 6:54\nEtiquetes de comentaris: 1.2. El teatre grec: la tragèdia, Cinema, Pier Paolo Pasolini\nAnònim 31 d’octubre de 2010, a les 16:59\nUna pel·lícula de cine negre que té punts en comú amb Èdip Rei és Chinatown de Roman Polanski. Al film també és important el tema de l'incest, el protagonista anteposa la búsqueda de la veritat davant la seua pròpia felicitat i també intentant evitar un destí tràgic el protagonista acaba trobant-lo (intenta salvar a la xica i la maten, com ja havia passat abans, és a dir quasi s'havia profetitzat, com explica l'última frase que diu el personatge de Jack Nicholson "La història se repite").


Sumari: Any 2, Número 46\nAny 2 Núm. 46\nfa 20 dies • 2 min de lectura\nSumari del número 46 d'Esperit.\nEn el quaranta-sisè número d'Esperit analitzem les mentides franquistes, critiquem el postureig moral, alertem dels perills de no tenir política de seguretat, ponderem els instints de l'ésser humà, tractem el concepte d'autonomia de la tècnica, narrem la relació entre EC i la CNT i reivindiquem la nació.\nUs anunciem que iniciem l'emissió de La Talaia, el podcast de tertúlia de la nostra revista amb un episodi titulat "La nostra generació".\nTambé incloem el tercer volum de Metralla, la secció d'assalt de la revista Esperit.\nDolors Clotet continua analitzant com mentides construïdes durant el franquisme van marcar els límits del discurs fins avui, que comencen a trencar-se.\nLaura Grande argumenta com el postureig moral està transformant les nostres relacions humanes fins al punt de corrompre el sistema democràtic. De retruc, la consegüent polarització allunya a les posicions més moderades de l'espai públic.\nOriol de Marcos alerta dels perills que els nacionalistes s’enretirin de les institucions que estructuren el país. Una política de seguretat amb sentit d’estat i una policia arrelada romandran inabastables si els catalans ens neguem a ocupar-nos d’aquestes qüestions, abanadonant el nostre deure de fer-ho.\nMarc Maynou pondera sobre els instints de l’ésser humà, i sobre llur afaiçonament en la llarga existència anterior a l’agricultura. En un món on la independència i l’autonomia dels individus ha estat suprimida pels estats i la tecnologia, la revolta ha de despendre’s d’una misantropia rabiant per caure en un pragmatisme silenciós.\nFrederic J. Porta analitza el concepte d’autonomia de la tècnica a través de Jean Luchaire. Fa gairebé un segle es reflexionava sobre el procés d’absolutització de la tècnica i dels seus perills.\nGuillem València reflexiona sobre l’estat d’un dels fonaments, sovint oblidats, de qualsevol moviment nacionalista: l’ànima moral que vincula tots els ciutadans que conformen la nació.\nArticle per a subscriptors Premium: A petició d’un mecenes d’Esperit, Frederic J. Porta analitza les relacions entre el nacionalisme radical català i l’anarquisme entre 1915 i 1933.\nfa 20 dies • 5 min de lectura\nLa Talaia #1\nEl postureig moral\nfa 20 dies • 4 min de lectura


So i silenci: de desembre 2009\nTocata i figa (quatre notes falses)\nDeia Harold Bloom que els escriptors es fan a base de lluitar contra el fantasma hamletià dels seus avantpassats literaris. El mateix agonisme sembla que veiem en la música, si jutgem sobre la base de la fascinació que tants compositors han professat a la fuga després de Bach. Mozart ja ho va notar, i les seues obres de maduresa van plenes d'un contrapunt imitatiu que assolirà l'apoteosi amb la magnífica Simfonia núm. 41. Fins al ple del segle XXI es pot rastrejar amb gran facilitat l'ombra del Pare Creador en les fugues i fugats de noms cèlebres, de Liszt a Strauss, de Strauss als vienesos, dels vienesos a Hartmann, sempre amb bitllet d'anada i tornada. Però el gran agonista és el Tità. Nicht Bach, sondern Meer sollte er heißen, va dir; no s'hauria d'anomenar "torrent" (Bach), sinó "mar" (Meer). Potser per això les fugues del sord són les més impressionants després de les del pare de la criatura. Mai no li ho agrairem prou, que lluitara contra la figura "paterna" de manera tan obsessiva i constant. Com els bons guerrers, al cap i a la fi.\nEl Concerto for Solo Conductor, una boutade tan interessant com el famós 4'33'' de Cage. O potser més. Per descomptat, fa pensar molten el paper del director (i del seu extravagant ballet) en la (re)creació musical. Moltes vegades sembla que "el rei no porta roba", per exemple quan els directors malfaeners i mediocres exerceixen de funcionaris privats que es dediquen a moure els braços. I és que massa sovint no són altra cosa que això: solistes de batuta. Aquesta deconstrucció ho posa en evidencia, no sé si accidentalment o de manera deliberada.\nHomenatge a Giacinto Scelsi: Efectivament, mestre, una sola nota, si està viva, importa molt més que tota la contaminació auditiva que ens ofega. Una nota, i un silenci, si són autèntics ja paguen la pena.\nContra Adorno: Vós, senyor filòsof, odiàveu Stravinski perquè no teníeu ni la més remota idea del que són les alegries del cos. Els seus ritmes precivilitzats no tradueixen la descivilització, sinó un plaer que els amargats no coneixen ni reconeixen. Le sacre du printemps pot produir formes físiques de felicitat que no tenen preu: són una forma d'amor. "Et vull més que a un bon cagar" --a vós no us ho explicaren mai, i per això cagàveu tan malament. Per exemple.\nA vós, no us hauria commogut gens ni mica el solo tocat per Gustavo Núñez. Vós us ho perdeu. A mi, em posa la pell de gallina.\nSenyores i senyors: me'n vaig a passar uns quants dies a la meua ciutat, Cracòvia. Coses de família. Us desitge el millor a tothom, bones festes i que l'any que ve ens porte una mica més de civilització (ja sé que no serà així). Ens llegirem després d'aquest desgavell festiu. Au!\nPublicat per Guillem Calaforra a 10:45 7 comentaris:\nSi jo fos Milan Kundera i tingués ganes de fer un segon volum de "testaments traïts", un dels més importants que triaria tindria un cognom de grafia vacil·lant: Celebidachi / Celibidache. Seria la crònica d'un cas modèlic, fatal, de traïció anunciada. El gran mala bèstia, Sergiu, ho sabia. Quan pujava al pòdium veia que els llums de la cambra de l'enginyer de so estaven encesos; sabia que cada concert, cada assaig, cada roda de premsa, passaven als arxius. Sabia que circulaven desenes de gravacions no autoritzades de concerts seus, però tampoc no hi atorgava gran importància. N'era conscient, aquest mag entabanador, mig xerraire mig geni maligne, era conscient que els seus hereus es passarien per l'arc de triomf la seva lluita de quasi tota una vida contra la fonografia, contra la música en llauna, contra una relació tècnica, o mecànica, entre les persones i els sons. El gitano poeta de la música, aquella força de la natura que deixava nus, indefensos i atemorits els músics amb una sola llambregada dels seus ulls hipnòtics, sabia que la seva progènie acumularia rèdits monumentals gràcies al seu enemic, la fonografia. No estem descobrint res: ell mateix ho va dir, en públic i en privat, de manera explícita i unívoca. Un de vosaltres em trairà, i no vull dir qui. Seré jo, pare, seré jo?\nSerge Ioan Celebidachi, aquest fill de nom mestís i de grafia capritxosa, és una figura ambigua. Sol passar. D'una banda, ha fet exactament el contrari del que havia donat coherència fèrria a la vida del seu pare, i gràcies a això s'ha fet encara més ric del que era; de l'altra, ha posat en les mans de la gent un tresor que, senzillament, no té preu. Aquesta beneficència venal, si volem dir-ho així, no deixa d'empènyer la imaginació sobre les disputes que degueren mantenir, a casa, pare i fill. Sí, ja sé que podríem ser suspicaços i pensar que el pare ja ho havia previst tot per deixar el fill en una posició acomodada quan ell morís. Però ho hauria pogut fer igualment, abans de morir, i amb una sola mà: n'hi havia prou a entrar en el mercat discogràfic, i hauria liquidat la competència com un veritable terratrèmol. Però no ho va fer. I per això entreveiem una història sorprenent, una matèria de reflexió inexhaurible --un testamentul traït. A la romanesa.\nPublicat per Guillem Calaforra a 4:38 2 comentaris:\nCinc peces Op. 5\nCinc peces, Op. 5, per a client solista del Metro\n2001, A Space Odyssey, tornada a veure ("revisitada", com diuen els modernets) tants anys després, sembla una pel·lícula feta només amb la intenció de donar forma visual a la música de Ligeti. Fabulosa, hipnòtica, plena de força i de densitat expressiva, Atmosphères, Requiem, quines peces extraordinàries; tant, que sembla com si la pel·lícula consistís en una bona estona d'espera fins que se senten aquestes obres. La veritat és que Kubrick tenia un olfacte musical magnífic, tal com ho demostra la vinculació entre el valset del "Danubi blau" i les circumvol·lucions de l'estació orbital, o el lligam entre el principi del Zarathustra straussià i la famosa imatge de l'homínid llançant el pal (o l'os) a l'aire.\nNo m'havia adonat de la tècnica dels "microcànons" fins que caigué en les meues mans la partitura d'Atmosphères i Lontano, però és molt enginyós, i molt complex alhora. Les reaparicions de les línies "melòdiques" (si es poden anomenar així) es produeixen a uns volums tan baixos, i enmig d'un fluid sonor tan dens, amb totes les famílies instrumentals subsubdividides, que l'oïda conscient no acaba d'identificar-les, però alguna cosa ens diu que hi són. La sensació global que ens produeixen aquestes obres és precisament de fluid, de metamorfosi, o d'estar assistint a càmera ràpida al desenvolupament d'una espècie vegetal, amb el seu creixement fractal, amb aquest aparent caos darrere del qual s'intueix un ordre perfecte, d'una simetria superior.\nProjecte d'estudi: l'audició com a procés d'intervenció física en el nostre cos. No sobre freqüències, ones, vibracions, harmònics, timbres, etc., sinó sobre la manera com digerim físicament la música, tot i que el nostre cos estiga immòbil. Hi pense des de fa anys, arran d'una experiència que em continua fascinant: a San Miniato al Monte (Florència), escoltant una fuga de Bach a l'orgue vaig estar a un pas de desmaiar-me.\nCom ho fan per a frasejar de tal manera que la música sembla un discurs oral, fet amb paraules?\nNo em puc imaginar les condicions de l'espai, on no hi ha sons perquè no hi ha aire. Sé que és així, però no puc imaginar-me la sordesa de l'univers, el silenci atroç de la immensitat, fins i tot quan esclata una supernova o quan xoquen dos planetes. I, tanmateix, l'univers conté la matèria primigènia del so: el silenci.\nPublicat per Guillem Calaforra a 4:42 2 comentaris:


Converteix Digitalcoins (DGC) i Pesos filipins (PHP) : Canvi de divises Calculadora de conversió\nDigitalcoin (DGC) i Pes filipí (PHP) Canvi de divises Calculadora de conversió\nAquest Digitalcoin i Pes filipí convertidor està al dia amb tipus de canvi de 18 febrer 2018.\nIntrodueixi l'import que voleu convertir a la casella a l'esquerra de Digitalcoin. Utilitzeu les monedes "swap" per fer Pes filipí la moneda per defecte. Fer clic a Pesos filipins o Digitalcoins per convertir entre aquesta moneda i totes les altres monedes.\nThe Digitalcoin és la moneda en la cap dels països. El pes filipí és la moneda en la Filipines (PH, PHL). El símbol per DGC pot ser escrit DGC. El símbol per PHP pot ser escrit P. El pes filipí es divideix en 100 centavos. La taxa de canvi de the Digitalcoin es va actualitzar per última vegada el 18 febrer 2018 de coinmarketcap.com. La taxa de canvi de El pes filipí es va actualitzar per última vegada el 15 febrer 2018 de El Fons Monetari Internacional. La DGC factor de conversió té 6 dígits significatius. La PHP factor de conversió té 6 dígits significatius.


Lliurats a l’odi! – Lemúria\nLliurats a l’odi!\nPer Carme Andrade//\nPer a moltes persones, un simple canvi de residència ja és motiu de tristesa, perquè sempre deixen enrere una part de les seves vides que es perd per sempre. Per a tothom és una decisió fonamental abandonar la seva ciutat, anar-se’n a viure a un altre país…/…Veure’s un dia expulsats d’un dia per l’altre de casa, de la feina, de tot el que havien creat amb molts anys d’esforç i treball! Lliurats a l’odi! Llançats sense cap mena de preparació a les terres d’Àsia, condemnats a travessar milers i milers de quilòmetres de pols, pedres i aiguamolls. Sabent que mai més no tornarien a tenir un aixopluc com cal, que ja no podran tornar a menjar ni beure en una taula digna…/…Formant part d’un ramat de miserables, d’un camp de concentració ambulant en què ningú no pot fer ni les seves necessitats sense permís…/…\n(FRANZ WERFEL, Els quaranta dies del Musa Dagh)\nFranz Werfel (Praga 1890- Beverly Hills, 1945) escriu aquesta monumental novel.la basada en el genocidi que va patir el poble armeni l’any 1915 a mans de l’estat turc del qual en formaven part com a regió. Es calcula que van morir més d’un milió de persones.\nEl fragment triat podria correspondre ben bé al drama dels refugiats actuals que fugen del terror d’Estat Islàmic i de les guerres de Síria i d’altres països africans.\n23 de Mai de 2016 Armènia, Carme Andrade, Imperialisme, Refugiats, Werfel\nAnterior Previous post: Per una poesia que vaig fer, em van posar nom de carrer\nSegüent Next post: Se’n recorden dels “trilerus” de la Rambla de Barcelona?


Un disseny obert als professionals per a la nova imatge de la Generalitat | Valencia Extra\nUn disseny obert als professionals per a la nova imatge de la Generalitat\n“Del procés especulatiu a la decisió de professionals entre professionals”. Este és el gir de 180 graus que ha donat Presidència en la selecció d’agències i estudis per a la realització de treballs d’identitat corporativa i disseny d’imatges institucionals de la Generalitat. “Abans es deia a una empresa i s’escollia entre treballs que s’havien de fer prèviament”. Amb el canvi de model, “cap polític té vot”, expliquen des del departament de Promoció Institucional.\nAquesta idea sorgeix de l’Associació de Dissenyadors de la Comunitat Valenciana (ADCV) i s’ha aplicat des del primer moment amb el suport de l’Associació d’empreses de Comunicació Publicitària de la Comunitat Valenciana (ComunitAD) i l’Associació Professional d’Il·lustradors de València (APIV). El propòsit és clar: aconseguir que el sector (que inclou a publicistes, dissenyadors i il·lustradors, entre d’altres) no haja d’invertir recursos per a presentar-se a treballar amb l’administració.\nAbans que començara a posar-se en pràctica aquest sistema, les empreses havien de presentar projectes, deixant-se diners a canvi de gens en el pitjor dels casos. Ara és un procés no especulatiu en el qual aquestes ensenyen el que han fet fins avui (un ‘dossier’) i es tria a la qual s’estima que realitzarà millor el treball que se sol·licita.\nL’Agència Valenciana de la Innovació, el 9 d’Octubre, les Fogueres d’Alacant, el ‘naming’ i identitat gràfica de la marca paraigua per a festivals de la Comunitat, la nova imatge corporativa del circuit Ricardo Tormo, l’essència de marca i el Banc de la Generalitat… Una desena de casos han passat ja per aquest procediment i són una mostra del que vindrà, ja que la següent fase és exportar el model a les conselleries. La primera a adoptar-ho ha sigut la de Sanitat, amb una convocatòria sobre infraestructures sanitàries.\nA més de la millora en el procés de selecció, està previst que, de forma progressiva, l’elecció del projecte encarregat de realitzar el cartell del 9 d’Octubre vaja adquirint una rellevància especial, un recorregut en qualitat per a acabar convertint la convocatòria en un premi al millor estudi de disseny de la Comunitat Valenciana.\nPer això, a més del jurat professional i independent que escull entre les candidatures acceptades (totes, excepte defecte de forma, ja que solament es demana que complisquen amb tres requeriments: currículum, dossier i carta de motivació), en l’elecció de l’autor del cartell del 9 d’Octubre també participen els guanyadors de totes les trucades a projecte ja realitzades. En total, 11 professionals amb dret a vot.\nEl jurat d’11 experts, que ha escollit al ‘premiat’ del 2016, ha estat compost per associacions i guanyadors de les sis trucades a projecte anteriors: Agència Valenciana de la Innovació, 9 d’Octubre (2015), Fogueres d’Alacant, ‘naming’ i identitat gràfica per a la marca Musix, i l’essència de marca (‘brand essence’) de la Generalitat. El mateix dia que es va donar a conéixer l’estudi que realitzarà el cartell d’enguany també es van anunciar els guanyadors per al circuit Ricardo Tormo i per al Banc de la Generalitat.\nSón més de 100 empreses les que han presentat ja un total de 217 candidatures. Entre totes elles, novelles i veteranes, sobreïx un nom propi, un clàssic en el món del disseny, especialment reconegut pel seu treball dins de la Comunitat Valenciana. Aqueix és Pepe Gimeno, que es va fer amb l’Agència Valenciana de la Innovació i que acaba de rebre l’encàrrec de desenvolupar la nova imatge corporativa del circuit Ricardo Tormo.\nTambé hi ha agències més joves, com Trumbo, que, amb sol deu anys d’experiència, es va fer amb el projecte de ‘brand essence’ de la Generalitat; una altra com Ladies & Gentlemen, els experimentats membres del qual es van fer amb el cartell del 9 d’Octubre d’enguany, un premi que en 2015 va recaure en l’estudi Gallén + Ibáñez, que també va aconseguir fer seu la identitat corporativa del Banc de la Generalitat; i l’estudi de disseny gràfic Juárez Casanova, responsable del cartell de les Fogueres d’Alacant.\nA més, hi ha casos curiosos, com el de l’agència Èxit i l’estudi Nadadora, dues empreses diferents que van col·laborar entre si per a donar a llum el ‘naming’ i la identitat corporativa (marca i sistema gràfic) de Musix, la marca de festivals de la Generalitat.\nGarantia de qualitat i transparència\nLes associacions que fan de jurat no són sempre les mateixes. Varien en funció del tipus de projecte i les necessitats específiques del treball a realitzar. Açò garanteix que no hi haja ‘amiguisme’ de cap tipus i que en l’elecció solament influïsquen criteris de professionalitat. En alguna ocasió també han format part del jurat la Universitat d’Alacant i la Universitat Jaume I pel caràcter especial de l’encàrrec.\nLa transparència és absoluta: associacions i Generalitat fan les comunicacions a través de xarxes socials i pàgines web. Tot és públic. Açò motiva a professionals, agències i estudis de publicitat a l’hora de repetir i aspirar a guanyar noves trucades a projecte, encara que no hagen resultat guanyadors en ocasions anteriors. Així, es compleix un altre dels objectius: dinamitzar un sector oblidat obrint a la màxima participació cada projecte perquè concórrega el nombre més gran d’empreses possible.\nEn els últims casos, les candidatures acceptades han ascendit a 33 per al Banc de la Generalitat, 37 per al circuit Ricardo Tormo i 27 per al cartell del 9 d’Octubre. Totes les empreses de disseny reben resposta, tant si li les accepta com si no, perquè tinguen temps per a corregir defectes de forma i poder entrar. Després de la selecció, s’envia un e-mail a totes les acceptades i es crida per telèfon a la guanyadora.\nD’aquesta forma s’ajuda a dinamitzar el sector perquè no solament es trauen concursos grans que al final es porta una agència que s’encarrega de fer diferents treballs, sinó que es reparteix el nombre més gran de projectes entre el nombre més gran d’agències i estudis.


Cartes i postals d'arreu: de gener 2014\nStepan Crani (1981) és un dibuixant i il·lustrador de contes infantils moldau. La seva obra, molt variada, s'inspira sovint en la vida quotidiana i les activitats tradicionals del seu país. Reconeix com a referent artístic, sobretot, el dibuixant comunista danès Herluf Bidstrup (1912-1988), molt popular a tot l'est d'Europa pels seus dibuixos de temàtica social i política i inspirada en les activitats diàries de la gent corrent.\nEl primer dels segells és dedicat a l'Any Spiridon Vangheli, un important escriptor moldau nascut el 1932.\nLa postal l'envia la Diana.\nForos és una estació turística molt popular situada a l'extrem sud de la Península de Crimea. L'edifici més simbòlic del lloc és l'església de la Resurrecció de Crist, situada dalt d'un penya-segat amb unes vistes espectaculars sobre la Mar Negra. L'església és obra de l'arquitecte Nikolai Chagin (1823-1909) i barreja elements barrocs, neobizantins i del renaixement rus. Va ser consagrada el 1892. Durant l'època soviètica va ser tancada i utilitzada com a cafeteria. Actualment torna a pertànyer a l'Església Ortodoxa i ha estat exhaustivament reformada.\nL'espectacular segell és dedicat al mil·lenari del monestir de la Degollació de Sant Joan a Lyadova.\nYelizaveta Bem (o Elisabeth Böhm, 1843-1914) va ser una popular il·lustradora i pintora russa, molt coneguda, sobretot, per les seves postals. Una de les sèries més reconegudes és la de 30 postals dedicades a l'alfabet rus. Cada postal correspon a una lletra i té com a protagonista un infant, vestit de personatge d'alguna història i envoltat de paraules que porten la lletra corresponent a la postal. En aquesta postal la lletra és la "U" i el personatge és un corsari.\nEl segell és dedicat a l'obra "Mamuts", un conjunt de 11 figures de grans dimensions instal·lades el 2007 per l'artista Andrei Kovalchuk (1959) a la ciutat de Khanty-Mansiysk, a la Sibèria Occidental.\nLa Mare de Déu de Gresolet és una talla romànica, de fusta policromada, possiblement de finals del segle XIII, que medeix 55 centímetres d'alçada i mostra la Mare de Déu coronada, amb l'Infant assegut a la seva falda. La imatge procedeix del Santuari de la Mare de Déu de Gresolet, situat a 1360 metres d'altitud, al fons d'una vall profunda prop del Pedraforca, al municipi de Saldes, comarca del Berguedà. El lloc és documentat des de 1258 i l'edifici actual és de finals del segle XVII. La imatge va ser trobada en una balma propera per un pastoret i al lloc s'hi celebra cada any, al setembre, un aplec molt concorregut. Actualment la imatge es troba a l'església parroquial de Sant Martí de Saldes.\nEl Castell de Vischering (Burg Vischering) es troba dins del municipi de Lüdinghausen, a l'estat de Renània del Nord-Westfàlia, a la vora del riu Stever. És un dels castells amb fossat més bonics i típics de la regió de Münster, on hi ha una gran concentració de castells, palaus i fortificacions. Un primer castell va ser construït el 1271 i un incendi el va destruir l'any 1521. Durant el segle XVI va ser reconstruït i va perdre part de la seva funció estrictament defensiva, alhora que noves formes renaixentistes substituïen antics elements medievals. Va ser durant segles la casa pairal de la família noble dels Droste zu Vischering i actualment acull el Münsterlandmuseum, un museu dedicat a la cavalleria orientat als escolars.\nEl Festival dels Fanalets o de les Llanternes és un tradició xinesa que se celebra el 15è dia del primer mes del calendari lunar i marca la fi de l'Any Nou xinès. A la nit d'aquest dia la gent, i sobretot la mainada, encèn els seus fanalets i els fa volar omplint el cel de pobles i ciutats de milers i milers de llums que s'eleven cap al cel amb els desitjos dels seus propietaris. La festa se celebra a totes les comunitats xineses escampades pel món.\nLa postal l'envia la Naoko.\nEn Sebastià ens escriu des de Chuy, una població de 9700 habitants situada al Departament de Rocha, a tocar de la frontera brasilera. L'Arroyo de Chuy fa de frontera entre Chuy i el poble veí de Chuí, situat a l'estat de Río Grande do Sul, la població més meridional del Brasil.\nEl segell és dedicat als drets dels treballadors del primer sector, concretament als de la pesca.\nEn Sebastià ens ha afegit també la postal que commemora el 51è aniversari de la Parròquia de Chuy, dedicada a l'Assumpció de la Mare de Déu .\nEl Parc de Wilhelmshöhe es troba a la ciutat de Kassel, a l'estat de Hessen. És un gran espai, presidit per un turó, al cim del qual es troba l'Estàtua d'Hèrcules -que ja vàrem comentar en una entrada recent-, i a l'altre extrem s'hi troba el Castell de Wilhelmshöhe, un edifici neoclàssic construït entre 1786 i 1798 pels arquitectes Louis Simon du Ry (1726-1799) i Heinrich Christoph Jussow (1754-1825). Pel vessant del turó, al llarg de 350 metres, hi ha una construcció espectacular de salts d'aigua, brolladors i petits estanys, que són un dels exemples més acabats de la combinació de paisatge i arquitectura del període barroc. Des de 2013 el parc és Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO.\nEl sumo és un esport de contacte originari del Japó en què un lluitador (rikishi) intenta treure l'altre d'un cercle de combat (dohyo) o bé que toqui a terra amb qualsevol part del cos que no siguin les plantes dels peus. És una tradició molt antiga, potser de fa uns dos mil anys, que inclou elements rituals de la religió xintoista. La vida dels lluitadors està molt reglamentada i, sovint, viuen en cases comunals (heya) on tots els aspectes de la vida, des dels àpats a la vestimenta, respecten escrupulosament la tradició. Encara avui és un esport molt popular al Japó, on els grans lluitadors són autèntiques celebritats.\nLa postal l'envia la Sakiko.\nLa Casa Comalat és un notable edifici modernista construït entre 1906 i 1911, obra de l'arquitecte Salvador Valeri i Pupurull (1873-1954). La casa té una façana simètrica i urbana al número 442 de l'Avinguda Diagonal i una façana menys formal, policromada, decorada amb galeries de fusta amb persianes i ceràmica de colors, al número 316 del Carrer Còrsega. La Casa Comalat és una obra del modernisme tardà, per això molt més carregada d'ornamentació. La decoració de ceràmica de la façana i part de l'interior és obra de l'artista Lluís Bru i Salelles (1868-1952) i els vitralls són obra de Rigalt i Granell, l'empresa més important de la seva època, que va treballar també a la Casa Lleó-Morera o al Palau de la Música Catalana. La Casa Comalat és un exemple de l'obra de Valeri i Pupurull, basada en les formes ondulades, la riquesa ornamental i l'aplicació de ceràmica vidriada.\nNikolai Fomin (1970) és un pintor i il·lustrador rus, amb una obra d'inspirada en l'art i el folklore tradicionals de Rússia. La seva obra s'inspira sobretot en la natura salvatge, la bellesa femenina, la cultura i les tradicions i creences dels pobles autòctons de l'Àrtic i de Sibèria i en les creences paganes dels antics eslaus. La postal mostra l'obra "Infants mansi". Els mansi (antigament anomenats voguls) són un poble de llengua uraliana, format per unes 10 mil persones que viuen a la regió autònoma de Khàntia-Mànsia, a la Sibèria Occidental. Tot i que representen només el 0'8 % de la població, la seva llengua i la dels seus veïns khanti són cooficials amb el rus.\nEl primer dels segells pertany a la sèrie dedicada als krèmlins de Rússia, en aquest cas el Kremlin de Kazan. El segon segell mostra l'Ós Polar, una de les tres mascotes oficials dels Jocs Olímpics d'Hivern de Sochi 2014.\nLa postal l'envia la Yulia.\nEl Königssee és un llac d'origen glacial dels Alps, a l'extrem sud de Baviera, dintre del terme municipal de Schönau am Königssee. El llac es troba envoltat de muntanyes molt altes per totes bandes, excepte pel cantó sud, on es troba Schönau. El llac i els seus voltants són un dels grans atractius turístics de la zona. A la riba occidental, en una península, es troba l'església de pelegrinatge de Sant Bartomeu (St. Bartholomä), a la qual només s'hi accedeix en vaixell o després d'un llarga caminada per les muntanyes. Al lloc s'hi va construir una primera capella l'any 1134 i l'actual edifici, d'estil barroc, és de l'any 1697.\nLa Mercè ens envia aquesta carta des de San Salvador de Jujuy, capital de la província de Jujuy, a l'extrem nord-occidental de la República Argentina, a la frontera amb Bolívia i Chile. La ciutat es troba a uns 1250 metres d'altitud i ha estat fundada en tres ocasions : el 1561, amb el nom de Nieva, el 1575 amb el nom de San Francisco de la Nueva Provincia de Álava i, definitivament, el 1593 com San Salvador de Velasco en el Valle de Jujuy.\nEls segells pertanyen a la sèrie UPAEP (Unió Postal Amèriques Espanya Portugal) i és dedicat al tema de la lluita contra la discriminació de qualsevol tipus, per això mostra persones de diversos colors abraçades i donat-se la mà fraternalment.\nKaiserslautern és una ciutat d'uns 100 mil habitants que es troba a l'estat de Renània-Palatinat (Rheinland-Pfalz). La zona va ser poblada des de temps antics però l'actual ciutat va rebre drets de mercat al segle X i drets de ciutat al segle XIII. Actualment és un centre destacat del món de les noves tecnologies de la informació i la comunicació i , des de 1970, disposa d'una prestigiosa universitat (Technische Universität Kaiserlsautern). L'edifici més emblemàtic de la ciutat és l'Ajuntament que, quan va ser inaugurat el 1968, era l'edifici més alt d'Alemanya. També són remarcables les esglésies com la Stiftkirche (protestant) i les catòliques Marienkirche i St. Martinskirche. A la ciutat hi ha, a més, museus i galeries, sales de concerts i jardins botànics i es troba molt a prop del Bosc del Palatinat (Pfälzerwald), un important parc natural de l'Alemanya més occidental.


Llavors de llibertat ressegueix la història de l'independentisme i pren com a fil conductor el compromís de Josep de Calassanç Serra 'Cala', mort el desembre del 2011, i de la seva generació, amb l'alliberament dels Països Catalans. La lluita que van començar als 60, i que han continuat fins als nostres dies, ha estat el substrat necessari per al moment que viu el nostre país, malgrat l'oblit a què els ha sotmès el relat oficial de la Transició espanyola.\nLes persones entrevistades ens transporten als orígens d'un moviment polític que lluitava per la ruptura amb l'Estat franquista, com a condició prèvia per a plantejar una nova societat en llibertat. En un moment d'efervescència mobilitzadora, en què els somnis semblaven a tocar, les cúpules polítiques i sindicals de bona part de l'antifranquisme optaven per la reconciliación nacional i pactaven la seva integració a l'Espanya constitucional. La traïció dels líders, com l'anomenava Xirinacs. 40 anys després, se'ns fa evident que aquella opció només va servir perquè tot quedés atado y bien atado.\nQuan el crit unànime era el de "llibertat, amnistia i Estatut d'autonomia" una fornada de joves militants va fixar la vista en un horitzó més llunyà. Van dibuixar un nou mapa de lluita amb uns punts cardinals clars: independència, socialisme, Països Catalans. Naixia l'independentisme contemporani. El documental recull el testimoni de persones que van abocar-se de ple a aquestat combat: són ells els qui ens expliquen els plantejaments polítics i l'alt preu que van haver de pagar per aquest compromís amb les seves idees i amb el país.\nSeguim el camí del Cala, que de ben jove s'implica en la militància política. Primer, en l’aparell de propaganda clandestina, en els darrers temps de l’Assemblea de Catalunya i en el Comitè Català Contra la Constitució espanyola. Més tard, en la fundació de Terra Lliure. I quan es veu forçat a refugiar-se a Catalunya Nord, lluny d'abandonar la lluita, s'involucra en diverses iniciatives culturals que amb el temps han esdevingut pilars bàsics per al teixit social i polític nord-català, com Aire Nou de Baó o Arrels.\nAnem al Fossar de les Moreres, que va esdevenir punt neuràlgic per a l'independentisme. Visitem el monestir de Cuixà, que va jugar un paper clau en l'acolliment de refugiats. Descobrim els búnquers del cap de Leucata, on s'hi entrenaven escamots de Terra Lliure. Pugem al Castell de Rià, on el 1979 va tenir lloc la fundació d’Independentistes dels Països Catalans (IPC). Anem a la Roca de Gavà, un escenari d'intenses lluites obreres estretament connectades al moviment independentista.\nLlavors de llibertat és un homenatge al Cala: als seus valors, a la seva coherència, al seu ferm compromís. És també un homenatge a tota una generació que ha treballat de manera infatigable, insubornable, injustament invisible, per la construcció dels Països Catalans. Una reivindicació del seu llegat que explica moltes coses del nostre present.\nDurada aproximada: 80 min.\nMés info: homenatgecala.wordpress.com\nComissió Homenatge Cala: Casal de Perpinyà, Arrels, Aire Nou de Bao, Catalunya Nord per la Independència (ANC), la Llibreria, CAL, Alerta Solidària, Llibertat.cat i CDMMM.\nAuca dels 350 anys del Tractat dels Pirineus, en format revista.\nIl·lustració sobre paper seguint la tècnica de serigrafia de dibuix directe, procés totalment artesanal. Sèrie numerada i signada per l'autor Jordi Borràs, de format DIN A3.\nF(r)iccions al Pirineu és un llibre de relats de ficció, de quinze escriptors i escriptores d'arreu dels Països Catalans, ambientats en la signatura del Tractat dels Pirineus l'any 1659.\nEl lot de discos\nSelecció de 4 discos de música, a cura de Ràdio Arrels.


Vila-real reobri els parcs canins de la ciutat aquest cap de setmana després de la seua neteja i desinfecció - Ajuntament de Vila-real\nVila-real reobri els parcs canins de la ciutat aquest cap de setmana després de la seua neteja i desinfecció\nL'Ajuntament de Vila-real reobri a partir d'aquest cap de setmana els quatre parcs canins que hi ha a la ciutat després de dur a terme tasques de neteja i desinfecció per part de l'empresa local Stoplagas, contractada pel consistori per a garantir la seguretat dels accessos a les instal·lacions.\nEls parcs situats a l'avinguda de Portugal, enfront de l'IES Broch i Llop, el del jardí del Pilar, el de l'avinguda de Francesc Tàrrega (entrada nord-est de la ciutat) i el del carrer de Santa Caterina, al costat de la casa de barri de la Sénia s'obrin al públic de dilluns a diumenge, de 8.00 a 22.00 hores, amb les mesures de seguretat i higiene establides per les autoritats sanitàries. Els propietaris de les mascotes hauran de mantindre la distància mínima de seguretat fixada en dos metres així com l'obligatorietat d'utilitzar màscara en cas que aquesta distància no puga respectar-se; evitar tocar el mobiliari urbà i no podran utilitzar els bancs perquè estaran precintats.\n"L'obertura d'aquestes instal·lacions, en aquesta fase 1 de la desescalada, és una mesura que atén una necessitat reclamada per aquests sectors de la població perquè les seues mascotes córreguen amb tranquil·litat i es relacionen amb altres animals", explica la regidora de Participació Ciutadana i Proximitat, Miriam Caravaca, qui apel·la a "la responsabilitat ciutadana demostrada aquests dies a Vila-real".\nEls parcs canins han estat tancats al públic des de l'inici de la declaració de l'estat d'alarma. Ara, en aquesta fase cap a la nova normalitat, s'obrin aquestes instal·lacions a la ciutadania igual que ha fet el Govern local amb altres serveis com la reobertura de la línia 2 del bus urbà gratuït o el Cementeri Municipal.


bloc – Escola Garbí Pere Vergés Badalona\nEns coneixem a Les Tallades\nEls alumnes de primer de Batxillerat de l’escola Garbí Pere Vergés de Badalona, el dia 15 de setembre vam marxar a Les Tallades per fer la primera sortida de tutoria amb l’objectiu de facilitar la cohesió i la confiança entre nosaltres i els tutors.\nAquesta sortida ens ha donat l’oportunitat de conèixer-nos millor i compartir moments en grup per ampliar el nostre cercle d’amics i companys, ja que haurem de viure molts moments plegats en aquesta nova etapa.\nDurant el temps que vam passar a la casa vam realitzar diverses dinàmiques de grup i activitats diverses. També vam gaudir de temps lliure pels voltants de la casa en plena natura i vam visitar el pantà de Sau.\nHa estat una experiència molt enriquidora que ha generat molt bon ambient entre nosaltres i ha estat ideal per començar primer de batxillerat amb bon peu.\nPublicat el 23 de setembre de 2021 By bibliotecabdn