absurditats | Reflexionem-hi\nTag Archives: absurditats\n21 Mai 2012 · 10:58\nLa por més llarga\nL’altre dia, en un viatge llarg, vam parar en una àrea de servei i els meus nebots van voler passar pel pont que creuava l’autopista. Ens vam dedicar una bona estona a saludar els cotxes i camions que passaven i no us podeu ni imaginar com es petaven de riure quan els conductors pitaven com a resposta. Jo era allà dreta, a punt de començar a cridar a tots que fessin el favor de sortir del pont, que cada cop que un d’ells caminava allò es bellugava molt i em feia una por horrorosa. Els vaig demanar que no saltessin, deixant entreveure una mica aquesta por meva i una neboda em va dir “però pot ser que caigui el pont?” I llavors em vaig adonar que això de les fòbies és ben irracional. El moment en què decideixes que allò és simplement una por absurda pots fer el que sigui, això sí, amb el cor accelerat i les cames tremoloses, però ho pots fer. Li vaig haver de dir la veritat a la nena, encara que em costava de creure: “No, que va! No pot caure el pont, no”\nUs pensareu que aquesta experiència va fer que trobés el tema per a l’entrada d’avui. Doncs us equivoqueu. Uns dies abans del dia en què tremolava sobre el pont de l’autopista vaig buscar al Google “hipopòtam”. No sé per què se’m va acudir que m’hauria agradat més que es digués “hipohidro” (cavall d’aigua) en comptes de “cavall de riu”. Ja veieu com ens distraiem els filòlegs… La qüestió és que buscant això de l’hipopòtam vaig topar de cap amb una fòbia desconeguda. Preneu aire, concentreu-vos i llegiu bé la por que tenen algunes persones:\nUs recomano que seguiu l’enllaç i llegiu l’origen d’aquesta llarguíssima paraula que ve a significar “por a les paraules llargues”. Imagineu-vos. Si teniu por, com jo, a les alçades acabareu aviat, dieu “tinc acrofòbia” i fi. Però si teniu la mala sort de tenir “hipopotomonstrosesquipedaliofòbia”, no podreu ni expressar quina fòbia teniu. Tindreu fòbia de la vostra fòbia. Fòbia de dir quina fòbia teniu. Quina por!\nEl Miki m’acaba de premiar amb el Liebster Blog, i ja sé per què. Em demana que renovi, i jo renovo. Em demana que canviï el verd de fons, i jo el canvio (només heu de clicar el títol de l’entrada per veure-ho tot…més clar). Com que últimament li faig tant de cas ha passat per alt que no tinc ni de bon tros 200 seguidors (de fet no sé com se sap quants seguidors es té) i que els 5 blocs que ell ha premiat són gairebé els 5 blocs que conec (gairebé…). Haureu d’esperar a la propera entrada per saber qui premio jo: “un gran poder comporta una gran responsabilitat”, i una gran responsabilitat (això m’ho acabo d’inventar jo) comporta una llarga reflexió! Moltes gràcies Miki!!!!!!\nTagged as absurditats, fòbies, llengua, pors\n3 Mai 2012 · 14:58\nUna sala a les fosques, un projector i el so que soni prou alt. Si amb aquestes tres coses ja us emocioneu és que sou dels meus, i el sol fet d’anar al cinema us fa feliços. Heu de saber, doncs, que hi ha un festival de curtmetratges cada any a casa nostra i que val molt la pena anar-hi.\nAquest és el meu primer any de Mecal. Em vaig comprar l’abonament sense saber com seria, amb poques expectatives i només perquè hi havia una oferta de l’Atrápalo. El resultat van ser cinc sessions (hi hauria anat a totes, però la vida és bonica i complicada) de curtmetratges llargs, curts, divertits, avorrits, sorprenents, tòpics, bons, dolents, amb tècniques noves, amb tècniques tradicionals, amb bons diàlegs, sense diàlegs, bonics o fastigosos. Per a tots els gustos, vaja.\nEls curts estan agrupats en diferents categories. Hi ha sessions especialment estranyes (les obliqües) en què tant podeu veure una història cíclica d’amor, un grapat d’adults rient i plorant com nadons, com una fàbrica de productes eròtico-fastigosos. També hi ha les seccions normals (les internacionals) on podeu descobrir una mina d’or macabre, una història d’amor en temps de guerra o una nena que té una mare borratxa-bromista. A més a més hi ha sessions especials, temàtiques, com una que anava de súper herois-antiherois: què passa si et fas un vestit de súper-heroi i vas a rescatar damisel·les? Què passa si ets un súper-heroi amb mal de panxa? I per acabar, us deixo amb un curt sencer, què passa si descobreixes que l’heroi que duus dins no és del bàndol que et pensaves??\nEn conclusió, l’any que ve repeteixo. M’ha encantat veure tantes històries en tan poc temps. Si us heu quedat amb les ganes, podeu mirar l’anunci del festival d’enguany, que capta absolutament l’esperit del Mecal, almenys pel que fa a les sessions obliqües… la línia entre l’estupidesa i la genialitat és molt, molt fina.\nJa està, ja he renovat! No puc garantir que segueixi gaire per aquí, però faré el que podré!! Au revoire!\nTagged as absurditats, Barcelona, cinema, curtmetratges, Mecal, pel·lícules\n7 febrer 2012 · 17:15\nL’absurditat de l’autògraf\nL'he robat de: http://www.girobid.com/\nAlgú ha pensat mai per què quan ens trobem un famós el primer que fem és demanar-li un autògraf? És que creiem que aquesta signatura tindrà valor algun dia? Perquè si tothom en té és evident que no en pot tenir gaire, de valor. És que ens fa il·lusió tenir una obra feta manualment per algú famós? Perquè si és un pintor o un artista, com ara Tàpies (que Déu el tingui a la glòria) doncs encara té gràcia, perquè és de per si una obra del seu talent. Fixeu-vos quin accent que feia! Però què passa quan el senyor no és pas hàbil amb les arts plàstiques sinó que ho és amb la pilota? Per què demanem a Messi un autògraf? Jo li llançaria la pilota i li demanaria que me la tornés, a veure si podia parar-la. I si el famós és Ferran Adrià? La recepta del proper plat que es cuinarà a casa. I si és polític? Li demanaria una part del seu sou. I si fos actor, posem per cas George Clooney (molt creïble a Los Descendientes, per cert)? Això ho tinc molt clar, li demanaria un petó de cine, però mai, mai un autògraf!\nTagged as absurditats, autògrafs\n17 Juny 2011 · 13:23\nUna dona neta\nFaig la primera ullada, analítica. Vaig cap a fora a buscar desinfectants però només trobo sabó per a les mans. Sospiro desolada però de seguida em pujo les mànigues i em faig una cua amb tota la cabellera. Anem per feina.\nComenço per la tassa, netejo bé la cisterna i la cadena. Passo a fregar la tapa, l’aixeco i continuo per la part de sota. Ho reconec, no em fa gaire gràcia la part que ve ara, tota plena de gotetes de l’orina de vés a saber qui, però amb dues passades he acabat. Amb el raspallet procuro que l’interior del vàter recuperi el seu blanc original, i ho aconsegueixo!\nDesprés em miro el terra. Hi ha un parell de cabells, i algun trosset de paper higiènic…així que ho recullo hi ho llenço a la paperera. Veig que els racons, a terra, han quedat bruts. I no pas d’aquesta setmana, eh? Ja fa alguns mesos que s’hi passa el pal de fregar amb poques ganes. Em poso de genolls i frego amb energia uns quants minuts fins que la rajola cantonera té el color de la resta.\nAbans de plegar em fixo que segons com bellugo el cap la llum revela tot de ditades a les rajoles de la paret. Començo per les que toquen al sostre, enfilada sobre la tassa (després hauré de repassar la tapa) i vaig fent, endreçadament cap avall.\nQuan acabo m’aixeco i em sento tan orgullosa! Surto una mica acalorada i el meu marit em mira estranyat.\n– Que et trobes bé?\n– Sí, sí, molt bé!\n– Dona, doncs t’hi has estat una estona allà tancada, eh?\n– Sí, amor, és que deia “Deje el servicio tan limpio como a usted le gustaria encontrarlo”.\nTagged as absurditats, contes\n7 Abril 2011 · 16:13\nPerdoneu, però algú ho havia de dir! Relat de la meva absència mitjançant obvietats\nQuan escrius una cosa a Internet ho pot veure qualsevol. Perdoneu, però…\nQuan tens moltes coses a fer n’has de deixar de fer algunes. Perdoneu, però…\nLa gent que passeja al matí és molt diferent de la que passeja a la tarda. Perdoneu, però…\nEl metro a les cinc està ple a vessar de criatures. Perdoneu, però…\nSi te’n vas a dormir tard et costa llevar-te d’hora. Perdoneu, però…\nEn un sopar amb francesos tothom els parla castellà. Perdoneu, però…\nSi a la Cursa del Corte Inglés la majoria no corre per ser el primer no li hauríem de dir “cursa”. Perdoneu, però…\nSi després de caminar 11 km vas a fer una partida amb raigs làser et carregues tots els músculs. Perdoneu, però…\nSi el Miki renova cada dia no tinc prou temps per llegir-lo, Perdoneu, però…\nQuan no renoves el bloc no tens gaires visites. Perdoneu, però…\nAquesta entrada és molt cutre. Perdoneu, però…\nTagged as absurditats, Barcelona, llengua, visites\n27 Març 2011 · 20:27\nDe Vietnam al centre de la Terra\nTinc la intenció d’anar a Vietnam aquest estiu. Sí, em sobren els diners, sí, sóc molt aventurera i sí, m’ho he pensat molt bé (ai, volia dir que no a tot). Quan li vaig dir a ma mare va posar el crit al cel perquè ella diu que no em sobren els diners, que potser ens passa alguna cosa (dues noies soles!) i que la radioactivitat del Japó afectarà tot Àsia. Jo no podia desmentir les dues primeres afirmacions però amb Internet sota els ditets sóc molt capaç de dir que el Japó cau massa lluny perquè ens afecti la radioactivitat.\nPer comptar matusserament la distància entre el Japó i Vietnam i posteriorment comparar-la amb la distància entre Catalunya i Chernobyl escric al Google: “mapamundi”. La meva sorpresa és que a la barra se m’ofereix la possibilitat de consultar un mapamundi a seques o un “mapamundi real”. Home… posats a fer, que sigui tan real com pugui. S’obre la pàgina i veig de què va. Resulta que la representació de la Terra que s’ha fet més popular no respecta gaire les proporcions reals. De fet, si mireu segons quin mapamundi veureu que sembla que Groenlàndia sigui tan gran com Sud-Amèrica i que Àfrica sigui més aviat petita. Resulta que si comparem l’extensió en quilòmetres quadrats aquestes diferències són molt, molt, molt evidents. Mireu-vos aquesta entrada: http://gonzalofontanes.wordpress.com/2007/09/12/el-mundo-real-de-arno-peters/\nDesprés d’estar d’acord amb Arno Peters, amb el blocaire d’abans, i pensar que tot plegat és una conspiració per donar una importància immerescuda als països de l’hemisferi nord vaig a petar amb l’últim comentari que els tracta a tots d’incultes, inclosa una servidora: que no, que als mapes actuals aquestes diferències ja no hi són, i que a més a més qualsevol sap que un objecte esfèric no pot tenir una representació fidel en un rectangle bidimensional. Caca, ara on anirà a parar aquell Reflexionem-hi que ja havia començat a idear??\nMe’n torno a Google i busco imatges del planeta Terra. A veure si des de l’espai es veu ben bé com és. Em sorprèn una en què la Terra està partida, com aquelles representacions de col·le en què se’ns ensenyen les diferents capes de la Terra…. però a diferència de les dels llibres de Natus, aquesta mostra per dins… una altra Terra. Hi clico. Vaig a petar a una altra entrada que es titula “7 conspiraciones para la dominación mundial”: http://www.brontobeats.com/2010/04/7-conspiraciones-para-la-dominacion-mundial/\nAh, això m’agrada encara més, jo que sóc de Conspiración, i d’Expediente X, i que ara m’he viciat a Fringe (ui, reflexionem-hi, algun dia us en parlaré) començo a llegir i resulta que hi ha qui creu que el nostre planeta és buit per dins. Clico l’enllaç que se m’ofereix i vaig a petar a l’última pàgina: http://www.las21tesisdetito.com/tierrahueca.htm\nDesprés de llegir-me un bon tros* penso que per què no, que per què no ha de poder ser aquesta teoria? Pot ser que hi hagi un altre sol a dins del nostre planeta i tota una civilització, evidentment més llesta que nosaltres, que hi viu, en un clima tropical, amb animals extingits com ara mamuts, i fins i tot plats voladors? En donen proves, testimonis, arguments “científics” creïbles i proves fotogràfiques, tot i que de vegades són una mica agafades pels pèls, com ara la idea del sol intern… hauria de ser una puça, no, per no socarrimar-los a tots tan a prop??\nNo ho sé, però realment m’han vingut ganes d’agafar unes raquetes i canviar Vietnam per una expedició al “Pol nord”, que no existeix segons la teoria, seguint les passes del Contralmirant Richard E. Byrd… a veure si hi ha o no el forat!! No coneixem la veritat, diuen, per interessos polítics ocults, però saben de l’existència de la vida intraterrestre, que de tant en tant ens visita amb els seus plats voladors. Evidentment si busqueu a la Wikipèdia us diran que els que diuen això són una colla de sonats. “El gobierno niega todo conocimiento”. Turirurirurí!!\nVeritat o mentida, se’ls ha de reconèixer que almenys són originals. No sé què n’opinaria un físic de tot plegat, tot i que en algun article, com el que us he recomanat a l’asterisc es diu que el que és una bestiesa és que el planeta sigui massís. Ah, si Jules Verne hagués sabut que els seus personatges en comptes de foradar la Terra havien d’haver buscat només l’entrada… potser ara ja coneixeríem l’existència del forat, tal com ja tenim submarins!! Realment, no entenc com encara no se n’ha fet una pel·lícula, trobo que és una història genial.\n* (us recomano les primeres fotografies, la història de Byrd que va sobrevolar el pol Nord i l’article “El mundo del Interior de la Tierra)\nSi no heu clicat a cap dels enllaços que us he posat abans per mandra de llegir llargs textos podeu veure aquest vídeo:\nO potser preferiu escoltar aquest senyor:\nTagged as absurditats, conspiracions, planeta Terra, realitat\n23 gener 2011 · 18:42\nDec haver venut la meva ànima\nVaig llegir com tots vosaltres “El retrat de Dorian Gray” descobrint que un podia fer un pacte per ser sempre jove. Vaig sentir a dir també que en Jordi Hurtado, presentador del genial i impossible concurs “Saber y Ganar”, havia firmat el mateix pacte i que per això la seva imatge no havia canviat gens en deu anys.* El que no sabia, i he experimentat personalment, és que es podien aconseguir els mateixos resultats sense haver-se venut l’ànima.\nPrimera prova: concert d’Antònia Font a Terrassa (un gran parèntesi: US JURO QUE EM CREIA QUE TORNARIEN PER NADAL, HO SENTOOOOO, BUAAA!). Aquell dia no m’he matat gaire a arreglar-me…total, anem de concert! I ves per on, ens trobem entre la gentada: feia més de deu anys que no ens vèiem! “Estàs guapíssima!” admiro. “Tu estàs igual”.\nSegona prova: és l’aniversari d’una amiga. He passat tot el dia ficada en una sala, disfressada de Gilda zombie, amb una perruca pèl-roja, vestit llarg, guants negres fins a l’aixella i molta pintura blanca i vermella a la cara, tot el dia tocant la guitarra, la bateria, el baix i cantant de tant en tant (us ho explicaria, però…) Abans d’anar a l’aniversari m’he canviat i intentat arreglar… he fet el que he pogut, la cara està absolutament enrojolada (cosa de la pell sensible) i el cabell aixafadíssim (cosa d’aguantar tanta estona la cabellera falsa). Un cop a la celebració un retrobament, deu anys o més després, amb una noia que estudiava amb mi: “Maria, estàs igual! A veure si fas alguna cosa amb aquests cabells que tens”. Gràcies.\nTercera prova: acabem de sortir de la plaça del Rei. Ja és gairebé estiu, així que tot ballant, ballant, he anat suant la samarreta negra (ara té unes ratlles blanques d’haver suat tant!), també he anat encrespant els cabells amb la humitat i els saltirons, i tot el maquillatge que podia portar (poc més que ratlla i rímel) es deu haver corregut… una mica. Tot i la nostra aparença estem tan contentes que anem a una terrassa a prendre alguna coseta. De cop i volta, ostres! No són elles? Ai, no ho sé, estan grans… D’aprop està clar que ho són, elles en canvi em reconeixen de seguida “Nena, estàs iguaal!”.\nQuarta i última: ahir mateix. Després d’haver-me llevat volant per anar a la Sagrada Família a fer una visita cultural, seguidament anar a dinar, seguidament anar al teatre, seguidament anar a a sopar, seguidament anar a prendre “algo”, finalment sóc a Mataró, en una discoteca a la que mai, encara, havia anat. Cal que us ho expliqui o ja us imagineu que el look en general, després de tot el dia voltant no era gaire adequat? Doncs ara afegiu-hi un gra mooolt gros a la barbeta (que a sobre feia mal) i torneu a fer sortir a escena una antiga companya de l’escola. Aquella que durant molts anys va ser la meva millor amiga, aquella amb la que cantàvem quan anàvem a dinar el nostre menú preferit (“sopa, salsitxes i Do-nut-nut!!”), aquella que ara veia que s’havia convertit en una doneta! Ens abracem, ens fem petons i de seguida arriba l’inevitable comentari “És que estàs igual!”. Ja, ja, sempre m’ho diuen. Em dec haver venut l’ànima, faig la pinta d’una adolescent quan ja començo a ser a la vora dels trenta!\n*Tot i que hi ha més teories, una que és mort, l’altra que és un robot. Feu una cerca sobre el personatge, és divertit!! Tot i que el bon home dels 30 als 40 tampoc no ha canviat gaire…com la majoria d’homes que no es queden calbs, no?\nTagged as absurditats, adolescència, l'eterna joventut\n19 Desembre 2010 · 12:44\nIntolerància al veïnatge\nUn dia surto de l’ascensor i llegeixo en un Din A4 horitzontal:\n“SE RUEGA A LOS SEÑORES VECINOS QUE RIEGUEN LAS PLANTAS A HORAS ADEQUADAS Y A CANTIDADES NO INDUSTRIALES YA QUE EL AGUA AL CAER HACE RUIDO Y EL PAVIMENTO RESBALA A CAUSA DEL MOHO QUE SE FORMA.”\nAl cap d’unes setmanes entro a l’ascensor i llegeixo un altre cartell casolà amb les mateixes lletres majúscules que diu:\n“AGRADECERÍAMOS SE EVITARAN PORTAZOS Y RUIDOS A PARTIR DE LAS 21.00H PUESTO QUE CADA NOCHE SE OYE EN TODO EL EDIFICIO Y HAY NIÑOS DESCANSANDO. GRACIAS POR SU COMPRENSIÓN.”\nQuan surto de l’ascensor em vaig emprenyant, i emprenyant i emprenyant… però qui s’han cregut que són aquests llestos? Sé que són els meus veïns de sota, aquells que tenen un nadó que cada santa nit durant mesos m’ha estat despertant entre la 1 i les 3h… Al metro m’encenc: “què és això d’anar penjant notetes a l’ascensor?”, al taller serro contra el meu mal geni “però per què no en parlem en comptes d’anar imposant que canviem el que a ells els molesta?” i quan arribo a casa ja tinc l’esborrany mental fet:\n“¡Sí se oye a los vecinos, sí! Hace algún tiempo me despertaba cada noche un niño que lloraba entre la una y las tres de la madrugada…¡y con lo que luego me cuesta dormir! Obviamente en un piso se oye a los vecinos, pero si algun adulto me molestara yo llamaría al timbre y hablaría con él. Ésto en una casa no pasa.”\nDesprés de passar pel sedàs del meu germà gran, que insisteix en què no digui que piquin al timbre o els tindrem a casa cada dia, y que amb la ironia ja n’hi ha prou, la nota que penjo és:\n“¡Sí se oye a los vecinos, sí! A veces me despierta un niño que llora por la madrugada, ¡y con lo que luego me cuesta dormir! Obviamente en un piso se oye a los vecinos…c’est la vie.”\nDues hores més tard me’n vaig a treballar i no hi ha cap cartell a l’ascensor. Entro al cotxe feliç com un tornavís, sentint-me l’heroïna anònima de l’escala que ha vençut el Veí Tirà que la tenia sotmesa a la seva voluntat.\nTagged as absurditats, Barcelona, veïns\n30 Octubre 2010 · 9:10\nUn dia qualsevol entrant al metro veig un noi que se m’apropa molt: “Ja està, aquest es vol colar” i començo a córrer com si el tren estigués a punt de passar, no sigui que jo hagi de pagar per tots dos. Llavors ell diu “Perdona, te importa que me cuele contigo?” i ostres, amb tanta educació no m’hi puc negar.\nUna nit madrilenya de festa en un bar d’ambient la Núria m’abraça, em fa un petó a la galta i em crida a l’orella “M’encanten les epèntesis*”.\nUn matí al taller arriba una senyora que explica que el primer i últim cop que es va emborratxar ho va fer amb un Jaimito (“no vols pas dir un Mojito…?”). Un matí de la setmana següent la mateixa senyora ens explica com va començar a creure en els OVNIs: “De cop el vaig veure, tan gran com el camp del Barça” i com després cada dijous passaven a visitar-la al seu poble. L’últim matí, tot just ahir, diu “Ara et faré la dansa de Shiva”. I es descorda la bata, se la treu, i es posa a cantar i a ballar com aquesta noia. I això per què? “És per demostrar-te que estic una mica pirada”.\n*Va de fonètica…\n25 Octubre 2010 · 15:13\nPoc que pot ser això, Josep!\nAquest cap de setmana he afegit al meu lexicó aquesta expressió tan bonica. Com a bona pixapina-kamaca de Can Fanga no l’havia sentit mai i com de tot allò que és de Girona me n’he enamorat. Us deixo amb tres notícies del meu diari preferit:\nPoc que pot ser això, no se’ls poden pagar?: “Com a part de l’acord de patrocini que uneix l’empresa Audi amb el Barça, des del 2006, tots els jugadors de la primera plantilla van rebre ahir un cotxe de gama alta de la marca alemanya.”\nPoc que pot ser això, i ara com es distrauran?: “Agents de la Brigada de Joc del Cos Nacional de Policia i inspectors de la Conselleria d’Interior del Govern han clausurat tres clubs de la tercera edat perquè jugaven a bingo de manera il·legal. Fa uns dies, una comitiva policial es personà al local parroquial de la tercera edat de Son Cotoner, situat al carrer Francesc Martí Mora de Palma. Els agents, complint ordres dels inspectors de joc de la Conselleria, màxims responsables de l’operació, entraren a l’establiment i cridaren: “Alto, Policia. Que ningú no es mogui!”. Tot seguit, sol·licitaren als presents la documentació, aixecaren diverses actes, precintaren la sala i s’endugueren la màquina de bingo.”\nPoc que pot ser això, segur que eren desapareguts?: “Els 33 miners xilens que ja fa prop de 70 dies que estan atrapats a l’interior de la mina San José s’hauran de reinscriure als arxius legals per recuperar l’estatus de persones vives i deixar de constar com a desapareguts, segons ha explicat el prefecte Luis Mardones, de la Policia d’Investigacions de Xile.”\nTagged as absurditats, llengua, polítics\n28 Març 2010 · 21:36\nCerques i recerques\nHi ha una opció a Google que fa que quan comences a escriure la paraula que vols buscar et va donant suggeriments. Jo no sé la resta de la població que té blocs, però la inspiració va i ve, i de vegades tens deu idees alhora i de vegades te’n quedes sense. Total, que moltíssimes vegades la meva inspiració ve de posar alguna paraula al Google, buscar alguna notícia, vaja, que no tot el que trobeu al Reflexionem-hi és producte d’una veritable inquietud interior… Avui la inspiració era tan poca que directament provava de posar una lletra al Google a veure què se m’oferia…i de cop m’ha cantat la Musa.\nAtenció a les coses més buscades a Internet, una veritable radiografia de la nostra societat. Jo he fet la meva selecció… La meva preferida és la B.\nAmb la A: Apple\nAmb la B: Belén Esteban\nAmb la C: Cinetube\nAmb la D: Diccionari\nAmb la E: Ebay\nAmb la F: Facebook\nAmb la G: Gran Hermano\nAmb la H: Hotmail\nAmb la I: Ikea\nAmb la J: Jocs\nAmb la K: Karlos Arguiñano\nAmb la L: La Caixa\nAmb la M: Messenger\nAmb la N: Nespresso\nAmb la O: ONCE\nAmb la P: Pel·lícules\nAmb la Q: QDQ\nAmb la R: Ryanair\nAmb la S: Spotify\nAmb la T: Traductor\nAmb la U: Universitat\nAmb la V: Viquipèdia\nAmb la W: Wikipedia\nAmb la X: Xbox\nAmb la Y:YouTube\nAmb la Z: Zara\nTagged as absurditats, internet\n3 Setembre 2009 · 13:56\nConfusions ortogràfiques i notícies televisades\nCucinotta i Pellicer… no deu ser Cochinota (de cochina) i Pallisser (de pallissa)?\nAprofito per expressar el meu temor que havent marxat Xavi Coral dels nostres televisors al migdia no ens el substitueixin pel senyor de la foto.\nI ja que m’hi poso, per preguntar si algú sap quant deu haver pagat Núria Solé (la rosseta del TN migdia) per no sortir mai a lAPM… o és que s’estan reservant les imatges per fer-li un programa especial???\nel 03 septiembre 2009\nTagged as absurditats, tele\n19 Abril 2009 · 12:54\nTanco la porta i ell em mira, amb cara de babau. Vermell, no sé pas per què, amb aquella boca que sembla que emeti un xiulet que dubto que sigui d’admiració. A canvi el carrego amb dues jaquetes, mocador i dues bosses que suporta estoicament mentre té la vista bloquejada per tot allò que li penja del coll. Acabo, i el descarrego, i encara és allà, mirant-me amb cara de babau. Un dia li faré una foto. Au, ens veiem dijous.\nNo m’ho tingueu en compte, la febre em fa delirar una mica, 🙂\nel 19 abril 2009\n15 Desembre 2008 · 13:10\nSi teniu curiositat, pregunteu, haha.\nEstic cagada de la por.\nMerda, tenia un fotolog boníssim pensat i no podrà ésser…\nel 15 diciembre 2008\n29 Novembre 2008 · 12:58\nAmb Sant Guim\nBoníssim, ja haureu sentit la notícia: l’alcalde d’un poble de la Segarra posa traves a l’associació que organitza el tradicional pessebre vivent, i amenaça a portar els Mossos. Els habitants d’aquest irreductible poblat diuen que ja prou que l’any passat es van quedar sense pessebre per les exigències de l’alcalde, que a veure si aquest any han de tornar a fer-li cas al desgraciat. Els mossos diuen que no impediran l’actuació encara que els ho mani l’alcalde (visca els Mossos!).\nQuè demana l’alcalde? Havia posat nou condicions, de les quals els organitzadors en rebutgen tres: pagar un dipòsit per instal·lar escenes al carrer, un centenar d’entrades de regal i una aportació econòmica per les molèsties que puguin causar als veïns.\nCom és el poble? Hi ha 199 habitants, al pessebre vivent hi participen 300 figurants. Si busqueu per Internet informació sobre el poble trobareu que té un nucli medieval i que s’hi representa un pessebre vivent des de 1982 (2008-1982=26 anys).\nRellegim les exigències de l’alcalde:\n– pagar un dipòsit? Ja prou que deuen gastar-se amb decorats, i a canvi el turisme que deuen generar no anirà malament a l’alcalde…\n– un centenar d’entrades de regal? perquè vingui en Montilla a fer-se la foto??\n– aportació econòmica per als veïns que molesten: perquè dels 200 habitants, segur que n’hi ha tres que no hi participen al pessebre, i és clar, se’ls ha de pagar la falta de pau. Em pregunto si a les festes de Gràcia l’Hereu es pren tants miraments… i això que el pessebre deu ser sorollós, i deu durar fins a les 3 de la matinada, segur!!\nNo sé, ja m’explicareu si és que té ganes de tocar el nas i treure’n alguna cosa a canvi o si és només perquè és un pessebre i això ja no s’estila.\nI després m’expliqueu què faig fent fotologs quan tinc les factures, un treball i tres exàmens per fer…fuf.\nel 29 noviembre 2008\nTagged as absurditats, polítics\n9 Novembre 2008 · 12:42\nQuè hi fa l’Alba a l’escenari del TNC i revelacions a la muntanya\nPer què fardar de tenir una amiga que fa visites teatralitzades, que fa un postgrau al Institut del Teatre, o que fa les millors classes estel·lars d’interpretació… si pots fardar que ella és la que fa de moderadora als col·loquis del Nacional? La seva veu ressona a la sala, i el color dels cabells que duu aquell dia enlluernen més que la llarga i rossa cabellera de la Gisela. VISCA!\nGlaçada al Montseny el matí següent tinc una revelació de sant Youtube. Em xiuxiueja que busqui una cançó. No puc contenir les llàgrimes… lemoció… després de tants anys!\nel 09 November 2008\nTagged as absurditats, música, teatre\n28 Octubre 2008 · 12:36\nAquesta és la història dun que volia ser ós.\nEns carreguem el planeta, després ho volem arreglar, repoblem les muntanyes amb óssos i quan es comporten com óssos correm a carregar-nos-els. Volem óssos que es comportin com vaques! El caçador del segle XXI ja ha après què passa quan un es troba amb un ós. Que el deixi tranquil i visqui de fer conferències arreu, titulades “De com vaig sobreviure a la ferocitat de lanimal dit ós”\nel 28 octubre 2008\nTagged as absurditats, planeta Terra\n25 Octubre 2008 · 12:31\n35 80 5483R-H0\n35 V3U 9U3 51 P075 3N73NDR3 3L 9U3 H1 PO54 49U1 375 M0L7 1N73LL163N7. N0 53 51 49U3574 35 UN4 8ON4 M4N3R4 D3 M35UR4R-H0, P3R9U3 D1N73LL163NCI3S NH1 H4 M0L735. N0M35 53 9U3 MH4 53M8L47 UN4 8ON4 M4N3R4 DU54R 3L5 NUM3R05 1 C0M 9U3 3L 73X7 9U3 MH4N 3NV147 N0 3R4 3X7R4ORD1N4R1 M3 LH3 C4NV147. 51 N0 H3U P06U7 LL361R 41XO N0 P471U… P3RO 3M 53M8L4 9U3 N0 35 74N D1F1C1L. 35 V3U 9U3 51 HO H4V3U LL3617 83 73N1U LH3M15F3R1 359U3RR3 D353NV0LUP47 1 5OU C0LL0NU75… 35 80 5483R-H0!\nel 25 octubre 2008\n23 Març 2008 · 19:45\nQuasi 25, cara-cul\nEl dia 20 en vaig fer 24. El 21 em van enredar a fer de monitora del meu nebot més gran, així que vaig anar a esquiar. Buscava la crema solar per la casa com una desgraciada però no en vaig trobar. El dia 22 tenia la cara socarrimada i ma mare va comprar Mustela, que assegura que és millor que el Tisan (After-sun, que deia el meu avi). Avui que és 23 encara em faig mascarilles daquesta crema que, literalment, ”previene a diario las rojeces del culito”.\nI ara jo em pregunto, seré que sóc una cara-cul, o una cul-cara… Doncs mira, vés per on, potser sí. El dia 19, que vaig anar a joieria amb un paquetet de galetes Birba, quan la gent em felicitava jo deia No, no, que no em fa cap il·lusió!. I allà, que la gran majoria em porta uns anyets, em deien que era tonta. En comptes de llimar i serrar aquell dia vam fer més aviat una teràpia de grup, us en resumeixo les conclusions:\n– Viu l’avui, no et preocupis del que vindrà demà. Fi de les conclusions.\nDacord, dacord, unes idees massa hippies per a la Maria, tota conservadora ella…. Però què carai, si he de passar-me la vida pensant que no tindré parella en la puta vida, que no acabaré mai descriure el meu llibre, que no podré obrir mai una botiga, que no que no que no… PENSEM EN POSITIU. I SOBRE TOT, ACTUEM.\n(Per cert, que la foto és el meu pastís daquest any. No vaig trobar cap pastís que em barrufés a les pastisseries puigcerdanes, així que a casa men van fer un de tortita danís, i bizcohitos dels que esmorzo, i amb espelma de lúltima vetlla pasqual. Tot plegat fent forma dhome que fuma. Laltra és saber què fuma…)\nel 23 marzo 2008\nTagged as absurditats, aniversaris, esports


Els estrangers van multiplicar per cinc la compra d'immobles espanyols entre 1996 i 2001 | Consumer\nEls estrangers van multiplicar per cinc la compra d’immobles espanyols entre 1996 i 2001\nData de publicació: Diumenge, 24 de Febrer de 2002\nEl capital estranger, principalment l’europeu, ha revolucionat el mercat immobiliari espanyol en l’última dècada, amb especial intensitat en la segona meitat. Els estrangers van multiplicar per cinc les seves inversions en immobles espanyols, principalment segones residències, entre 1996 i el 2001, fins a tancar l’exercici passat amb una inversió de 5.500 milions d’euros. L’espectacular fenomen inversor ha convertit, en molt pocs anys, a la costa espanyola al major mercat d’habitatges turístics o de segona residència d’Europa.\nL’evolució de les compres internacionals, amb indubtable protagonisme dels alemanys i els britànics, va tenir entre 1993 i el 2001 una progressió imparable, com demostra el fet que cada any les adquisicions creixessin sobre l’anterior a més d’un 30% de mitjana.\nEls estrangers, que en 1993, fa nou anys, no van gastar més que 500 milions euros en immobles a Espanya, en 1996, tres anys després, ja van invertir 1.200 milions d’euros i l’any passat van aconseguir la xifra rècord de 5.500 milions d’euros.\nAquests ciutadans van realitzar compres molt variades -habitatges, oficines, establiments comercials, etcètera-, però el gruix de les seves adquisicions van ser les residències turístiques, fins al punt que la seva inversió massiva va fer que l’any passat els pisos de segona residència iniciats a Espanya, uns 260.000, suposessin el 55% de tots els habitatges començats al país.\nEl ritme de guany de quota de mercat dels pisos turístics va ser paral·lel a l’accelerat augment de la demanda, prova d’això és que en 1995 aquest segment residencial suposava el 42% de les cases iniciades aquest any al país, amb un total de 125.000 habitatges. En els últims cinc anys l’inici d’habitatges turístics es va duplicar i el segment de negoci incremento la seva participació en el total de l’edificació residencial espanyola en un 30%. Semblants increments sostinguts durant gairebé una dècada han convertit a Espanya al major mercat de segona residència d’Europa\nestrangers inversión-ca pisos-ca


La Urbana fa una vintena d'actuacions relacionades amb la pluja de la passada nit | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nL'aiguat ha provocat inundacions en diversos indrets de la ciutat\nImatge d'arxiu d'una intensa pluja a Reus, aquest passat agost\nSegons ha informat aquest dijous la Guàrdia Urbana, el cos municipal de seguretat ha realitzat la matinada d’aquest dijous 6 de setembre una vintenta d’actuacions relacionades amb les pluges intenses que han afectat a la ciutat. La majoria d’actuacions han estat motivades per inundacions de vies i vehicles avariats.\nConcretament, la Guàrdia Urbana ha rebut l’avís de tres vehicles avariats, a l’avinguda de Salou, a la carretera T-11 i a l’avinguda de Bellissens, els quals han estat retirats pels serveis de grua; un vehicle amb la roda punxada a l’avinguda del Mediterrani, també retirat; i una incidència amb els ocupants atrapats en un cotxe al carrer dels Garrofers, que finalment han pogut sortir del vehicle.\nLes fortes pluges també han causat inundacions en diferents indrets de la ciutat. La Guàrdia Urbana ha rebut l’avís d’afectacions a l’avinguda de Salou, l’avinguda de Bellissens, el carrer de Flix, el carrer del Impressors, la plaça d’Europa i la carretera T-11 a Misericòrdia. Finalment, també s’han produÍt incidències amb tapes de clavegueram al carrer de Pintor Fuster i l’avinguda del Mediterrani; així com un desprendiment de façana al carrer de l’Amargura, un arbre caigut al carrer de Flix, i contenidors desplaçats al carrer de la Selva del Camp. D’altra banda, cap a tres quarts de 10 de la nit, la Guàrdia Urbana va muntar un dispositiu especial d’agents del cos de seguretat i de membres de l’Associació de Voluntaris de Protecció Civil amb la finalitat de donar assistència a l'Hospital Sant Joan, degut a l’apagada temporal de llum que va afectar el centre sanitari.\nDos incendis a Reus la nit de dimarts\nLa Guàrdia Urbana de Reus deté un home per agredir un agent\nDetingut un home per un robatori amb violència en un comerç del carrer de les Galanes


About: Polla blava\nLa polla blava (Porphyrio porphyrio) és una au de la família dels ràl·lids, de l'orde dels gruïformes. És sedentària i habita en aiguamolls i canyars de vegetació densa del sud d'Europa (el sud e la península Ibèrica, Sicília, Sardenya, el Marroc i Algèria). A l'Albufera de València, les poblacions de polles blaves són molt escasses a causa de la pressió urbanística de finals del segle XX i principis del XXI, i a la resta dels Països Catalans, és molt rara.\nP. p. poliocephalus; Haryana, India thumb|Polla blava fotografiada al juny 2014 a l'estany d'Ibars al Pla d'Urgell.\nLa polla blava (Porphyrio porphyrio) és una au de la família dels ràl·lids, de l'orde dels gruïformes. És sedentària i habita en aiguamolls i canyars de vegetació densa del sud d'Europa (el sud e la península Ibèrica, Sicília, Sardenya, el Marroc i Algèria). A l'Albufera de València, les poblacions de polles blaves són molt escasses a causa de la pressió urbanística de finals del segle XX i principis del XXI, i a la resta dels Països Catalans, és molt rara. És una au de color blau amb zones més fosques a la part superior i més clares al pit. Té el bec robust i les potes llargues de color vermell. (ca)\nLa polla blava (Porphyrio porphyrio) és una au de la família dels ràl·lids, de l'orde dels gruïformes. És sedentària i habita en aiguamolls i canyars de vegetació densa del sud d'Europa (el sud e la península Ibèrica, Sicília, Sardenya, el Marroc i Algèria). A l'Albufera de València, les poblacions de polles blaves són molt escasses a causa de la pressió urbanística de finals del segle XX i principis del XXI, i a la resta dels Països Catalans, és molt rara. (ca)\nPolla blava (ca)


http://gobiernoabierto.gobex.es permet que els ciutadans coneguen al detall la gestió de l'Administració regional.\n" /> http://gobiernoabierto.gobex.es permet que els ciutadans coneguen al detall la gestió de l'Administració regional." /> PAe - El govern d'Extremadura presenta el seu Portal de transparència\nEl govern d'Extremadura presenta el seu Portal de transparència\nEl conseller d'Administració Pública, Pedro Tomás Nevat-Batalla Moreno, ha presentat a Mèrida el Portal de Transparència d'Extremadura en un acte celebrat en la seu de la Presidència i al que han assistit la directora general d'Administració Electrònica, Pilar Gómez de Tejada; i els representants dels grups polítics en l'Assemblea d'Extremadura, Damián Beneyto, Crex-Prex; Víctor Trenque, IU; César Ramos, PSOE; i Francisco Ramírez, PP.\nNevat-Batalla ha explicat que el portal, actiu en la direcció http://gobiernoabierto.gobex.es/, és la constatació pública d'un compromís adquirit pel Govern d'Extremadura i pels partits polítics extremenys perquè els ciutadans coneguen al detall la gestió de l'Administració regional i ha afegit que esta nova ferramenta “naix del consens”.


Religió i temples al Japó: Xintoisme i Budisme - Tadaima: anime en català, manga, el Japó i més!\nReligió i temples al Japó: Xintoisme i Budisme\n10 des. 2016, 00:49\nEl Japó és ple de temples preciosos però no tots els temples que hi podreu trobar són iguals. De fet, realment existeixen dues classes de temples lligats a les dues religions majoritàries al Japó, el Xintoisme i el Budisme.\nEl Xintoisme (神道 Shinto) és una religió de tipus politeista originada al Japó que es basa en l'adoració als Déus o esperits de la naturalesa, anomenats Kami (神). És la segona religió majoritària del Japó darrere del budisme i està arrelada en els costums més antics de la cultura japonesa i en l'adoració a la naturalesa i els avantpassats. El xintoisme no posseeix una sola divinitat, sinó que segueix els Déus de la naturalesa que bé poden ser locals o d'àmbit de tot el Japó, arribant-se a popularitzar l'expressió Yaoyorozu-nokami (vuit milions de Déus) que tot i que no literalment, fa referència al gran nombre de divinitats que existeixen.\nTot i no tenir grans textos ni oracions específiques, el Xintoisme compta amb mites sobre la formació del món, milers de temples, festivitats i rituals molt arrelats. És una religió que té com a base el respecte a la naturalesa.\nCaracterístiques generals dels temples Xintoistes\nEls temples són de color vermell.\nA l'entrada tenen sempre una torii (鳥居) també vermella que delimita el terreny del temple, lloc on resideixen els Kami.\nEl xintoisme protegeix els animals com a éssers sagrats i als seus santuaris podreu veure els Koma-inu (狛犬), estàtues de gossos protectors i guardians del temple.\nSolen estar composats de diferents edificis: la sala principal (hoden) és on se solen guardar els tresors del temple i la sala de les ofrenes (haiden) és on els creients poden anar a pregar. Els temples també poden tenir un escenari per les dances, com ara la dansa Kagura, Bugaku o el Noh. En canvi, els cementeris mai es troben als temples Xintoistes i les cerimònies fúnebres solen ser dutes a terme als temples Budistes.\nA l'entrada del temple acostumen a tenir fonts de purificació en les quals t'has de rentar les mans i la boca abans d'entrar a fer les ofrenes o demandes als Kami.\nAls santuaris es poden comprar els Ema (絵馬) que són taules de fusta on es pot escriure un desig i deixar-lo al temple perquè els Déus te'l concedeixin. D'altra banda també tenim els omikuji (おみくじ) que consisteix en una lectura divina del futur. Consisteix en comprar-se un paper que et toca a sorts i on et detallen quina sort tindràs i t'explicaran els detalls i hi ha totes les possibilitats, d'entre sort excel·lent a la pitjor sort del món.\nEls sacerdots dels temples xintoistes s'anomenen Kannushi (神主) o Shinshoku (神職) i van sempre vestits amb robes tradicionals.\nTot i que hi ha excepcions, com Fushimi Inari Taisha, el nom dels temples Xintoistes solen acabar en -jinja o -jingu (Yasaka-jinja, Awata-jinja, Omi-jingu, Meiji-Jingu...)\nMolts santuaris tenen un altar als Déus en forma de caixa que s'anomena kamidana\nEl Budisme és una doctrina filosòfica oriental basada en els ensenyaments de Siddharta Gautama. Una branca d'aquesta doctrina esdevingué, amb el temps, un sistema religiós. Aquesta filosofia es va originar a l'Índia al segle VI aC i es va escampar cap a l'Àsia Central, el Tibet, Sri Lanka, el sud-est d'Àsia, la Xina, Corea i el Japó.\nLa moralitat i ètica budista es recolza en els principis de no fer mal i la moderació. Segons els ensenyaments budistes, si una acció qualsevol pot ser potencialment perjudicial per a un mateix o per als altres, cal evitar-la. Al budisme es fa servir molt l'expressió de ment hàbil, que és aquella que evita totes les accions propenses a causar patiment o remordiment.\nCaracterístiques generals dels temples Budistes\nEls temples Budistes són molt més sobris i menys recarregats ornamentalment que els temples Xintoistes. Acostumen a ser de color marró.\nEl nom dels temples sol acabar (tot i que no sempre) en -ji: To-ji, Todai-ji, Higashi Hongan-ji...\nS'hi poden trobar estàtues de Buda, com al temple de Todai-ji a Nara o el gran Buda de Kamakura del temple Kotokuin.\nEls protectors són els Shintenno, mostres que guarden les portes amb una expressió amenaçadora per evitar que el mal pugui entrar dintre del recinte sagrat.\nDavant la sala principal sol haver-hi els Kodo, cremadors d'encens on els creients es purifiquen abocant-se el fum de l'encens abans d'entrar a fer les seves pregàries.\nLa pagoda és un element típic de les construccions de caràcter Budista.\nShintenno de Nikko\nAra bé, aquestes dues religions han estat en contacte durant tant de temps que són moltíssimes les vegades en les quals aquests elements es troben barrejats. No us sorprengui si trobeu un temple Xintoista amb una pagoda o un temple Budista amb una font de purificació.\nEspero que ara sapigueu un poc més sobre la religió al Japó i que ho hagueu trobat com a mínim curiós. Dir també que el cristianisme va ser introduït al Japó però que no és ni de molt lluny una de les religions majoritàries i que va ser perseguit fins fa relativament poc, contant avui en dia amb aproximadament poc més d'un milió de creients.\nMoltes gràcies per la informació i la dedicació!\nLa veritat és que no tenia ni idea, zero sobre les religions al Japó. Digueu-me incult o desinteressat, però és una de les moltes coses que m'han picat la curiositat i per mandra no he buscat mai.\nM'ha agradat molt el post i sobretot com has comentat les diferències entre els temples! Potser em falta saber més en profunditat en què es basen les religions, però ho buscaré jo a banda quan en tingui ganes hahahah per aquest post està perfecte!\nÉs això, tenia curiositat des de que soc fan de totes aquestes coses i un amic m'havia comentat que l'atreia tot això de la forma de pensar del budisme i tal.\nDoncs res, moltes gràcies again per l'aportació de cultura japonesa!!\nMés o menys coneixia una mica la filosofia de cadascun, però no amb tanta profunditat, moltes gràcies pel post!!\nSabíeu que fins al segle XIX, el budisme havia assimilat els déus i ritus del xintoisme (anteriors a l'arribada del budisme), però després de la Restauració Meiji al voltant del 1870, l'Estat va forçar la separació de les dues creences? És per això que hi ha molts temples budistes i xintoistes l'un al costat de l'altre.\nSi us interessa el tema, en aquest article de la Viquipèdia ho expliquen amb més detall: https://en.wikipedia.org/wiki/Shinbutsu_bunri\n13 des. 2016, 13:22\nEreza ha escrit: Sabíeu que fins al segle XIX, el budisme havia assimilat els déus i ritus del xintoisme (anteriors a l'arribada del budisme), però després de la Restauració Meiji al voltant del 1870, l'Estat va forçar la separació de les dues creences? És per això que hi ha molts temples budistes i xintoistes l'un al costat de l'altre.\nI de fet, un dins l'altre! Em va cridar molt l'atenció i de fet se'n parla a l'article que has enllaçat [la separació de les creences] (que enllaça a aquest altre: https://en.wikipedia.org/wiki/Shinbutsu-sh%C5%ABg%C5%8D [la unió de les creences]).\nAquesta imatge és bastant gràfica, on veiem les guineus que representen el déu xintoista Inari, amb una torii, juntament amb una pagoda i figures de pedra budistes:\nDe fet (i la @UkiHana us ho dirà més concretament) els japonesos (generalitzant, o tradicionalment) no trien ser budistes o xintoistes, sinó que entre cometes, són de les dues coses. De fet, he sentit dir que una persona es sol casar pel xintoisme i els funerals (per a la mateixa persona!) són budistes.\nÉs com si més que una religió o unes creences que s'han de creure al peu de la lletra, siguin més uns costums (de fet, com per a molts de nosaltres ara amb el cristianisme).


Capítol Nosotros somos un impulso\nUna de les preguntes més rellevants i difícils de respondre quan ens interessem pel món natural és: per què es produeixen uns canvis determinats i d’altres no? Podem identificar, en la natura, unes «diferències» determinades que provoquen canvis «que van sols», que fan que aquestes diferències desapareguin. Tot sovint, però, cal un impuls extra perquè el canvi «es posi en marxa» i les «diferències» comencin a actuar. Parlem, doncs, d’«impulsos» que permetran provocar canvis i buscar la manera que no acabin, és a dir, mantenir la capacitat de canvi provocant-ne uns altres, apel·lant a l’enginy humà, que busca aprofitar bé els fenòmens. En aquest capítol agruparem els canvis en què hem treballat segons l’impuls de les accions humanes, que de vegades es «descontrolen», com li passa a Epaminondes.\nDidàctica general i metodologia general, Didàctica de les ciències i del coneixement del medi, Desenvolupament curricular, Seqüències formatives i didàctiques, Didàctica de les ciències experimentals/ciències naturals, Programació per competències i capacitats, Didàctica de la química,


Arriba Google Stadia, la plataforma per jugar en streaming\nTecnotendencies // 22/11/2019 - 10:58h\nGoogle Stadia, la plataforma per jugar en streaming\nEl futur dels videojocs?\nGoogle Stadia ja és una realitat. L’aposta de Google per endinsar-se al món dels videojocs passa per un sistema d’streaming que pugui funcionar en telèfons, PC, tauletes i televisors intel·ligents sense necessitar una consola ni una plataforma amb gran capacitat de potència. Es tracta d’un sistema com Netflix: amb el nostre compte personal podem adquirir jocs o jugar als que ens ofereix la subscripció i simplement connectem un comandament per fer-ho. No cal guardar res enlloc, ja que tot queda al núvol. Entres a la pàgina, li dones a play i s’ha acabat.\nUn gran atractiu ja que Google va prometre que tindria un gran rendiment sense problemes de latència (el que tarda a reaccionar el joc des que donem l’ordre amb el comandament) i aconseguint fins a 4k de resolució i 60 frames per segon. Sona irreal, veritat? En part, ho és.\nLes primeres impressions sobre Google Stadia mostren que la latència està ben ajustada, tot i que hi ha alguns moments on és massa exagerdaa i això fa que un joc pugui ser injugable (imagineu apuntar en un Call of Duty i que el moviment vagi amb retard, l’enemic s’haurà mogut de lloc), malgrat que en els testos generals funciona relativament bé. Això sí, qui ho ha provat amb jocs que precisen de reacció inmediata, com els de lluita, ho desaconsellen. Després està el problema de la resolució: El 4K o 1080p del que parla Google queda compromès pel fet que la compressió del streaming fa que el nivell de detall sigui molt inferior al d’altres plataformes. Stadia costa 9,99 euros al més incloent Destiny 2, però la resta de jocs s’han de comprar a preu de botiga (50-60 euros), quelcom que no ho fa tant atractiu com es podia esperar. Arriba amb 30 jocs al catàleg.\nConnexió per jugar\nAmb 10 mbp pot fer 720p i 60fps; amb 20 mbp, 1080p i so 5.1; i amb 35 megues o més, 4k i tot el rang anterior.\nL’edició estàndar porta: unitat chromecast, comandament, tres mesos de suscripció i descomptes.\n30 jocs de sortida\nStadia arriba al mercat amb 30 jocs de sortida, alguns com Destiny 2, Mortal Kombat 11 o Red Dead Redemption 2.\ntant el comandament de PS4 com el de la Xbox One són compatibles per jugar a Google Stadia en dispositius mòbils o des del PC.


Andy Schleck ho intenta, però se li resisteix la victòria a Suïssa\nEl luxemburguès no guanya des del Tour de l'any passat\nEl líder de l'equip Leopard-Trek, Andy Schleck, prova les escapades a la Volta a Suïssa però avui s'ha topat amb Thomas de Gendt (Vacansoleil-DCM)\nALBERT RABADAN Barcelona Actualitzada el 17/06/2011 23:14\nEl luxemburguès Andy Schleck (Leopard-Trek), l'home que més va fer patir a Alberto Contador al passat Tour de França, intenta començar a agafar la forma per la ronda francesa a la Volta a Suïssa, després d'haver competit al Tour de Califòrnia. Tal i com va fer camí de Grindelwald, ha agafat una escapada per posar-se a prova, però en aquest cas ha intentat buscar la victòria d'etapa.\nAcabada a la localitat austríaca de Serfaus, en el dia d'avui el port de Fisser-Hofe havia de decidir el vencedor parcial entre el grup de 17 homes que hi ha arribat destacat. Allà, però, ja hi ha arribat en solitari el belga Thomas de Gendt (Vacansoleil-DCM), superant tan sols en poc més de mig minut a un Schleck que ha marxat amb clara intenció d'atrapar-lo. Tanmateix, sorprenentment, el que fou líder de la París-Niça ha mantingut la distància amb el luxemburguès i s'ha endut una merescuda etapa.\nEl petit dels germans Schleck s'ha afanyat a explicar que el seu rendiment ara mateix "no és motiu de preocupació" perquè "les etapes de muntanya del Tour encara trigaran setmanes en arribar" i encara queda molta feina a fer. Això ha arribat l'endemà que l'holandès Steven Kruijswijk (Rabobank), novè al passat Giro d'Itàlia, estrenés el seu compte de victòries com a professional.


Els jugadors de l'Espanyol celebren la diana de Puado | RCDEspanyol\nNico Melamed és un futbolista diferencial. Els més agosarats, fins i tot, dirien que aquesta nit el partit ha durat el que el jove jugador blanc-i-blau ha tardat en lligar-se els cordons. I és que ha estat ben bé així. El cataclisme es consumava i l’Espanyol queia a Cartagena. Ha hagut d’aparèixer el desvergonyiment d’un jove de només 19 anys per salvar els blanc-i-blaus de l’encasellament. Una diana al 75’ i un penal provocat quatre minuts després han estat suficients perquè l’Espanyol evités el desastre a base d’orgull (1-3). Puado, ja a la recta final, ha sentenciat un partit que col·loca l’Espanyol líder a la classificació a expenses del què facin demà Mallorca i Almeria en un partit absolutament clau.\nUn nen de 19 anys salva l’Espanyol\nL’Espanyol té dubtes. Com qualsevol que ha tingut un passat tempestuós, com qualsevol que sap que pot recaure. Els blanc-i-blaus estan en un punt crític de la temporada. Un pas en fals pot ser l’inici d’una tempesta perfecta. Fallar, per tant, no era una opció a Cartagena. El balsàmic triomf davant el Saragossa havia de servir per recuperar sensacions i la fiabilitat perduda. I és que en un obrir i tancar d’ulls, l’Espanyol semblava haver passat de tità a enfant terrible.\nPerò que aquest equip no és fiable és una obvietat. Sobretot per dues coses: perquè s’han fallat fins a tres ocasions claríssimes durant la primera meitat, i perquè a la primera de canvi a la represa el Cartagena ha obert la llauna sense saber com (1-0). Elady, en una pilota aparentment controlada per Diego López, ha sabut aprofitar un error en última instància del porter gallec per deixar l’Espanyol amb un pam de nas. Els pericos sabien que s’havien encès totes les alarmes, que caure al Municipal de Cartagonova no entrava en cap travessa.\nL’Espanyol no tenia cap altra opció: havia de posar setge a la porteria del Cartagena. Però avui semblava que res podia anar de cara. Sobretot perquè just després de la diana local els blanc-i-blaus han topat per partida doble amb el travesser, i Raúl de Tomás ha fregat l’empat en una rematada de cap que ha sortit llepant el pal. Imprimir una marxa més semblava que no era suficient per a un equip tocat, sense fortuna i sense intervenció des de la banqueta. Amb l’equip sense idees, Vicente Moreno ha buscat dinamitzar l’ofensiva espanyolista amb l’entrada de Melamed i Puado.\nI ves per on, Nico Melamed ha resultat ser la llum que necessitava l’Espanyol. El menut extrem blanc-i-blau ha necessitat només cinc minuts a sobre del terreny de joc per demostrar que és un futbolista determinant, dels que està disposat a destrossar la porta de tant picar. Dues jugades en donen fe. La primera, amb l’Espanyol enfonsat i apagat en atac, quan ha sentenciat la meta local amb un xutàs que ha representat l’empat (1-1); i la segona quan ha tingut la valentia de fer-s’ho tot sol i provocar un penal que De Tomás no ha perdonat (1-2). Ja per acabar-ho d’adobar, Javi Puado feia més grossa la festa blanc-i-blava amb la sentència en els darrers compassos (1-3). L’Espanyol es recupera a base d’orgull.


El mirall trencat | Opinió | OTRA REVISTA\nOTRA REVISTA > España > El mirall trencat | Opinió\nEl virus i la pandèmia d’aquest any que durarà anys projecten imatges d’artistes del passat. És un indici renovat que l’art, la cultura, la creació no és un document que provaria només que aquesta o aquell artista marcava o seguia les modes del seu temps, fins i tot les antimodes, sinó que sempre parla en present, a cadascú i al col·lectiu que el comparteix: com si estigués acabat de fer, en el primer dia de la creació, de vegades fins i tot en el primer dia de la creació després de la destrucció del món.\nHan corregut per la xarxa i les missatgeries dels mòbils, el correu electrònic i les pantalles de la tele, imatges de pintors que molts de vosaltres de ben segur que teniu al cap, com ara l’americà que va pintar la soledat urbana i rural de nom que ara mateix no vull recordar per no gastar-lo més, ai. Si un mestre modern antic es mereix, a parer meu, que avui l’atenguem és Magritte.\nAquest pintor belga enquadrat en el surrealisme és la pera, amb franquesa. Algunes de les seves imatges són com una cançó tan popular que no cal ni recordar qui la va fer. Algunes han estat inspiració per als creatius publicitaris d’alta volada i fins els de vol ras. La pipa que no és una pipa és una d’aquestes paradoxes visuals que coneixen vells i joves de diverses generacions. Algú la va versionar fa unes setmanes, a mi em va arribar per WhatsApp: una dona de cabells blancs vestida de vermell i amb el braç en nansa contempla un quadre molt ben emmarcat en què la pipa ha estat substituïda per un ordinador portàtil i a sota, en comptes d’allò de (en francès, en el quadre de Magritte) “Això no és una pipa”, hi posa, també en francès, “Això no és una escola”.\nPobre Magritte, vaig pensar. M’explico: el quadre de la pipa ja feia paleses el 1928 les trampes del llenguatge i de les imatges (es titula, precisament, La traïció de les imatges) perquè aquella pipa tan “real” no és en efecte una pipa sinó una pipa pintada i res més, de la mateixa manera que el que veiem a la tele no és allò real sinó allò que capta una càmera. Mentre que la imatge anònima per WhatsApp és d’una cruesa aclaparadora, sense cap ambigüitat. I, malgrat tot, toca de ple en el que passa ara mateix a l’escola, als instituts, a la universitat. Un ordinador no és una escola. Qui s’hagi inventat la imatge és un bon deixeble de Magritte, que per al quadre de la pipa va reproduir exactament la mena de pipa que llavors era el reclam al carrer d’un estanc urbà. El seu deixeble ha agafat la pipa, que molta gent coneix, per parlar de la traïció de les imatges d’avui, en pandèmia, respecte de l’ensenyament: un ordinador no és una escola, ni una aula, ni una professora, ni un mestre. En el cas que no siguis un exclòs digital, sense ordinador ni wifi.\nEl meu Magritte preferit, ara mateix, és el quadre d’un altre any singular, 1936, La clau dels camps. És al Thyssen madrileny. El podem veure digitalment aquí. Ni reproduir-lo en aquesta pàgina és el mateix que tenir-lo davant dels ulls, però tal com van les coses, que no pots viatjar enllà de límits estrictes i escassos, veure’l en línia no està tan malament. S’ho val. Això és el que hi veig ara mateix, en aquest temps pandèmic que ha trencat el mirall. Hi veig que la idea de la realitat vista per la finestra d’una casa benestant està feta miques: el vidre que reflectia la realitat —l’arbre del jardí— s’ha trencat. Els bocins han entrat a casa i els vidres trencats reflecteixen ara trossos de l’arbre esbocinat. Però la realitat encara hi és, on sempre. Si no tenim una casa benestant, més esquinç encara.\nLa realitat no ha desaparegut ni s’ha esmicolat, l’arbre del jardí és intacte. El que s’ha trencat és el vidre de la finestra de la confortable estança des d’on les vèiem venir o ens ho pensàvem. El que està fet miques és la idea que ens havíem fet de la realitat. Vista des del confort, convé remarcar-ho. Pensàvem que teníem un vidre protector per on vèiem el defora i resulta que és el mirall del que volíem creure, el nostre mirall.\nMagritte no s’esgota amb una ullada, ni en hores ni en dies. Ara mateix resulta profètic. Igual que tots els surrealistes ibèrics, sigui Miró, Dalí, Buñuel, Maruja Mallo, Remedios Varo, Óscar Domínguez o Eugenio Granell, no tenia res d’automàtic ni deixava anar l’inconscient sense més ni més, ho rumiava tot abans d’executar el quadre. Una lliçó, potser. Tal vegada encara serveix d’alguna cosa considerar, en pandèmia i després –sigui quan sigui aquest després—, que en llengua francesa dir “la clau dels camps” era en els seus temps una manera de parlar d’alliberament, de dir que hi ha un camí de llibertat.\nBuscant consol a les palpentes | Opinió\nNo he agraït mai tant el canvi d’horari com diumenge passat, quan vaig poder veure les cares dels veïns del davant aplaudint als balcons. Des del primer dia soc un fidel participant d’aquests emocionants moments, d’aquestes vuit del vespre en…\nAixò de la cultura, això del llibre | Opinió\nLa cultura és de franc però no ho és la feina de qui la fa ni de qui la presenta al públic. Si grans coses de la cultura en aquest confinament semblen gratis gràcies a la difusió digital pública per…


En aquest apartat destaquem les preguntes més freqüents, però si no troba la resposta, no dubti en posar-se en contacte amb nosaltres.\nInformació útil sobre Transport i Logística\nQuines són les opcions de transport terrestre?\nPots consultar les modalitats en Transport Terrestre que t’oferim a Transport Terrestre\nQuines dades necessito per demanar una cotització de transport Andorra?\nPer poder realitzar una cotització de transport necessitem saber el codi postal de recollida i destinació de la mercaderia, quantitat d'embalums i mesures de cada un d'ells, el pes, valor de la factura i les condicions de pagament.\nSón un conjunt de regles internacionals, regits per la Cambra de Comerç Internacional, que determinen l'abast de les clàusules comercials incloses en el contracte de compravenda internacional.\nEls Incoterms també es denominen clàusules de preu, ja que cada terme permet determinar els elements que el componen.\nQuins són els INCOTERMS més comuns per realitzar els meus enviaments?\nHi ha diversos tipus de INCOTERMS que determinen les obligacions entre comprador i venedor. Les condicions més comunes pel transport de mercaderies són:\nDAP: Delivered at Place - Lliurada en lloc, és quan el venedor lliura la mercaderia, amb transmissió del risc, quan aquesta es posa a disposició el comprador en els mitjans de transport preparada per a la descàrrega en el lloc de destinació acordat. El venedor corre amb tots els riscos de portar la mercaderia fins al lloc acordat.\nDDP: Delivered Duty Paid - Lliurada Drets Pagats, és quan el venedor lliura la mercaderia, amb transmissió de el risc, quan la posa a disposició el comprador despatxada per a la importació en els mitjans de transport d'arribada preparada per a la descàrrega en el lloc de destinació acordat. El venedor corre amb tots els riscos de portar la mercaderia fins al lloc acordat i ha de despatxar la mercaderia tant per a la importació com per a l'exportació, així com realitzar tots els tràmits duaners relacionats.\nEXW: En Fàbrica o Ex Works consisteix que el venedor només és responsable de lliurar les mercaderies a les seves instal·lacions pròpies o externes designades pel mateix. El comprador assumeix tot el risc des d'allà fins a la destinació. En condicions Ex Works el venedor posa la mercaderia a disposició el comprador en els seus propis locals però no té cap obligació de carregar la mercaderia al vehicle que vingui a recollir la mercaderia, ni tampoc de despatxar la mercaderia per a l'exportació.\nCom puc consultar el seguiment dels meus enviaments?\nGràcies a la nostra tecnologia és possible consultar en tot moment l'estat de les teves expedicions en temps real. També és possible consultar el teu historial d'expedicions des de la nostra Àrea de clients\nQuin tipus de mercaderia puc transportar?\nA naGRUP realitzem el transport de tot tipus de mercaderies, exceptuant mercaderies subjectes a normativa A.D.R.\nCom sol·licito una cotització pel meu proper enviament de mercaderies?\nPots fer-ho directament a través del nostre formulari de contacte i el nostre equip es posarà en contacte amb tu lo més ràpid possible. O bé, enviar-nos la teva sol·licitud per correu a hola@nagrup.com\nQuina informació necessito per realitzar els tràmits d'importació i exportació de mercaderia?\nEn naGRUP oferim al costat del servei de transport, la gestió integral de tots els tràmits duaners perquè no hagis de fer cap altre tràmit. D'aquesta manera, garantim que la documentació estigui en ordre permetent un transport més àgil a l'hora de realitzar l'exportació i importació. Si necessites més informació sobre el nostre servei de duanes pots consultar l'apartat: Gestió de Duanes\nEn què consisteix el Punt de Recollida?\nÉs un servei que oferim de naGRUP que et permet recollir les compres online a les nostres plataformes ubicades a Lleida i la Farga de Moles.\nPer compres online des d'Andorra a qualsevol botiga online estrangera, puc fer qualsevol compra a internet (Amazon, Ali Express, Leroy Merlin, etc.) i enviar-la a la Farga de Moles per passar a recollir-la?\nSí, només has de detallar com a punt de lliurament la direcció de La Farga de Moles (DETALLEU direcció o enllaç CONTACTAR), en la compra online que hagis realitzat.\nAmb quines empreses treballen en els punts de recollida?\nA la Farga de Moles pots recollir les teves comandes realitzades a través de qualsevol botiga online al nostre horari de 09h a 18h.\nA Lleida i a la Farga de Moles som punt de recollida exclusiu d'IKEA.\nCom puc enviar les compres IKEA a naGRUP la Farga de Moles o naGRUP Lleida?\nA l'hora de fer la teva comanda a la web d'IKEA, has de seleccionar el punt de recollida que t'interessi en les opcions de lliurament que et proposa el web.\nEl cost del transport en els punts de lliurament exclusius d'IKEA és de 9 € per la totalitat de cada compra que facis.\nHe de declarar a la duana la mercaderia que recullo des de la Farga de Moles?\nSempre serà necessari fer una declaració verbal, acompanyada d'una factura detallada de la mercaderia a la duana Andorrana. En cas de voler realitzar un Tax Free de l'IVA, tota mercaderia inferior o igual a 300 € queda exempta de pagar IGI.\nPer a més informació anar a l'enllaç següent:


Carles Canut "No en vull saber res, de parlar a través de màquines"\n260x366 L'actor Carles Canut participa en l'obra Truca un inspector , al Goya. / PUBLIESPEC L'actor Carles Canut participa en l'obra Truca un inspector , al Goya. / PUBLIESPEC\nNo hi entenc gaire, de mòbils, però diria que tinc un Nokia. Ben senzill, això sí: només em serveix per trucar i enviar missatges, però ja em va bé, perquè no sabria fer anar res més. De fet, durant molt temps vaig ser reticent a tenir mòbil, però em van fer director de la Fundació Romea i em vaig veure obligat a comprar-me'n un, perquè havia d'establir contacte amb molta gent. De totes maneres, quan fa trenta segons que parlo ja busco alguna excusa per poder penjar.\nDe comptes a les xarxes socials no en tinc cap ni un! I no només això: cada vegada que rebo una invitació per fer-me amic d'algú, ni contesto. No en vull saber res, d'això de parlar a través de les màquines! A mi m'agrada mirar als ulls de la gent i fer servir la paraula.\nLa tele la miro sovint. M'agrada, i no me n'amago. De fet, quan arribo a casa el que més em relaxa és asseure'm a mirar la televisió. Tot i així, moltes vegades la poso i al cap d'una estona em distrec i començo a llegir el diari o a fer alguna altra cosa. Miro el Telenotícies migdia , i després sóc molt fan del Saber y ganar . No me'l perdo mai! També miro els programes esportius i alguna sèrie, com House , perquè m'ajuden a relaxar-me. La ràdio l'escolto al cotxe: només entrar-hi, ja l'encenc. Normalment sintonitzo iCat fm, perquè fan una música que m'agrada molt. En canvi, per la ràdio, no puc escoltar el futbol.


Alboraia aprova la licitació de la millora del servei de neteja d'espais verds, platges i desembocadures de séquies i d'edificis municipals\nEl Ple Municipal també ha aprovat la regularització de vehicles en la dàrsena de Port Saplaya, la realització de mercats agrícoles i el foment d'ajudes als joves\nL'Ajuntament d'Alboraia ha donat llum verda a la licitació per a la nova contractació del servei de neteja i manteniment dels espais verds i el de platges i desembocadures de séquies. Amb els vots a favor de PSOE, Esquerra Unida i Partit Popular i les abstencions de la resta de grups amb representació en el Ple Municipal, s'ha millorat en general les condicions de prestació d'aquests serveis. Entre elles, la incorporació d'un camió cistella durant tot l'any per a atendre urgències i millorar els treballs de poda o una partida de compra de vegetació que es complementa amb un programa específic de reposició d'arbres. A les platges s'augmenta el servei i s'afigen dos tractors a les labors de neteja de les platges.\nEn la mateixa línia, amb els mateixos vots, ha tirat avant la licitació del contracte del servei de neteja d'edificis municipals. La millora contempla més hores i maquinària per a atendre col·legis i centres esportius, recollint així els augments d'hores que es van implantar a causa de la COVID-19 i que es mantindran en gran part després de la pandèmia per prevenció.\nCiutadans va presentar dues mocions que es van elevar a institucional. La primera, relativa a la senyalització de la dàrsena de Port Saplaya amb la finalitat de fomentar la convivència ciutadana, indicant que s'eviten vehicles per la dàrsena com a bicicletes, patinets o motos. La segona busca sol·licitar al Govern d'Espanya més ajuda als joves per ser un dels sectors més castigats per les últimes crisis econòmiques i que troben dificultats per a accedir a una ocupació estable, independitzar-se o adquirir un habitatge, siga en lloguer o en propietat.\nPer part del grup Compromís es va presentar una moció per a acordar amb el Consell Agrari la realització de mercats agrícoles a Alboraia, elevada a institucional i que persegueix ajudar i promoure el consum de productes de proximitat del municipi, tal com proposa el Pla de Dinamització de l'Horta d'Alboraia, entre altres accions. La segona proposta versava sobre la liberalització de les patents de les vacunes del COVID, que va tirar avant amb els vots de Compromís, Ciutadans i IU i l'abstenció del PSOE.\nEl Ple Municipal, a proposta d'IU, va fer una declaració institucional de condemna de les amenaces de mort rebudes per diverses personalitats polítiques del país. Seguidament, l'alcalde d'Alboraia, Miguel Chavarría, va donar compte al Ple de diverses mesures dutes a terme durant l'últim mes, com els pagaments efectuats de les ajudes del Pla Resistir al comerç local de 74.000 euros més. També des de Benestar Social s'han concedit 59 ajudes d'emergència. D'altra banda la Unitat d'Igualtat ha realitzat les campanyes del Dia de la Visibilitat Lèsbica i "La Violència que no es veu".\nL'alcalde va informar que s'ha signat un nou conveni amb la Guàrdia Civil per a millorar la seguretat ciutadana i com cada trimestre ha donat compte de la Línia Verda, que ha resolt pràcticament el 60% de les incidències presentades, quedant la resta en tràmit o en arracada d'assignació.


Esquerra demana a JxCat, la CUP i els comuns que aparquin els “egoismes” per fer un executiu ràpid\nImatge del consell executiu en una foto recent ACN\nBARCELONAEn la negociació sobre la investidura de Pere Aragonès hi ha un elefant del qual ningú parla, però tothom sap que hi és: el futur repartiment del Govern. Esquerra i Junts per Catalunya han començat les converses –ja fa més de dues setmanes– intentant buscar una estratègia comuna per a aquesta legislatura i abordaran el repartiment de càrrecs de l’executiu un cop superada la prova de foc de la constitució de la mesa del Parlament el dia 12 de març. La CUP, al seu torn, encara no ha decidit si vol implicar-se en la governabilitat assumint conselleries –organitzacions com Endavant, que li donen suport, ja s’hi han oposat– i els comuns mantenen la seva negativa a implicar-se en un Govern on hi hagi Junts (i viceversa).\nEn funció de com acabi el debat intern dels cupaires, doncs, hi pot haver un govern de fins a tres formacions o altre cop de dos partits, d’Esquerra i Junts, amb un repartiment de conselleries diferent de l’actual. Els socis de l’executiu encara no han començat a parlar de la distribució de conselleries i això genera malestar en les files republicanes, que aquest dissabte han redoblat la pressió a la resta de formacions perquè es faci govern ja.\nEn el marc del consell nacional, el vicepresident Pere Aragonès ha urgit Junts i la CUP a posar-se d’acord amb celeritat per fer un govern “sòlid” i “durador”, a més de tornar a estendre la mà als comuns. El també aspirant a president ha demanat parlar ja de tots els àmbits –un dard enverinat a JxCat, que vol anar per fases– per accelerar la negociació, i Oriol Junqueras, president del partit, ha reclamat aparcar “temptacions egoistes” per forjar ja l'executiu, un missatge implícit també contra els altres partits sobiranistes.\nPere Aragonès, Oriol Junqueras i Marta Vilalta en una imatge d'arxiu David\nCares actuals i perfils nous\nSi bé Esquerra i Junts encara no han obert el meló del nou Govern, el cert és que internament tots dos es preparen per col·locar les seves peces en el tauler de joc de la pròxima legislatura. Per la part dels republicans, amb la presidència de Pere Aragonès hi van associades almenys dues àrees noves amb rang de conselleria: la de feminismes, que en campanya ha promogut Jenn Díaz –que compliria el perfil per ocupar-la–, i la de canvi climàtic.\nEn funció de com es reparteixin els departaments, també hi ha un altre nom que apareix amb força si ERC s’acaba quedant Interior: l’actual consellera de Justícia, Ester Capella, tot i que no es descarta un perfil independent per la complexitat d’aquest departament. I és que si alguna lliçó treuen els partits independentistes dels últims anys és que qui ocupa la conselleria d'Interior en surt escaldat.\nUn altre dirigent que també té possibilitats de repetir és la consellera d’Agricultura, Teresa Jordà, i l’actual titular d’Exteriors, Bernat Solé, inhabilitat pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya per la seva participació a l’1-O com a alcalde d’Agramunt, encara que no sigui amb la mateixa cartera. Tot i que hi ha dubtes jurídics sobre això: el veredicte del TSJC li permet mantenir el càrrec, però no és tan evident que se'l pugui tornar a nomenar.\nTorrent i Vilagrà es perfilen com a nous consellers d’Esquerra; De JxCat, Artadi té opcions de tornar al Govern i Rius d’entrar-hi\nQui també es pot trobar amb una situació jurídica complicada en el nou Govern és l’actual president del Parlament, Roger Torrent, que faria el salt per primer cop a l’executiu. La Fiscalia ha presentat una querella per desobediència contra la mesa que, si l'admeten els tribunals, podria comportar una inhabilitació que arribaria a mitja legislatura. En tot cas, seria una cara nova d’Esquerra a l’executiu, que se sumaria a la de Laura Vilagrà.\nEn canvi, qui té menys números de ser-hi són els consellers Chakir El Homrani, pels problemes acumulats durant la pandèmia; Alba Vergés, si JxCat s’acaba quedant Salut, i Josep Bargalló, que ja va ser en el tripartit i té una llarga trajectòria.\nLa candidata de JxCat, Laura Borràs, i la portaveu, Elsa Artadi\nPel que fa a Junts, el primer que cal resoldre és el futur de Laura Borràs. La candidata medita si optar a la presidència del Parlament, o prefereix la vicepresidència del Govern amb una cartera que no sigui econòmica. En funció d'això es començaran a ordenar la resta de peces. Tot i que ara per ara el partit insisteix que no ha tractat encara oficialment els noms de l'executiu, el retorn d'Elsa Artadi, que ara és cap de files a Barcelona, pren força: en cas que Borràs opti pel Parlament podria ser la número dos d’Aragonès com a vicepresidenta econòmica i, si Borràs es decanta pel Govern, podria ser igualment consellera d'Economia.\nEn relació a la resta de departaments, l’actual conseller d’Empresa, Ramon Tremosa, i el titular de Polítiques Digitals, Jordi Puigneró, són dos valors cotitzats per Waterloo que tenen números de seguir al Govern. Ara bé, si Junts no pogués retenir Empresa i desaparegués Polítiques Digitals, necessitarien un encaix diferent a l'executiu. Al seu torn, Damià Calvet, mà dreta de Josep Rull, tindria opcions de seguir en la mateixa conselleria de Territori si amb la negociació amb Esquerra acordessin trossejar el departament per separar-ne l’àrea de canvi climàtic. Qui ho tindria més complicat per continuar seria Meritxell Budó (Presidència) o Àngels Ponsa (Cultura) en funció de com quedés el repartiment de carteres, mentre que Lourdes Ciuró, exdiputada al Congrés, podria irrompre com a nou perfil –ja va ser una de les opcions per substituir Artadi quan va anar a l'ajuntament.\nLa conselleria amb més pretendents en cas que passés a mans de Junts seria el departament de Justícia, ja que apareixen dos possibles noms: Miquel Sàmper (Interior) o cares noves per a l'executiu com l'advocat Jaume Alonso Cuevillas, proper a Laura Borràs. També té números de tenir un lloc en el futur Govern –i ser un valor en alça de Junts– el vicepresident del partit, Josep Rius. Hi ha qui el situa a Exteriors i Relacions Institucionals, ja que també seria un lloc on podria mantenir una interlocució amb l'exili. I, finalment, en funció de com quedi el grup de JxCat al Parlament, hi ha dos noms que podrien substituir consellers actuals: Albert Batet i Gemma Geis. L’expresident de la Cambra de Comerç, Joan Candell, en canvi, s'ha autodescartat si JxCat accepta “l’agenda” d’ERC.\nUn cop es constitueixi la cambra catalana, l'elefant del qual ningú parla passarà a ser el primer punt de l'ordre del dia. Amb una cosa clara: sigui quin sigui el repartiment que s'acabi fent, el pròxim executiu haurà de ser paritari.\nGovern ERC JxCat CUP Comuns


Natura i foscor o la plasticitat de la mística i l’emoció | elCugatenc\nNatura i foscor o la plasticitat de la mística i l’emoció\nLa Clara Gassull és una habitual de la Floresta perquè és allà, a l’estudi Leve, on hi treballa. És l’única relació –que no és poca– que manté amb la ciutat. Per això es podria dir que és poc santcugatenca i molt florestana ja que coneix de primera mà i a peu de plaça la realitat del barri. La millor opció per parlar de la seva exposició al primer festival fotogràfic de Sant Cugat, Lumínic, era trobar-se allà, a la plaça del Poble –per molt que oficialment li diguin Miquel Ros–. La primera constatació de la conversa és que qualsevol de les fotografies publicades en aquest diari dista molt de les que es poden veure a la seva exposició.\nVariacions sobre la gravetat del lloc és un treball que ha realitzat conjuntament amb l’Israel Ariño, un company amb qui ha desenvolupat diversos projectes artístics. Ell, en una estada a la residència de creació Domaine de Kerguéhennec (Bretanya), va fer una aproximació fotogràfica al lloc. En un espai natural privilegiat, amb el bosc a tocar i escultures d’art contemporani ubicades per tot arreu al parc de sculptures, es va acompanyar de l’obscuritat de la nit per fer una sèrie amb què explorar el concepte de lloc i el seu vincle amb l’emoció. “Has passejat mai de nit i sense llanterna?”, pregunta la Clara, “tot es veu molt diferent”.\nEfectivament, aquella mateixa plaça en què el sol acompanya la conversa sembla una altra totalment diferent quan es fa de nit, i més encara si un dia falla el corrent elèctric. Portat a la fotografia en blanc i negre, es guanya plasticitat i una mica de mística, que és la forma planera de dir el que expliquen perfectament a la descripció de l’exposició: “La nit apareix com a objecte de descobriment, misteri i plaer, com un espai jeroglífic que ens porta a imaginar alguna cosa més del que realment veiem. Ens endinsem en el terreny del mental, de l’imperceptible, de la descoberta”.\nPerò l’exposició del Lumínic va més enllà. L’obra de l’Israel a la Bretanya és La gravetat del lloc i la que es pot veure a la Casa de Cultura de Sant Cugat fins el proper 28 d’abril és una variació amb en què la Clara dialoga amb la primera proposta. La seva aportació barreja escultura i més fotografia. Però tot és lluny del fotoperiodisme. És el pas més enllà, la concepció de la fotografia per si sola com un element artístic, similar al pas de la pintura cap a formes més abstractes i surrealistes.\nAlgunes de les aportacions de la Clara tenen la complicada simplicitat d’un paper fotosensible i elements del bosc. És això una fotografia? Ho té tot per considerar-se així malgrat que al nostre imaginari més immediat el concepte de foto és una cosa molt llunyana a aquest tipus d’expressió artística. La vessant escultòrica incorpora, com la fotografia, elements del bosc, connectant novament amb la relació amb la natura que apareix des dels principis d’aquesta proposta que està en evolució constant.\nPer tant, sí, Variacions sobre la gravetat del lloc és una exposició tan volgudament sensorial que resulta molt difícil d’explicar –no sé quants “sembla complicat però s’ha de veure” o similars m’ha dit la Clara mentre l’entrevistava per escriure aquest article–. És l’excusa per apartar-se de la societat de la imatge amb noves imatges, les que no serveixen per mostrar hiperrealísticament o manipulada la realitat que ens envolta sinó per reflexionar-nos i pensar-nos des dels nostres espais més íntims.\nL’exposició s’inaugura aquest dissabte (23 de març) a les set de la tarda a la Casa de Cultura –“és una sala tan gran que al principi no sabíem ben bé com distribuir-ho”, reconeix mig en broma– i que està precedida d’un taller artístic que començarà a les 10 al mateix lloc. Lumínic és un festival nascut de la junció de diverses propostes de fer un festival fotogràfic, explica la Clara, i que s’ha convertit finalment en l’arribada de la fotografia a diversos espais oberts i tancats de la ciutat: el barri del Monestir, la Casa de Cultura, el Monestir, l’Abacus, el Museu de Cal Gerrer, el Celler Modernista, el Teatre-Auditori, el Centre d’Art Maristany, l’Ateneu i l’Arxiu Nacional. Incorpora 11 exposicions, 14 artistes i un programa de 16 activitats.\nSant Cugat també és fotografia\nLa primera beca de fotografia en homenatge a Joan Cabanas-Alibau (1907-1952), primer fotògraf professional de Sant Cugat, s’ha presentat aquest dijous 17 de setembre a Cal Gerrer.


RESTAURANT VILANOVA DE SALT - Diari de Girona\njosep quintanas i bosch 18.02.2018 | 06:30\nEl record és força capriciós i, ves a saber, si gaire fidel. El primer que tinc del restaurant Vilanova fou el bar, a la cantonada del carrer Major amb Miguel de Cervantes, a Salt. Era el temps en què festejava amb la Marta. No gaire després, el bar es convertí en restaurant. Diferent dels que s´obrien i freqüentàvem per aquells temps, de carn a la brasa, amanides i algun platillo, com el de vedella amb bolets o similars, que s´obrien als pobles de les comarques gironines o als voltants de Girona.\nAlguns anys després, pocs en el record, es traslladà a l´avinguda Marquès de Camps per passar a ser, ja, el referent d´una oferta més selecta i elaborada, indiscutible a Salt i en molt bona posició a l´àrea urbana. Ha estat sempre un recurs per reunir-te amb algú al migdia per tractar qualsevol negoci, afer o pacte sabent que quedaries bé i que la factura seria molt raonable, atesa la qualitat de l´oferta i el tracte rebut. També, al migdia, als primers anys de la crisi i durant quasi un curs acadèmic, hi anàvem els dilluns a menjar el menú de 18 euros, precedit de la taula d´olis del país i de fora, que et reconciliava amb la vida i el món escolar. A finals de gener hi vaig trucar per reservar-hi una taula. En Jordi em va dir que tenien tancat. No vaig entendre que no era la festa setmanal, sinó la definitiva.\nEn Jordi Vilanova té de tímid, atent i discret el que la Maria Lluïsa d´expansiva, amable i bona cuinera. En podria destacar moltes coses i alguna conversa, però el dia que m´arribaren i em robaren el cor fou un divendres al vespre, ja fa uns anys, quan hi anàrem a sopar amb en Jaume Curbet, voluntat ferrenya de viure amb normalitat i ganes fins al darrer moment i la Victòria Eugènia. El tracte delicat, d´una sensibilitat exquisida, no l´oblidaré mai. El Sr. Vilanova i la seva muller em van demostrar una alçada humana i vital que no estic gaire acostumat a contemplar tractant una persona, com en Jaume, que, per a ells, en aquell moment, no era coneguda. Feren res d´extraordinari? No. Es comportaren amb la màxima naturalitat, però l´afecte, fins i tot la tendresa que desprenia el seu tracte sense impostura els feren un magnífic exemple de l´espècie humana.


Paizay-le-Tort - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n46° 10′ 46″ N, 0° 09′ 47″ O / 46.1794°N,0.1631°O / 46.1794; -0.1631Coord.: 46° 10′ 46″ N, 0° 09′ 47″ O / 46.1794°N,0.1631°O / 46.1794; -0.1631\nPaizay-le-Tort és un municipi francès situat al departament de Deux-Sèvres i a la regió de la Nova Aquitània. L'any 2007 tenia 466 habitants.\nEl 2007 la població de fet de Paizay-le-Tort era de 466 persones. Hi havia 168 famílies de les quals 40 eren unipersonals (28 homes vivint sols i 12 dones vivint soles), 56 parelles sense fills i 72 parelles amb fills.\nEl 2007 hi havia 212 habitatges, 177 eren l'habitatge principal de la família, 18 eren segones residències i 17 estaven desocupats. 205 eren cases i 3 eren apartaments. Dels 177 habitatges principals, 142 estaven ocupats pels seus propietaris, 31 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 5 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 6 en tenien dues, 17 en tenien tres, 41 en tenien quatre i 113 en tenien cinc o més. 147 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 63 habitatges hi havia un automòbil i a 105 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Paizay-le-Tort el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 297 persones, 200 eren actives i 97 eren inactives. De les 200 persones actives 190 estaven ocupades (112 homes i 78 dones) i 10 estaven aturades (2 homes i 8 dones). De les 97 persones inactives 33 estaven jubilades, 21 estaven estudiant i 43 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Paizay-le-Tort hi havia 181 unitats fiscals que integraven 485,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 15.898 €.\nDels 14 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses extractives, 6 d'empreses de construcció, 1 d'una empresa de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport i 4 d'empreses immobiliàries.\nDels 9 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un taller de reparació d'automòbils i de material agrícola, 2 paletes, 1 fusteria, 1 electricista i 4 agències immobiliàries.\nL'any 2000 a Paizay-le-Tort hi havia 16 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 1.050 hectàrees.\nSaint-Génard (2,0 km)\nMazières-sur-Béronne (2,9 km)\nSaint-Romans-lès-Melle (3,6 km)\nLusseray (3,8 km)\nTillou (4,5 km)\nSaint-Martin-lès-Melle (4,5 km)\nPouffonds (4,6 km)\nMelle (4,7 km)\nSompt (5,0 km)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Paizay-le-Tort\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Paizay-le-Tort a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Paizay-le-Tort a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Paizay-le-Tort&oldid=29077580»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 2 gen 2022 a les 11:09.


S'esfondra part de la Domus Aurea, la residència de Neró a Roma, durant uns treballs de restauració\nLa Domus Aurea de Roma, o palau daurat, on l'emperador Neró va establir-hi la residència privada durant els seus últims anys de vida, ha sofert un despreniment en una de les galeries, durant els treballs de restauració que es duen a terme en el monument que s'aixeca a pocs metres del coliseu. El despreniment s'ha produït a la galeria trajana, que dóna accés al complex arqueològic, i que es troba sota uns jardins. Uns seixanta metres quadrats s'han desprès del sostre de la galeria a causa de les filtracions d'aigua que hi ha hagut després de les últimes pluges.\n30/03/2010 - 19.28 Actualitzat 30/03/2010 - 22.25\nLa zona afectada estava tancada al públic en el moment de l'ensorrament, encara que els bombers han establert un perímetre de seguretat a la zona.\nDes del 2005, el palau daurat estava tancat al públic per les tasques de restauració a què estava sent sotmès i pel risc de despreniments per l'aigua que es filtra en l'època de pluges als jardins que es troben sobre el monument.\nAls voltants de l'àrea arqueològica de la Domus Aurea, una de les zones més turístiques de la capital italiana, també hi ha importants monuments com el Coliseu, els fòrums imperials i diverses basíliques.\nA més dels acabats en or que la van caracteritzar i li van donar nom, als sostres de les galeries destacaven les incrustacions de metalls semiprecioses i de làmines d'ivori.\nAnys després de la seva creació, Vespasià va recuperar l'edifici per al gaudi dels ciutadans amb el propòsit de guanyar-se el favor del poble romà.\nL'edifici ha estat tancat i obert de manera parcial al públic en diverses ocasions i, amb les obres que s'estaven duent a terme des del 2005, s'esperava poder garantir-ne l'obertura completa d'aquí a dos anys.


Botigues de Catalunya, Manlleu Associació de Botiguers organitza un outlet a l'espai Express\nLloc: Pl. Fra Bernadí\nData inici: 21/02/2014\nData fi: 22/02/2014\nManlleu Associació de Botiguers organitza un outlet a l'espai Express de la plaça Fra Bernadí de Manlleu els dies 21 i 22 de febrer.\nHi participaran una vintenta de comerços associats al MAB de diferents sectors: moda home, moda dona, moda infantil, joieria, rellotgeria, mobiliari i decoració de la llar, electrodomèstics, llenceria, roba per a la llar i música.\nL'horari d'obertura serà: el divendres 21, de 5 a 9 de la tarda i el dissabte 22, d'11 del matí a 9 del vespre.\nAlgunes de les marques que s'hi podran trobar són: Alfex, Andrés Sardà, Antigel, Armand Bassi, Armani, Banana moon, Bikkembergs, Brothers, Catimini, CKS, Chevignon, Danivel Vior, DDP, Diesel, Don Jazz, Esprit, Fossil, Fred Sabatier, Gerry, GBBN, G-sel, Hyundai, IKKS, J&J, Japan Rags, Jocavi, Joi d'art, Kipling, Lise Charmel, Lotus, LTB, Marea, Messcalino, Naf naf, Nice things, Palson, Potens, Rever, Save the queen, Smithy's, SOS, Taurus, Tumble&dry, Viceroy i Wonderbra.\nTotes aquelles persones que facin alguna compra podran adquirir al mateix espai un tiquet de l'aparcament soterrani de la plaça Fra Bernadí de 2 hores per 2 euros.\nMés informació: Manlleu Associació de Botiguers (MAB)\nEtiquetes: manlleu, outlet, comerç


Agències París 01/05/2012 19:17\n260x366 Sarkozy durant el míting de l'1 de maig a París / AFP Sarkozy durant el míting de l'1 de maig a París / AFP\nDe nou, el president francès, Nicolas Sarkozy, utilitza Espanya com a exemple d'un escenari que "ningú vol per a França".\nEl candidat a la reelecció ha tornat a vincular una victòria del seu rival, el socialista François Hollande, amb el deteriorament de la situació a França.\nCoincidint amb l'1 de maig, el conservador ha fet un míting a París en què ha qualificat el treball de "qüestió absolutament central" i ha insistit que la presidència d'Hollande posaria França "en una situació com la de Grècia i Espanya".\n"Sindicats, abandoneu la bandera vermella"\n"Qui vol això?", s'ha preguntat el candidat, que ha començat el seu discurs amb una al·lusió al general Charles de Gaulle i que ha demanat als sindicats que es manifesten avui que abandonin "la bandera vermella".\nSarkozy ha dit que els sindicats han d'abraçar la "tricolor", la bandera nacional francesa, "la de la República", i ha afirmat: "No acceptaré mai rebre lliçons morals dels que porten la bandera vermella".


La empresa Rubén Gandía e Hijos S.l. es ubicada a Espanya, al interior de la província d'Alacant.\nDes-de l'any 1980 ens dediquem a la fabricació y comercialització de fils per a diferents sectors productius. A l'actualitat, un dels nostres principals pilars de negoci, es la fabricació de fils especials per a la industria alimentaria.\nTota la producció es realitza a la nostra planta industrial, equipada amb les últimes tecnologies en maquinaria i regida per les mes estrictes normes de seguretat e higiene segons marca la legislació Espanyola i Europea. El sistema de fabricació i qualitat dels nostres productes es certificar per les normes ISO 9001:2008. Totes les matèries primes emprades als nostres productes son certificats des-de el origen amb el sistema Oeko-Tex (control de substancies nocives), assegurant així una major qualitat des-de l'inici de la producció. A tot açò hi ha que afegir els anàlisis de certificació per al ús dels nostres fils, acreditats per laboratoris homologats per les autoritats sanitàries Europees.\nEl fil especial per a bolsetes de infusions, es desenvolupa en estreta collaboració amb els fabricants mes importants de maquinaria d'envasat, d'aquesta manera assegurem una total fiabilitat dels nostres fils, en el procés productiu dels nostres clients.


AULA VERD CLAR: de novembre 2016\nLA PLÀSTICA DE LA TARDOR\nDurant la primera part d'aquest trimestre hem treballat els colors de la Tardor a cada sessió de plàstica.\nEns han quedat algunes fitxes molt xules.\nAquí teniu alguna de les fotografíes que hem anat fent. En tenis moooooltes més...\nAra ja, de cap al Nadal.\nPublicado por aulaverdclar en 22:46 2 comentaris:\nEtiquetas: LES ESTACIONS, PLÀSTICA, TREBALLEM A CLASSE\nUN DIA A L'ÒPERA. "ÒPERA FOR KIDS", UNA PROPOSTA GENIAL.\nFinalment ha arribat el dia i avui hem anat a veure la primera representació teatral del curs: "ÒPERA FOR KIDS", al Teatre Borràs.\nHem gaudit d'allò més amb aquest espectacle que, amb una actriu (la Gemma), una soprano (l'Anna), un tenor (l'Albert) i un baix (l'Ulises), han aconseguit captivar-nos i dur-nos per un fascinant viatge al món de l'òpera.\nLa Gemma s'ha quedat adormida a veient una òpera. Ella creia que l'Òpera era avorrida. Però en somnis s'ha adonat que no, que res de res. L'Òpera és màgica, l'Òpera és divertida, l'Òpera és engescadora,... Juntament amb ella ens hem endinsat en el món de l'Òpera i hem après moltes coses: que el compositor escriu la música i el llibretista la història, que l'ària és la part musical més coneguda de l'òpera, que totes comencen per una obertura,... I també hem pogut diferenciar els tipus de veus segons cada cantant,...\nAl final d'aquesta entrada al blog us hi hem deixat un link per tal que us feu una idea de l'espectacle que heu vist.\nMireu, mireu que xulo!!!\nAl sortit hem pogut parlar amb els cantants i s'han volgut fer una fotografia amb nosaltres. Que simpàtics!!!\nQuan hem sortit del teatre, amb els companys de l'Aula Lila, hem anat cap al Parc de la Ciutadella, on hem dinat i ens hem ben retratat.\nI hem jugat... endinsant-nos en un laberint d'arbres... Que atrevits som. I és que... ens estem fent molt grans.\nResumint, que ens agrada molt anar al teatre. Ja estem desitjant que arribi el moment d'anar a veure l'obra del segon trimestre, "Alicia al país de les Meravelles" i més encara l'espectacle de màgia del tercer trimestre, "Instants", amb el Mag Edgard.\nPublicado por aulaverdclar en 12:30 2 comentaris:\nEtiquetas: MUSICA, SORTIDES, TEATRE\nJa tenim moltes ganes d'anar demà al teatre.\nAnirem al Teatre Borràs a veure "ÒPERA FOR KIDS".\nQuè us sembla si escoltem una mica d'Òpera?\nNosaltres ja fa dies que n'escoltem d'Òpera. I ens agrada molt. Encara ens enrecordem de "La Flauta màgica" que vàrem anar a veure el curs passat al teatre.\nI és que tots podem escoltar Òpera. I cantar-ta també. Mireu, mireu...\nPublicado por aulaverdclar en 12:43 1 comentari:\nEtiquetas: MUSICA, SORTIDES, TREBALLEM A CLASSE\nL'ENRIC, LA CRISTINA I EN YERAY VAN A LA PISCINA EL DIVENDRES\nAvui l'Enric, la Cristina i el Yeray han anat la piscina.\nI han nedat tan bé que els hi hem fet un munt de fotografies.\nPublicado por aulaverdclar en 12:21 Cap comentari:\nANEM A LA BIBLIOTECA JAUME FUSTER EN BUSCA DEL LLOP\nAvui al matí hem anat d'excursió a la BIBLIOTECA JAUME FUSTER, a la Plaça Lesseps.\nQuan hem arribat a la Biblioteca ens esperava la Judit, una bibliotecària molt simpàtica que ha volgut compartir amb nosaltres molts contes i històries de llops i d'altres amics.\nEns hem trobat amb tot un seguit de cases on vivien els personatges dels contes. Ella ens anava explicant el conte dels personatges que vivien en cada casa, tots esporuguits pel llop.\nCada vegada que el Llop trucava a la porta d'alguna casa, la Denise ens recordava el so que feia, picant a la paret de la biblioteca.\nHem estat molt i molt atents escoltant cadascun dels contes. Mireu, mireu...\nAlgun dels contes que ens ha explica la Judit són:\nDesprés d'explicar-nos els contes, ens ha deixat una estona per mirar-los nosaltres sols. Que bé ens ho hem passat.\nAbans de marxar, com que nosaltres no sabíem on anaven tots els contes, els hem deixat en un carret especial de la Biblioteca. Després ella ja els haurà endreçat al lloc corresponent de la Biblioteca.\nHem tornat molt contents a l'escola. I ja sabem una cosa nova: NO TENIM POR DEL LLOP. ÉS AMIC NOSTRE.\nLa Cristina i la Denite han volgut fer-se selfies. Aquí ens teniu. Que bé hem quedat!\nAprofitem aquesta entrada al blog per donar les gràcies als tres monitors de l'aula verd clar, a la GINA (que està treballant amb nosaltres des que va marxar la Marina), a la ESTELA i al MARC. Sense la seva col·laboració desinteressada ens seria molt i molt difícil (potser impossible) anar d'excursió.\nPublicado por aulaverdclar en 16:22 2 comentaris:\nEtiquetas: BIBLIOTECA, SORTIDES\nUN DIA A L'ÒPERA. "ÒPERA FOR KIDS", UNA PROPOSTA G...\nL'ENRIC, LA CRISTINA I EN YERAY VAN A LA PISCINA E...\nCELEBREM ELS 15 ANYS DE L'ENRIC\n125 ANYS AMB MADRE CARMEN


Residencial Turistico Cuba Panama City Panamà - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCalle 37 Avenida Cuba Caledonia, Calidonia, Panama City, Panamà, 00000 - Veure al mapa\nBarri Calidonia Calidonia Calidonia Calidonia El Cangrejo Calidonia Boca la Caja\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Coronado, Residencial Turistico Cuba és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Residencial Turistico Cuba és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix recepció 24 hores, habitació familiar, màquina venedora per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, TV satèl•lit/cable, caixa forta a l'habitació per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Coronado, el Residencial Turistico Cuba és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (50) Parelles (16) Viatgers en solitari (10) Famílies amb infants petits (2) Famílies amb infants grans (2) Grups (21)