Mànecs de neteja Vikan: Higiene i ergonomia | Papelmatic\nHome » Mànecs de neteja Vikan: Higiene i ergonomia\nmarç 7, 2019 | Aules, Banys, Banys, Banys, Banys, Banys, Banys, Bugaderia, Bugaderia, Centres esportius, Congelat, Consultes mèdiques, Cuina, Cuina, Cuina, Cuina, Cuines, Educació, Escorxador, Espais comuns, Espais comuns, Espais exteriors, Expedició, Expedició, Habitacions, Habitacions, Indústria, Indústria alimentària, Infermeria i sala de cures, Laboratori, Menjador, Menjador, Menjador, Oficines, Oficines, Oficines, Oficines, Oficines, Oficines, Pintura, portada, Producció, Producció, Productes, Productes destacats, Productes destacats, Productes destacats, Productes destacats, Productes destacats, Quiròfan, Sala amb aparells mèdics, Sala blanca, Sala d'espera, Sala d'esterilització, Sala de màquines, Sanitat, Servei, UCI, Urgències, Vestuaris, Vestuaris, Vestuaris i dutxes, Vestuaris i dutxes, Vestuaris i dutxes, Vestuaris i dutxes, Zona d'aigües, Zones de pas, Zones de pas, Zones de pas\nEls mànecs de neteja Vikan destaquen per la seva capacitat higiènica, la seva ergonomia i la seva disponibilitat en diferents colors.\nEls mànecs de neteja Vikan han revolucionat el mercat per diferents motius, entre els quals destaca la seva ergonomia.\nEl sector de la neteja és un dels més castigats per les baixes laborals. Entre un dels factors que provoquen el malestar dels treballadors, es troben les males postures provocades per alguns mànecs de neteja convencionals.\nEls mànecs Vikan destaquen precisament pel seu disseny ergonòmic que fa més còmoda la neteja per als diferents operaris.\nDisseny ergonòmic per a una neteja més còmoda\nEls mànecs de neteja Vikan compten amb un diàmetre més gran de l’habitual (quasi 4cm de diàmetre) que permeten agafar el mànec de manera més còmoda.\nDestaca a més per la seva lleugeresa ja que, estan fabricats en polipropilè i vidre reforçat. Així, manegar-los és una tasca més àgil.\nPer acabar, ofereix una sensació agradable al tacte; no resulta tan fred com els mànecs d’alumini o d’acer en ambients freds.\nInfinitat de colors per a una codificació de la neteja\nAquest tipus de mànecs de neteja es caracteritzen a més per la seva disponibilitat en diferents colors (rosa, verd, blau, vermell, blanc, groc, taronja, lila i negre).\nAixò permet codificar la neteja i diferenciar-la per zones associant un color concret a cadascuna.\nA més, permet múltiples combinacions amb els diferents estris (escombres, raspalls, recollidors d’aigua) per als espais amb un gran número de zones de treball. Per exemple, blanc i blau; blanc i vermell…\nUn plus d’higiene en cada mànec\nEls mànecs de neteja Vikan presenten una superfície llisa molt fàcil de netejar i que, a més, evita l’acumulació de bacteris.\nEls seus materials reforçats eviten la contaminació per cossos estranys. A més, els mànecs són resistents a diferents productes químics.\nEls mànecs de Vikan compleixen amb els requisits de la UE i la FDA per a ús en entorns alimentaris.\nSi vols més informació sobre els mànecs de neteja Vikan posa’t en contacte amb nosaltres i un dels nostres experts t’assessorarà.


Els Bombers de la Generalitat estrenen perfil a Instagram - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEls Bombers de la Generalitat estrenen...\nEls Bombers de la Generalitat estrenen perfil a Instagram\nPrimera foto publicada a l 'Instagram dels Bombers de la Generalitat\nEls Bombers de la Generalitat han estrenat avui dijous, dia 1 de febrer, compte a Instagram. Amb l’obertura d’aquesta nova finestra a la societat, @bomberscatalunya pretén reforçar el servei de difusió d’informacions relacionades amb diferents emergències i de consells de prevenció, emmarcats en les campanyes institucionals de seguretat. També s’aprofitarà per anar fent repàs a la història del Cos i als diferents actes institucionals en què prengui part la Direcció General de Prevenció, Extinció d’Incendis i Salvaments.\nLa foto que inaugura el compte correspon a les pràctiques d’extinció d’incendis dels alumnes del Curs Bàsic de Bàsic de Bombers i és obra de Josep Maria Masachs, un dels fotògrafs oficials del Cos de Bombers de la Generalitat. El perfil a Instagram s’afegeix al compte que @bomberscat té a Twitter, creat al juliol de 2011. Aquest compte acumula a dia d’avui més de 158.000 seguidors, xifra que suposa un increment del 101,81% respecte el final de l’exercici 2016.\nCerdanyola del Vallès, 1 de febrer de 2018


https://www.lekue.com/ca/receptes/recepte-trinxat.html 879 Trinxat https://www.lekue.com/media/catalog/product/f/o/foto740.jpg 0.00 EUR InStock /Receptes /Receptes/Per aliments /Receptes/Per cuina /Receptes/Per cuina/Receptes per a microones add-to-cart 2015-03-11\n120 g de col 200 g de patata (1 unitat mitjana) 65 g de cansalada adobada 1 gra d’all 3 cullerades d’oli d’oliva 4 cullerades d’aigua Sal\nTalla la cansalada a daus petits i pica l’all. Introdueix-ho a l’SpanishOmelette juntament amb una cullerada d’oli i un pessic de sal. Tanca-ho, remena-ho i cou-ho al microones durant 1 minut i 30 segons a 800 W. Retira-ho i reserva-ho en un bol. Talla la patata i la col a trossos petits dins de l’SpanishOmelette juntament amb 2 cullerades d’oli i aigua. Remena-ho, tanca-ho i cou-ho 9 minuts al microones. Dins de l’SpanishOmelette, xafa la patata i la col amb una forquilla i afegeix-hi l’all, la cansalada i un pessic de sal. Remena-ho i distribueix-ho de manera uniforme. Tapa-ho i cou-ho 3 minuts més. Gira l’envàs i cou-ho 3 minuts més. Observacions: Es recomana deixar-ho reposar uns minuts abans de menjar-s’ho. Si, en treure l’elaboració, està adherida a l’envàs, intenta desenganxar a poc a poc les vores amb una cullera o una forquilla.\nNo guardis el secret, comparteix Trinxat


Oficines privades Des de 1 030 000 COL$/mes Espais d'oficina privats, amb clau i segurs per acollir equips de qualsevol mida.\nTaules dedicades Des de 976 500 COL$/mes Un escriptori propi en una oficina compartida. Instal·la-hi un monitor o porta una planta; és el teu espai.\nHot Desks Des de 660 000 COL$/mes Accedeix a un espai de treball obert a l'àrea comuna. Porta el portàtil, tria un lloc i posa't a treballar.


FaPaC denuncia que Educació vol tancar l’escola Àngel Guimerà de Balaguer i alerta que farà augmentar l’absentisme - Social.cat\nFaPaC denuncia que Educació vol tancar l’escola Àngel Guimerà de Balaguer i alerta que farà augmentar l’absentisme\nDijous, 27 de febrer de 2020 | 11:00 h\nUna pancarta contra el tancament, a la porta de l'escola Àngel Guimerà | CGT\nLa Federació d'Associacions de Mares i Pares d'Alumnat de Catalunya (FaPaC) assegura que el Departament d'Educació ja ha anunciat la seva intenció de tancar l'escola Àngel Guimerà de Balaguer eliminant la línia de P3. Alerten que aquest tancament comportarà més absentisme escolar perquè incrementarà les dificultats dels alumnes del centre per assistir a l'escola amb regularitat i que no revertirà el “greu” problema de segregació urbanística de la ciutat. El Departament, però, nega que hagi pres cap decisió i assegura que ho farà després de reunir-se amb els afectats.\nFaPaC critica que Educació traslladi a les famílies la responsabilitat de proposar un projecte educatiu que faci viable la permanència del centre. L'entitat considera “arriscada” l'aposta pel tancament de l'escola, ja que les dades de matrícula viva són “altament variables“ ja que en els darrers tres anys la matrícula viva ha estat molt variable (3 alumnes el curs 2016-17; 24 alumnes el curs 2017-18, i 12 alumnes el curs 2018-19), la qual cosa fa molt difícil preveure quina serà la mobilitat migratòria del curs vinent.\nPel que fa a les dades de natalitat, reconeixen que mostren una lleugera tendència a la baixa, tot i que en cap cas, diuen, és prou significativa com per a reduir places públiques, tenint en compte que les ràtios a totes les escoles públiques de la ciutat arriben gairebé sempre al límit permès.\nDesprés d'analitzar el context urbanístic i social de Balaguer, FaPaC constata que el problema de la segregació es deu, en gran part, a motius urbanístics, que fan que la major part de la població nouvinguda i d'ètnia gitana es concentri al casc antic de la ciutat. Per la FaPaC, dificultar l'accés a l'escola a un alumnat que ja compta amb un alt nivell d'absentisme provocarà, sens dubte, que aquesta problemàtica s'agreugi.\nConsideren, a més, que desplaçar els alumnes de l'Escola Àngel Guimerà a altres centres de la ciutat implicaria un desarrelament del barri que dificultaria el desenvolupament d'aquests infants en el seu propi context i que, en canvi, no combatria la causa principal d'aquesta situació, que és la segregació urbanística. A més a més denuncien, alguns desplaçaments implicarien un risc tant pels infants com per a les seves famílies, ja que els centres on podrien ser reubicats aquests alumnes estan molt lluny del casc antic o no tenen accessos que permetin arribar-hi a peu amb totes les mesures de seguretat garantides.\nPer tot això, FaPaC recomana per revertir la situació actual mantenir l'escola oberta dotant-la dels recursos necessaris per a combatre l'absentisme escolar i oferint places de P3 per al proper curs escolar en una clara aposta pel futur del centre.\nTambé proposen elaborar un projecte educatiu amb la col·laboració de les famílies. Així, demanen convocar una reunió on hi intervinguin tots els agents implicats (Serveis Territorials de Lleida, Paeria de Balaguer, Plataforma Salvem l'Àngel Guimerà, l'AMPA del centre i FaPaC), per tal de repensar el projecte educatiu de l'escola i formular una proposta enriquidora per a totes les parts.\nI finalment, treballar en un pla urbanístic i d'habitatge impulsat per la Paeria de Balaguer que combati la segregació urbanística, ja que consideren que aquest és el problema de base que afecta al cas antic de la ciutat i que desemboca en uns nivells molt elevats de segregació escolar.


La qüestió dels mitjans – La Lectora\nPublicat a 29 juny, 2021 28 juny, 2021\nUn tema que m’obsessiona una mica és el de la implementació d’allò que uns amics han anomenat els «dispositius imperials». Què és un dispositiu imperial? Ells proposen, com a exemple diàfan, l’autopista, en què «un màxim de circulació coincideix amb un màxim de control». Un altre amic, Ivan Illich, en va parlar fa més anys amb un altre nom. A La convivencialitat (1974), l’autor mira d’elaborar uns criteris de valoració del concepte «eina», entenent-la com a qualsevol tècnica que possibilita la nostra supervivència i que, en fer-la servir, media la nostra relació amb el món. D’aquesta primera premissa se’n desprèn que no hi ha una oposició home-tècnica, sinó que el primer depèn constitutivament de les tècniques —o de les eines, aquí ho farem servir indistintament— per viure. Un llapis és una eina, també ho és una magalla, un cotxe, el sistema de clavegueram, una escola o les mateixes autopistes.\nLa convivencialitat proposa el següent criteri de valoració: d’una banda tenim les eines «convivencials», que són les que han de garantir la supervivència; han de generar eficiència sense degradar l’autonomia personal; han de produir equitat i han d’expandir el radi d’acció personal. De l’altra hi ha les eines dominants que, com el dispositiu imperial, s’han d’entendre com un conjunt d’objectes, de pràctiques, de sabers, de mesures i d’institucions l’objectiu dels quals és gestionar, governar els comportaments, els gestos i els pensaments de persones (Agamben). És a dir: l’eina no convivencial i el dispositiu configuren subjectivitats governades o imperials i, per tant, destrueixen l’autonomia, entesa aquí com a capacitat oberta d’enfrontar-se amb el món i relacionar-s’hi lliurement. Tendeixen a la uniformització i a depradar altres mediacions amb el món.\nIllich forma part d’un corrent de pensament antiprogresista, com també hi pertanyen Walter Benjamin o William Morris. Tots tres es trobaren en un espai en què una sèrie de dispositius imperials s’establien en nom del progrés. És a dir que van percebre una substitució paulatina de les eines locals per unes eines marcades per l’eficàcia i el control1 i un consegüent anivellament dels mons que constituïen cadascuna de les mediacions que feien les eines locals (Comitè Invisible). Heus ací una altra manera d’enfocar la cultura de masses, l’Espectacle, la pèrdua de la tradició i de la memòria, la destrucció d’ecosistemes, etcètera.\nSi a vegades hom parla encara d’una oposició entre l’ésser humà i la tècnica és perquè oblida totes les eines que ha incorporat en la seva existència. Les eines que possibiliten la nostra vida apareixen com a tals en els moments concrets de la invenció i l’avaria. Així com per a la generació dels 80-90, que és la meva, que s’espatlli la xarxa mòbil durant una setmana pot ser un esdeveniment separable de les nostres vides —malgrat la psicosi econòmica que hi hauria—, per a una generació que ja ha nascut amb les pantalles intel·ligents a les mans suposaria, sota la llum de tot el que hem explicat més amunt, una paràlisi metafísica.\nDit això, i tornant al principi, la implementació massiva d’una eina m’interessa i m’obsessiona per la seva capacitat de trencament i solapament respecte generacions anteriors; la següent ja la percebrà com a natural. Parlo aquí d’eina massiva i no de dispositiu imperial o d’eina dominant perquè em sembla que el debat en la comunitat és indispensable per a la seva valoració. Això, que pot semblar tan obvi, en matèria d’eines eficients no és una cosa que es pugui donar per descomptada. La possibilitat de dir sí o dir no a una eina de masses —que, tot sigui dit, no és una activitat a la qual darrerament es lliuri la societat global— em sembla que és més oberta per la generació que contempla el seu establiment, encara, com una invenció.2\nHem muntat aquesta petita bastida teòrica per abordar el comentari del llibre La nostra atenció ha estat raptada. Autodefensa i supervivència a l’era de la distracció, de Na Pai. (Tigre de Paper, 2021)3 El llibre és important perquè és el primer en català a abordar un problema novíssim, de conceptualització incipient, i que podríem esbossar més o menys així: els canvis de comportament generalitzats associats a la tecnologia de les pantalles. O dit amb les paraules de més amunt: l’establiment d’una eina de masses, les noves medicacions que compon i les seves conseqüències.\nDe fet, podríem dir que el problema ja havia estat esbossat una mica abans per Íngrid Guardiola a L’ull i la navalla. Dues coses fan que m’interessi més, però, pel llibre de Na Pai: primer de tot el fet que sigui més nou, cosa que actualitza tendències que s’esbossaven al llibre de Guardiola i en descarta d’altres que, en aquell moment, semblava que haguessin d’imperar —Tot això és causa, només de l’acceleració tecnològica i que, el 2017 com diu algun mem dancs del twitter, la relació amb les pantalles encara era, en certa manera, innocent. La segona, que si la perspectiva de L’ull i la navalla és eminentment acadèmica, el llibre de Na Pai parteix d’una experiència negativa com a usuari de les pantalles. El llibre resultant és, en aquest sentit, una medicina.\nEl punt de partida de La nostra atenció és interessant, deia, perquè comença amb una experiència pròpia: en un moment donat, Nai Pai es va adonar que era incapaç, així com sí que ho havia estat abans, d’escriure un llibre. L’atenció se li desinflava tot just posar-s’hi.\nEntre tot plegat que calculo que vaig patir 5 anys de distracció severa, fins que durant el confinament (…) i el consegüent increment de l’ús de les xarxes se’m va ocórrer que era el moment idoni per escriure un capítol del meu fanzín En defensa del safareig que parlava sobre les xarxes i que tenia pendent d’acabar des de feia tres anys (estava massa distret per posar-m’hi). Vaig iniciar una recerca extensa sobre les xarxes, en les quals indagava les causes que ens fan tornar-hi tan addictes, i així vaig començar a prendre consciència sobre la meva addicció i principal causa de l’estat deplorable de la meva atenció. (…) allò no era únicament un problema personal, sinó que es tractava d’una problemàtica social greu estesa i impulsada per unes empreses molt concretes (…).(p. 68)\nParlant amb amics i familiars, veient gent del nostre entorn immediat, mirant-nos a nosaltres mateixos, podem veure que l’experiència de pèrdua de l’atenció —la sensació que abans, fa no gaire, la presència calava fonda com una pluja d’abril— és general. Totes les mirades formiguegen, d’un temps ençà, damunt les pantalles.\nA què es deu aquesta atracció constant i inconscient a les pantalles, que tan és capaç d’omplir moments amplis com de ficar-se en aquells moments intersticials, que quasi no són? És perquè, com comenta Chamath Palihapitiya —ex-executiu de Facebook— les xarxes, les notificacions, els mòbils, etc. s’han perfeccionat de manera que ens hi passem tanta estona com sigui possible a partir d’un coneixement acurat dels mecanismes neurològics de recompensa. Dit d’una altra manera, des de l’enfocament de l’atenció com a recurs humà necessari per a la supervivència, els gegants d’ Internet han creat uns productes que l’exciten constantment.\nLa investigació de Na Pai elabora un vocabulari, un saber d’aquesta addició general, que és el primer pas per desempallegar-nos-en. Així, el pinso seria el primer material que ens apareix a l’entrar a la nostra xarxa preferida, que un algoritme ha seleccionat per a nosaltres —sigui Youtube, TikTok, Goodreads, un diari digital, un joc de mòbil, tant hi fa: totes segueixen dinàmiques semblants); les novetats constants, que potencien informacions curtes i consumibles i que ens mantenen alerta i soterren la informació anterior; la sublimació del reconeixement social ens indica que les xarxes premien l’autoestima —amb likes, lectures, noves amistats— molt més del que es premia en les relacions de tu a tu; les recompenses aleatòries incorporen un element d’incertesa que fa augmentar la dopamina quan trobem un contingut especialment interessant, provocant així que en busquem més; les converses inconcluses han substituït l’hola i l’adéu presencial o telefònic i ens fan estar més pendent del grup de WhatsApp o de la conversa per Instagram; les calades o lliscades són el gest que fem amb el dit per refrescar el contingut. Aquestes fases són les causants del que Palihapitiya anomena «bucles de retroalimentació» —una renovació del cicle d’interès per estar connectat— i es fonamenten en els estímuls que proporcionen instantàniament petites dosis de dopamina.\nLes conseqüències de tot plegat ocupen l’espai central del llibre. La nostra atenció té la virtut de ser força exhaustiu, és capaç d’elaborar una mirada holística de problemàtiques que fins ara no s’havien abordat col·lectivament i que afecten a totes les capes de la societat: narcissisme, reclusió social, relacions parasocials, depressió i reducció de l’autoestima, degeneració d’activitats i relacions que requereixen esforç i constància, dispersió mental, polarització política a les xarxes i triomf de l’extrema dreta, etc.\nLa tesi central del llibre, com mana el títol, és que l’economia de l’atenció és un suplement de l’economia de mercat en què la matèria més valuosa són les dades. Podem entendre les xarxes, les notificacions, els rellotges intel·ligents i tota la parafernàlia com una infraestructura que augmenta, millora i facilita el flux d’atenció. L’intercanvi atencional ha sabut captar tant els nostres gustos (seguim a qui admirem), els nostres rebuigs (passes pel whatsapp una piulada que ha fet algun curt de gambals que tu i els vostres amics odieu), la líbido,4 la salut, etc.. La tirania de la imatge, que inaugurà l’Espectacle, fa un nou gir amb la tirania atencional. S’ha fet prou gasosa com per ocupar i mercantilitzar espais que havien quedat més o menys al marge fins ara. I així com a La societat de l’espectacle la imatge és finalment un pretext per donar un nou impuls al flux de mercaderies, a la societat atencional l’atenció és un mer combustible que, circulant pels dispositius adequats, es transforma en dades.\nPer tant, i per desmentir d’una vegada per totes les paranoies narcissites sobre el control social: ningú, en tant que individu, és objecte de control directe —a menys que sigui un desertor o objecte d’un voyer —figura, que d’altra banda prolifera gràcies a la difusió exacerbada de la nostra quotidianitat. Tothom, en tant que treballadors atencionals, està subjecte a unes eines que produeixen valor —valor per a uns quants, s’entén— a costa de degradar un element tan important com l’atenció —i tan prenyada que ha arribat a estar!— i d’esdevenir una mena de subjectes ultraestimulats. Si els treballs manuals són cada vegada més residuals a Occident, i si el dispositiu-oficina ja havia immobilitzat el cos vuit hores al dia, el treball mental tendeix imposar-se des que mirem els missatges al fer el primer riu del matí fins que repassem les darreres notícies abans d’apagar el llum.\nMoltes coses queden al tinter respecte La nostra atenció, però per tancar un article que ja s’està fent un pèl llarg,5 voldria elogiar el fet que Na Pai miri de traçar, en un moment donat del llibre, una història dels efectes de les tècniques en els cossos. No aïlla el problema de les eines pantalla i de les eines xarxes sinó que l’entén com una qüestió històrica. El problema, i aquest és un dels pocs peròs que té el llibre, és que es perd en una conceptualització històrica de la tècnica i el discurs s’esfilagarsa. Tanmateix, anomena mig de passada una qüestió que em sembla clau i que ja apuntava en la introducció d’aquest article: la necessitat d’un saber sobre els efectes cada tècnica. Com dèiem, totes les tècniques són mediacions entre nosaltres i el món. Com ens posseeix cada tècnica? Quines relacions ens fa teixir amb els altres i amb el món? Són fèrtils? Aquesta tècnica es deixa pensar? Fem servir una tècnica o ens fa servir ella a nosaltres? La tècnica és destructora a llarg termini? Són qüestions que desplacen les tècniques del camp de la neutralitat al de la diversitat ètica.\nUn altre punt important: si necessitem aquest saber de les tècniques és perquè la decisió respecte de l’ús d’una tècnica o una altra ha estat segrestada des de ja fa un parell de segles pel criteri de l’eficàcia i el control. I això és aplicable tant a les xarxes com a les grans indústries, com a bona part del món editorial català, per posar un exemple distanciat del que hom acostuma a associar a l’eficàcia i al control.6 I acabant: Na Pai explicita en diversos punts del llibre que, més enllà de les accions individuals que es poden dur a terme per pal·liar els efectes de les pantalles, és necessari l’establiment d’un debat públic. En vista al que explicàvem a la introducció, aquest debat és possible si hi ha un entramat discursiu consistent —i llibres com el que ressenyem o L’ull i la navalla són aportacions importants en el marc català— i si la taula de pensar està parada en un moment que no sigui d’emergència, com és el moment de la invenció. Perquè, més enllà de l’assumpció tràgica que s’ha tingut fins avui en dia respecte la tècnica, una assumpció acrítica —si no entusiasta—, la decisió de quines tècniques assumim o quines tècniques rebutgem7 —la pregunta de com volem viure, al cap i a la fi— és netament humana i comuna, però local,8 és a dir, diversa.\nI no tant del control del cossos, sinó de tot allò que, d’una banda, pogués impedir l’eficàcia —siguin cossos, animals, meteorologia, etc.— i, de l’altra, com a reificació de l’entorn on opera per mor, també, de l’eficàcia de la tècnica. ↩\nUn grapat de “nos” de diversa escala: els luddites, El Capital de Karl Marx, els discursos de William Morris, les tesis Sobre el concepte d’història de Walter Benjamin, la lluita contra les centrals nuclears, la lluita contra el Quart Cinturó, la crema de la guillotina de la presó de París per part dels communards, totes les lluites per a la preservació de la terra, etc. ↩\nUn pseudònim. L’autor o autora prové de la tradició llibertària, un lloc on l’atribució d’un text pot ser una prova inculpatòria en un procés judicial. Podeu trobar la majoria dels seus textos de manera gratuïta a Internet. ↩\nÉs molt interessant, en aquest sentit, l’anàlisi de Tinder: «Ens agrada agradar, desitgem sentir-nos desitjats, cada cop que fem un match, és a dir, cada cop que algú ens fa saber que l’atraiem, sentim plaer de sentir-nos validats sexualment i ens puja la dopamina. Per això és tan fàcil quan estem al Tinder acabem dedicant més temps a destriar perfils i intentar fer nous matchs que no a parlar amb els matchs i intentar quedar-hi. Fer matchs ens proporciona una font de plaer segura, còmode i garantida, mentre que per a la majoria de la gent xatejar per intentar lligar acostuma a ser molt més laboriós i ofereix poques possibilitats d’èxit i molts desenganys.» (p. 164) El pretext és lligar, però el joc de fons implica l’atenció. ↩\nEn aquest sentit, és interessant saber que la major part de visites de La Lectora es fan des de dispositius mòbils. ↩\nI aquest criteri impera encara que tot sigui caos i desconcert perquè ho fa primerament com a aspiració salvífica. I així com hi ha empreses de recursos humans que recomanen despatxar fins i tot aquell que és eficient en base d’una racionalitat numèrica, a la Universitat Pública no es tracta tan que es formin bons professor al màster de professorat (això demanaria molt de temps i molts calés), sinó d’exigir que els Treballs Finals de Màster tinguin una base científica, que s’extreguin dades observables. En el fons, aquesta l’eficàcia és tirànica perquè encara que no es pugui complir, ens obliga a fer veure que la seguim, encara que ningú en tingui ganes i tothom sàpiga que fent veure que has fet un bon treball n’hi ha prou per aprovar amb bona nota, perquè el professor només fa veure, també, que fa de professor. ↩\nan Na Pai com Íngrid Guardiola mantenen que des d’un punt de vista anticapitalista, les pantalles són un retrocés que cal tombar, a partir de l’acció personal i el debat públic i un rebuig bartlebià força abstracte, respectivament.Tots dos em semblen una mica massa fràgils. ↩\nSi el criteri de la tècnica es desplaça de l’eficàcia a l’ètica, caldrà parlar d’inclinacions, de territoris, de grups humans particulars. ↩\nEtiquetes: comitè invisibleGuy DébordIngrid GuardiolaIvan IllichNa Paiwalter benjaminwilliam morrisxarxes socials\nEco, un altre Narcís\nDesprés de sentir la lectura d’aquest conte de Ray Bradbury\nL’any 1983 es va estrenar la pel·lícula Zelig, dirigida i


Espanya cañí -141: que et toqui 7 vegades la loteria no és qüestió de sort... - BARCELONA RADICAL\nEspanya cañí -141: que et toqui 7 vegades la loteria no és qüestió de sort...\nEls estats fracassen per moltes raons, però la corrupció n’és una. Daron Acemoglu i James A. Robinson han escrit un llibre ( Per què fracassen els països) en el qual expliquen que les institucions polítiques es converteixen en enemigues del desenvolupament i de la prosperitat (“extractives” en diuen) en moltes nacions de l’Àfrica, Àsia i Sud-amèrica. D’acord amb la seva tesi, les elits en el poder manipulen les regles de joc per beneficiarse’n en detriment de la majoria a determinats països, i només la transparència de les institucions, l’enfortiment de la democràcia i la llibertat dels ciutadans permet aconseguir un progrés social.\nL’assaig explica un dels casos de corrupció més increïbles de la història del món. Corria el mes de gener del 2000 a Harare (Zimbàbue) i el mestre de cerimònies Fallot Chawawa havia de triar el bitllet que guanyaria la loteria nacional organitzada per un banc, el Zimbank, que era propietat, en part, de l’Estat. La rifa estava oberta a tots els clients amb comptes superiors a cinc mil dòlars zimbabuesos. El redactor del butlletí del Zimbank va escriure: “Quan Chawawa va treure el bitllet per al premi dels cent mil dòlars, no podia creure el que veien els seus ulls, ja que es va adonar que hi havia escrit el nom de sa excel·lència el president Robert Mugabe”.\nEl fet que Mugabe pogués guanyar fins i tot la loteria si li venia de gust és una mostra del control que aquest personatge ha exercit sobre tots els assumptes del seu país, que és un Estat col·lapsat per la seva ruïnosa i despòtica gestió fins al punt que ha deixat de prestar els serveis públics bàsics.\nSalvant totes les distàncies, la sort amb la rifa d’aquest personatge només és comparable a la de Carlos Fabra, recentment condemnat a quatre anys de presó per defraudar Hisenda. Fabra, que pertany a una família que governa des de fa segle i mig la Diputació de Castelló, ha aconseguit que li toqués set vegades la loteria al segle XXI. Els perits d’Hisenda dubten que es degui a una qüestió de bona estrella i s’inclinen a pensar que s’ha tractat de compra de dècims premiats per blanquejar diners.\nAquesta setmana l’oenagé Transparència Internacional ha publicat el seu rànquing de percepció de la corrupció i Espanya és el segon país on més creix: ha passat del lloc 30 el 40, per culpa de casos com el de Fabra. Per cert, Zimbàbue figura en el 157 de 177 països analitzats. És evident que l’alt nombre d’escàndols registrats darrerament (Gürtel, Bárcenas, ERO, Palau...), que afecten als grans partits, ha provocat la indignació de l’opinió pública que considera que s’han d’explorar altres maneres d’exercir la política i el control sobre els polítics. El problema és que els qui han de regenerar el país caminen amb els papers mullats. I així és impossible fer bona lletra.\n8-XII-13, Màrius Carol, lavanguardia


Tecnofeminisme: refer la vida (Ingrid Guardiola)\nTecnofeminisme: refer la vida\nSe'ns convida a admirar megarics que busquen el colonialisme espacial davant d'un món que s'acaba\n5 min. 28/02/2020 17:55\n987x555 El Tesla Roadster, pilotat per un ninot disfressat d’astronauta, és el primer cotxe espacial de la història\nEl Tesla Roadster, pilotat per un ninot disfressat d’astronauta, és el primer cotxe espacial de la història / AFP - SPACEX\nINGRID GUARDIOLA Investigadora cultural, professora de la UdG i realitzadora\nDemà dissabte té lloc el Congrés de Sobirania Tecnològica de la Lleialtat Santsenca, un punt de trobada imprescindible per als que volen cultivar una relació creativa, ètica, sostenible i social amb la tecnologia, i on dediquen una sessió a parlar de “tecnopatriarcapitalisme”. A què es refereixen? M’anticipo a la seva resposta amb una sèrie de reflexions.\nL’última dècada ha estat molt prolífica en imaginar la fi del món, sobretot en el cinema de Hollywood. Déborah Danowski i Eduardo Viveiros de Castro a ¿Hay mundo por venir? (2018), parlen de l’ Homo destructor com a gran protagonista d’un món postsocial on pugna per imposar-se un d’aquests dos escenaris: un nosaltres sense món o un món sense nosaltres. Però més enllà d’aquestes pel·lícules on un home blanc solitari ens salvarà a totes, també hi ha les ficcions que busquen en l’exocolonialisme espacial la solució al problema o l’augment de les probabilitats de supervivència de l’espècie humana ( Elysium, Interstellar, Passengers, Highlife, Ad Astra, Gravity, The Martian…). Totes aquestes pel·lícules, i l’auge de les sèries i els videojocs inspirats en “la vida a Mart”, han creat el substrat imaginari perfecte per a les iniciatives que exploren noves possibilitats de vida en altres planetes. L’agenda cultural també en va plena. En el terreny empresarial parlem de projectes d’inversió milionària com l’SpaceX (2016) d’Elon Musk (Tesla) i el Blue Moon (2019) de Jeff Bezos (Amazon). Ens brinden l’oportunitat de ser “una espècie de múltiples planetes” per poder seguir disposant de recursos il·limitats, per continuar creixent. Els humans, segons Bezos, ens instal·laríem en els Cilindres que el físic Gerard K. O’Neill va inventar a la dècada dels setanta, un model de colònies que pel·lícules com Interstellar o Elysium van integrar abans que ell. Al capdavall, es tracta de colònies al servei d’una permanent lluita de classes. A això n’hi podríem dir “solucionisme tecnopatriarcal”, ras i curt: si les coses van mal dades, troba la solució abandonant el problema i aquells que el pateixen, gira't d’esquena al mal ja fet i somia en una terra més fèrtil per poder crear nous escenaris per al que Marx anomenava “l’acumulació primitiva”. Els qui capitanegen aquestes croades són homes multimilionaris sobrevalorats per la seva vinculació amb la tecnologia, que actuen com a Prometeus desencadenats. I com que, com va dir Alfred Gell el 1988, la relació entre tecnologia i màgia és pràcticament indestriable, admirem aquests acabalats somiadors de noves terres promeses que actualitzen l’imaginari del Western, però aquest cop en un món que s’acaba. El que no tinc tan clar és si els admiraríem tant si no fossin megarics. El que els fa patèticament admirables no és el foc, sinó el poder que ostenten.\nEl decreixement, el reciclatge, el refer les relacions que mantenim amb tota forma de vida, són alguns dels mètodes per aconseguir una consciència i una vida col·lectiva més sana\nA l’antítesi del solucionisme tecnopatriarcal i de la seva naturalesa depredadora, ens trobem tot allò que ens poden ensenyar tant l’ecofeminisme com aquelles autores que han pensat la tecnologia des de la perspectiva de classe i de gènere. L’ecofeminisme ens fa tocar de peus a terra, ens enfonsa, literalment, els peus en la terra i fa de les nostres limitacions el perímetre de qualsevol acció o diàleg. El decreixement, el reciclatge, el refer les relacions que mantenim amb tota forma de vida, són alguns dels mètodes per aconseguir una consciència i una vida col·lectiva més sana. I teixir una vida col·lectiva més sana també vol dir fer cas a les tecnosociòlogues que (des de les pioneres dels anys vuitanta, com Judy Wajcman o Robyn Rowland, fins a les actuals, com Rebecca J. Elmhirst o Caroline Criado) ens ensenyen que tot el disseny, industrial, tecnològic, gràfic… està pensat i dissenyat a partir dels estereotips o patrons masculins i genera un biaix de gènere explícit en el nostre dia a dia. Parlem dels datasets (banc de dades) dels algoritmes i tot el que tingui a veure amb la programació informàtica basada en dades o historials esbiaixats o explícitament masclistes (per a Tinder un home educat és desitjable, una dona no, ens diu la investigadora Jessica Pidoux, i Andrea Calsamiglia ens recorda que els primers mòbils amb reconeixement de veu no identificaven les dones); però també parlem de disseny industrial com l’amplada dels telèfons mòbils o el mobiliari públic (lavabos), així com dels diagnòstics d’un atac de cor, o de la planificació del transport privat i públic, entre d’altres. Fins i tot a la Wikipedia hi trobem aquests biaixos, diagnòstic a partir del qual el col·lectiu Liquen Data va crear un programa de detecció anomenat Wikipedia Bias Detector (2017). Tot això també forma part del “tecnopatriarcapitalisme”.\nPotser fora bo deixar de crear projectes tecnològics i industrials que promoguin els estereotips, la segregació, l’autoritarisme individualista, la supremacia tecnològica i l’oblit cultural. Davant de l’ Homo destructor s’erigeix la Mulier restitutor, una espècie de reconstructora tecnofeminista, i tots aquells que vulguin refer la vida en una terra adolorida que ja és prou marciana.\nMuseus sense turistes\nEl Segrià torna al confinament a partir de les 12 del migdia\nEl Funicamp obre aquest dissabte amb un circuit d'onze rutes BTT


Bloc de Jaume Pujol, Arquebisbe de Tarragona del 19/09/2004 al 07/06/2019: La Quaresma, únic camí cap a la Pasqua\nBenvolguts, ja hi som, ja estem en Quaresma. Avui dia això potser no significa gran cosa, tot està molt descafeïnat. La Quaresma se'ns presenta com un desert, un lloc desagradable. És un temps adient per a la penitència (qui s'ho planteja això avui dia?) i per a la lluita amb hom mateix (qui ho pensa això avui?). Si voleu llegir el missatge del Papa Francesc per a la Quaresma d'enguany feu clic aquí: castellà o català. I se'ns tornen a oferir les tres armes per a la lluita: pregària, dejuni i almoina. I el que és més difícil: tot això cal fer-ho sense que la teva mà esquerra sàpiga què fa la dreta. El que sí és veritat és que l'únic camí cap a la Pasqua passa per la Quaresma i gairebé us podria dir que, sense una bona (i forta) experiència quaresmal, no es pot fer una forta experiència de la Pasqua com veritable alliberament. Deixeu-vos portar, doncs, al desert. Perquè al desert som portats, no hi anem de bon grat.\nAixò és el que ens va proposar per a la nostra reflexió el P. Àngel Briñas, carmelita descalç, que dilluns 16 va venir a predicar-nos el recés de cara a la Quaresma per als preveres i diaques al Seminari. Tot això amarat, com no podia ser d'una altra manera, de referències a santa Teresa de Jesús. Aquí teniu referència d'aquest esdeveniment.\nDimarts 17, vaig estar a Loreto, on vam tenir reunió del Consell episcopal amb els arxiprestos.\nA la tarda, com sempre, vaig anar a confessar a Sant Antoni de Pàdua.\nA les 12 de la nit, el campanar de la Catedral va anunciar, suaument, que començava la Quaresma.\nDimecres 18 al matí vaig tenir un grapat de visites i, al migdia, vaig anar al col·legi Pare Manyanet de Reus, per acabar la visita al centre i tancar, ja definitivament, la visita pastoral a l'arxiprestat de Reus. Vaig dinar amb la comunitat religiosa; vaig visitar a algunes classes de Secundària i Cicle Superior; vaig saludar l’Equip Directiu i l'Equip de Coordinadors i la junta directiva de l’AMPA. A l'hora de sortir els alumnes, vaig saludar les famílies. I després vaig estar una bona estona amb joves que fan catequesi.\nAl vespre, a la Catedral, vaig celebrar l'eucaristia d'imposició de la cendra, concelebrada amb gairebé tots els rectors de les parròquies de Tarragona.\nDijous 19 vaig tenir visites al matí i, a la tarda, a Barcelona, tenir reunió del SIERC. En acabar vaig anar al Seminari Major Interdiocesà per visitar els seminaristes, celebrar l'eucaristia i sopar amb ells.\nDivendres 20 més visites al matí. A l'hora de dinar vaig anar al Seminari Menor i després, amb tots els seminaristes menors, vaig anar a Guissona, el meu poble, i els vaig ensenyar tots aquells llocs que, de petit, van ser l'escenari de la meva vida: la casa on vaig néixer, la parròquia, els safareigs públics, etc., i també van conèixer alguns dels meus germans.\nDe tornada a Tarragona, al vespre, vaig anar a l'església de sant Agustí, seu de l'Agrupació d'Associacions de Setmana Santa de Tarragona, on va tenir lloc l'acte de presentació del cartell de la Setmana Santa 2015, l'acte d'Encesa de la Llum i l'acostumat concert de Setmana Santa, a càrrerc de la banda Unió Musical de Tarragona. Feu clic aquí. I aquí teniu més coses sobre la Setmana Santa de Tarragona.\nAhir, dissabte 21 al matí, vaig presidir l'assemblea anual de Càritas Diocesana de Tarragona a la Casa dels Concilis. Feu clic aquí.\nA la tarda, novament de viatge: als Omells de Na Gaia, per fer la visita pastoral: missa estacional, saludar els fidels i visita a l'ajuntament. Aquí teniu algunes fotos:\nAmb gairebé tots els qui venien a missa\nL'interior de l'església, molt bonica i arreglada\nFins i tot el Sr. Rector fa de paparazzi\nArribada a la Casa de la Vila (que és consultori i escola, tot alhora)\nMoment de la signatura al llibre d'honor\nMoment de compartir un senzill piscolabis\nMentrestant, a fora plovia i feia sol: l'arc de sant Martí lluïa ben alt\nrecordant la primera lectura de la missa d'avui.\nAvui diumenge 22 tindré un dia mogut: al matí visita pastoral a Rocallaura, amb la missa estacional, compartir una estona amb els fidels i dinar amb les germanes de la Comunitat Llum i Vida. I de seguida, després de dinar, marxaré cap a Barbastro, on aniré a concelebrar l'eucaristia d'ordenació episcopal i presa de possessió del nou bisbe d'aquella seu: el meu bon amic Ángel Pérez Pueyo. Pregueu molt per ell. I per mi. Fins aviat!\nPublicat per Arquebisbe Jaume Pujol a 8:57


octubre 2020 – l'actualitat.cat\nDetenen a un home que s’ha passejat per Huelva amb el cap d’un amic, al que ha assassinat\nUn home ha estat detingut per la Policia hores després de llençar a un contenidor un cap humà d’un amic seu al que presumptament ha decapitat i amb el que s’ha passejat per la ciutat. La detenció s’ha produït a un […segueix llegint]\nEls ciutadans britànics tornen al confinament a partir de dijous, fins el 2 de desembre\nEl primer ministre britànic, Boris Johnson, ha anunciat aquest dissabte un nou confinament al Regne Unit que s’allargarà un mes sencer. El tancament es posarà en marxa el pròxim dijous i durarà quatre setmanes, concretament […segueix llegint]\nAlguns dels manifestants de la protesta contra els desnonaments i el desallotjament la casa Buenos Aires han trencat la façana de vidre de l’Ajuntament de Barcelona a la plaça de Sant Miquel. Ho han fet […segueix llegint]\nL’Ajuntament de Barcelona ha anunciat aquest dissabte que portarà a la fiscalia les pintades contra els jueus que es van fer durant els aldarulls del divendres. Així ho ha dit l’alcaldessa, Ada Colau, que a […segueix llegint]\nUn capellà ortodox d’origen grec ha estat ferit greu després que l’hagin disparat amb una arma a Lió, segons han explicat fonts policials als mitjans de comunicació francesos. L’home que ha fet els trets ha […segueix llegint]\nMor l’actor Sean Connery\nLa BBC ha comunicat aquest matí la mort de l’actor, Sean Connery als 90 anys. Nascut a Edimburg (Escòcia) s’havia fet popular pels seus papers de James Bond. El carismàtic escocès deixa un extens llegat cinematogràfic encara que sempre se’l […segueix llegint]


El PSOE cedeix i baixa a 19 els minuts de publicitat per hora\nSERVIMEDIA.- El PSOE ha arribat a un acord amb nacionalistes catalans i canaris per rebaixar en un terç el límit de 29 minuts de publicitat per hora a la televisió que permet la Llei General de la Comunicació Audiovisual.\nSegons ha informat a Servimedia el ponent socialista, Òscar López, el seu grup ha arribat a un principi d'acord amb CiU i CC per introduir una esmena transaccional al projecte pel qual els 12 minuts màxims previstos per telepromocions es veurien rebaixats a dos.\n"Intentem d'aquesta manera atendre les reivindicacions dels anunciants i d'altres sectors que ens han demanat que es rebaixi el temps publicitari", ha assenyalat el diputat del PSOE.\nAmb l'esmena, el sostre dels 29 minuts de publicitat per hora d'emissió consentits pel projecte (12 d'anuncis convencionals, 12 de telepromocions i cinc d'autopromoció) baixaria fins als 19, amb el "tall" de deu minuts que es ficaria a la telepromocions.\nPer a l'Associació Espanyola d'Anunciants (AEA), es tracta d'un avanç però "molt insuficient". "Ens alegrem que el PSOE rectifiqui, però segueix sense respondre a l'esperit de la directiva comunitària, que reclama 12 minuts màxims de publicitat per hora d'emissió", ha manifestat Elena Pérez, directora de Comunicació de l'AEA, entitat que ha liderat una plataforma contra els 29 minuts d'anuncis integrada també per fabricants i organitzacions de consumidors.\nEls anunciants confien en el nou termini fins al 7 de gener que s'han donat els grups per estudiar les esmenes, de manera que el PSOE i els socis amb els que pensa tirar endavant la Llei Audiovisual aprofundeixin en la retallada a la saturació publicitària.


Dimiteix Éric Boullier, director de curses de l'equip de Fernando Alonso\nMcLaren reconeix que aquest any "el rendiment del MCL33 no ha complert les expectatives"\n1 min. Barcelona 04/07/2018 11:58\n651x366 Éric Boullier, fins ara director de curses de l'equip de McLaren, durant el GP de la Gran Bretanya / MCLAREN Éric Boullier, fins ara director de curses de l'equip de McLaren, durant el GP de la Gran Bretanya / MCLAREN\nL'equip McLaren de F1 ha anunciat avui dimecres una reestructuració dels seus càrrecs directius que inclou acceptar la dimissió d'Éric Boullier, director de curses durant els últims quatre anys. "El president executiu de McLaren Racing, Zak Brown, ha acceptat la renúncia d'Éric Boullier del seu càrrec de director de curses. També anuncia un equip de lideratge tècnic simplificat", ha indicat l'equip.\nEl brasiler Gil de Ferran assumeix el càrrec de director esportiu de l'escuderia, amb la intenció de "maximitzar l'efectivitat de l'equip durant les curses", i el cap d'operacions, Simon Roberts, supervisarà la producció, l'enginyeria i la logística de l'equip. Andrea Stella, per la seva banda, ocuparà el càrrec de director de rendiment.\n"El rendiment del MCL33 no ha complert les expectatives de ningú a McLaren –diu Brown en un comunicat–. Sobretot dels nostres fidels seguidors. No és culpa dels centenars d'homes i dones treballadors compromesos de McLaren", ha aclarit, i ha afegit que "les causes són sistèmiques i estructurals i requereixen un gran canvi des de dins". "Aquests canvis són l'inici d'un programa integral de canvis a McLaren. L'equip invertirà per retenir i atreure els millors talents, internament i externament, per retornar McLaren al capdavant de la graella", comenta l'equip.


Creepers al Pallerola: Taller de robòtica i programació amb tablets\nTaller de robòtica i programació amb tablets\nAquets matí, els nens i nenes de 6è, han realitzat un taller pràctic de robòtica i programació organitzat per Eduin. Aquest taller gratuït per les escoles gràcies a una beca google, està lligat amb la Setmana Europea de la Programació 2016 (Code Week) setmana del 15 al 23 d'octubre.\nEn aquest taller, la Miriam, ens han parlat sobre els robots i quin és el seu paper en la societat actual. Després hem aplicat conceptes bàsics de programació mitjançant jocs educatius amb tablets i finalment hem interactuat amb un robot prèviament programat.\nAquest curs, hem començat un nou projecte amb tablets on els nens i nenes de 6è comparteixen activitats i experiències amb els alumnes de 2n de l'escola. D'altra banda, continuem amb la robòtica que finalitzarà amb la participació a Robotseny.\nPublicat per Manoli Requena a 10:13\nJa fem sisè!!!


Observatori Arts Escèniques Aplicades Propers Esdeveniments » » Esdeveniments\n17 maig 16:00 - 27 maig 22:00\nTeatro Valle Inclan,\nEl festival del Centro Dramático Nacional, arriba enguany a la sisena edició, lluitant des de la primera per a la millora de la inclusió i la visibilitat dels artistes amb discapacitat. Durant els 10 dies de festival, del 18 al 27 de maig en el Teatro Valle-Inclán, companyies nacionals i internacionals oferiran un total de 11 espectacles de molt diferents estils. Amplia la informació i consulta la programació en aquest enllaç\n1a Jornada Catalana de Psicoteràpia de grup i Psicodrama\n25 maig 16:30 - 26 maig 20:30\nFacultat de Psicologia de la UB,\nEls dies 25 i 26 de maig se celebra a la Facultat de Psicologia de la Universitat de Barcelona la 1a Jornada Catalana de Psicoteràpia de grup i Psicodrama, organitzada pel Grup Formació, amb la col·laboració de la Universitat de Barcelona i l’Institut del Teatre. Es tracta d’una jornada adreçada especialment a les persones interessades en la salut mental, les arts i l’educació, que té per objectiu esdevenir un grup de treball interdisciplinari i de debat compartit on s’experimentarà sobre processos de transformació i canvi…\nART i PART: Sant Andreu, crònica del no temps\n27 maig 12:00 - 14:00\nART i PART Sant Andreu està a punt de finalitzar el laboratori de creació que ha reunit a artistes residents en Fabra i Coats amb veïns i veïnes del barri. Aquests mesos de feina, estructurats sota el títol Eixam i rauxa. Enjambre y jaleo i que ja han tingut tres petites presentacions públiques, nodreixen l'espectacle titulat Sant Andreu, crònica del no temps: una reivindicació surrealista. L'espectacle és un reflex del viatge que han realitzat, un viatge per l'espai i el temps que els ha…


La Policia Nacional ha detingut cinc persones per la seva presumpta relació amb activitats de terrorisme gihadisme, quatre a Barcelona i una més a Madrid, en una investigació de l'Audiència Nacional, segons han informat fonts policials i jurídiques.\nEl jutge de l'Audiència Nacional Joaquín Gadea ha pres declaració a quatre dels arrestats, ja que un d'ells es trobava ja a la presó per altres delictes. Tots són de nacionalitat algeriana i ingressaran a la presó provisional després de passar a disposició judicial.\nAl considerat 'capitost' se l'acusa dels delictes d'integració o col·laboració amb banda terrorista, adoctrinament i tinença d'armes. Tres arrestats ingressaran a la presó a l'ésser considerats els adoctrinats.


El Madrid aprofita 73 minuts de superioritat a Bèrgam - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Madrid aprofita 73 minuts de superioritat a Bèrgam\nUn gol de Mendy dona el triomf als blancs al camp de l'Atalanta i el City de Guardiola venç a Alemanya\nagències. bèrgam/mönchengladbach 25.02.2021 | 00:08\nFerdinand Mendy va ser decisiu en l'expulsió i en el gol alberto lingria/reuters\nFerdinand Mendy va ser decisiu en l'expulsió i en el gol\nEl Reial Madrid va superar el tràngol d'haver de viatjar a Itàlia amb nou baixes i va vèncer per 0-1 al camp de l'Atalanta. L'expulsió del centrecampista suís Remo Freuler al minut 17 va marcar definitivament una eliminatòria que encara queda viva per a la tornada a Valdebebas.\nEl conjunt llombard, habitualment desinhibit i ofensiu, va haver de canviar el seu plantejament quan, en el minut 17, el col·legiat alemany Tobias Stieler, el mateix que ja va oferir un recital al Camp Nou en el Barça-Juventus de fa uns mesos, va expulsar amb vermella directa Freuler per una falta sobre Mendy interpretant que era l'últim defensa en una ocasió manifesta de gol, opinió clarament errònia. A partir de llavors, els locals es van haver de defensar i, a més, van perdre per lesió el colombià Zapata. Semblava que, malgrat tot, mantindrien l'empat fins al final, però en el minut 86 el seu entrenador, Gian Piero Gasperini, va introduir dos canvis amb un córner en contra i el desajust el va aprofitar el mateix Mendy per anotar l'únic gol d'un gran xut llunyà des de fora de l'àrea amb la cama dreta, en principi la menys hàbil.\nSi les característiques de l'Atalanta provoquen que encara tingui esperances per a la tornada, no sembla que passi el mateix en l'altra eliminatòria, en què el Manchester City de Pep Guardiola va derrotar el Borussia Mönchengladbach per 0-2. Bernardo Silva i Gabriel Jesus van segellar la victòria dels anglesos, als quals hauria de passar una catàstrofe per quedar fora d'Europa.


SERVEI DE CONTROL DE MOSQUITS: Gestió ambiental pel bon control dels mosquits.\nEl Servei de Control de Mosquits ha defensat des de sempre l’aplicació de mesures de control ambiental pel control d’aquests empipadors insectes. De fet, els mosquits són un flagell que es genera gràcies als desequilibris que ocasionen les accions de l’home sobre els ecosistemes dels aiguamolls, com ara és el cas dels intents de dessecació que hi ha hagut, recuperar situacions més naturals sempre jugaran a favor del medi ambient i de retruc del home.\nSecularment l’home ha lluitat contra els aiguamolls per poder-los dessecar. Per fer-ho va construir una extensa xarxa (>1.000 quilòmetres) de canals, recs i agulles que tenen la funció de desguàs. Amb aquestes accions de dessecació van posar a l’abast dels conreus algunes terres o zones inundables, però d’altres van quedar com a excel·lents terres per la cria d’algunes espècies de mosquit, les quals van proliferar fins fer-se insuportables i ocasionar greus afectacions a la població i l’economia local.\nAmb la instal·lació de les noves comportes del rec Madral o rec del Mig -canalització que recull totes les aigües de drenatge de l’antic estany de Castelló-, ara es pot gestionar la lamina d’aigua d’aquesta zona del PNAE. L’estabilització d’aquesta lamina d’aigua ha reduït substancialment la capacitat productiva de mosquits d’aquesta zona tan important dels Aiguamolls de l’Empordà. Tanmateix s’han reduït les aplicacions antilarvaries en una proporció gens menyspreable, i que representen un estalvi econòmic i una millora ambiental.\nPer dir-ho d’una forma entenedora, si abans els mosquits típics dels aiguamolls, que tenen la particularitat de dipositar els ous en sec i en els llocs susceptibles de quedar inundats, tenien al seu abast el 100% de les zones inundables, ara amb la instal·lació de les comportes i l’estabilització de la lamina d’aigua, aquesta superfície apta per posar el ous, i que quedin inundats, s’ha reduït d’una forma notable. En certes èpoques de l’any tan sols la corona perifèrica d’aquests estanys és la que pot ser susceptible de poder generar mosquits, ja que és la zona a on el nivell d’aigua pot oscil·lar i al inundar parts seques on es concentren les postes d’ous, és allí on es produeixen les eclosions de mosquits.


El poder i els processos de transformació organitzacional – Hobest\nLluís Marco i Planells\nEn els darrers anys sentim molt a parlar d’organitzacions teal, planes, horitzontals, holarquies, jerarquies, nous paradigmes del management, autogestió… En aquest article m’agradaria poder compartir algunes reflexions al voltant d’aquests conceptes posant el focus en una variable que, a parer nostre, des d’Hobest, és crucial a l’hora de comprendre i transformar la dinàmica i el funcionament de qualsevol organització: el poder.\nA l’hora d’avançar amb les reflexions sobre la idea del poder, he cregut convenient fer girar l’article al voltant de quatre preguntes que espero que de per si obrin la mirada a qui estigui procurant impulsar canvis a la seva organització o a la d’altres. Comencem doncs per la primera pregunta:\nQuè entenem per poder?\nEl poder, com a concepte, és quelcom molt ambigu i abstracte. Per això m’agradaria començar amb una primera aproximació a la idea de poder recorrent a Michel Foucault. De forma sintètica a La voluntat de saber Foucault ens presenta el poder no com una cosa, sinó com un camp de forces invisible que opera en tota relació i que ens configura com a persones i com a col·lectius, sense necessitat de cap estructura piramidal o institució que l’exerceixi. El poder però, segons Foucault, no és implacable: “allà on hi ha poder hi ha resistència”, entenent per resistència la “capacitat de fragmentar el poder a fi d’incloure noves maneres d’existir i fer de la pròpia vida una obra d’art”. Idea que, personalment, em recorda molt el principi d’acció i reacció de la mecànica clàssica, o tercera llei de Newton, en què tota força que exerceix un cos sobre un altre genera una força igual i de sentit contrari.\nEn el camp de les organitzacions però, quan ens preguntem què és el poder, solem visualitzar l’arquitectura de l’organització, l’organigrama. Dit d’altra manera, solem posar el focus d’atenció en l’estructura visible i els càrrecs i rols dins l’organització que solen derivar-se d’aquell qui exerceix la propietat, del mandat de l’assemblea en el cas d’associacions o cooperatives, de patronats en fundacions o dels representants polítics en el cas d’institucions o administracions. En definitiva: solem preguntar-nos “qui mana aquí?” i és aquí quan apuntem normalment a les figures de gerència, direcció, presidència, juntes….\nTot i així la pregunta que ens fem no és tant qui té el poder, sinó què és el poder? En aquest punt ens poden anar bé altres aproximacions al concepte a part de la de Foucault. Alfonso Vázquez a Estrategias de la imaginación (2008) apunta: “el poder tiene que ver con el impacto-y los efectos- que una declaración alcanza. Yo puedo hablar de lo divino y lo humano en un café y raramente ejerceré poder sobre los temas tratados. Sencillamente serán charlas de salón”. Vázquez aporta també una accepció interessant i amb molt de potencial “todos somos portadores de poder en la medida en que poseemos conocimiento y voluntad, de forma que podemos crear, decidir, constituir coaliciones para perseguir los fines que nos hemos propuesto, tratar de acceder a los recursos necesarios para construir los procesos que hemos definido…” (Vázquez, 2001). Amb aquestes aproximacions a la idea de poder comencem a veure que el poder pot no tenir només a veure amb l’estructura, l’arquitectura organitzativa, les esferes de poder formals, sovint plantejades des d’una idea de control per part de la propietat i de subordinació envers a ella. I d’aquí que ens sorgeixi una segona pregunta al voltant de la qual reflexionar.\nHem vist que el poder no només té un caràcter formal, pot ser informal, intangible, com en el camp de forces de Foucault. Quan parlem de poder estem parlant de capacitat d’influir en qualsevol àmbit de l’organització, en qualsevol equip, en qualsevol relació. El poder és omnipresent. Arnold Mindell a Sentados en el fuego (2004) introdueix el concepte de rang, present en qualsevol relació i que jo trobo molt relacionat amb la idea de poder de Foucault. El rang és “una habilitat o poder, conscient o inconscient, social o personal que prové de la cultura, del recolzament de la comunitat, de la psicologia personal i o del poder espiritual. Tant si el teu rang és après com heredat, aquest organitza en gran part el teu comportament comunicatiu, especialment en moments àlgids en conflictes (atac, defensa, evasió, èxtasi, apatia, depressió…)”. Les dinàmiques de rang segons Mindell s’assimilen també als camps de forces físiques i és que aquestes configuren les relacions de poder en qualsevol col·lectiu o organització.\nAixò explicaria, d’una banda, per què en organitzacions assembleàries, planes o horitzontals on aparentment ningú ostenta el poder (formal), també es donen relacions de poder i dinàmiques de rang en unes esferes de caràcter més intangible, que no menys importants. I, de l’altra, per què es donen dinàmiques de poder en organitzacions jeràrquiques en què qui de manera formal ostenta el poder, a la pràctica no en té i, com a molt, l’aparenta. Davant d’aquesta complexitat, per tant, no és tan evident identificar on es troba el poder en les organitzacions, ja siguin jerarquies clàssiques, organitzacions planes, teal i derivades…\nCom opera el poder?\nPretendre promoure canvis o transformacions en les organitzacions sense incidir en la dinàmica de poder pot generar efectes del tot contraproduents per al conjunt de l’organització. Entre d’altres coses perquè si el procés de transformació de l’organització no respon als interessos de qui l’exerceix, aquest ja s’ocuparà de desactivar-lo com i quan toqui generant el corresponent sentiment de frustració i enuig per part d’aquells que visualitzaven i anhelaven una organització diferent. I no només això, sinó que els processos de transformació frustrats i frustrants generen immunitat de grup a les més que probables iniciatives de canvi posteriors entrant en una dinàmica d’apedaçat organitzacional quan el que realment cal és una transformació profunda de l’organització que abordi d’arrel la distribució del poder.\nL’experiència m’ha portat a veure com de necessari i clau és saber identificar bé quin és el sistema relacional objecte de la transformació: ja sigui una organització sencera, un equip o una persona. Als meus inicis com a facilitador, solien encarregar-me formacions o facilitacions puntuals a equips de treball per fomentar la seva autonomia, autogestió i potenciar la confiança interna…En aquests processos tractava i presentava conceptes i aspectes clau a l’hora de generar consciència sobre la dinàmica del propi equip: la democràcia profunda, el rang, el concepte de camp i de dinàmica de rols, la intel·ligència dels sistemes relacionals…L’efecte que tenien les formacions solia ser força catàrquic: la gent veia noves maneres de concebre l’equip, de comprendre’l, de gestionar de forma més sana els conflictes que emergien… Els processos solien acabar amb els equips il·lusionats i carregats de reptes. Tot i així, per mi el que verdaderament ha estat una lliçó és preguntar al cap d’un temps suficientment llarg com estaven aquests equips. I els equips no sempre havien evolucionat com s’esperava. De forma resumida diria que en aquelles organitzacions on s’apostava clarament per distribuir el poder cap als equips des de l’autonomia i l’autogestió, els equips manifestaven haver realitzat canvis de calat: “un abans i un després” en paraules d’alguns. En canvi, aquells equips que vivien immersos en una organització on l’autonomia i l’autogestió eren paraules boniques i buidades de significat per part de la direcció, l’únic que havíem aconseguit era generar unes falses expectatives que directament, avui mirant-ho amb perspectiva, ens podríem haver estalviat. D’aquí la importància d’emmarcar bé l’objecte de la transformació.\nEl focus per tant, no pot romandre només en les persones i els equips, l’hem de posar més enllà: en l’organització en la seva globalitat. François Jullien a la seva Conferència sobre l’eficàcia (2006), en el món de les organitzacions contraposa dos conceptes: acció i transformació. L’acció, amb caràcter local, momentani i personalista i que se separa del curs de les coses. L’acció l’associa a una manera heroica d’incidir en el món i, en concret, a les organitzacions molt pròpia del pensament occidental i europeu. En front de la idea d’acció Jullien ens remet a la idea de transformació que beu del pensament xinès:\n1) la transformació no és local, sinó global: és tot el conjunt afectat el que es transforma. 2) no pot ser momentània, sinó que s’extén en la durada-és progressiva i contínua, sempre necessita un desenvolupament, o dit d’una altra manera, d’un procés-. 3) no remet a un subjecte designat, sinó que procedeix discretament, per influència, d’una manera envolvent carregada de sentit i penetrant. Llavors, la transformació no es veu, només es veuen els seus resultats. No es veu el fruit quan està madurant, però un dia es comprova que el fruit ja és madur, a punt de caure.\nEn processos on és necessari transformar les dinàmiques de poder cal treballar des d’aquesta aproximació ja que en el fons el que estem canviant no és tant una arquitectura sinó molt més que això, estem transformant la dinàmica de treball, la cultura de l’organització.\nEl poder, al servei de què?\nArribats a aquest punt, podem fer-nos una darrera pregunta sobre la qual reflexionar en aquest article: al servei de què es troba el poder en una organització?\nVeiem que en qualsevol organització el poder sempre hi és i no només això, sinó que som conscients que ignorar-ho pot frustrar qualsevol intent de transformació present i futur. Tot i així, el poder de per si no és ni bo ni dolent, hi és i s’exerceix de forma conscient o inconscient.\nL’exercici del poder pot estar al servei de molts interessos dins d’una organització. Els models imperants del management solen posar el poder al servei del control i de la preservació del poder per part dels qui l’ostenten, fet que se sol traduir en la concentració de poder per part d’uns pocs i en unes dinàmiques de treball molt orientades a planificar, raportar de baix a dalt, i a delegar de dalt a baix. Tal i com apunta Vázquez “el poder (en los modelos del management imperante) no es compartido ni difundido. En la escala jerárquica es delegado entre sus componentes, los cuáles no lo poseen sino que lo representan ante sus subordinados.” (Vázquez, 2001). Aquí Vázquez es refereix al poder com una idea del tot associada a qui té la propietat i on la delegació esdevé un terme absurd quan es contraposa amb l’accepció de poder que presentàvem a l’inici on qualsevol és portador de poder en el moment que posseeix coneixement i voluntat per crear, decidir, aliar-se…\nEls models organitzatius clàssics estan entrant en crisi en el moment que són incapaços de tractar amb la complexitat de l’entorn. La planificació estratègica, que no l’estratègia, ha quedat obsoleta. Si abans els plans estratègics carregats d’accions ja solien acabar al calaix, amb la pandèmia han acabat definitivament a la paperera de la història. Els models emergents que estan sent capaços de navegar millor en la complexitat, segons apunta Laloux a Reinventar las organizaciones (2016) presenten 3 avenços clars respecte els models imperants: 1) l’autogestió de persones i equips: sistemes potents i fluïds, on el poder es distribueix superant així les estructures jeràrquiques i la burocràcia 2) la plenitud entesa com organitzacions al servei de la realització personal i on el treball té un sentit per a qui el desenvolupa i 3) la funció evolutiva en què Laloux s’hi refereix com la capacitat de les organitzacions de convidar els seus membres a escoltar i teixir de forma col·lectiva cap a on ha d’avançar l’organització, d’incidir en l’estratègia en la mesura que tothom pot contribuir a l’hora d’interpretar el context complex i accelerat en què ens trobem. Aquests avenços no són nous però Laloux ha fet una molt bona tasca a l’hora de recopilar casos d’èxit, als que ell anomena organitzacions Teal. Es tracta d’organitzacions d’arreu del món amb un certa mida i de diferents sectors, fet que ha permès contribuir a obrir nous horitzons en relació a noves maneres de concebre les organitzacions i el management.\nTot i que en molts punts podríem estar d’acord amb Laloux, m’agradaria matisar certs aspectes al voltant de la jerarquia. Justament és en aquest punt quan podem formular-nos de nou la pregunta: el poder, al servei de què? Aquí hi tindrà un paper clau l’estil de lideratge i la manera d’entendre la direcció d’aquelles persones que ocupin certs papers dins la jerarquia. Al servei de què posaran el poder que exerceixen: de mantenir l’estatus o de promoure i facilitar que els diferents equips de l’organització despleguin al màxim els seus nivells d’autonomia i d’autogestió, al servei de garantir el control o al servei d’estar oberts i atents de captar la immanència i el compàs d’allò que va emergint? La manera d’exercir el poder d’aquestes persones configurarà de bon tros el tarannà de les organitzacions.\nLa jerarquia té connotacions negatives que ràpidament ens porten a pensar en els models imperants del management, però també la podem veure com el conjunt de nivells de gestió necessaris per, d’una banda, donar suport a les unitats productives amb caràcter totalment autogestionat i, de l’altra, actuar com element vertebrador al voltant del qual gestionar tot allò que supera el límit de les unitats autogestionades i dotar de consistència, sentit i d’una cultura determinada a la pròpia organització. D’aquí que emergeixin a dia d’avui conceptes com holarquies associades a les organitzacions holocràtiques (a les quals Laloux també hi fa referència com un tipus d’organització teal), sobre les quals no ens hi extendrem però que, a parer meu, segons com s’interpretin, no deixen de ser un eufemisme per referir-nos a aquestes jerarquies que funcionen amb la lògica de nivells de gestió que comentava anteriorment.\nDe fet, la formalització del poder és quelcom que sovint es fa necessari en consultoria organitzacional. En camps més activistes o associatius és habitual trobar-nos amb organitzacions autoanomenades “planes” o “horitzontals” on l’autogestió s’interpreta de forma esbiaixada cap a una idea de llibertat total, on cadascú i cada equip fa una mica el que vol. Això sol derivar en organitzacions del tot atomitzades en un seguit d’unitats autogestionades mancades d’elements atractors que dotin a l’estructura global de sentit i de significat. En situacions com aquesta acompanyar a formalitzar i ressignificar de nou els nivells de gestió dins de l’organització esdevé indispensable. De no fer-ho les dinàmiques intangibles de poder, és a dir, les relacions de poder que operen dins la pròpia organització portaran aquesta a una situació de disfuncionalitat i conflicte que fàcilment poden acabar amb l’organització mateixa; és el que a Hobest anomenem, en el marc de la teoria del caos, com a situacions d’equilibri explosiu.\nEl poder dels processos de transformació organitzacional\nEls processos de transformació organitzacional ja veiem que no són evidents, no hi ha receptes màgiques ni replicables. Cada organització és un món, té la seva pròpia vida, les seves dinàmiques i la seva pròpia cultura. La nostra companya, Maite Darceles, fa una bonica analogia de com des d’Hobest interpretem els processos de transformació organitzacional. Un procés de transformació organitzacional, diu ella, “s’assembla més a sembrar i cuidar d’un hort que no pas a construir una casa. Sembrarem les llavors que hem conreat en altres organitzacions, però no coneixem com respondrà exactament a la terra de cada organització, al seu clima i al moment concret que viu. Per tant, al llarg dels processos de transformació caldrà valorar contínuament com anem, i anar introduint les mesures que es creguin oportunes. Seguint amb l’analogia: augmentarem o disminuirem el reg, afegirem més o menys abonament, o fins i tot, canviarem de llavors…” Per nosaltres la consultoria i la facilitació organitzacional és això: quelcom artesanal que requereix d’aquesta mirada atenta, propera i pausada. Com la mirada del pagès que sap quan el fruit és madur i cal collir-lo abans que caigui. Aquesta és la manera com creiem que millor podem contribuir a que les organitzacions esdevinguin més humanes, més lliures, més democràtiques i més capaces.\nActualitzat el 4 de maig de 2022 Publicat el 8 de febrer de 2022


El sueño del cartógrafo Recursos de Geografía: Història de l'agricultura\n2 Fites en la història de l'Agricultura\n2.1 L'agricultura en els primers temps\n2.2 Els primers imperis fonamentats en l'agricultura\n2.3 L'esclavisme a Grècia i Roma\n2.4 Els innovadors àrabs\n2.5 Els segles d'estancament tècnic\n2.6 La segona revolució\n2.7 La reconsideració del segle XXI\nEl descobriment durant el neolític de la possibilitat de conrear plantes es considera com una revolució en la història de la humanitat. Les tècniques agrícoles evolucionaren relativament poc durant mil·lenis, encara que gràcies als descobriments dels segles XV a XVIII s'incrementaren els productes disponibles a tot el món.\nLa segona revolució agrària va coincidir amb la revolució industrial i comportà la mecanització, l'ús de combustibles fòssils i d'agroquímics.\nLa tercera fase és l'actual on, per una banda es qüestiona l'obtenció de grans rendiments i la destrucció del medi ambient i, de l'altra, l'enginyeria genètica apareix com la possibilitat de canviar radicalment la natura.\nFites en la història de l'Agricultura\nL'agricultura en els primers temps\nEn un primer moment la humanitat la formaven grups nòmades de caçadors i recol·lectors, éssent aquesta segona activitat, sovint reservada a dones i nens, la que devia donar els coneixements sobre els tipus de plantes, llocs on creixien, forma de reproducció i mètodes ràpids de recol·lecció que fonamentarien el següent pas: la intervenció humana en el procés biològic natural. Aquest procés sembla que va ser gradual i va representar una millora en l'alimentació que va portar a un creixement demogràfic que a la vegada va fer irreversible el pas definitiu a l'agricultura i la sedentarització.\nLa ramaderia, mentre la caça era abundant i la densitat humana baixa, no es devia considerar una necessitat tan imperiosa, en tot cas sembla que la domesticació d'animals és posterior a la de les plantes i el primer va ser el gos que aviat va ser imprescindible per al pastor.\nLes primeres evidències de la domesticació de plantes, en concret de cereals, es troben en el Pròxim Orient cap al 8.500 aC.\nEls primers conreus van ser el blat, l'espelta, l'ordi, el pèsol, la llentia, el cigró i el lli.\nCap al 6.800 aC. va aparèixer l'agricultura a l'Àsia Oriental, en aquest cas basada en l'arròs, un cereal adaptat a zones càlides i humides. Poc després s'establia a l'Amèrica Central i del Sud fonamentada en el blat de moro i la carbassa.\n[edita] Els primers imperis fonamentats en l'agricultura\nCap el 5.500 aC. a Sumer l'agricultura estava ja perfectament estructurada en una organització política que va permetre aixecar el primer imperi de la humanitat.\nA Mesopotàmia el regadiu era imprescindible al sud de la regió i calia més obra d'enginyeria (canals, rescloses etc) que al Nil. A més ja van experimentar el problema de la salinització. Al sud de Mesopotàmia hi predominaven els dàtils mentre que al centre i nord el sèsam era el principal conreu oleaginós.\nEgipte va seguir i eixamplar aquest camí imperial amb la diferència tècnica de dependre totalment del regadiu i de les crescudes naturals del riu Nil, que es produïen entre juliol i octubre i obligaven a mesurar els límits territorials. Els tres conreus principals dels antics egipcis van ser l'espelta, el lli i l'ordi.\nL'esclavisme a Grècia i Roma\nLa mà d'obra en aquestes dues societats era, en els casos de les grans finques, formada per esclaus. Malgrat que en aquells moments es van escriure els primers tractats sobre agricultura, no hi va haver grans innovacions tècniques, excepte en l'arribada des d'Orient de noves espècies de plantes i animals per exemple el gall (que en principi només es feia servir per a sacrificis rituals com es desprèn de les darreres paraules de Sòcrates).\nEn temps dels romans, els celtes ja havien inventat un carro que facilitava la collita de cereals, però una mà d'obra, esclava, tan barata i abundant va frenar qualsevol innovació tècnica. El comerç marítim tan a Grècia com a Roma va facilitar l'especialitat productiva en uns conreus comercials com el vi i l'oli d'oliva i també l'establiment de grans latifundis.\nEls innovadors àrabs\nL'ímpetu religiós dels àrabs els va portar des del segle VIII a una conquesta ràpida de gran part del Mediterrani i bona part d'Orient, el què va permetre que fossin els introductors a Occident de molts tipus de conreus: l'arròs, els cítrics, o la morera (aliment del cuc de la seda) entre molts d'altres.\nFruit de la seva inquietud cultural, van deixar per escrit els primers estudis que es poden qualificar de veritablement agronòmics. A la Península Ibèrica, els primers regadius a gran escala daten dels temps dels romans però van ser els àrabs els que els eixamplaren i modernitzaren introduïnt mecanismes com la sènia que van perdurar fins el segle XX.\nEls segles d'estancament tècnic\nL'Edat mitjana va representar un període d'incertesa i inseguretat que va tenir l'expressió culminant en el feudalisme, on els serfs tenien l'obligació de treballar de franc uns determinats dies de l'any en unes condicions de semiesclavitud. La situació política era de submissió a un senyor feudal immobilista que no aspirava a cap canvi. Es va continuar llaurant amb l'arada romana amb la tracció dels bous durant segles. La rotació de conreus era potser l'única novetat.\nL'exploració de la pràctica totalitat del món va ser motiu de l'extensió global de tot tipus de plantes: La canya de sucre des de l'Índia i el cafè des de l'Àfrica van passar a l'Amèrica tropical i el camí invers va fer el Cacau i el blat de moro entre moltes altres.\nEl tràfic d'esclaus des de l'Àfrica va fonamentar l'economia i les plantacions americanes, principalment de cotó i canya de sucre.\nA partir del segle XIX i en connexió amb la Revolució industrial, es va començar la mecanització de l'agricultura als Estats Units i al Regne Unit. Els primers tractors i recol·lectores van aparèixer en aquests Estats, però aquesta avenços van tardar prop d'un segle a ser aplicats a tot el món.\nEls arreus, especialment les arades, moguts per tractors més potents que els animals van poder fer la feina més fonda i més ràpida. Els descobriments en el món de la química i especialment els de nutrició de les plantes de Justus von Liebig van assentar la base d'un adobat racional amb la possibilitat d'incrementar rendiments. A l'adob li van seguir, ja dins del segle XX, la resta d'agroquímics.\nTot un conjunt d'avenços científics van ser aplicats a l'agronomia. Les noves tècniques constructives van permetre incrementar el regadiu a tot el món. La revolució verda va ser el nom donat a l'increment en rendiments agrícoles per la introducció de les modernes tècniques agronòmiques als països en desenvolupament, especialment a l'Índia, que durant la segona meitat del segle XX va passar de la fam a l'exportació d'aliments.\nLa reconsideració del segle XXI\nLa contaminació de terres i aigua pel continuat ús d'agroquímics ha estat un efecte no desitjat de la intensificació de l'agricultura que ha portat a una gran part de la població a reconsiderar si els mètodes de l'agricultura moderna tenen la suficient sostenibilitat\nDes de finals de segle XX, empreses multinacionals han aconseguit a través de manipulacions i transferència de gens, que diverses plantes conreades siguin resistents a plagues, malalties o herbicides, i han passat a conrear-se en milions d'hectàrees en tot el món.\nS'han obert diverses vies:\nLa liderada per Estats Units i grans països en desenvolupament com la Xina, que opten per fer ús sense limitacions d'aquests organismes modificats genèticament.\nLa postura de la Unió Europea, partidària d'una moratòria mentre s'analitza la seguretat d'aquest vegetals transgènics.\nD'altra banda, el corrent de l'agricultura ecològica o agricultura biològica, que rebutja no tan sols als organismes modificats genèticament sinó l'us agrícola de qualsevol producte de síntesi química, malgrat que el rendiment de les collites sigui menor que en l'agricultura convencional.\nTambé hi ha una postura no tan estricta en l'anomenada Producció integrada que refusa usar determinats productes autoritzats i procura limitar al màxim l'ús de la resta.\nPublicado por ENRIQUE JIMENO en 17:54:00\nEtiquetas: agricultura, història de l'agricultura


Comissió de Gènere | Escola Patronat Domènech\nAmb els conflictes creixem juntes.\n“Amb els conflictes creixem juntes. Ajudem a fills i filles a conflictuar de manera sana”, a càrrec de Joana Bou, membre de la cooperativa Fil a l’Agulla. La xerrada va tenir lloc el 4 de desembre de 2018 a l’escola Patronat Domènech i va ser promoguda per la Comissió de Gènere de l’escola i organitzada per la Coordinadora de Comissions de Gènere, Coeducació i Feminismes de les Escoles Públiques de Gràcia amb la col·laboració de l’Ajuntament de Barcelona.\nConsulta les diapositives de la Xerrada Conflictes i Bullying amb perspectiva de gènere


L’Hospitalet de l’Infant celebra les VI Jornades de la comunicació\nJoan Reig, el vídeo blogger ‘El Cocinero Fiel’ i els periodistes Mònica Bernabé i Esteve Giralt són els ponents d’aquesta edició\nLa periodista Mònica Bernabé tancarà les jornades el dia 28 de maig AGÈNCIES\nDilluns, 07 Mai 2018 12:49\nPer sisè any consecutiu, Ràdio l’Hospitalet de l’Infant i el Campus Extens de la URV a Vandellòs i l’Hospitalet de l’Infant, organitzen les Jornades de la comunicació. L’esdeveniment, que comença aquest dilluns 7 de maig i que es continuarà celebrant al llarg de tots els dilluns del mes, comptarà amb uns ponents de reconegut prestigi professional.\nEn aquesta edició, el músic Joan Reig, serà la persona encarregada d’inaugurar dilluns les jornades. El bateria d‘Els Pets’ impartirà una conferència titulada ‘Història de la música popular catalana moderna, dels setze jutges al rock català’. Txaber Allué Martí, professor universitari, consultor d’empreses i vídeo blogger, conegut com ‘El Cocinero Fiel’, serà l’encarregat de donar la xerrada ‘Comunicació i gastronomia amb la capa digital’ el dilluns 14 de maig.\nLa xerrada ‘Fer periodisme de proximitat treballant per la ràdio més escoltada a Catalunya, del dilluns 21 de maig, anirà a càrrec d’Esteve Giralt Torres, llicenciat en Ciències de la Informació i corresponsal de RAC 1 i de La Vanguardia a Tarragona i a les Terres de l’Ebre. Finalment, el dilluns 28 de maig, tindrà lloc la cloenda de les jornades a càrrec de Mònica Bernabé, periodista i corresponsal freelance a l’Afganistan per al diari El Mundo (2006-2014), escriptora i responsable de la secció internacional del diari ARA. Bernabé, que ha estat guardonada amb el premi Julio Anguita Parrado de periodisme (2010), amb el premi Pronteus en l’àmbit de la cultura i la comunicació (2011) i amb el premi periodisme Cirilo Rodríguez (2013), donarà una conferència titulada ‘De periodista local a corresponsal internacional’.\nTotes les xerrades tindran lloc a la Sala Ferrer Malet de la Casa Cultura Blanca d’Anjou de l’Hospitalet de l’Infant, a les 19:30 hores.


Uma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali (Uma Sri Hotel Bali) Bali Indonèsia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali (Uma Sri Hotel Bali)\nJl. Bumbak, Gg Kertarahayu No. 9 Umalas - Seminyak Kuta, Seminyak, Bali, Indonèsia, 80361 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Uma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali (Uma Sri Hotel Bali)?\nSituat en el cor de Seminyak, Uma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali és un lloc ideal des d'on descobrir Bali. El centre de la ciutat és només a 3. Km i l'aeroport és només a 25 minuts. Amb les atraccions principals de la ciutat com Canggu Club, Temple Pura Luhur Uluwatu, Canggu Plaza a prop, els visitants de l'hotel estaran encantats amb la seva localització.\nUma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Bali. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, santuari, servei de neteja diari, repartiment de queviures.\nEls clients poden triar d'entre 20 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Senders per fer excursionisme, parc aquàtic, immersió lleugera, classes de surf, piscina exterior de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Uma Sri Bali Hotel Managed By Puri Resorts Bali no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (19) Viatger de Negocis (1) Parelles (4) Viatgers en solitari (8) Famílies amb infants petits (3) Grups (3)\nTots els tipus de viatgers (16) Parelles (4) Viatgers en solitari (5) Famílies amb infants petits (1) Grups (6)


Erasmus Coedu | Servei Educatiu Eixample\nUs donem la benvinguda a l’espai de difusió del projecte Erasmus CO-EDU de l’Eixample. En aquest espai trobareu informació, sabreu les accions que es van realitzant, aprofundireu en l’essència del projecte o podreu conèixer els membres integrants del consorci, que està format per sis escoles del districte i el CRP Eixample.\nLa finalitat del projecte CO-EDU és promoure la igualtat incorporant la perspectiva de gènere de manera transversal en els centres d’infantil i primària a través de pràctiques educatives i innovadores europees que siguin el marc de referència per construir un projecte coeducatiu al districte. En el futur, aquestes pràctiques podrien ser un catalitzador per a disseminar el projecte, ja sigui a altres districtes de la ciutat, a nivell país o comunitat Europea.\nSi voleu aprofundir, podeu consultar el resum del projecte.\nPodeu veure lo mobilitats que s’han previst clicant aquí.\nAltres enllaços d’interés que poden ser d’interés ja que guarden relació amb la temàtica del projecte:\nA més, ens podeu seguir a twitter i podeu utlitzar els hashtags #Coedueixample per veure totes les accions que es vagin fent.\n22 de setembre: Debatim el document d’observació (Erasmus+ COEDU)\nSE CRP Eixample27/09/21\nEl darrer dimecres 22 hem començat a elaborar conjuntament el document que utilitzarem per a la recollida de tot el que observem durant les diferents mobilitats i fer la posterior reflexió conjunta.\nCom a punt de partida hem fet servir diferents models proposats pels propis centres… Llegeix més»\nI si Einstein hagués sigut dona?\nSE CRP Eixample14/01/21\nQuè hagués passat si Einstein hagués estat una dona, o Galileu, o Schrödinger? Molt probablement, el que hagués passat és que els seus mèrits o descobriments se’ls hagués emportat un home, com per exemple el seu marit.\nAmb aquest vídeo us convidem a la reflexió,… Llegeix més»\nEl dia 17 de Novembre vam assistir a una formació promoguda pel CESIRE: Eines per incorporar la perspectiva de gènere a l’aula. Formació coeducació\nErasmus Coedu 0\nIniciem el projecte CO-EDU\nEl projecte CO-EDU ja ha començat a rodar¡ el dia 4 de novembre 2020 vam fer la primera reunió de constitució del consorci format per les 6 escoles del districte i el CRP Eixample. La situació de Pandèmia del Corona Virus no ens permet de… Llegeix més»\nDocuments per a les escoles


Es presenta la 4a edició del Som Cinema – Som Cinema\nEs presenta la 4a edició del Som Cinema\nSom Cinema, la 4a Mostra de Cinema i Audiovisual Català, que tindrà lloc a Mollerussa del 18 al 23 d’octubre, aposta per concentrar les projeccions de la secció oficial en dos dies i mig i habilitar durant aquest temps un espai de trobada a l’Amistat, per tal que esdevingui el centre neuràlgic d’encontre per a les persones vinculades al sector cinematogràfic i audiovisual.\nAixí, entre dijous 21 a la tarda i dissabte 23 a la nit es podran veure un total de 26 títols competint en la secció oficial, dels quals sis seran llargmetratges, 7 documentals i 13 curtmetratges. Es tracta d’una xifra lleugerament superior a la de la passada edició (22) i han estat seleccionats entre la vuitantena de produccions que es van presentar en la convocatòria d’aquest concurs.\nLa mostra també fa en aquesta edició una aposta per promocionar el cinema emergent fet a les Terres de Ponent. En concret, dues de les produccions seleccionades per competir tenen factura lleidatana, El Pantano i Destins. Una altra de les novetats és el fet que serà un únic jurat el que donarà el veredicte dels guanyadors en la categoria de llargmetratges i en la de documentals. Estarà format per Ignasi Juliachs (periodista i crític de cinema), Jesús Ramos Huete (escriptor i guionista), Antonio Boneu (director, guionista, escriptor i realitzador), Mireia Ros (directora i actriu) i Vicenta N’Dongo (actriu). Quant al jurat de curtmetratges estarà format un any més per representants de l’equip de la revista cultural Revers Magazine, tots ells relacionats amb el món de l’audiovisual.\nD’altra banda, Som Cinema retrà enguany homenatge a l’actor Àlex Brendemühl per la seva trajectoria professional en el món del cinema. L’acte de reconeixement es durà a terme en la ceremònia de cloenda que tindrà lloc dissabte dia 23 al Teatre L’Amistat.


Cóm utilitzar l’aire condicionat del cotxe? - Graupera\nÚltimes entradesPortada » Cóm utilitzar l’aire condicionat del cotxe?\nArribada l’època de calor, agafar el cotxe en plena tarda o agafar-lo quan ha estat un temps al sol pot semblar un forn si no disposem d’aire condicionat en el vehicle. Però, hem de recordar que el seu us augmenta el consum de combustible.\nL’aire condicionat dels cotxes és una màquina de fred que aconsegueix refredar l’aire calent de l’exterior o interior del propi vehicle per així climatitzar-lo a la temperatura de desitgem. Això s’aconsegueix gràcies a una sèrie d’elements mecànics i a un gas refrigerant.\nL’augment del consum del cotxe per l’aire condicionat depèn de diversos factors:\nLa potència de funcionament: quant major sigui la diferència entre la temperatura de l’aire i la que volem aconseguir refredant-ho, major serà la potència necessària i, per tant, major serà el consum.\nEl temps de funcionament: quant major sigui el temps, major serà el consum. Això depèn, de la diferència de temperatura: a major diferència, més temps treballa el compressor.\nDe forma general, es por dir que el consum pot pujar entre un 5% i un 20%, el que significa un par de dècimes de litres als 100 kilòmetres. Així mateix, també hem de tenir en compte que l’ús de l’aire condicionat pot treure potència a les rodes. Això es nota especialment en motors petits o pocs potents.\nAire condicionat o finestra baixada\nDesprès de conèixer el consum de combustible que suposo tenir encès l’aire condicionat del cotxe, potser molt peseu que és més aconsellable obrir les finestres. Però el fer d’obrir les finestres també pot suposar un augment del consum.\nJa que conduir amb les finestres baixades provoca una major resistència al moviment del vehicle. Això fa que el motor tingui que suportar un major esforç que provoca un major consum.\nLlavors, quina és la solució més eficient per refredar l’interior del vehicle?\nLa solució més eficient dependrà de la velocitat. S’ha demostrar que a baixes velocitats, per sota dels 80 o 90 km/h, l’augment del consum al obrir la finestra és menor que per l’ús de l’aire condicionat, però a major velocitat, és millor portar-les tancades i fer funcionar l’equip de fred.\nInformació útil per la seva caldera Saunier Duval\nComprovacions bàsiques Saunier Duval Abans de posar en funcionament la seva caldera Saunier Duval, s’han…\nAvaries de calderes: Quines són les més freqüents?\nAvaries de calderes ¿És casualitat que durant aquesta època de l’any es produeixin? No. Durant…\nprevious post: Informació útil per la seva caldera Saunier Duval\nnext post: Calderes de Condensació


Formació en arts escèniques. Espai Escènic, Escola d'Arts Escèniques\nFormació d’Arts Escèniques a l’Espai Maragall\nUn dels objectius de l’espai Maragall és el de fomentar la pràctica del teatre i les arts escèniques a través de la formació. A l’actualitat l’espai Maragall compta amb una programació formativa estable especialitzada en teatre musical i dirigida per l’Espai Escènic (l’Escola d’Arts Escèniques de Gavà). Amb seu permanent a les instal·lacions de l’espai Maragall, l‘Espai Escènic forma a infants, joves i adults en les disciplines de teatre, cant, dansa i veu.\nL’Espai Escènic és un espai de creació, de formació, de lleure i d’aprenentatge. Un espai obert a tothom.\nOferta formativa de l’Espai Escènic: Cursos anuals per a infants, joves i adults.\nCasal Artístic de l‘Espai Escènic: Casal d’estiu als mesos de juliol i setembre. Pensat per a nens i joves d’entre 6 i 17 anys.


La motxilla Dakine 365 és una mini motxilla essencial reduïda de baix volum. El compartiment principal 365 Mini compta amb una funda dedicada a la tauleta, mentre que el compartiment frontal amb cremallera té tots els articles més petits per accedir fàcilment. El 365 Mini inclou un panell inferior encoixinat resistent i detalls reflectants a la part frontal i posterior per obtenir més seguretat. Aquest paquet unisex s’ofereix en una àmplia gamma de colorits de temporada.\nAshcroft camo: ripstop de polièster 600D amb acabat estampat i impermeable, material aprovat per bluesign®\nAzalea: sarja de bruc de polièster 300D amb acabat estampant i impermeable, material homologat per bluesign®\nMascota botànica: teixit de polièster reciclat 600D amb acabat estampant i impermeable, material homologat per bluesign®\nBlau de cobalt: teixit de bruc de polièster 600D amb acabat hidrofugant, material homologat per bluesign®\nRosa carmesí: teixit de polièster 600D amb acabat estampat i impermeable, material homologat per bluesign®\nEscala de grisos: teixit de bruc de polièster 300D amb acabat impermeable / teixit de nylon 400D + teixit de polièster amb acabat impermeable, materials homologats per bluesign®\nPalma de la selva: teixit de polièster 600D amb acabat estampat i impermeable, material homologat per bluesign®\nSlash dot: teixit de polièster 600D amb estampat i impermeabilització, material homologat per bluesign®\nRoba: teixit de polièster 600D amb acabat hidrofugant / teixit de bruc de polièster 600D amb acabat impermeable, materials homologats per bluesign®\nPolièster (lava Tubs) homologat per bluesign® 600D\nVols comprar Dakine 365 Mini 12L? Estàs al lloc adequat! A la categoria de Motxilles de la botiga de esquí trobaràs una gran varietat i tots els models disponibles, sempre amb el millor preu. Aconsegueix els millors productes de esquí i que s’adapten a les teves necessitats i exigències a snowinn. Estàs buscant un regal? Aleshores no et pots perdre les últimes ofertes de Bosses i motxilles.


Sis morts en un bloc de veïns de Bilbao: com s’estén el covid en una comunitat? - CATzona\nSis morts en un bloc de veïns de Bilbao: com s’estén el covid en una comunitat?\nNúmero 4 de la plaça Haro, a Bilbao, concretament al barri obrer de Santutxu. El coronavirus es va instal·lar en aquesta comunitat de veïns, on ja ha deixat sis morts i més de 30 infectats a l’edifici. Es tracta d’un bloc amb un únic portal, 64 llars… Anar a la font – RAC1.CAT


V Korable Hotel Ufa Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nKirova Street 91, Sovetski, Ufa, Rússia, 450078 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nMés informació sobre V Korable Hotel\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Ufa, V Korable Hotel és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA V Korable Hotel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, servei d'habitacions, transport hotel/aeroport, bar, caixa forta.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb banyera hidromassatge, aire condicionat, calefacció, servei de despertador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. V Korable Hotel és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Ufa.


Inaugurada l’ampliació del Centre de Tercera Edat de Santa Gertrudis - Noudiari.es | Noudiari.es\n@Noudiari / Carmen Ferrer, alcaldessa de Santa Eulària des Riu; i Vicent Marí, primer regidor al moment d’iniciar-se el projecte, varen inaugurar ahir a la tarda la reforma i ampliació del Centre Social i de Tercera Edat de Santa Gertrudis de Fruitera, una intervenció que permet ampliar l’espai disponible per a la nombrosa, i en augment, comunitat de persones majors de la Parròquia que tenen a aquest local el seu principal lloc de reunió i on es realitzen múltiples activitats al llarg de l’any.\nUna ballada per part de l’Agrupació de Balls Tradicionals de Santa Gertrudis i un avanç del llibre que Josep Juan Marí ‘Pep Xumeu’ està realitzant sobre les fonts i pous de la Parròquia varen acompanyar una convidada als assistents organitzada pel Club de la Tercera Edat i el Consistori.\nL’ampliació, que respecta l’esperit del disseny original, permet incorporar 75 m2 a la planta baixa de l’edifici distribuïts en una sala expedita de 40 metres per a usos múltiples i de nova factura, 9 metres quadrats més per a la sala de televisió que arribarà als 40 m2, 0,85 metres més per al bar (que arribarà als 44 m2), així com unes porxades de 35,70 metres.\nAltres espais annexes i funcionalitats com ara elements de seguretat contra incendis completen el projecte. Les obres varen ser adjudicades a l’empresa Excavaciones Cotxu per 126.000 euros.


Els llibres del celler - per Jordi Policarp: Totes les coses que no ens vam dir\n« I si tinguessis una segona oportunitat? »\nÉs un llibre que s'assembla a aquells vins de gran categoria.\nDe la mateixa manera que un vi, es va enriquint a mesura que passa el temps d'el·laboració, en Marc Levy, aconsegueix publicar una obra en la que es té la sensació que quan més s'avança en la seva lectura, més agrada. Fins que arribes al final del llibre amb un bon regust de boca (el que jo deia... com els bons vins).\nEl llibre sorprèn tant per la seva originalitat com pel llenguatge fresc i actual que fan servir els seus protagonistes.\nJo diria que és un llibre per passar-s'ho bé, al mateix temps que també serveix per reflexionar sobre les segones oportunitats que se'ns plategen a la nostra vida i que sovint, no sabem aprofitar.\nPublicat per Jordi Policarp - Els llibres del celler a 20:57\nEtiquetes de comentaris: èxit, Marc Levy\nSM 17 de juliol de 2009 a les 14:06\nGracies per la recomanació!\nJordi 17 de juliol de 2009 a les 22:06\nHi ha gent que fins i tot me'l ha demanat a la feina. Estic desitjant saber els seus comentaris de seguida que l'acabin. hehehe.\njomateixa 22 de juliol de 2009 a les 14:02\nja m'has fet agafar ganes de llegir-lo, l'anoto per la propera visita a la llibreria.\nManel 2 d’agost de 2009 a les 18:07\nUn blog molt treballat i molt interessant.\nJa l'he introduït al meu lector de feeds per no perdre'm ni una.\nJesús M. Tibau 6 d’agost de 2009 a les 8:42\nla vida és tan tossuda en donar-no soportunitats com nosaltres en ignorar-les\nMontserrat Brau 3 de juny de 2012 a les 23:32\nAquest no me'l vaig llegir (tot i que en vaig sentir a parlar molt) però sí que he llegit els que li han vingut al darrera. M'agrada força, però quan va fer allò de la 1a - 2a part amb El primer dia em va deixar una mica mosca... Sort que aquest nou de La química secreta de les paraules torna a ser d'una peça! Crec que t'agradarà!