Les llevadores del servei d’Atenció a la Salut Sexual i Reproductiva d’Osona inicien un programa de preparació per al part a dues piscines de la comarca\nLes llevadores de l’Atenció ala Salut Sexuali Reproductiva (ASSIR) d’Osona, de l’Institut Català dela Salut (ICS), han iniciat aquest mes de maig el Programa de preparació maternal a l’aigua a dues piscines de la comarca d’Osona: la piscina del Fitness Vic ila Piscina Municipalde Manlleu, amb el suport de l’Ajuntament de Manlleu.\nAquest Programa consta d’una hora de teoria en què es parla de l’embaràs, part, lactància, postpart, cures del nadó, etc., i una hora de pràctica d’exercicis específics a l’aigua, especialment per tonificar i millorar l’elasticitat de la musculatura, els lligaments i tendons implicats en l’embaràs i el part.\nL’objectiu principal del Programa és arribar al part en les millors condicions físiques i psicològiques possibles, augmentant el benestar durant l’embaràs i adquirint confiança a través del coneixement del propi cos, relaxant les zones més sobrecarregades durant la gestació i corregint postures incorrectes, augmentant la capacitat respiratòria utilitzant l’aigua com element de treball, i afavorint el vincle mare-fill. És important tenir en compte que la preparació per al part a l’aigua no és sinònim de “part a l’aigua”.\nAquest programa de salut que promou l’Institut Català dela Salut(ICS) està dirigit per una llevadora, professional de referència per a les embarassades, que està especialment formada per dur a terme la preparació integral (física, psíquica i emocional) de les gestants perquè arribin al part en les millors condicions possibles. La llevadora és la professional que coneix més l’embarassada, ja que controla l’embaràs, el part i postpart i, per tant, la preparació per al part que li proposa és més eficient.\nSessions del programa a Osona\nEl curs dura aproximadament unes 8 setmanes i està adreçat a totes les embarassades de més de 25 setmanes de gestació de la comarca, sempre que hi hagi disponibilitat de places.\nAbans de començar el curs la llevadora realitza una visita a les gestants que hi estan interessades per tal de valorar si hi ha alguna contraindicació que desaconselli l’exercici a l’aigua.\nAla Piscina Municipalde Manlleu les sessions es realitzen els dilluns de18 a20 h i a la piscina del Fitness Vic els dijous de18 a20 h.\nPer apuntar-s’hi cal trucaral telèfon del’ASSIR Osona, al CAP Osona: 93 889 02 22, extensió 8213.


Salut i república: Israel & Palestina S.A\nIsrael & Palestina S.A\ndimecres, de gener 14, 2009, Posted by Albert, One Comment\nDegut als aconteixements recents amb l’intervenció del exercit Israelià, els debats que s’estàn duent a terme s’escalfen , a la premsa o ràdio ara sembla que està molt viu la qüestió aquesta de ...Israel o Palestina, com si fos allò que és deia del Barça o del Madrid ¿¿?.\nAl post meu anterior, vaig parlar sobre el brutal atac Israelià a Palestina, com moltissíma gent, i els comentaris que han continuat han donat peu al etern i complicat debat del conflicte palestí.\nPenso que aquest no és el debat, ara, el debat i les critiques a Israel , venen donades degut a una intervenció armada , totalment desmesurada, i que està afectant a la població civil, recordem que a data d’avui ja han mort gairebé mil persones.\nEm fico a la pell del poble d’Israel i entenc que no és pot suportar que cada dia et llancin coets ( que no misils) , i que puguin ferir ( que no matar a centenars ) o fins i tot matar població civil.\nEntenc també, que un país , preparat, ric, i eix vertebrador de l’economía a la zona, ha de tindre molts més medis i recursos per finalitzar aquesta fura islamista, perqué atacar sense mesusa i arrassar amb tot el que hi ha per el mig, ja ho van fer els bàrbars i és van carregar l’Imperi romà, per exemple.\nTampoc, es pot permetre , aquesta mania que és té desde Israel de criticar a tota institució o govern i titllar-lo gratuïtament d’anti-Semita, quan aquestos no es posicionen amb les opinions d'Israel , això perdoneu però és molt barroer i mancat de fonaments.\nPer tant,sobre el conflicte recent i , hem d’abogar perque realment les institucions que ens representen , siguin , i ho han de ser, capaces de solventar aquest conflite, per mitjançant del diàleg i la pau, perque són institucions de pau i governamentals i no pas exércits militars.\nS’han d’acabar les èpoques de solucionar els conflictes amb amenaces, amb coaccions, amb manipulacions o amb intervencions armades, s’ha de donar un nou gir a les formes de entendre les cultures i els països, així com ara estem entenent, a base d’una crisis mundial , que el capitalisme no és el sistema econòmic adient pels temps que estem vivint, hem d’entendre que els conflictes demanen grans experts en mediacions i experts i coneixedors de les cultures, en definitiva un món governat i gestionat per gent experta, preparada i capacitada, crec que és mínim que és pot demanar al món.\nRàimon @ dijous, 15 de gener, 2009\nNo trobes sospitòs que molts països àrabs pressionin de manera clara i contundent davant d'aquest conflicte?\nCom un grup terrorista com ja l'any 2001 etiquetaven a Hamas va poder participar en unes eleccions? I perquè les va guanyar? Potser...\n1. Pels numerosos episodis de corrupció d'Al-Fatah?\n2. Perquè va prometre una millora de la economia de la pobra Palestina?\nPer qué Israel té tanta por de Hamás i no d'Al-Fatah?


Els ingressats per Covid-19 reculen a 107 (-16) a Lleida - Teleponent\nInici Coronavirus Els ingressats per Covid-19 reculen a 107 (-16) a Lleida\nEls ingressats per Covid-19 reculen a 107 (-16) a Lleida\nEs declaren 3.334 nous casos de covid-19 a Catalunya i 31 morts\nA la regió sanitària de Lleida hi ha acumulats 26.310 casos confirmats per PCR/TA, 140 més en les darreres 24 hores. Són 27.184 si es tenen en compte totes les proves. Un total de 508 persones han mort per coronavirus des de l’inici de la pandèmia. Entre el 20 i el 26 de gener es van notificar 12 defuncions, 9 la setmana anterior. Hi ha 11.287 vacunats de la primera dosi a la regió (+193), i 4.810 de la segona (+1.145).\nPel que fa al risc de rebrot, baixa 10 punts i se situa en 501, per sota del registrat la setmana anterior, que era de 525. La velocitat de propagació baixa una centèsima, fins a 0,98, mentre que la setmana anterior estava en 0,99. La taxa de confirmats per PCR/TA està en 255 per cada 100.000 habitants, i la incidència a 14 dies és de 521 (540 en l’interval anterior). El 6,24% de les proves que es fan surten positives.\nAl Pirineu i Aran: el risc de rebrot cau 27 punts (532)\nLa regió sanitària de l’Alt Pirineu i l’Aran acumula 4.558 casos confirmats per PCR o TA des de l’inici de la pandèmia, 24 més, i 4.785 sumant totes les proves. Un total de 135 persones han mort des de l’inici de la pandèmia, cap més que en el darrer balanç. El risc de rebrot baixa 27 punts, fins a 532, mentre que la setmana anterior era de 628. Hi ha 2.053 vacunats de la primera dosi (+50) i 1.251 de la segona (+467).\nEn paral·lel, l’Rt baixa tres centèsimes fins a 0,94. En l’interval anterior estava en 1,05. La taxa de confirmats per PCR és de 279 per cada 100.000 habitants. La incidència acumulada a 14 dies és de 575, pels 595 de l’interval anterior. El 5,85% de les proves que es fan donen positiu.\nA la regió hi ha 18 pacients ingressats, 2 més que en l’anterior balanç. Entre el 20 i el 26 de gener hi havia 13 ingressats i es van notificar 2 defuncions, mentre que en el període anterior van ser 14 els hospitalitzats i 3 defuncions.\nA Catalunya l’Rt es manté a 0,95 i el risc de rebrot baixa a 554 (-19), amb 135 ingressats menys (2.746) i 5 més a l’UCI (723)\nLa velocitat de propagació de la covid-19, l’Rt, segueix estancada a 0,95, segons el darrer balanç del Departament de Salut. El risc de rebrot ha baixat en les darreres 24 hores, en concret 19 punts i se situa ara en 554. En paral·lel, la incidència a 14 dies baixa i passa de 629,38 a 611,77.\nD’altra banda, s’han declarat 3.334 nous casos confirmats per PCR o TA, amb un total de 465.260. El 6,48% de les proves de la darrera setmana han donat positiu. S’ha informat de 31 noves morts al sistema informàtic i el total és de 19.079. Hi ha 2.746 pacients ingressats amb covid-19 als hospitals catalans, 135 menys, i 723 a l’UCI, 5 més. Els vacunats amb la primera dosi són 188.109 (+1.836) i 50.952 amb la segona (+15.009).\nArticle anteriorHasél descarta l’exili: “Seré més útil aquí”\nArticle següentEls mossos enxampen 23 francesos fent una festa il·legal en una casa rural de Lleida


La font de l'Hospital, la Ruta de les fonts monumentals de Lleida\nLa font de l’Hospital es troba a la Plaça de l’Institut dels Estudis Ilerdencs, en un costat amb l’Avinguda de Blondel. Aquesta és la tercera font que trobem en la nostra particular Ruta de les Fonts Monumentals de Lleida d’un diumenge al matí (l’últim de gener).\nAprofitem i visitem l’IEI, els diumenges a les 12:00h obren, veiem una font recent que ténen en el seu pati interior i també ens mostren el retaule de la capella (1739) de l’antic Hospital General de Santa Maria, actual seu de l’IEI.\nCom que la mina del dipòsit del Pla de l’aigua no quedava massa lluny, van allargar-la fins a fer arribar l’aigua a l’hospital de Santa Maria.\nOn s’ubica la font de l’Hospital?\nComments to La Font de l’Hospital a la ciutat de Lleida


VALORAR, GESTIONAR, RESTAURAR I ESTIMAR ELS AIGUAMOLLS (Lema del DMH 2022) - Celebrem amb la Natura\nVALORAR, GESTIONAR, RESTAURAR I ESTIMAR ELS AIGUAMOLLS (Lema del DMH 2022)\nfebr. 3, 2022 | Activitats\nSabeu que mitjançant la campanya Celebrem amb la Natura acudim a un gran nombre de cites imprescindibles per al nostre planeta. Esta setmana li ha tocat el torn als aiguamolls, sent el dia 2 de febrer el seu dia internacional. Estos ecosistemes, més enllà de brindar-nos boniques postals i de ser lloc per excel·lència per a contemplar l’avifauna autòctona i migrant, suposen realment un pilar per a l’equilibri de la Mare Terra i, per la tant, per a nosaltres mateixos.\nÚltimament, se sent bastant, a col·lació de les macrogranges i l’agricultura intensiva, com el nostre recurs més preuat, l’aigua dolça, s’està veient molt afectat. Este fet té com a un dels seus principals damnificats els aiguamolls. Cal tindre en compte que les desenes d’aiguamolls repartits pel territori espanyol suposen unes reserves molt importants d’aigua i, actualment, s’està utilitzant més de la que la naturalesa és capaç de reposar. D’altra banda, els aiguamolls exerceixen una gran tasca com a grans captadors de CO₂, raó per la qual l’ONU demana encaridament als països assegurar la seua conservació. Així doncs, els aiguamolls representen un ecosistema essencial per a nosaltres.\nPer estos motius, este cap de setmana, 5 i 6 de febrer, tindran lloc en el nostre particular aiguamoll castellonenc de la Marjal dues activitats de conscienciació que, com bé diu el lema d’enguany, ens permetran valorar, restaurar i estimar els aiguamolls, coneixent el seu origen, biodiversitat, quines són les causes de la seua degradació i què podem fer com a ciutadans per a ajudar a preservar-los. Sou tots/es benvinguts/des!


Aquesta piscina és una mina (d'art) | experiències 2021\nFa 25 estius, els últims treballadors de la planta de coc -un tipus de carbó- de Zollverein, a Essen (Alemanya), van penjar els seus cascos per sempre.\nAquell 30 de juny de 1993, el que va ser un dels principals complexos siderúrgics de tot Europa quedava abocat a l'abandonament absolut. I, però, on abans grinyolaven les màquines rovellades, avui reverbera el guirigall incessant d'una piscina.\nLa piscina "minera" d'Essen © Zollverein\nLa fàbrica, com succeeix amb altres tantes a la conca de l'Ruhr, es va haver de buscar la vida davant l'amenaça de la desindustrialització.\nDurant els anys 90 i la primera dècada d'aquest segle, el govern de Renània de Nord es va obsessionar amb que cap de les seves grans urbs es paralitzés, com li havia passat a Detroit.\nPer això, pel que fa la siderúrgia va començar a donar símptomes de pal·lidesa econòmica, les institucions locals van moure fitxa per comprar fins a l'última canonada i obrir un període de reflexió.\nI llavors va aparèixer el duo creatiu Dirk Paschke i Daniel Milohnic, els qui en 2001 van sorprendre instal·lant una enorme piscina com un element conceptual disruptiu per celebrar que els pous 12 i 13 passaven a ser Patrimoni Mundial per la Unesco. Des de llavors, aquesta obra alegra l'estiu als fills i néts de la revolució postindustrial.\nProducció de teatre durant la Ruhrtriennale. © Ruhrtriennale\nEn paral·lel a l'èxit dels remullades, Zollverein ha fet de la creativitat seu esperó per a la reconversió. Així, el 2010, aprofitant la capitalitat cultural europea de l'Ruhr, va inaugurar un museu reivindicatiu sobre la rellevància d'aquesta conca dissenyat per Rem Koolhas on les sorpreses es reparteixen entre la història de el lloc i les escales estridents que va idear l'arquitecte holandès.\nI els sense encant i enrajolats banys de l'antic complex floreixen a l'agost acollint els espectacles de dansa, teatre i performances de festival d'escenografia contemporània Ruhrtriennale. Una programació vespertina que agafa el testimoni de les capbussades per dotar d'estímuls i diàlegs als nous estius siderúrgics.


Arenyencs a títol individual ja han començat a netejar la platja del Cavaió | Ràdio Arenys 91.2FM\nSocietat Medi Ambient Divendres 24 de gener del 2020\n/ Act.: 24 de gener del 2020 a les 14:01\nArenyencs a títol individual ja han començat a netejar la platja del Cavaió\nDiversos arenyencs comencen a fer la neteja al Cavaió\nLa cloenda de l'Any Cucurull ressalta la…\nArenys treballa per tornar a la …\nCentenars de persones netegen la platja del Cavaió\nEl temporal Glòria ha deixat 205 litres per metre quadrat …\nEl consistori ha activat els darrers dies el protocol per …\nAhir ja van ser força arenyencs els que van apropar-se per començar a retirar plàstics i objectes que havien arribat a la sorra amb el temporal marítim. De totes maneres, la crida oficial per netejar la platja serà demà a partir de les 12 del migdia davant del Portinyol. Una crida que està tenint molt bona resposta i, de fet, són moltes les entitats i associacions que estan animant a la participació.\nPlàstics, torretes, canyes, materials orgànics o altres objectes s’acumulen a la platja del Cavaió després del temporal marítim d’aquests últims dies. També s’han pogut veure diversos animals, tant vius com morts que han arribat amb les rierades i el temporal. Les persones que han iniciat aquesta neteja afirmen que, majoritàriament, hi ha molts plàstics de totes mides. Destaquen que algunes persones que passejaven per allà, al veure que hi havia gent que ja feien la neteja, van decidir unir-s’hi.\nL'acció mediambiental coordinada segueix en marxa per demà a partir de les 12. Una de les impulsores, Montse Alberte, diu que en el moment en què van veure les imatges amb els residus a través de les xarxes es van mobilitzar ràpidament per evitar que tornin al mar. La idea és enretirar-les i es preveu que l’Ajuntament posi a disposició el material necessari amb contenidors de reciclatge. De totes maneres, a la crida també es demana que el ciutadà aporti guants, sacs o qualsevol material per poder reciclar la brossa acumulada.\nAltres municipis de l’entorn, com Calella i Pineda de Mar, també han tirat endavant iniciatives d’aquestes característiques.


L'escandòl torna a esquitxar els Cambó L'escandòl torna a esquitxar els Cambó\nL’escandòl torna a esquitxar els Cambó\nAquest matí ha transcendit públicament l’exhibició del quadre ‘Retrat de Michele Marullo Tarcaniota‘, pintat per Botticelli el 1491 a la galeria Trinity Fine Art de Londres en el seu stand de la fira Frieze Master. El quadre pertany a la família Guardans, hereus de Francesc Cambó.\n🔴 Escàndol d proporcions èpiques. Els Guardans, hereus de Francesc Cambó i propietaris d’aquest Botticelli, el tenien dipositat al Museo del Prado. El quadre va estar fins el 2004, aprox., a Barcelona. El Ministerio ha autoritzat INEXPLICAMENT la sortida d’Espanya. FIL 👇 https://t.co/QoF0OzDkx7\n— Albert Velasco (@velasc_alberto) September 10, 2019\nL’escàndol, rauria, en la qualificació que manté l’administració sobre el quadre. La pintura està declarada Bé d’Interès Cultural i requereix autorització ministerial per sortir de les fronteres del Regne d’Espanya. Una protecció deguda a la importància històrica del quadre, que és l’únic Botticelli en mans privades, alhora que la seva exportació provoca un precedent sobre la resta de BIC, que pot comportar la fugida de l’Estat d’importants obres d’art mobles.\nSandro Botticelli, retrat de Michele Marullo Tarcaniota, (c. 1490)\nEl ‘Retrat de Michele Marullo Tarcaniota‘ està valorat en 60 milions d’euros i fins al 2016 estava dipositat al museu del Prado. Inexplicablement, el museu insígnia de l’Estat, no el va voler comprar i l’administració de l’Estat ha autoritzat la seva sortida del país.


Mediaset negocia amb el Grup Godó entrar a 8TV\nEl nou soci podria aportar nous continguts i, sobretot, la comercialització conjunta de la publicitat de la cadena.\n07.05.2015 19:36 h. Actualizado: 19.05.2015 19:19 h.\nEl Grup Godó podria haver trobat un aliat per intentar donar un impuls a 8TV, la seva gran aposta televisiva, que fins ara no acaba d'enlairar-se. La poderosa Mediaset, un dels dos grans conglomerats televisius del mercat espanyol -competint amb Atresmedia-, estaria negociant amb Godó l'entrada al seu canal televisiu, segons informa Comunicació21.\nSegons aquesta comunicació, tant el Consell de l'Audiovisual de Catalunya com la Comissió Nacional dels Mercats i la Competència ja tindrien "sobre la taula" la operació, que implicaria una entrada de Mediaset en l'accionariat de 8TV com a participant minoritari però amb "capacitat de gestió".\nAmb aquesta operació, el Grup Godó, que ha vist com Emissions Digitals de Catalunya -l'empresa que explota 8TV i els altres canals autonòmics del grup- perdia uns 20 milions d'euros entre els anys 2010 i 2014, buscaria un doble benefici.\nPer una banda, l'entrada de Mediaset podria significar una aportació de continguts en una cadena que no va excessivament sobrada d'espais homologables als de la competència, amb les excepcions dels seus dos programes estrella: '8 al dia', de Josep Cuní, y 'Arucitys', d'Alfons Arús.\nPer altra, i potser encara més decisiu, el nou soci podria aportar una comercialització conjunta de la publicitat. Un factor decisiu, tenint en compte que entre Mediaset i Atresmedia absorbeixen prop d'un 90% del pastís publicitari del mercat espanyol.\nL'operació, de fet, arribaria poc després que es frustrés en el darrer moment -després de fortes protestes de la plantilla de TV3- un acord perquè el Grup Godó gestionés la publicitat de les emissores públiques de la Generalitat.


La plataforma Lliure Elecció Educativa Comunitat Valenciana lliurament en el col·legi d’infermeria de valència “informe d’estat i avaluació de riscos en l’àmbit educatiu i en el context de la infecció causada pel sars-cov-2. Infermeria escolar” – BÉTERA – toda la información del Bétera, Valencia\nS’ha entregat en el Col·legi d’Infermeria de València el “INFORME D’ESTAT I AVALUACIÓ DE RISCOS EN L’ÀMBIT EDUCATIU I EN EL CONTEXT DE LA INFECCIÓ CAUSADA PEL SARS-COV-2. INFERMERIA ESCOLAR” (clic ací per a veure informe complet).\nL’informe pretén quantificar els riscos en l’àmbit escolar, amb objectivitat, amb l’objectiu únic de demostrar la necessitat d’integrar la infermeria escolar en els centres educatius de la Comunitat Valenciana, en tots els nivells, i en tots els centres existents.\nL’àmbit escolar és una activitat docent, i té com a finalitat l’educació, en diferents etapes, amb diferents necessitats, i es distingeixen diverses categories; l’educació pública, la concertada, i l’educació privada, a més d’etapes d’escolarització obligatòria i no obligatòria.\nEn context de pandèmia, l’estat actual de les aules és lamentable. Els centres educatius romanen oberts, amb unes restriccions i unes mesures de seguretat que ho converteixen en la pràctica en un entorn sanitari, i amb Coordinadors Covid-19 sense formació suficient.\nLes mesures de seguretat són insuficients, i posades en pràctica de forma no correcta, suposen un presumpte focus de contagis. Perquè les mesures de seguretat enfront del contagi a les aules funcionen, és necessari delegar les funcions en personal qualificat. El personal docent ja té unes funcions establides, i atribuir-li la gestió de la presa de temperatura corporal als alumnes/as, higiene amb alcohol, etc., és sobrecarregar un col·lectiu de manera qualitativa i quantitativa.\nEl personal docent tampoc està qualificat per a controlar els nivells de CO² en l’ambient, en cas de la instal·lació de purificadors d’aire portàtils. En cas de signe d’urgència, enfront de les temperatures ambientals que s’estan registrant a la Comunitat Valenciana, pot donar-se hipotèrmia en els alumnes/as, i serà clau la identificació d’aquests signes. El personal docent no està qualificat per a assumir aquesta responsabilitat.\nLa infermeria compta amb uns 261.000 infermers col·legiats a Espanya. La infermera escolar es defineix com el professional d’infermeria que realitza el seu acompliment en l’àmbit escolar, parant atenció i cures de salut en el centre educatiu.\nSegons les xifres, la ràtio és de 655 infermers per cada 100.000 habitants. No obstant això, és un número que resulta insuficient quan es té en compte el nombre de pacients que necessiten atenció. La falta d’infermers no sols es reflecteix als hospitals. A Espanya el cas de la infermeria escolar tampoc s’ajusta a la resta dels països de la Unió Europea. A França, Regne Unit, Suècia o Noruega, per exemple, ja compten amb infermeres escolars.\nÉs urgent comptar en tots els centres educatius amb un professional d’infermeria que atenga i protegisca als xiquets i joves, especialment en els actuals moments de crisi sanitària per la infecció produïda pel SARS-CoV-2.\nLa Plataforma Lliure Elecció educativa Comunitat Valenciana exigeix la consellera de Sanitat Universal i Salut Pública i al conseller d’Educació, Cultura i Esport, que les famílies puguen triar lliurement sobre la modalitat d’ensenyament en línia/telemàtic o presencial per als seus fills en període de pandèmia.\nValència, 10 de gener de 2021. Plataforma Libre Elección Educativa Comunidad Valenciana.


Rudolf Häsler i Gabriel Ferrater, nomenats Fills Predilectes de Sant C\nFoto de grup amb els familiars que han recollit el reconeixement. FOTOS: Artur Ribera\nRudolf Häsler i Gabriel Ferrater, nomenats Fills Predilectes de Sant Cugat\nEl ple municipal ha aprovat per unanimitat el reconeixement a títol pòstum als dos artistes arrelats\nper Cinta Caballé i Curto Periodista 29 gener de 2018\nEl pintor Rudolf Häsler i el poeta Gabriel Ferrater ja són Fills Predilectes de Sant Cugat del Vallès. Així ho ha acordat per unanimitat el ple municipal de la ciutat, en sessió extraordinària, aquest dilluns, 29 de gener. Una sessió que ha comptat amb la presència dels familiars i amics d'ambdós artistes. Entre ells, la vídua del pintor, Mari Lola, i els seus quatre fills (Anna, Alejandro, Rodolfo i Juan Carlos), així com la neboda de Gabriel Ferrater, Amalia Zimmermans. També han participat de l'acte l'alcalde de Reus (ciutat natal de Ferrater), Carles Pellicer, la regidora de Cultura d'aquesta ciutat, Montserrat Caelles, i membres de l'Associació Gabriel Ferrater.\nMireu les imatges del ple extraordinari.\nLa distinció s'ha fet en un ple extraordinari aquest 29 de gener.\nLa ciutat ha volgut reconèixer amb aquesta distinció honorífica la vida i trajectòria artística d'ambdós artistes. Carmela Fortuny, tinenta d'alcalde de Cultura, ha fet les dues propostes al ple, destacant de Gabriel Ferrater el fet que "no solament va viure i treballar a la ciutat, sinó que es va endinsar en la vida social del poble", destacant el seu vessant poètic "com a poeta influent de la literatura catalana, elevant la nostra llengua a les més grans alçades expressives". Igualment, ha fet valdre la importància dels premis literaris que porten el seu nom, especialment l'adreçat a estudiants de secundària, com a referent per als més joves.\nLa neboda de Ferrater recollint el títol.\nPel que fa a Rudolf Häsler, qui ja va rebre el reconeixement de la ciutat el gener de 2017 amb motiu del 90è aniversari del seu naixement, Fortuny n'ha destacat "la rellevància del llegat artístic que ha deixat a la ciutat". En aquest sentit, ha fet valdre "la seva implicació amb la ciutat a través d'una llarga trajectòria artística i com a pintor del segle XX que va recórrer bona part del món", a més de remarcar la seva estima per la ciutat, especialment, pel Monestir de Sant Cugat.\nLa vídua de Häsler recollint el títol.\nLes diferents formacions polítiques representades al ple municipal han donat el seu suport a la proposta fent valdre la importància d'ambdós personatges per a la ciutat. Unes intervencions on, a més de fer valdre la trajectòria i vida dels dos artistes, s'ha reivindicat l'aposta per la cultura de la ciutat, així com la necessitat de reconèixer les dones que també han estat rellevants per la ciutat, i s'ha encoratjat l'Associació Gabriel Ferrater a seguir treballant per la difusió del llegat del poeta.\nEl reconeixement ha estat unànime.\nUn cop aprovada per unanimitat la concessió del reconeixement honorífic, s'ha lliurat el títol acreditatiu als seus familiars. Per part de Rudolf Häsler, l'han recollit la seva vídua, Mari Lola, i la seva filla, Anna Häsler. Häsler ha agraït el reconeixement fet per la ciutat. "És el reflex de l'admiració i l'amor que li ha tingut la ciutat, que és el mateix que ell li tenia", ha dit. Amalia Zimmermans, neboda de Ferrater, ha recollit el reconeixement, mostrant-se orgullosa d'aquest fet.\nL'alcalde de Reus, Carles Pellicer, també ha adreçat unes paraules als assistents, reconeixent el paper de la ciutat en la vida de Ferrater, i remarcant la seva singularitat. "Si avui estès aquí, seria un referent; estaria al capdavant amb les seves idees", ha reivindicat. Igualment, ha proposat a l'Ajuntament de Sant Cugat treballar conjuntament per "retre un homenatge conjunt" al poeta amb motiu del centenari del seu naixement, l'any 2022. Un repte que Mercè Conesa ha entomat.\nFamiliars i amics han participat de l'acte.\nConesa ha destacat que "avui és un dia important perquè hem pogut homenatjar dues persones que han deixat petjada a la ciutat". En el mateix sentit, ha remarcat que "en un món on estem contínuament assetjats per informació, on tot va molt de pressa, tenim l'obligació de fer valdre els artistes, que han volgut anar més enllà". "Avui homenatgem dues persones que han tingut clars i obscurs, com tothom, però que han ensenyat a obrir camí", ha reivindicat. Finalment, ha agraït la "important tasca de la societat civil en la conservació de la memòria".\nLectura poètica per cloure l'homenatge.\nL'acte ha finalitzat amb la lectura de poemes d'ambdós artistes, per part del fill de Häsler, Rodolfo Häsler, i l'actor Joan Berlanga.\nGabriel Ferrater serà Fill Predilecte de Sant Cugat\nSant Cugat homenatja Rudolf Häsler en el 90è aniversari del seu naixement


Creix l'interès per Peníscola en el mercat asiàtic - Diari Millars, informació local en valencià.\nEls grups gaudeixen de la singularitat del penyal sobre el qual s’assenta la Ciutat Antiga i el seu Castell, així com la gastronomia local basada en els productes del mar\nEls carrers del Nucli Antic de Peníscola, així com els voltants de la ciutadella són ja escenaris habituals per als turistes asiàtics que, setmana rere setmana, arriben a la ciutat.\nNo és estrany ja trobar-se amb els flaixos de les càmeres d’aquests grups de japonesos o xinesos que, al llarg de tot l’any, paren a Peníscola dins de la ruta que realitzen per a visitar la península Ibèrica.\nKuoni, un dels touroperadores de referència dins del mercat asiàtic, a través de Gulliver´s Travel Associated que operava a Europa aquests grups, va incloure fa quasi deu anys aquesta visita en el tour entre Barcelona i València amb èxit, ja que els grups se succeeixen al llarg dels dotze mesos de l’any, com a mínim, en una ocasió per setmana.\nEls grups, d’aproximadament quaranta turistes, es multipliquen en la temporada alta fins a sumar cinc arribades setmanals en els mesos de màxima ocupació.\nLa visita a la ciutat pontifícia és una de les més valorades malgrat no incloure pernoctació, ja que en les enquestes de qualitat dels restauradors que visiten, la gastronomia i el patrimoni cultural i arquitectònic de Peníscola són molt bé valorats.\nEl total d’arribades, concretament des de Japó, en 2013 superava les 3500, sent l’any de major afluència des de l’inici d’aquestes operatives per tot el país, després de la celebració en 2012 de l’exposició internacional de bonsai Sakka Tingues en la localitat castellonenca.\nDesprés de consolidar el mercat nipó, altres països com Xina, on es va emetre en 2014 el famós programa de rutes turístiques pel món dedicat a Peníscola dins d’un tour espanyol, es disparaven les peticions per a visitar la destinació turística de la costa mediterrània. També Corea del Sud i Taiwan envien grups de turistes en ruta que trien Peníscola com a visita ineludible dins del seu viatge per Espanya. En aquests països, en els últims anys, s’han difós campanyes publicitàries de marques com a LG o Samsung, que han comptat amb l’escenari d’excepció de la Ciutat en el Mar per als seus respectius rodatges, facilitant la seua promoció a través de la pantalla del televisor i internet als habitatges i dispositius mòbils de centenars de milers d’asiàtics.\nPost més nousLa Diputació promociona la projecció turística de les principals festes locals de la província\nPost més vellsLa Vall d’Uixó recupera una font del Camí de l’Anohueret abandonada des de fa 15 anys


Manifest d'un "Doble Polaco" La República\nManifest d’un “Doble Polaco”\nVaig néixer el 1984 a París d’un pare català i una mare polonesa, ambdós esdevinguts ciutadans francesos. El meu pare tenia tres anys quan ell i la seva família van […]\nHelp Catalonia 09/12/2014\nVaig néixer el 1984 a París d’un pare català i una mare polonesa, ambdós esdevinguts ciutadans francesos. El meu pare tenia tres anys quan ell i la seva família van deixar Barcelona per raó de les seves idees. Durant molt temps, he estat francès per defecte. Però les meves arrels continuaven vives en mi. Anàvem sovint veure cosins a Polònia, menys sovint a Catalunya: gran part de la nostra família estava escampada per diversos països del món. La meva adolescència va passar i em preguntava mil coses: era francès? català? polonès? europeu? O era un típic americà?\nQuan vaig acabar els meus estudis, vaig posar el meu currículum a Internet amb la indicació que parlo polonès i vaig rebre ofertes de treball a Varsòvia i Cracòvia. Vaig finalment acceptar treballar a Polònia per a crear la filial d’una empresa de construcció de Madrid, membre d’un gran grup industrial espanyol. Els meus pares estaven sorpresos i orgullosos: un doble retorn a les arrels, amb la perspectiva d’ésser apreciat pels madrilenys pel que era: un polonòfon amb una mentalitat oberta i europea, el vertader fill dels meus pares. El meu pare havia tingut problemes cada vegada que anava a Madrid però mai no me’n va parlar. Estava content.\nVaig primer passar diverses setmanes a Madrid on vaig aprendre el castellà en tres setmanes. Al meu hotel madrileny rebien els diaris però com sempre jo arribava tard i només quedava La Vanguardia que ningú no volia. Vaig, doncs, aprendre el castellà amb un diari de Barcelona.\nTots eren molt simpàtics. Em van dir que a Madrid, per riure, deien “polacos” als catalans. Estava molt content perquè això significava que jo tenia una identitat ben clara: era “doble polaco”. Gràcies a Madrid, era finalment 100% alguna cosa!\nA Polònia, vaig desenvolupar la filial, vaig contractar i formar el personal, vaig treballar tots els dies de la setmana, vaig beure vodka amb els clients potencials que volien sobretot parlar de futbol (del Barça majoritàriament). Vaig finalment aconseguir contractes molt lucratius que em van permetre de llançar definitivament l’empresa a Polònia, amb el 50% de la xifra total de negocis de l’empresa! Fins aleshores ningú no m’havia ajudat, els madrilenys deien que a Polònia no servíem per a res. Però el fet que guanyéssim molts diners ho va canviar tot. Espanya estava en crisi i la crisi ja havia afectat les nostres activitats: de cop i volta, tots a Madrid estaven molt excitats, en volien més, ho volien tot.\nCom que els meus caps immediats tenien influència a l’empresa –eren de la seva família– em van prendre el poder de decisió, i un dia vaig rebre un correu dient que jo ja no era responsable de la filial de Polònia. I el meu cap, el director internacional, un francès, també va ser rellevat del seu càrrec. No havíem fet res malament, no havíem robat. Només teníem massa poder i era inadmissible per a la gent de Madrid que dos estrangers tinguessin tant de poder. El meu nou cap a Varsòvia no parlava ni polonès ni anglès, i va passar-se el primer any dient que el problema de Polònia era que no entenien la manera ‘superior’ del treballar dels espanyols. Va voler que celebréssim el seu aniversari amb diners de l’empresa. Va començar a fer coses estranyes amb relació a la gestió financera de l’empresa. Duia sempre uns 1.000 euros en bitllets. Tot era una mica sospitós. Els mateixos que havien bloquejat el meu treball durant dos anys ara venien a Polònia a organitzar-lo de manera autoritària. Ara havia de rebre ordres absurdes de gent que no entenia ni coneixia el mercat polonès.\nMentrestant, havia continuat llegint La Vanguardia a cada viatge a Madrid. Havia sentit insults contra els catalans als despatxos de Madrid i Varsòvia. M’havia adonat que el meu hotel a Madrid era en un carrer amb nom d’un membre de la “División Azul” (que a la Segona Guerra Mundial havia tingut la tasca de frenar els russos en el front de l’Est, i per tant l’alliberament dels camps de concentració on tants dels meus familiars polonesos havien mort).\nEn aquell temps, un polonès que treballava a l’empresa pensava anar de vacances a Barcelona, però el meu cap li va dir de no anar-hi, que era una mala ciutat. “Quina idea, d’anar a Catalunya!”. Tot m’apropava als catalans que pateixen discriminació, una mica com els jueus en altres societats: són culpables de tot. A la meva empresa també. Com jo havia creat la filial, quan alguna cosa anava malament, el meu cap deia que era culpa meva. Quan tot anava bé, era el seu mèrit i glòria.\nAl començament, jo reia, però al final vaig començar a plorar. L’estil no m’agradava i vaig voler canviar.\nPrimer vaig demanar una autonomia més àmplia en el meu treball, definició d’objectius de venda i de primes. Van negar-m’ho, anava contra la política de l’empresa.\nDesprés vaig demanar de continuar treballant per a ells com a treballador autònom, al meu aire. Però anava contra la política de l’empresa.\nAleshores vaig prendre la decisió de deixar l’empresa i ho vaig fer el 7 de juny, dia de la revolta dels Segadors. En rebre la meva carta de dimissió, van començar les intimidacions per part dels meus caps: “No pots marxar”, “Ens ho hauries hagut de dir abans”, “Marxaràs quan nosaltres vulguem”, “No treballaràs mai més en una empresa tan brillant com la nostra”.\nPerò jo estava molt i molt content d’ésser lliure. Deixava el meu treball sense tenir-ne un altre, sense salari i sense cap raó per quedar-me a Polònia. Però era feliç. Per a la meva copa de comiat, els vaig convidar a cava català i vaig gaudir mirant-los tot bevent el cava. Alguns feien cara de disgust. Des d’aleshores no paren d’enviar-me correus per demanar-me de tornar a col·laborar amb ells de manera independent.\nVet aquí com jo, que abans de 2008 no parlava ni una paraula de català o de castellà, el 2014 m’he tornat independentista català, provant de convèncer els francesos (tan jacobins ells) de la justa raó de ser de l’independentista català.\nPerquè des del meu petit nivell, la història que viscut és una història catalana. A la meva empresa, vaig aportar tota la meva intel·ligència, vaig posar per a ells “una pica a Flandes”, però no em van veure com un dels seus. Van apropiar-se de l’or i la glòria sense compartir-los amb mi. La propera vegada que treballi amb madrilenys, diré que sóc genovès.\nCatalunya i Polònia són dos països de tradició democràtica “massa” antiga que pateixen uns veïns absolutistes que no ens entenen. Estic orgullós de ser un “doble polaco” perquè crec en la victòria de la intel·ligència sobre la força, de la democràcia sobre la manipulació.\nMolts espanyols o madrilenys són molt simpàtics, tolerants, demòcrates, però sempre hi ha el risc que els altres arribin al poder. El risc és massa gran per a Catalunya. No es pot perdre més temps.\nDoncs catalans, si us plau, esdevingueu independents!! Que jo pugui viure-hi la resta de la meva vida i invertir-hi tots els meus diners en aquest nou país. Estarem orgullosos de ser la Califòrnia europea, dinàmica, jove i oberta.\nNota: No se sap ben bé perquè a la resta d’Espanya diuen ‘polacos’ als catalans, ni de quan és l’expressió. Sembla que el general Franco hauria dit, a finals de 1939, que faria de Catalunya la seva Polònia.


No és país per a aborígens ga('send', 'pageview');\nADELAIDE (Austràlia). Quan un pensa en el típic ciutadà australià, la primera imatge que li ve al cap és la d’un surfista jove, bronzejat pel sol, amb els cabells daurats i llargs sota un gorro de llana tot i que sigui ple estiu i una actitud chill. El cert, però, és que malgrat aquesta tribu urbana és comuna, especialment a la costa est, només es tracta d’un estereotip. I és que Austràlia és un dels melting pots més grans del món on una enorme varietat de cultures, religions i nacionalitats conflueixen.\nEl passat colonial del país i l’elevat flux migratori tenen un gran impacte en la població. Segons l’Oficina d’Estadística, Austràlia té poc més de 24 milions d’habitants. Un 30% ha nascut fora del país –principalment Anglaterra, Nova Zelanda, Xina i Índia– i del 70% restant, tan sols un 35% afirma tenir avantpassats australians. De fet, Anglaterra encapçala la llista d’ascendència amb un 36,1%. Irlanda, Escòcia, Itàlia, Alemanya i Xina, entre d’altres, també apareixen a les primeres posicions del rànquing.\nDins d’aquest gran ball de nacionalitats, però, hi ha un grup ètnic que molt sovint queda oblidat a causa de la seva reduïda magnitud: els aborígens. I és que tot i ser els primers habitants del territori, només representen un 3% de la població total d’Austràlia. Conseqüentment, “no tenen veu i són considerats ciutadans de segona” afirma Dwayne Coulthard, estudiant de Dret a la University of Adelaide i membre de l’associació ALARM (Aboriginal Legal Rights Movement), que promou i assegura els interessos legals dels indígenes a Austràlia del Sud.\nPRÀCTIQUES DEL PASSAT\nEs creu que els aborígens van arribar a Austràlia des del Sud-est Asiàtic entre 40.000 i 70.000 anys enrere, mentre que el primer registre de navegants europeus data del 1606. No obstant, no va ser fins el 1770 que James Cook va reclamar la costa est per al Regne Unit i gairebé dues dècades més tard, el 26 de gener de 1788, va arribar la primera flota britànica per prendre possessió formal i iniciar la construcció d’una colònia penal. Aquesta data és la diada nacional, celebrada pels australians com el dia que es va fundar Austràlia. Els aborígens, en canvi, ho consideren “El Dia de la Invasió” ja que, segons l’activista Michael Mansell, representa “l’arribada d’una raça a costa d’una altra”.\nAustràlia és l’únic país democràtic amb una Constitució que encara autoritza discriminació racial.\nCom en la resta de territoris conquerits, l’arribada de nous habitants a Austràlia va comportar la desaparició d’una enorme part de la població autòctona. Noves malalties, la pèrdua d’accés a recursos naturals i conflictes armats van reduir la població indígena en un 90% entre el 1788 i el 1900. En canvi, a diferència d’altres processos de colonització, Austràlia és l’únic país de la Commonwealth que no té un tractat amb els seus primers habitants. I és que les accions per estabilitzar la situació s’han fet esperar i tot just van iniciar-se fa 50 anys.\nMalgrat que la imposició dels colons va ser fa 200 anys, els aborígens no van poder escollir lliurament on viure fins al 1961, després la Conferència del Benestar Nadiu, que va acordar eliminar legislacions discriminatòries i pràctiques restrictives. D’altra banda, no va ser fins fa només 20 anys que es va abordar la controvèrsia de les Generacions Robades.\nDes del 1910 i fins al 1970, al voltant de 100.00 infants indígenes van ser separats de les seves famílies pel govern i missions religioses sota la premissa de protegir-los de la negligència i l’abús. “El cert, però, és que volien eliminar la raça aborigen a través del mestissatge” afirma Dwayne Coulthard. El maig del 1997, es va publicar l’informe Bring Them Home (“Porteu-los a casa”) on el govern admetia “que els nens indígenes havien estat separats a la força de les seves famílies i comunitats” des de principis de l’ocupació d’Austràlia amb la finalitat “d’inculcar valors europeus i hàbits de treball que després podien ser utilitzats en benefici dels colons”.\nGrafiti a un carrer de Melbourne que reclama els drets dels aborígens. GLÒRIA TORRENT.\nL’informe, de gairebé 700 pàgines, també recomanava més fons per associacions indígenes que treballen amb afectats per les polítiques de separació, indemnitzacions pels afectats i la disculpa oficial del Parlament d’Austràlia, així com el reconeixement de la seva implicació en els fets. Aquests suggeriments van donar lloc al National Sorry Day (“Diada nacional de disculpes”) que, des de la seva primera edició el 1988, se celebra anualment.\nEl gran problema, però, és la falta de reconeixement de la població aborigen com a primers pobladors d’Austràlia a la Constitució, fet que implica que la història del país comenci amb l’arribada dels britànics. Per tant, no s’admet la despossessió que van patir els indígenes.\nLa Constitució d’Austràlia es va redactar a finals del segle XIX en un moment en què es considerava que el territori només pertanyia als colons europeus i que els indígenes eren una “raça en extinció”. Conseqüentment, hi havia una discriminació latent. “Algunes seccions de la Constitució especificaven «a part dels aborígens»” recorda Coulthard. “Érem considerats «flora i fauna». Ens excloïen”.\nEl 1967, es va celebrar un referèndum amb la voluntat de posar remei a la situació i aconseguir la igualtat entre indígenes i no indígenes. Més del 90% dels electors van votar a favor d’eliminar els articles discriminatoris. La consulta, a més, va comportar que els indígenes fossin comptats al cens i que el poder per aplicar lleis en relació als indígenes passes a mans del Parlament Federal, enlloc dels Estats, per assegurar uniformitat i igualtat.\nMolts aborígens van considerar que el referèndum del 1967 era un punt d’inflexió simbòlic. Tanmateix, no es va nomenar els aborígens com a primers pobladors del territori ni es va arribar a cap tractat amb ells. Tampoc es va eliminar completament el racisme de la Constitució ja que actualment encara hi ha una secció que permet prohibir votar basant-se en la raça. De fet, Austràlia és l’únic país democràtic amb una Constitució que encara autoritza discriminació racial.\nA més, a la pràctica, el referèndum no va aconseguir millorar la situació de les poblacions indígenes. I és que, segons l’estudi Closing the Gap (“Tancant la bretxa”), elaborat el 2008 pel govern australià, els aborígens continuen patint taxes de mortalitat infantil més altes, pitjor salut, menors nivells d’educació i ocupació i una esperança de vida més curta que els ciutadans australians no indígenes.\nLa qualitat de vida dels aborígens es reflecteix en la seva esperança de vida. EDUARD RIBAS.\nPer deixar enrere aquest títol denigrant i millorar les estadístiques, el govern actualment té en marxa una campanya de reconeixement dels indígenes com a primers pobladors amb l’objectiu d’aconseguir una Constitució que “reflecteixi veritablement el cor i ànima de la nació”. Aquesta modificació, segons les autoritats i els partidaris de la iniciativa, implicaria enriquir la identitat del país, millorar l’efectivitat de la democràcia a través de la protecció dels drets de tots els ciutadans i avançar significativament en la reconciliació d’Austràlia.\nA més, també permetria millorar l’autoestima i benestar emocional i social dels indígenes. “No veig orgull quan veig la meva gent. Veig drogues, alcohol, desesperació” assegura Dwayne Coulthard. “El fet d’haver estat denegats la identitat fa que et sentis estranger en el teu país i siguis més destructiu perquè no veus res familiar, per tant, acabes caient en aquests vicis”.\nCoulthard: “Érem considerats «flora i fauna». Ens excloïen”.\nLa mesura, però, no convenç tothom perquè consideren que el gest tan sols és simbòlic i que canviar paraules a la Constitució no canviarà què passa al dia a dia. És per això que reclamen un tractat. Volen un acord formal entre el govern i els indígenes que –a part d’admetre la història aborigen, la seva ocupació prèvia del territori i les injustícies patides; com suposa el reconeixement a la Constitució – distingeixi la sobirania de la població aborigen. D’aquesta manera, tindrien més control sobre el que passa a la seva terra i espais que consideren sagrats. “Ningú de la meva comunitat va ser consultat per establir un dipòsit de residus nuclears allà” explica Coulthard. “Amb un tractat tindríem més poder i podríem evitar situacions com aquesta.”\nEn l’actualitat existeix un suport bipartidista per celebrar un referèndum perquè les persones indígenes siguin reconegudes a la Constitució. Les estadístiques, a més, mostren que hi ha una major acceptació en comparació a fa una dècada. I és que, segons enquestes oficials recents, un 75% dels australians donen suport a la reforma constitucional.\nEl tractat, en canvi, no té tants adeptes ja que molts ciutadans consideren que fracturaria el país i podria suposar problemes en un futur proper. “Si s’estableix per llei que un territori pertany als aborígens, poden haver-hi represàlies perquè ara hi viu altra gent” explica Paul Goldman, estudiant d’Enginyeria i veí d’Adelaide. “Els aborígens podrien aprofitar-se de la llei i reclamar compensacions o cobrar impostos a la gent que ara s’ha establir al seu territori. És un tema complicat”.\nSigui com sigui, el futur és incert ja que encara no hi ha cap acció en ferm. El Primer Ministre, Malcom Turnbull, i el cap de l’oposició, Bill Shorten, van establir un Consell a finals de l’any passat amb l’objectiu que recomani quan s’hauria de celebrar el referèndum i quina hauria de ser la pregunta. El passat 10 de maig el Consell va dur a terme la seva quarta reunió i va decidir iniciar un procés de consulta a tots els ciutadans australians per a què diguin la seva i tres trobades amb líders indígenes per avaluar diferents opcions a partir de mitjans d’aquest 2016. Així doncs, no es preveuen grans canvis en un futur immediat.


En Robafaves a Santa Maria en el film enregistrat el 1939.\nEl Museu Arxiu de Santa Maria ofereix l'oportunitat de veure el film ‘Fiestas de las Santas de Mataró en el Año de la Victoria’, rodat a la ciutat el 1939, pocs mesos després de la victòria franquista.\nL'impactant documental, de més de divuit minuts de durada, mostra com va ser la Festa Major de Mataró l'any 1939, tot just acabada la Guerra Civil. En ell s'aprecia amb claredat com la ciutat vivia l'emblemàtica festa major sota el control dels vencedors.\nEl vídeo de Les Santes del 39\nLa pel·lícula està enregistrada amb nitrat de cel·lulosa i va ser rodada pocs mesos després de la victòria franquista i mig any després de l’entrada dels nacionals a Mataró Entre d’altres, el film permet veure imatges d’en Robafaves desfilant pels carrers de la ciutat i compartint espai amb soldats i vehicles militars.\nRestaurada als anys noranta\nEl 1992, en plena tasca de recuperació del patrimoni històric i cultural de la ciutat, la mataronina Encarnació Soler va fer les gestions pertinents perquè la cinta fos restaurada i portada a l'arxiu de la Filmoteca de Catalunya.\nDes d'aleshores és la Filmoteca de Catalunya qui conserva la cinta original en condicions idònies i qui s'encarrega de la seva custodia a l'Arxiu de la Filmoteca Nacional de Catalunya.\nL'Herald desfil·lant per Mataró el 1939.\nEl Museu Arxiu ha publicat la pel·lícula a través del seu web i dins la secció 'Arxiu audiovisual'. A banda del propi film, les persones interessades trobaran al web informació relacionada amb altres documents de l'arxiu mataroní.\nA banda, el document es pot consultar directament a la plataforma Youtube (sota el títiol MASMM Les Santes 1939). El vídeo porta ja prop de cinc mil visualitzacions.\nAccés al web del Museu Arxiu


Confitura de Muntanya. Alpinisme CEC: CRÒNICA DE LA SORTIDA A LA CRESTA DE RACONS\n21-22 DE NOVEMBRE DE 2009\nJa estem ben entrada la tardor, el dia s’escurça i el temps ja comença a canviar, l’hivern és a prop i tot el que fem ara a la muntanya té un risc de no tenir el final que desitgem. Malgrat tot som conscients i tenim el “poder” de canviar aquest final i fer que encara que no aconseguim el nostre objectiu la sortida sigui aprofitable per tots. Per mi ho ha estat i molt.\nEl dissabte en Setcases fem un bon esmorcar i coneixem a Joan Pau que no havia vingut mai amb nosaltres. Els altres components son Jose, Tono, Gonzalo, Xavi i jo.\nAnem una mica carregats doncs anirem a dormir al refugi de Carançà i ara no està guardat. Té 19 places i com la majoria de refugis lliures francesos que jo conec està en bones condicions.\nVarem tindre la companyia de un grup de joves francesos que no vam fer gaire gresca i la nit va ser agradable i varem poder dormir bastant be i amples.\nDormir a Carançà no era la nostra intenció sinó fer un bivac en el Coll Mitjà que està uns 600 m. mes amunt camí de la cresta. Això ens vegi fet estalviar 1,30 hores el diumenge però el fort vent que feia ens ho va fer desestimar.\nTot i això vam decidir sortir molt d’hora per recuperar aquest temps perdut i a les 6.15 del matí ja estàvem caminant.\nLa previsió de la meteo per diumenge era molt millor en lo que respecta al vent i eixís va ser, aquest va minvar lo suficient per no fer-nos desistir de continuar, encara que ens va ploure una mica de bon matí.\nQuan arribem al coll es comença a fer de dia i està molt ennuvolat. A parat de ploure i decidim continuar i fer el Pic Rodó. Aquest pic té una antena i alguna cosa semblant a una estació meteorològica. Des de aquí podem contemplar el Capcir i una part de la Cerdanya amb molta mes neu que on estem nosaltres.\nTambé veiem quasi tot el cordal que hem de seguir i com el cel es comença a obrir seguim endavant fen varies pujades i baixades fins que trobem el primer tros de l’anomenada cresta de Racons que creiem que ja es la cresta de veritat.\nTé passos bastant aeris però fàcils i amb bons llocs on agafar-se. Sempre busquem els punts mes assequibles anem progressant cap a el Pic de Monoliet.\nEn el cono final d’aquest pic la cresta es fa molt mes vertical i en conseqüència avancem mes lents fins que arribem a un lloc on no sabem si podem continuar amb el material que portem. El Xavi progressa el primer per un lloc on s’hauria d’haver assegurat però seguidament es dona conta que aquell pas es mes difícil de lo que crèiem i no portem el material per fer-ho amb lo que busquem un lloc mes fàcil per l’esquerra sortim de l’aresta. Mes o menys es pot intuir per on hem de continuar però fem un càlcul de lo que ens pot quedar de cresta i pensem que no ens donarà temps d’acabar-la sense que es faci de nit per el camí. Son les 11.30 i encara ens queda el Pic de Racó Petit on les dificultats son mes grans, el Pic de Racó Gran, el Coll de Carançà i el retorn per el GR11 fins Ull de Ter.\nSegons les ressenyes, i tornem al Sr. Pako “Crestas”, aquesta cresta es fa en 3.30 hores en sentit contrari de com la fem nosaltres.\nPot ser es que anem massa lents o ell massa ràpid o només ha contat lo que realment es cresta i que nosaltres només hem fet un tros petit.\nDecidim abandonar la cresta i baixem fins la Vall de Carançà on per unanimitat i per raons òbvies de temps tornem cap a el refugi per tornar per el mateix camí per el que vam vindre el dissabte, la Coma de Bessivers.\nArribem als cotxes tot just quan s’està fen de nit i tenim la boira gairebé a sobre nostre.\nCom he dit abans, hem tret un bon profit d’aquesta sortida. Hem conegut una part de la Cresta de Racons i hem conegut al Joan Pau amb el que hem quedat per l’any que be tornar i acabar la cresta, evidentment.\nLes grans obres no están fetas amb la força, si no amb la perseverancia\nText i Fotors de: Joan Ramón\nConfitat per Alpinisme C.E.C. el 23.12.09


Novena de Maria Auxiliadora | Colegio SVF\nGran participació en l’any del 90 aniversari de l’arribada dels salesians.\nEn la Setmana Gran de la família salesiana dedicada a Maria Auxiliadora, quatre van ser els dies de la novena en què va assistir una gran representació de l’alumnat de primària i secundària. Van ser molts els xiquets i joves que, en moltes casos, acompanys pels seus familiars, van voler participar en aquestes misses.\nPer la seua banda, els alumnes més xicotets de primària van fer una benvinguda i la introducció a la missa. Per una altra banda, els alumnes de la resta de cursos de primària i de secundària van participar amb cants, peticiones, ofrenes i oracions. El dimarts quinze, dia destinat per a l’ESO, es van imposar també les insígnies d’antics alumnes a l’alumnat assistent de quart curs de secundària.\nEn aquest any del 90 aniversari de l’arribada dels salesians a Alcoy, destaca una vegada més l’alegria i la devoció a Maria Auxiliadora, mare protectora que ens ajuda. Moltes gràcies als alumnes i a les famílies que hi van participar.


[OPINIÓ] No tenen res a veure, però el “no PI” afavoreix el “si PSIB” |\n[OPINIÓ] No tenen res a veure, però el “no PI” afavoreix el “si PSIB”\nBy dingolasineu / Mai 19, 2019 / Opinió, Política / Deixa un comentari\nNi fart de vi –ni fart!– gosaria fer cap pronòstic sobre les properes eleccions locals. Ni sobre les autonòmiques, tampoc. Amb el bipartidisme imperant (també a Sineu, amb dreta i esquerra, PP i Sineuers Independents) era tot més senzill i previsible. Fins i tot amb un més, que pogués actuar de frontissa (UM, Convergència, el PI… Pavarotti xerrant clars). Ara no. Les enquestes fallen estrepitosament i les sorpreses ja són habituals (pot ser habitual, una sorpresa?).\nUn exemple de caixó: algunes enquestes donen un diputat a VOX a les autonòmiques… I una merda!. Vol dir que a les generals –on és difícil, on només n’hi ha 8 en joc– VOX en fa un, per la circumscripció de les Illes Balears, i a les autonòmiques –on es juguen 59 escons– en seguirà fent un només? És obvi que no tanta gent votarà VOX com el passat 28 d’abril, perquè les autonòmiques funcionen de manera independent de les generals. Però d’això a pensar que a les autonòmiques només farà 1 diputat és d’ingenus (hi ha 59 diputats!). Tan de bo m’equivoqui (aquí sí, me pronuncio clarament: els feixistes i racistes no poden estar a un parlament democràtic, pacífic, equitatiu i just).\nTornant a Sineu, el handicap de Gent per Sineu és que ara comanda. I el poder desgasta. I el poder desactiva al seguidor d’aquest poder. Per altra banda, l’entorn ideològic de GxS pateix una davallada d’entusiasme a nivell autonòmic (MÉS, Podem, etc. no estan en el seu millor moment d’eufòria), que no té perquè afectar a nivell local, però que hi és. La comunicació durant la legislatura –que no es pot basar en xarxes socials només, perquè les padrines no tenen Internet però si que haguessin anat a menjar un bocí de coca en una inauguració d’una nova infraestructura– ha estat l’assignatura pendent del partit que governa. Tot i això, GxS ha fet feina (tot i que en alguns sectors, que ja apuntàrem a DíNGOLA, s’ha badat un poc). Ha fet una feinada com una formiga, incansablement, i segurament aquesta tendrà una recompensa (si tenen temps d’acabar d’explicar-ho aquesta setmana).\nEl PP segurament pujarà. Crec que rebrà alguns vots de Ciudadanos, i un bon grapat de vots del PI, que ara no es presenta (la resta de votants del PI es repartiran entre GxS –principalment–, i PSOE –per amistats, algunes proximitats familiars, etc.– i fins i tot Cs –alguns que no tenen el vot definit–). En Tomeu Mulet té ganes de ser batle, i se li nota. És veritat que el PP –a nivell d’estat– es va pegar la gran bufetada, fa tres setmanes, perquè volia ser una copia radical de VOX –i votar per votar, la gent sempre votarà l’autèntic, no la còpia–. Però també és cert que en molts municipis el PP ara cerca ‘vendre el candidat’ més que ‘vendre el partit’. Amb el partit en hores baixes, molts municipis venen una llista, més que un logo. No se si m’explic. Sineu és un d’ells: Mulet no fa un discurs molt ‘Casado’, segons s’ha vist en els dos actes (el de presentació i el de campanya), i xerra de moderació, equilibri… és l’estratègia que li toca seguir, vists els resultats de Madrid, i si vol quedar-se amb un centenar de vots del PI.\nCiudadanos pot baixar un poc (respecte als vots obtinguts per Sineu s’ho Mereix). Els regidors d’aquest partit –a l’oposició– no s’han caracteritzat per fer cap tasca extraordinària durant la legislatura, i ara tampoc ja no són novetat, com eren fa 4 anys. Tot i això, ara tenen un nom. Ciudadanos –partit fort, el tercer a nivell estatal– els dóna caché, i molts nouvinguts dels pisos que envolten el vial els votaran. A Sineu s’ho Mereix no el coneixia ni el tato. Per tant, és difícil saber que passarà amb el partit de l’exbatle Pere Joan Jaume. No ficaria la mà al foc.\nMolts altres nouvinguts dels pisos del vial –que potser només dormen a Sineu, i tota la resta del dia fan feina a Palma–, votaran el PSOE. Perquè en aquest cas el logo i el nom són coneguts. Posem per cas, n’Alfredo, d’esquerres, de Jerez de la Frontera, castellanoparlant, que fa feina a Palma tot lo dia, possiblement voti PSOE envers de GxS. És que ni sap qui són, aquests de GxS. A aquests s’ha de sumar un increment de, no se, el 20% de votants, degut a l’eufòria socialista actual –per la victòria sense concessions del passat 28 d’abril–, i els vots habituals de la família, amics, etc. Això fa que, aquesta vegada, li sigui molt possible al PSIB-PSOE fer un regidor. Tots els possibles escenaris, llei d’Hondt en mà, donen un regidor a PSIB. Perquè els mateixos vots es reparteixen entre menys partits, i perquè recordem que a les passades eleccions es va quedar a només uns vots d’aconseguir representació. Si no el fa enguany, amb aquesta conjuntura, ja es pot dir allò d’apaga y vámonos.


El PP de Mislata presentarà una moció per a sol·licitar que es baixe els preus del bitllet de metre a l'Hospital de Manises - Nou Horta\nEl PP de Mislata presentarà una moció per a sol·licitar que es baixe els preus del bitllet de metre a l'Hospital de Manises\nDimecres, 12 Setembre 2018 14:45\tEscrit per PP Mislata\tPublicat en Mislata-VAL Vist 120 vegades\nEl portaveu del Partit Popular a Mislata, Jaime López Bronchud, ha anunciat que el seu grup presentarà una moció al Ple per a sol·licitar la rebaixa del bitllet de Metrovalencia a l'Hospital de Manises. “Es tracta de trajectes de primera necessitat per als mislateros que no pot suposar tan alt cost” assenyalen des del Pàg.\nPer a acudir a l'hospital, qualsevol veí que ho faça amb metro requereix d'un bitllet d'anada i volta que, en aconseguir dues zones, suposa un cost de 4€. “A l'hospital ningú va per capritx” explica el portaveu popular “i entenem que es deu fer un esforç perquè acudir a una urgència hospitalària o visitar a un malalt no siga més car que anar al centre de València a veure una pel·lícula en el cinema”.\nLópez Bronchud ha assenyalat que “en qüestions de Sanitat és especialment important donar facilitats als ciutadans” i ha subratllat que “aquesta petició naix amb la voluntat de sumar a tots els grups polítics i aconseguir acords amb la Generalitat per a fer-ho possible”. Des del PP han lamentat que “la política de transport en el nostre poble passe perquè Mislata no recupera l'EMT, tan important especialment per als nostres majors” al mateix temps que han sol·licitat “que se cerquen solucions que ens unisquen i no que ens aïllen”.\nEn aquest sentit, Bronchud ha assenyalat que “l'anunci del president Puig pel transport nocturn és una gran notícia per als mislateros i especialment per als quals utilitzem el transport públic” i ha demanat que “es concrete prompte l'engegada perquè siga una realitat que puguem gaudir tots”.\nModificat el Dimecres, 12 Setembre 2018 14:46\nMés en esta categoria: « El Partit Popular de Mislata proposa que el municipi compte amb un Pla d'Ocupació Jove fins als 45 anys\tMislata destina cent mil euros més al seu comerç local »


El gegant rus Gazprom retalla fins al 60% el subministrament de gas a Bielorússia\nEl gegant rus Gazprom retalla fins al 60% el subministrament de gas a Bielorússia davant del fracàs de les negociacions per eixugar el seu deute. En represàlia, el govern de Minsk ha intervingut l'aixeta del gasoducte que va cap a la Unió Europea, on ja es noten les primeres restriccions. Gazprom, que reclama a Bielorússia el pagament de quasi 200 milions de dòlars per pagaments endarrerits, va començar aquest dilluns a retallar gradualment els subministraments i amenaça d'arribar fins al 85%, quantitat que diu que seria proporcional al deute.\n23/06/2010 - 09.35 Actualitzat 23/06/2010 - 11.35\nEl consorci rus Gazprom ha tallat per segon dia consecutiu el flux de gas a Bielorússia. (Foto: EFE)\n"Bielorússia no dóna passos per saldar el seu deute, per la qual cosa a partir d'ara el subministrament queda reduït al 60%", ha declarat el cap de Gazprom, Alexéi Miller. El consorci energètic ja va anunciar dilluns una retallada progressiva del volum de carburant al país veí que arribarà fins al 85% si no eixuga el seu deute de 200 milions de dòlars. Segons el gegant rus del gas, la disputa oberta amb Bielorússia pel deute en debat no ha d'afectar Europa.\nNo obstant això, el govern de Minsk ja ha començat a tancar l'aixeta del gasoducte que va cap a la Unió Europea. Gazprom mira de compensar-ho augmentant el flux a través de la canonada d'Ucraïna. El conflicte ja afecta 3 socis comunitaris, Lituània, Alemanya i Polònia.\nLa UE està disposada a enviar observadors per resoldre el conflicte obert entre Bielorússia i Moscou. De moment, els dos països segueixen amb les acusacions creuades, Minsk acusa Moscou de no pagar el trànsit i Moscou acusa Minsk de no pagar el gas que compra a Rússia als preus del 2010.


Marc històric i cultural :: Refugis del Torb. La gran travessa a peu entre Núria i el Canigó\nUna història comuna que podem reviure a peu\nLa travessa “Refugis del Torb” ofereix al participant un recorregut escenari d’episodis del nostre passat, que és bo i bonic d’anar recordant.\nPer començar aquestes tres comarques, el Ripollès, el Vallespir i el Conflent, i tot el trajecte de la travessa, compartiren senyors i comtes durant alguns segles de la nostra edat mitjana. Abans que Catalunya fos una realitat nacional, els comtes de Cerdanya, sota el domini dels quals hi havia entre d’altres territoris, la vall de Ribes, són també senyors del Conflent, en el qual ja des del segle IX, compten amb uns col·laboradors militars, els vescomtes de Conflent. Un membre d’aquesta família vescomtal del Conflent és el bisbe d’Urgell, sant Ermengol (1010-1035), que, a banda del seu ofici episcopal, que afectava a la vall de Ribes, tenia en aquest territori, a títol particular diverses propietats, a Ventolà i a Ribes.\nLa vall de Ribes i el Conflent presenten, però, una relació encara més estreta i més continuada en un aspecte poc conegut, però essencial per entendre l’economia i la manera de viure a muntanya: la ramaderia. El segle XV, època de gran progrés de la ramaderia, quan els carnissers de Barcelona s’interessaven per l’abastiment de bons productes per als mercats de la ciutat comtal, i compraven carn del Conflent i de la vall de Ribes , es va establir una aliança estratègica entre les grans pastures i els pastors de Coma de Vaca (Queralbs) i les pastures de Vinçà al Conflent. Les de Queralbs es va pactar que serien d’accés lliure i gratuït per als que tenien llurs ramats pasturant a Vinçà. Per tant, el contacte entre pastors i ramats d’aquestes comarques tingué sovint lloc en els paisatges que contemplaran els participants a la travessa. Valgui entre molts altres exemples, que l’itinerari que avui proposa aquesta travessa, l’usaren els pastors i els animals de Prats de Molló que tenien dret de pastura a Planoles fins almenys l’any 1639. No es pot tampoc oblidar la pervivència avui d’antigues tradicions ramaderes com la tria de mulats d’Espinavell, tan coneguda i celebrada pels pobles de Molló i de Pi.\nD’altra banda, la relació humana i econòmica no quedà tan rompuda com sembla arran del Tractat del Pirineus (7 de novembre de 1659) que suposà l’annexió a la corona francesa de tot l’antic comtat de Rosselló i part de la terra i comtat de Cerdanya, quedant la vall de Ribes i la vall de Camprodon sota jurisdicció espanyola. Hi ha molts exemples a tots nivells que demostren que la frontera no aturà la relació humana ni va fer perdre els camins de transhumància ni les rutes dels pelegrins que, des de Pi, per exemple, anaven a Núria. Perquè més enllà de les fronteres polítiques i administratives hi ha i hi havia, a banda de la relació humana i econòmica, un vincle molt fort, que el dóna la pròpia muntanya, i la flama i la força mítica creada pel llegendari i les creences religioses vinculades a dos cims emblemàtics, el Canigó i el Puigmal.\nL’abat Oliba, de qui el 2008 vam celebrar el mil·lenari, fou el constructor d’aquest país de muntanyes, a través dels ambiciosos projectes dels monestirs de Cuixà i de Ripoll, però també, a més petita escala, per la creació de petites parròquies rurals com la de sant Marcel de Planès a Planoles, que el propi Oliba consagrà, donant així una semblant fesomia arquitectònica al país, el romànic, font d’uns valors que també vam compartir i que ara actualitzem. Una fundació, la de sant Miquel de Cuixà, al Canigó, l’altra, la de sant Marcel, al Puigmal.\nLa vitalitat del llegendari pirinenc, investigat per mossèn Jacint Verdaguer, recuperà un material poètic extraordinari, que cristal·litzà en el seu poema Canigó (1886) on apareixen bona part dels mites del Puigmal i del Canigó: l’ abat Oliba, els comtes de Cerdanya, Núria, etc... Verdaguer i la seva poesia aportaren l’orgull de pertinença a la comunitat pirinenca i la defensa i actualització d’un valors que no es veuen, no només com a part del passat, sinó com a proposta universal de present i de futur: el Pirineu com a referent de pau, amor a la natura, solidaritat i sensibilitat, i ara i avui, com a espai d’unió de pobles que gaudeixen del lleure i de l’esport.\nAvui, actualitzem aquests valors sobre els camins que, en altres temps, passaren pastors, ramats, soldats i pelegrins a Núria, Coma de Vaca, Ulldeter i Rojà.\nFilòleg i guia turístic.\nEls grans monestirs del Ripollès i el Conflent\n5 grans monestirs catalans amb gran relació històrica entre si, rodegen els paratges de la travessa Refugis del Torb, talment com si oferissin protecció als seus excursionistes.\nEl monestir de Santa Maria de Ripoll fou fundat a finals del segle IX pel comte Guifré el Pelós i la seva esposa Guinedilda amb l’objectiu de repoblar la vall de Ripoll. Pocs anys després, s’havia convertit en un dels centres culturals més importants de l’Europa medieval. La seva biblioteca custodiava còdexs mossàrabs, visigots i medievals de temàtica litúrgica, jurídica, musical, astronòmica, geomètrica... L’abat Oliba consagrà el 1032 la nova església del monestir, d’estil romànic llombard, amb una planta basilical de cinc naus coronada per set absis. L’edifici ha patit diverses desgràcies al llarg del temps, i a finals del segle XIX va ser reconstruït per Elies Rogent. La portada, del segle XII i concebuda a manera de gran arc triomfal, és la peça romànica més important. El claustre fou iniciat a finals del segle XII i s’acabà a principis del segle XVI. El monestir fou panteó dels comtes fins l’any 1162. En ell hi ha enterrats el comte Guifré el Pelós, Ramon Berenguer III i Ramon Berenguer IV, entre d’altres.\nFundat també per Guifré el Pelós a finals del segle IX per tal de repoblar la vall, el deixà sota la responsabilitat de la seva filla, l’abadessa Emma, i una comunitat de monges. L’any 1017, l’abadessa Ingilberga i les monges foren expulsades per tenir una suposada conducta moral inadequada i foren titllades de “meretrius de Venus”. Però, darrera d’aquesta denúncia hi havia motius polítics: Bernat Tallaferro, comte de Besalú, volia apropiar-se del monestir i les seves terres per crear el bisbat de Besalú, i per tant, juntament amb l’abat Oliba, tots dos germanastres d’Ingilberga, es presentaren a Roma per acusar les religioses. Amb aquest fet històric s’hi relacionarà, segles més tard, la llegenda del comte Arnau. Al segle XII s’instal•là al monestir una comunitat augustiniana. L’any 1150 es consagrà l’església, l’actual edifici, amb planta de creu llatina, d’una sola nau, curta i alta. Aquest tipus de planta arquitectònica és poc freqüent a Catalunya i cal relacionar-lo amb el romànic francès i les grans esglésies de peregrinació. A l’absis central, hi podem observar un davallament de la creu, el Santíssim Misteri, de l’any 1251, format per set figures que deixen entreveure els primers traços gòtics en el tractament dels rostres, malgrat que els cossos són plenament romànics.\nFundat per Guifré II, comte de Besalú, a mitjans del segle X, avui dia només en podem contemplar l’església. El claustre ja era destruït l’any 1460 i al segle XVII, el monestir estava en tan mal estat que els vuit monjos i l’abat havien de residir en cases particulars. Durant el segle XX es derruïren les dependències monacals i es restaurà l’església. L’església és del segle XII, de planta de creu llatina. Cal destacar-ne els cinc absis rectangulars, quatre dels quals es troben en el transsepte i no es diferencien des de l'exterior. El campanar, de dos pisos i alçat sobre el cimbori, dóna dinamisme al conjunt arquitectònic. La gran senzillesa en la construcció de l’edifici i la poca decoració que hi podem trobar, l’apropen a l’orde del Císter, en què la sobrietat és elegància.\nSant Miquel de Cuixà és un monestir benedictí situat al peu del Canigó, a la vall del riu de Llitera o ribera de Taurinyà, dins el terme municipal de Codalet, al Conflent. Va ser fundat per l'arxipreste Protasi l'any 879. Va ser amb els abats Garí i Oliba quan es va convertir en un dels centres espirituals i culturals més importants de Catalunya en temps feudals. És el monument més interessant de l'arquitectura preromànica o del romànic inicial. L'actual conjunt monàstic és el resultar de tres moments constructius: el temple consagrat el 974, les reformes i noves construccions de l'abat Oliba durant la primera meitat del segle XI, i el claustre correspon a l'època de l'abat Gregori. El Monestir de Sant Miquel de Cuixà ha estat elegit per votació popular com una de les Set Meravelles del patrimoni cultural material de Catalunya\nL'abadia de Sant Martí del Canigó es troba a 1.094 m d'alçada, darrere d'un aflorament rocós del massís del Canigó, a les altures del petit poble de Castell de Vernet, al Conflent. És cap a l'any 997 (primer esment d'aquesta abadia), per iniciativa de Guifré II de Cerdanya, comte de Cerdanya i del Conflent i gran nét de Guifré el Pilós, que s'emprenen les obres de construcció de l'abadia de Sant Martí del Canigó per tal de fer-hi venir una comunitat de monjos benedictins. Els primers vindran des de l'abadia de Sant Miquel de Cuixà, a Codalet, al Conflent. Les donacions dels comtes de Cerdanya impulsen, ràpidament, el creixement de l'abadia, que es converteix en un dels principals monestirs de la regió, el qual rivalitza amb el de Sant Miquel de Cuixà i el d'Arles. Els capitells del claustre daten del segle XII i del segle XIII. El terratrèmol de Catalunya de 1428 va destruir el monestir. La comunitat religiosa el va abandonar entre 1783 i 1785. L'abadia de Sant Martí del Canigó és un lloc on encara es manté la vida religiosa, regida per una comunitat catòlica.\nRefugis del Torb literari\nVolem citar aquí alguns llibres als quals tenim espacial estima, i que d’alguna manera estan molt relacionats amb l’esperit de Refugis del Torb. I ho estan pel seu arrelament i vinculació al territori, perquè geogràficament es desenvolupen per aquestes contrades, i perquè evidencien la unitat sociocultural catalana en ambdós costats de la frontera. Us en recomanem la lectura tot fent la travessa.\nDesprés de L’Atlàntida (1877) i Idil·lis i Cants Místics (1879) i dos volums de tema montserratí (1880), la publicació de Canigó (1885) significà la comfirmació del geni poètic de Jacint Verdaguer (Folgueroles 1845 – Vallvidrera 1902) i la culminació de la nostra Renaixença literària. Concebut com una llegenda romàntica, Canigó té elements que en permeten una lectura simbolista, dins el context de la nova poesia del moment. El seu component mitico-patriòtic, i els seus excepcionals encerts lingüístics i formals, en fan una obra de referència ineludible en la literatura catalana contemporània. “Records d’un Excursionista” de Carles Bosch de la Trinxeria.\nLes narracions dels Records – a mig camí entre el romanticisme i realisme, i amb un fort component costumista – actualment són una lectura que pot atraure molts lectors, perquè pot ser un llibre d’excursions, un recull de relats costumistes, una font per a trobar nous itineraris, i moltes altres coses més. Pla i muntanya (1888), L’Hereu Noradell (1889), De ma collita (1890), Montalba (1891), L’Hereu Sobirà (1891), Tardanies (1892) i Lena (1894) són les obres que, amb Records d’un Excursionista (1887), formen la producció literària de Carles Bosch de la Trinxeria. Una producció que veu la llum en un moment clau per a la formació dels models de prosa literària catalana moderna. “Past’oral”: text i fotografies a càrrec d’Olivier Cazes, guarda responsable del Refugi de Merialles.\nLlibre molt fotogràfic dels pastors de la zona del Massís del Canigó i entorns, després de llargues converses a la muntanya estival. Imatges, dibuixos i rondalles pirinenques, històries viscudes amb els pastors, llegendes conegudes o inventades. Totes les imatges estan exposades al refugi de Merialles.\nSi hi ha més llibres que us semblen dignes de ser presents en aquest apartat us animem a que ens els comenteu a través de les nostres xarxes socials.


Dovelles i finestral de ca n'Alsina | Mapes de Patrimoni Cultural\nDovelles i finestral de ca n'Alsina\nDovelles i finestral de ca n'Alsina Montgat\nRiera de Sant Jordi, s/n\nMagatzem de la brigada municipal\nEs troben apilades en un recinte a la intempèrie, envoltades d'altres objectes i de bardisses, fet que n'ha provocat un notable deteriorament.\ndc., 14/01/2009 - 01:00\nEs tracta del portal i el finestral gòtic de la masia de Ca n'Alsina desmuntats per peces. El portal era d'arc de mig punt adovellat, mentre el finestral era d'arc conopial lobulat.\nLa segona fotografia correspon a la situació del finestral en la desapareguda masia de Ca n'Alsina. Aquesta imatge forma part del Fons documental del Servei de Patrimoni Arquitectònic Local de la Diputació de Barcelona.\nL'enderroc de la masia de Ca n'Alsina tingué lloc durant l'últim terç del segle XX, en motiu de l'obertura del passeig marítim. Les dovelles i el finestral gòtic van ser desmuntats i portats al Parc de les Bateries, on van restar en l'oblit durant molts anys. Més tard es van portar al magatzem de la brigada municipal. Pels volts del segle XV la masia era coneguda com a Mas Matheu, quan n'era propietari Antoni Matheu. Al segle XVI la família Matheu entroncà amb els Alsina de Vilassar, tot i que no serà fins al segle XVII que l'heretarà Jacint Alsina, després de la mort sense descendència de Joan Matheu. En un primer moment, hi van fer de masovers els Sunyol, tot i que més tard s'hi instal·là tota la família, els Matheu-Alsina. La propietat del mas s'estenia per bona part de l'actual barri de Sant Joan, fins al punt que l'església es va edificar en terrenys cedits per Pau Matheu-Alsina Sanpere. L'any 1847 van vendre la masia i una part de les terres per la construcció del carril ferroviari. A pocs metres d'aquesta s'hi van construir una nova casa, que fou enderrocada durant l'ampliació de la carretera N-II. Finalment, l'any 1987 es va acabar d'enderrocar el que quedava de l'antiga masia. Avui només hi queda la torre de guaita.


La revisó de les pensions, el copagament i l'ampliació d'informació, prioritats de la Federació de la gent gran - FÒRUM.ad\nLa revisó de les pensions, el copagament i l’ampliació d’informació, prioritats de la Federació de la gent gran\nEl 10/10/14 1:55\nLa nova junta de la Federació de la gent gran centrarà la seva feina a aconseguir una revisió de les pensions, eliminar el copagament sanitari per al col·lectiu i ampliar la informació sobre els temes que els afecten. El president de l’entitat, Simó Duró, que avui ha passat pels estudis de Ràdio Nacional, ha explicat que les reivindicacions socials i sanitàries van ser exposades ahir a la ministra Cristina Rodríguez. Assegura que de moment no hi ha canvis previstos, però afirma que s’haurà d’estar pendent del que passi durant les eleccions.\nLes prioritats de la gent gran continuen sent la millora de les pensions, unes pensions que sovint no arriben al mínim per a viure dignament. Aquesta va ser una de les qüestions que la nova junta de la Federació de la gent gran, encapçalada per Simó Duró, va tracta ahir amb la ministra de Salut i Benestar. Duró ha assegurat que de moment no es preveuen canvis, però s’haurà de veure el que passarà en el propers mesos amb unes eleccions a la vista.\n“Aquesta qüestió no s’hauria pensat pel moment. Però en un futur sí que s’hauria de fer justícia perquè les persones vivissin dignament. Quan en vam parlar, a nivell polític va semblar que no s’havia parlat i que el més calent era a l’aigüera, tot i l’interés que hi puguessin tenir”, ha dit Duró.\nUn altre tema que es va tractar és el copagament. La gent gran pretén que s’elimini ja que hi ha molts padrins que no hi poden fer front.\n“Van dir que era molt complicat perquè les màquines no ho permetien. Això són decions polítiques, és fer un reglament i fer-ho funcionar”.\nEl padrins reclamen, a més, la cobertura total de les mamografies a les dones més grans de 65 anys. D’altra banda, Simó Duró ha assegurat que aviat tindran una nova pàgina web que millorarà la informació sobre l’activitat de la federació.\nNotícia Anterior: Ratificat per unanimitat el CDI amb França\nSegüent Notícia: Desobediència


L’IRBLleida llança una nova convocatòria per incorporar investigadors postdoctorals internacionals | InfoICS\n← Surten a licitació pública les obres d’ampliació del servei d’Urgències de l’Hospital Dr. Josep Trueta\nResidents de medicina i d’infermeria d’últim curs comparteixen experiències en la 8a Jornada de Recerca per a Residents de l’atenció primària de Barcelona de l’ICS →\nL’Institut de Recerca Biomèdica Fundació Dr. Pifarré (IRBLleida) ha obert la tercera convocatòria del programa IRBLleida International Postdoctoral Programme (IPP) per contractar cinc nous investigadors postdoctorals.\nAquest programa permet captar investigadors amb talent i experiència a Europa i donar-los l’oportunitat de desenvolupar la seva carrera investigadora a Lleida).\nEn aquesta ocasió, hi ha vuit línies de recerca obertes a què poden optar les cinc places: 1) Malalties cardiovasculars, 2) Diabetis autoimmunitària, 3) Biomarcadors d’infart cerebral/ictus, 4) Càncer i autofàgia, 5) Neurobiologia i desenvolupament, 6) Atàxia de Friedreich, l’estrès oxidatiu/ferro, 7) Infermeria i fisioteràpia i 8) Neurodegeneració relacionada amb l’envelliment.\nTotes les sol·licituds, amb data màxima d’enviament el 29 de juliol de 2016, s’han de fer a través de la pàgina web especialment creada per al Programa, on els candidats disposen de tota la informació sobre els processos d’avaluació dels currículums i dels projectes de recerca. Els processos d’avaluació i selecció els duran a terme experts en les àrees de recerca implicades, reconeguts internacionalment i totalment externs a l’IRBLleida. El projecte IRBLleida-IPP és una Acció Marie Curie –COFUND– del 7è Programa marc de recerca europeu (GA609396), i està obert a investigadors de tot el món.\nEl projecte IRBLleida International Postdoctoral Programme – IRBLleida-IPP té com a objectiu desenvolupar un programa de formació multidisciplinari d’investigadors experimentats, amb talent i motivats, per oferir-los la possibilitat de desenvolupar la seva carrera investigadora a l’Institut. Aquests investigadors han de disposar del títol de doctor per poder optar a alguna de les places i no han d’haver residit o treballat a l’Estat espanyol més de dotze mesos en els darrers tres anys.\nEl programa complet consta de tres convocatòries en què s’ofereixen deu places per realitzar una estada postdoctoral a l’IRBLleida de dos anys de durada cadascuna. Els investigadors postdoctorals s’uniran a un grup de recerca de l’IRBLleida per desenvolupar-hi un projecte de recerca individual, sota la supervisió i l’orientació de l’investigador principal del grup. Aquests investigadors tindran accés a les instal·lacions científiques de l’Institut i a totes les activitats relacionades amb la vida científica que s’hi organitzin.\nFins ara, l’IRBLleida-IPP ha donat l’oportunitat de desenvolupar part la seva carrera investigadora a cinc investigadors postdoctorals provinents de França, Regne Unit, Portugal, Argentina i els Estats Units d’Amèrica.\nAquesta entrada s'ha publicat en Notícia i etiquetada amb formació, Institut de Recerca Biomèdica de Lleida, IRBLleida, IRBLleida-IPP, postdoctoral, recerca. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


World Press Photo 20 arriba a València | Valencia Extra\nLa Fundació Chirivella Soriano de València acollirà, entre el 17 d’octubre i el 8 de novembre, l’exposició World Press Photo 20, la mostra “més prestigiosa de fotoperiodisme mundial, que aconsegueix enguany la seua huitena edició a la ciutat”.\nD’aquesta manera, la Chirivella Soriano i Doctornopo, organitzadors de la mostra, continuen amb aquest acord per a situar a València “en el circuit internacional de la fotografia”, recalquen els responsables de la iniciativa en un comunicat.\nL’exposició recull els esdeveniments informatius més rellevants de 2019 i és un “referent mundial de compromís amb el periodisme gràfic i la llibertat d’expressió”.\nEl fotògraf japonés Yasuyoshi Chiba, de l’agència AFP, ha sigut guardonat amb el World Press Photo 2020 per la seua imatge ‘Straight Voice'(Veu directa), presa durant una protesta ciutadana reclamant un govern civil a Khartum, la capital de Sudan.\nLa sèrie guanyadora ‘Kho, the Genesis of a Revolt’ (Kho, el Gènesi d’una revolta), del fotògraf francés Romain Laurendeau, retrata com es va gestar la revolta de milers de joves de classe treballadora d’Algèria reclamant la renúncia del president Abelaziz Buteflika, que havia ostentat el càrrec durant 20 anys.\nL’exposició presenta imatges individuals i sèries sobre temes contemporanis, medi ambient, notícies generals, projectes a llarg termini, naturalesa, retrats, esports i notícies d’actualitat.\nD’aquesta manera, World Press Photo València “posa a l’abast del públic informació per a la reflexió i per a entendre els esdeveniments del moment”, conclouen.


2Crisi de l'euro i política econòmica\n3Els murs de la globalització\n4SÍRIZA i ministre d'Economia\n5Posició respecte del procés independentista català\nGabinet: primer govern d'Alexis Tsipras\nUniversitat d'Essex - matemàtiques, economia\nUniversitat de Birmingham - matemàtiques, economia\nCiències econòmiques i teoria de jocs\nGianis Varufakis (en grec: Γιάνης Βαρουφάκης) (Atenes, 24 de març de 1961) és un economista, professor i escriptor amb doble nacionalitat greco-australiana. És un participant actiu als debats sobre la crisi econòmica mundial de 2008 a 2012 i concretament dels seus efectes a Europa. És autor del llibre The global Minotaur: America, the true origins of the financial crisis and the future of the world economy, publicat el 2002 en anglès. És professor de Teoria Econòmica a la Universitat d'Atenes i col·laborador, com a economista, a l'empresa Valve Corporation.\nFormat en matemàtiques i estadística, es va doctorar en Economia el 1987 a la Universitat d'Essex. Ja abans havia començat la seva vida laboral com a professor d'economia i econometria a la Universitat d'Essex i a la Universitat d'Anglia de l'Est. El 1988 va passar un any com a becari a la Universitat de Cambridge. Des de 1989 fins a 2000 va ensenyar com a professor titular d'Economia al Departament d'Economia de la Universitat de Sydney. El 2000 es va traslladar a la seva Grècia natal, on encara és professor de Teoria Econòmica a la Universitat d'Atenes (encara que actualment està en excedència). L'any 2002 va establir el programa de doctorat en Economia (UADPhilEcon) a la Universitat d'Atenes, que va dirigir fins al 2008.\nCrisi de l'euro i política econòmica[modifica]\nDes del gener de 2004 fins al desembre de 2006, va ser assessor econòmic del govern socialdemòcrata de Georgios Papandreu, del qual es va convertir en un fervent crític uns anys més tard. Varufakis és autor de diversos llibres sobre la teoria dels jocs i és un popular analista econòmic de mitjans de notícies com la BBC Today, CNN, Sky News, Bloomberg TV i Russia Today, entre d'altres. Al novembre de 2010, al costat de Stuart Holland, va formar el Partit Laborista MP i, com a professor d'economia a la Universitat de Coïmbra, Portugal, va publicar A Modest Proposal, un conjunt de línies polítiques econòmiques orientades a la superació de la crisi de l'euro. Des de setembre de 2011 Truman Factor publica articles de Varufakis en anglès i en espanyol. Varufakis compara el paper de l'economia dels Estats Units, des de 1970, amb la resta del món amb la figura mitològica grega del minotaure.\nEls murs de la globalització[modifica]\nDurant el 2005 i el 2006 va viatjar, juntament amb l'artista Danae Stratu, al llarg de set murs o línies establerts al llarg del món (Palestina, Etiòpia-Eritrea, Kosovo, Belfast, Xipre, Caixmir i Estats Units-Mèxic). Stratu va crear una exposició fotogràfica anomenada "CUT: 7 dividing lines", Varufakis va escriure els texts que després es van convertir en un llibre sobre aquestes divisions politico-econòmiques amb el títol: The Globalising Wall. El 2010 Stratu i Varufakis van fundar el projecte "Vital Space".\nSÍRIZA i ministre d'Economia[modifica]\nPosició respecte del procés independentista català[modifica]\n↑ Vital Space: Missió Arxivat 2015-02-05 a Wayback Machine. i Biografies Arxivat 2012-03-20 a Wayback Machine. (en anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Gianis_Varufakis&oldid=30208295»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 maig 2022 a les 21:43.


Especialitat de pediatria - Clinica Soriano\nTractaments per als més menuts\nLa pediatria és la branca de la medicina que es dedica a l’atenció mèdica dels xiquets, des del moment del seu naixement fins a l’adolescència. És una disciplina de gran importància perquè la cura de la salut en l’etapa infantil contribueix al fet que els xiquets aconseguisquen un complet creixement i desenvolupament, disminuint l’impacte ocasionat per les seqüeles i complicacions de diversos trastorns adquirits en la infància.\nEn el cas de les malalties congènites, la pediatria contribueix a millorar la qualitat de vida dels xiquets afectats, limitar el progrés de la malaltia i les seues seqüeles per a la salut, i fins i tot a desenvolupar les potencialitats del xiquet malgrat les limitacions pròpies de la malaltia.\nLa pediatria és una de les branques de la medicina amb major enfocament en la prevenció. Els mèdics pediatres duen a terme el monitoratge del procés de creixement i desenvolupament infantil. Per a això es basen en la determinació de paràmetres com l’alçada, el pes i el mesurament de la circumferència cefàlica, que són monitorats en comparació als valors esperats per a l’edat del xiquet. Això permet identificar oportunament alteracions en el desenvolupament del xiquet que portaran al fet que s’investiguen les seues causes oportunament.\nUn altre important pla de salut preventiva realitzat pels pediatres és la vacunació. Mitjançant l’aplicació de vacunes se li brinda al xiquet l’oportunitat d’entrar en contacte amb fragments o partícules inactives de microorganismes amb la finalitat que el seu sistema immunològic el reconega i produïsca anticossos, d’aquesta manera quan aquest germen entre en contacte amb l’organisme una altra vegada, el xiquet ja estarà preparat per a atacar-lo i evitar el desenvolupament de la forma greu de la malaltia.\nLa teua especialista en Pediatria\nAndrea Infante Sedano\nnº col·legiat: 46/ 23950\nLlicenciada en medicina per la universitat de València en 2014.\nEspecialista en pediatria i àrees específiques a l'hospital universitari de la ribera (Alzira) entre 2015 i 2009.\nMàster en urgències pediàtriques en 2017.\nMembre de la societat Espanyola de pediatria des de 2015.\nMembre de la societat Espanyola de pediatria d'atenció primària des de 2018.


El 'nou' IVA s'oblida del cine\nPOLÍTICA CULTURAL IMPOSTOS\nEl Govern central aprova la rebaixa del 21% al 10% només per als espectacles en directe, fins i tot per als toros || Allau de crítiques davant una mesura que continua castigant el món del setè art\n© El 'nou' IVA s'oblida del cine\nLa rebaixa de l’IVA Cultural del 21% al 10% en els espectacles en viu, aprovada ahir en el Consell de Ministres, deixa exclòs el cine, un sector que reclama aquesta reducció, encara que, segons el projecte de llei de Pressupostos Generals de l’Estat per al 2017, rebrà un augment pressupostari de 10 milions d’euros. Els concerts, el teatre, la dansa o fins i tot els toros seran els principals beneficiats d’aquesta rebaixa impositiva. Així, mentre que aquests sectors de l’espectacle van celebrar la reducció impositiva després de més de cinc anys patint un IVA cultural de luxe –el 21% es va aplicar a partir del 2012–, el món del cine va carregar de nou contra el Govern de l’Estat. Entre les veus més crítiques, la directora de l’Acadèmia del Cinema Català, Isona Passola, va assegurar estar “desolada” davant d’una mesura amb què sembla que “continua la revenja dels que manen contra el cine espanyol”. La Unió d’Associacions de les Indústries Culturals d’Espanya, representant de més de 4.000 empreses del teatre, música en directe, cine i arts escèniques, va celebrar la rebaixa com un “primer pas” per equiparar-se a la resta dels països de la zona euro, però va lamentar que no hi ha “raons objectives per a l’exclusió de les entrades de cine”.\nA Lleida, en plena celebració de la Mostra de Cinema Llatinoamericà, la notícia va caure com una bomba. El director lleidatà Francesc Betriu no es va tallar: “És un menyspreu a la cultura.” El periodista de Radio 3 Javier Tolentino, premi Ángel Fernández Santos, va anar més lluny: “És un nou acte de censura, és el moment que el cine espanyol surti al carrer i s’aixequi contra el Govern, que el continua perseguint de forma clara.” Els promotors d’espectacles en viu eren l’altra cara de la moneda. Toni Cabero (La Traca) va qualificar la baixada de l’IVA cultural d’“excel·lent i molt esperada notícia”, encara que va afegir un matís important: “Que ningú esperi miracles en els nous preus d’entrades d’espectacles, perquè l’augment d’aquests últims anys se’l va menjar l’empresari, sigui optimitzant recursos, quedant-se sense beneficis o, fins i tot, assumint pèrdues. Aquest ofici és una heroïcitat.”


Seguirem és un grup tribut de Obrint Pas, un dels grups més famosos dels Països Catalans que van deixar els escenaris en 2013 després de 20 anys de concerts, anunciant una aturada temporal indefinida.\nAixí, Obrint Pas deixava tota una generació marcada amb la seva música. Seguirem, el grup tribut que presentem ací, naix del sentiment d’admiració i la necessitat de mantenir viva la música i el missatge d’ Obrint, tractant de transmetre la mateixa emoció que ells van rebre del grup al que fan tribut. Seguirem està format per 9 músics amb importants trajectòries a altres formacions musicals d’estils semblants. El grup té un directe carregat d’energia i força, reproduint de la manera més fidel els temes d’Obrint Pas que van marcar a tanta gent. Els seus concerts us faran reviure “aquelles nits d’estiu quan no teníem res”.


Els cribratges a alumnes i mestres no detecten cap cas de Covid\nEls cribratges a alumnes i mestres no detecten cap positiu per Covid\nLes proves TMA descarten el positiu del docent detectat dijous pels tests d’antígens\nDues tècniques fent un test a una alumna.\nActualitzada 11/09/2021 a les 06:05\nEls cribratges massius fets dijous i ahir a la comunitat educativa de maternal, primera i segona ensenyança, que de manera progressiva s’ha incorporat aquests dies a les escoles, no han detectat cap positiu ni entre el professorat, ni en l’alumnat, ni entre els altres professionals que treballen a les escoles del país. Així ho va confirmar ahir el Govern després que el test TMA practicat ahir al docent que dijous va donar positiu en els tests ràpids d’antígens fos negatiu. Una dada significativa a causa que si dijous es van cribrar 2.507 persones pertanyents a la comunitat educativa, ahir va ser 1.646 les que es van sotmetre als tests d’antígens. D’aquesta manera, Salut no ha detectat cap positiu després de 4.153 tests.\nPel que fa a la resta de dades de la crisi sanitària provocada pel virus SARS-CoV-2, també segueixen una evolució positiva. Actualment hi ha 47 casos actius de contagis però cap no requereix l’ingrés a l’hospital de Meritxell, que roman lliure de Covid des de la setmana passada. Respecte d’ahir, Salut va detectar cinc positius, xifra que deixa el total de casos des de l’inici de la pandèmia al Principat en 15.083, mentre que les altes són 14.906. La xifra de defuncions també es manté estable les darreres setmanes, amb 130.\nD’altra banda, dijous es van vacunar amb primeres dosis del vaccí de Moderna més de 900 joves d’entre 12 i 15 anys. Govern va informar ahir que s’ha habilitat la data del 17 de setembre per administrar noves primeres dosis a aquesta franja d’edat. Per un problema informàtic no es va poder informar del nombre total de vacunes administrades.\nSentit comú va dir..mentre hi hagi llibertat per decidir, i no hi hagi cap tipus de discriminació, podrem conviure, és increïble veure com si penses diferent, o prens decisions pròpies, per a alguns et converteixes en enemic !!! viu i deixa viure !!\nMenys mal!!!!... Però hi ha moltes ànsies de que volen que ens vacunem!!!... I als nens i tot!!! Relaxeu-vos!!!.... Deixeu viure a la gent tranquil....\nSempre us quedarà Grifols … va dir..Tranquils i calma, seguidors dels liders Montaner-Dolsa, que malgrat heu fracassat en la campanya anti-cribatge i anti-vacuna dels escolars, sempre us quedarà criticar i fer campanya contra Grifols…( com qui diu per tindre la campanya tardor-hivern ocupada ).\nNo cal ser seguidor de ningú per tenir un sa esperit crític.\nCertament, seguir les tesis oficials sempre és més còmode.\nmentre hi hagi llibertat per decidir, i no hi hagi cap tipus de discriminació, podrem conviure, és increïble veure com si penses diferent, o prens decisions pròpies, per a alguns et converteixes en enemic !!! viu i deixa viure !!\nQuines ànsies teniu de vacunar als nens!!!!... Per favor, deixeu-los tranquils.... Tots negatius i vinga a vacunar-los!!!!.... No els hi fa falta!!!\nXavi va dir..Normal. Els pares que puguin tenir alguna sospita, per no quedar-se els fills a casa, no ha autoritzat a fer el cribatge. Després fem gala de ser una societat solidaria\nEn el sistema policial a què aspira occident, les coses són com vostè diu.\nFes el que se't demana voluntàriament perquè si no ho fas ets sospitós.\nEl virus ens a apropat a marxes forçades, a dipositar les nostres llibertats a les mans amoroses de l'estat. I contents.\n#4 Sempre us quedarà Grifols …\nTranquils i calma, seguidors dels liders Montaner-Dolsa, que malgrat heu fracassat en la campanya anti-cribatge i anti-vacuna dels escolars, sempre us quedarà criticar i fer campanya contra Grifols…( com qui diu per tindre la campanya tardor-hivern ocupada ).\n#2 Ui, estem enfadats !!!\nTota la Plataforna de negacionistes, de seguidors del Clan Carinià Montanesià , dels bruixots, dels Reptilians, dels Llunàtics, dels Saturnians , dels Neptusians i d'altres especies ex-traterrestres, estem molt molestos i enfurrinyats pel fet que els cribatges als alumnes hagin sigut un éxit, sobretot després de la ferotge campanya que vam fer en contra cribar l'alumnat no cal dir de vacunar- lo..\nNormal. Els pares que puguin tenir alguna sospita, per no quedar-se els fills a casa, no ha autoritzat a fer el cribatge. Després fem gala de ser una societat solidaria