UNA PROPOSTA DIFERENT AL PUIGSACALM 27.05.2012 - BiCiCORRiOLS Ciclisme i muntanya\nDesprés d’esmorzar al Vertisol de Les Preses, anem fins a Joanetes. Del costat de l’esglesia, surt un corriol que de seguida s’enfila, i a bon ritme arribem al trencall, que ens marca la roca d’el Barret, un flanqueig per un corriol estret però molt ben fressat, ens deixa al peu de la canal dels ganxos.\nAquest primer tram de ferralla ens ajuda a escalfar una mica els braços pel que vindrà d’aquí una estona. Arribem al coll de Joanetes, agafem el camí dels Burros, i en un tres i no res ens plantem a la vertical de la via. Grimpem una 30 de metres i arribem a peu de via, la boira ens envolta, però en cap moment arriba a molestar. Des de sota, veiem els primers parabolts, els equipadors han fet una bona feina aprofitant els trams de roca mes compactes. Ens repartim els llargs i comencem a escalar, mes ràpid del previst i sense cap entrebanc arribem al Puig dels Llops amb un somriure d’orella a orella, una via molt ben equipada, llargs molt variats i reunions molt còmodes, que mes podem demanar?\nLa tranquilitat de la que hem gaudit fins ara desapareix, comencem a trobar gent per tot arreu, arribem al Puigsacalm, i sembla la plaça Catalunya en hora punta. Marxem depressa cap al Collet de Clivillers, agafem el camí dels Burros, resseguint per sota tota la cinglera del Puigsacalm, deixem endarrere l’esperó i flanquejant per sota el Puig Corneli, anem a cercar el darrer tram equipat del dia, la Canal Fosca o dels ganxos nous, molt mes entretinguda que la dels ganxos vells, arribem de nou al Barret i cap a vall que fa baixada. Som a Joanetes cinc hores mes tard, cansats però encantats de la volta que ens ha sortit.\nEspero repetir-la amb qui vulgui!!!!


Arxius de General - Pàgina 291 de 469 - Notícies de l'Ajuntament de la Vila de Masquefa\nMasquefa tornarà a adherir-se a la commemoració del Dia Universal dels Drets de l’Infant. El dimecres 20 de novembre tots els nens i nenes, acompanyats dels seus familiars, podran gaudir d’una festa al Recinte Rogelio Rojo. La celebració començarà a 3/4 de 5 de la tarda amb un berenar al pati, i després, a les…\nAquest divendres, vine a donar sang: no pots fallar!\nCada dia calen 1.000 donacions de sang per poder assistir totes les persones que ho necessiten. Tots els hospitals i clíniques de Catalunya necessiten sang o components sanguinis per atendre els seus malalts, ja que la majoria d’intervencions quirúrgiques i molts dels tractaments mèdics requereixen transfusions. Malgrat els avenços mèdics i tecnològics, ara per ara,…\nAquest dijous, 14 de novembre, sessió ordinària del Ple\nL’Ajuntament de Masquefa celebrarà aquest dijous, 14 de novembre, una sessió ordinària del Ple Municipal. Tindrà lloc a partir de 2/4 de 8 de la tarda a la Sala de Plens de l’Ajuntament. La sessió es retransmetrà en directe per l’emissora municipal Ràdio Masquefa (91.6 FM). S’hi tractaran les qüestions següents: Ordre del dia 1.…\nGeneralPer Ajuntament de Masquefa 12/11/2013


Optica Vallcorba | Ulleres Lafont Paris\nUlleres Lafont Paris\nUn enfocament exclusiu per a una marca que combina el disseny, l'exigència de la qualitat francesa amb una fabricació “Made in France” (des de fa més de 40 anys) i el “chic” parisenc, tot això amb els valors d’una empresa familiar.\nEl 1928 Louis Lafont obre una petita botiga a París. Tres generacions més tard, aquest lloc d'estil “Art Deco” s'ha tornat una referència en el món de la creació de muntures. Philippe, nét de Louis, és el que ha arribat ha fer de les ulleres Lafont un autèntic accessori de moda.\nSegons diu Thomas Lafont, una muntura ha de tenir estil i comoditat, no són només un accessori sinó un indici de la personalitat. La persona que porta les ulleres ha de gaudir-les i que sigui perfecta amb el seu estil.\nLa fabricació és totalment francesa, combinant herència, alta tecnologia i modernitat. Per a la fabricació d'una muntura es triguen entre 8-14 setmanes i es poden necessitar de 120 a 220 operacions, la majoria d’elles de forma manual.


Ramon Ferré celebra el seu triomf electoral.\n28/05/2019 - 11:46h\nEl Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC) ha aconseguit aquest diumenge una victòria històrica a Calafell, fregant fins i tot la majoria absoluta en uns moments on aquesta circumstància és molt difícil i sembla arraconada arreu. El PSC liderat per l’alcalde, Ramon Ferré, ha aconseguit 9 regidors, 4 més que el 2015 i amb un 15% més dels vots que ara fa quatre anys. Amb els resultats aconseguits, Ferré fins i tot es pot plantejar governar en solitari i buscar suports puntuals per tirar endavant el seu programa electoral.\nLluny dels socialistes ha quedat ERC, que amb el nou candidat Carles Martín ha doblat el percentatge de vots de fa 4 anys i ha passat de ser la setena i última força més votada a la segona. Amb tot i per bé que s’ha quedat a escassament 44 vots d’un nou regidor, només suma un regidor als 2 que tenia des del 2015.\nCiutadans (Cs) torna a ser la tercera força calafellenca, amb 2 regidors i amb un lleuger descens respecte dels resultats de fa quatre anys.\nA la quarta posició hi ha una de les autèntiques sorpreses de la jornada electoral a Calafell, Sumem + Junts, liderat per Sandra Suárez i que ha perdut gairebé dos terços del suport electoral de fa quatre anys. De guanyar les eleccions el 2015 amb 6 regidors i prop del 23% dels sufragis ha passat a 2 representants i tot just el 8,26%.\nLa Candidatura d’Unitat Popular (CUP) –amb la denominació Alternativa Municipalista (Amunt)- també baixa, però manté els 2 representants de fa quatre anys.\nDarrera de la CUP, com a sisena força al municipi, un punt i mig percentual per sota del 2015 i amb només un dels dos regidors, hi ha el Partit Popular. Maite González serà l’única representant del PP a tota la comarca del Baix Penedès.\nDarrera dels populars, fregant el 5% (amb el 5,65% dels vots), hi ha la Unió d’Alternativa Municipal (UAM), que estrenava candidata: Noelia Sánchez. Els anteriors representants a les darreres legislatures, Josep Parera i Joan Maria Triadó, queden fora del consistori calafellenc perquè la seva nova aposta electoral, Convergents-Centrats, tot just ha rebut 272 vots. I tampoc no entra ni l’exalcalde socialista Jordi Sánchez, que amb la proposta independent Amunt ha rebut 292 vots (el 2,85%); ni cap representant de Primàries, que va rebre 149 vots (l’1,45%).\nQuant a la darrera regidora en obtenir un lloc a l’Ajuntament de Calafell és Isabel Bou, d’En Comú Podem-En Comú Guanyem, lleugerament per sobre del 5% mínim per entrar en la distribució de regidors (va rebre el 5,24% de les paperetes).\nLa participació electoral a Calafell ha estat del 56,67%, 4 punts per sobre del 52,59% de les anteriors eleccions municipals.\nProjecte personal d’una calafellenca per visibilitzar la fibromiàlgia\nRicard Vinyals | 12/03/2020 - 06:00h


Web de puntuacions en higiene en restaurants: com incentivarà la seguretat alimentària\nFa tan sols uns dies la Generalitat va fer públic el seu projecte de crear un portal web de puntuacions en higiene en restaurants en el qual els usuaris puguin consultar específicament informació com si l'establiment ha ocasionat algun brot de toxiinfecció alimentària, el nivell d'higiene detectat en les inspeccions de sanitat o la formació dels seus manipuladors d'aliments.\nAquesta mesura sorgeix arran de l'augment, segons l'Agència Catalana de Seguretat Alimentària (ACSA), del nombre de brots de toxiinfecció en els establiments d'hostaleria de Catalunya: més del doble en 2017 respecte a 2014 (64 i 27 respectivament).\nDes de la ACSA, s'espera que aquesta web de puntuació de la higiene en restaurants incentivi una actitud proactiva dels restaurants i altres establiments com els que embenin menjars preparats a punt per a menjar, pastisseries, fleques, etc. envers els seus estàndards de seguretat alimentària i prenguin les mesures adequades per a anticipar-se a qualsevol perill.\nFa un temps el nostre partner SAIA jpublicava un post on es preguntaven què passaria si a Barcelona i Catalunya s'incorporés un sistema de puntuació d'aquest tipus com ja es fa en altres països, i sembla que el moment està a punt d'arribar.\nCarnes i peixos crus\nLa moda de menjar carns i peixos crus, com el sushi, el tartar, el poke, etc., pot estar relacionada, segons la Generalitat citada pel Diari ARA, amb l'augment de toxiinfeccions alimentàries, ja que han disminuït els casos de Salmonel·losis mentre que els de listeriosis o les infeccions per Campylobacter han augmentat.\nLa major part de toxiinfeccions comptabilitzades per la ACSA estaven provocades per errors que “podrien haver-se anticipat amb una correcta manipulació dels aliments i la supervisió correcta dels perills i punts de control crític”, segons explica Lluís Riera, director de SAIA, al saber que, segons el secretari de Salut Pública, Joan Guix, les atribueix a trencament de la cadena del fred, contaminació creuada en utensilis de cuina que es van usar per a diferents tipus d'aliments sense rentar-los o ús d'utensilis que no estaven totalment nets, i altres causes relacionades amb la higiene.\nFins i tot en els casos en els quals les causes d'una toxiinfecció són més difícils de controlar i evitar, com un aliment contaminat abans d'arribar a l'establiment, es poden minimitzar els riscos amb mesures com una correcta neteja, cocció, etc., recorda Riera.\nUna iniciativa en la línia de països com Regne Unit o el Canadà\nUna web amb puntuació de la higiene de cada restaurant és una mesura que va en la línia dels sistemes d'informació sobre aquesta qüestió que ja utilitzen països com el Canadà, els Estats Units o Regne Unit.\nDe fet, a la ciutat de Toronto, al Canadà, el programa DineSafe mostra un mapa dels establiments d'hostaleria amb els resultats de les inspeccions de sanitat, de forma semblant a la qual la Generalitat ha anunciat que serà el portal web que posarà en marxa.\nAl Regne Unit és obligatori mostrar la puntuació en matèria d'higiene en un lloc visible de l'establiment, i a Gal·les i Irlanda del Nord ho serà al 2019 igual que per a Anglaterra, com ja ocorre a Nova York. Aquest sistema es diu “Scores on Doors”, una rima que significa “Puntuacions a les portes”. També a Austràlia existeix un programa de seguretat de la Food Authority en Nova Gal·les del Sud per a mostrar per mitjà de puntuacions o graus el grau de compliment dels establiments amb els estàndards de seguretat alimentària, que en aquest cas és voluntari.\nEn el cas de la web que impulsarà la Generalitat, el departament de Salut assegura que la informació que s'exhibirà serà molt simple, ja que distingirà entre els establiments que tenen un “nivell adequat d'higiene” dels quals en la seva última inspecció van manifestar “problemes que poden ser relativament importants”.\nL'impacte d'aquest tipus d'iniciatives d'informació al consumidor és desigual segons el lloc d'implantació fins al moment. A Toronto, Food Safety News reporta un descens d'un 30% de les malalties transmeses per aliments arran de la implantació del sistema, mentre que en Los Angeles, on també existeix un sistema de gradació en els resultats de les inspeccions de sanitat, també s'estima que s'han reduït aquest tipus de malalties i s'ha incrementat el grau de conscienciació i el compromís del consumidor amb la higiene dels aliments que consumeix. Això mateix és el que la ACSA a Catalunya assegura perseguir.\nAl cap i a la fi, de la mateixa manera que normatives com la d'etiquetatge o la d'al·lergògens són cada copmés exigents i transparents de cara al consumidor, és lògic pensar que la higiene en els locals de restauració ha d'anar pel mateix camí.\nPer als establiments, a més, aquest tipus d'iniciativa pot ajudar-lo a generar confiança per a fidelizar a la seva clientela, que al seu torn donarà la veu a través d'un altre tipus de plataformes per a atreure més clientela. Aconseguir una bona puntuació en matèria d'higiene alimentària pot generar un impacte positiu igual o major que un bon servei o un bon producte. De fet, els estudis en aquest camp demostren que els clients valoren pitjor una mala higiene que un servei lent o una mala atenció.\nAl contrari del que alguns propietaris d'establiments d'hostaleria poden pensar en conèixer aquesta iniciativa, en el sentit de que la seva activitat es torna més difícil, això no és així. Les inspeccions es duran a terme de la mateixa manera, i les sancions per incompliment d'estàndards continuaran sent les mateixes. El que canvia és que hi haurà més transparència sobre els seus resultats. A Toronto, pràcticament el 100% dels operadors de restauració van afirmar un any després de la implantació del sistema de gradació que el seu negoci no s'ha vist afectat negativament (Toronto Staff Report).\nPer a assegurar-se una bona puntuació en una inspecció de sanitat i utilitzar-la a favor del negoci, l'ideal és que els restauradors duguin a terme auditories periòdiques per a anticipar-se a qualsevol problema, i arran d'aquestes determinin les necessitats de formació periòdica en cada cas (manipulació d'aliments, plans APPCC, etiquetaje, al·lèrgies, etc.)


La noia va ser vista per última vegada a Cambrils | Cedida\nLa noia, de 16 anys, va ser vista per última vegada a Cambrils\nper Albert Fuertes 28/05/2022 10:45h\nLa família d'Estrella Do Rego Buzdugan, de 16 anys, està preocupada per la desaparició de la menor d'edat. La noia va ser vista per última vegada aquest passat dimecres, 25 de maig, a la localitat de Cambrils.\nL'Estrella estava a l'estació de trens de Cambrils a primera hora del matí amb el seu germà petit per anar a l'Escola El Carme de Tarragona, segons explica el Diari de Tarragona. Aquest va ser l'últim cop que van veure a la jove.\nLa noia tenia una excursió amb l'escola i la seva família va ser alertada el mateix dia que no havia anat. Des d'aquest moment, va començar la mobilització per a trobar a Estrella. Ella és veïna de Tarragona, però estava a Cambrils amb la seva mare i el seu germà durant uns dies, tal com explica el citat mitjà.\nCom anava l'Estrella\nLes xarxes socials s'han bolcat per trobar a la jove tarragonina. La menor fa 1,72 d'alçada, pesa uns 48 quilos i és de complexió molt prima. Els cabells són de color castany i té els ulls marrons i porta ulleres.\nEl dia de la desaparició anava vestida amb uns texans trencats, camisa negra de màniga llarga, vambes de color rosa i una motxilla rosa amb un arc de Sant Martí dibuixat. Portava arracades i un pírcing a l'orella dreta, a més d'un collar d'estrelles.\nSegons informen les xarxes socials, en cas de veure o saber alguna cosa de l'Estrella, que avisin al telèfon d'emergències 112 o truquin al telèfon 609 262 877.


newscapeland: Els Jardins de l'Imperi Persa.\nA l'àrea de confluència de les grans rutes d'intercanvi entre Orient i Occident, on s'encreuaven les grans vies que unien, per terra, les civilitzacions de l'arc mediterrani i les de les terr\nImatge del desert Salat de Kavir presa des d'un satèlit de la NASA\namb un procediment especial. Les formes sinuoses de la imatge\nsegueixen l'estructura dunar del desert.\nes més allunyades de l'Àsia continental, com la Xina o Mongòlia, en un escenari geogràfic ple de muntanyes i abruptes serralades, que contrasten amb l'aridesa recorrent d'immenses valls desolades i altiplans erosionats , on reapareixen dunes de sorra i llengües desèrtiques de roca i sal (com al desert de Kavir), en aquesta vasta articulació que va des de l'Hindukush asiàtic i el riu Indo fins la costa Mediterrània (passant per les estretors que dibuixen el Mar Caspi i el Mar Aràbic), aquí, en aquestes terres, s'hi van extendre els dominis de l'antiga Pèrsia. Els seus pobladors van anar ocupant no tant sols aquells territoris que els eren més legítims i originaris (que coincidirien força amb els de l'actual Iran) sinó qué també van anar introduïnt-se a l'actual Afganistan, el S.O. de Pakistan, El Turkestan rus, i a les zones del Mar d'Aral, el Mar Caspi i bona part de la Rússia meridional, fins arribar al Mar Negre. En els moments de màxima expansió, la influència Persa s'escampa fins i tot per l'Àsia Menor i més enllà del Bósfor, travessant cap a l'Europa dels Balcans, i també per tot el Mediterrani oriental (Llíbia, N.E. d'Aràbia, Egipte i una franja no molt ample que s'allargava pel N.E. Africà).\nNo és pas d'estranyar que les formes de jardineria nascudes en aquest dilatat conjunt de territoris perses acabessin recollint per igual tant les idees i principis que s'havien gestat a l'ombra dels oasis i temples egipcis, com els recursos assajats a Messopotàmia, o els models estètics i la càrrega simbòlica que anaven arribant des d'altres cultures asiàtiques, principalment de l'Extrem Orient.\nResseguint una mica la història, dels jardins perses de la Dinastia Aquemènida (s. VI - IV a. de C.), període contemporani al de la Grècia Clàssica, no se'n sap gaira cosa. Queden restes arqueològiques d'un possible jardí imperial pertanyent a Ciro II el Gran, a Pasargada, envoltant l'indret on s'haurien erigit els seus palaus i on aquest hereu de les primeres tribus perses i responsable de la tremenda expansió de l'imperi hauria estat enterrat.\nReproducció del Jardí de Ciro a Pasagarda.\n Es tracta d'un gran parc d'estructura racional, avingudes rectilínies, enormes plantacions regulars d'arbres i arbusts, acompanyades de rectes canals d'aigua que deurien tenir un caràcter alhora decoratiu i funcional. A l'interior d'aquest parc destacaria un gran espai rectangular tancat, de 150 x 120 m. de costat, el qual estaria, al seu torn, dividit en quatre parts, gràcies a un canal longitudinal i a un canal transversal que es tallarien en forma de creu, constituint així un dels primers models històrics del famós disseny creatiu anomenat Chahar bagh o Char bagh ("4 Jardins"), que després hauria d'inspirar una incesant munió d'exemples posteriors. El primer d'aquests exemples podria trobar-se en els jardins que el propi fill de Ciro II, Ciro el Jove (424- 401 a. de C.), hauria plantat (diuen que amb les seves pròpies mans) a Sardes (actual territori de Turquia). Aquests jardins són esmentats per Jenofont, qui els descriu com de disseny molt regular i exacte, basat en l'angle recte i la uniformitat de plantació. Els Jardins de Sardes seguien plenament el patró de divisió del recinte en "Char bagh", segons asseguren els experts. D'altra banda, es coneixen refèrències a altres jardins d'aquest tipus pertanyents igualment a l'època aquemènida, situats en ciutats com Persèpolis o Susa. En algunes restes arqueològiques s'hi han trobat fins i tot inscripcions amb inventaris d'espècies, que inclouen: Oliveres, Kaqui, Perera, Pomera, Palmera de dàtils, Moreres, Magraners, i altres...\nSi bé aquestes primeres traces de la jardineria aquemènida podrien no ser encara prou clares, hi ha documents posteriors que revelen que durant el període pre-islàmic de les dinasties Sassànides (224 – 641) va existir una jardineria extensiva i molt sistemàtica, vinculada a la construcció dels palaus. Tant si eren aquests jardins de gran escala com si ens fixem en exemples posteriors, més petits i senzills, la disposició tradicional de les formes es manté seguint aquell mateix esquema del “CHAHAR BAGH”:\n"un estany o bassal central, de forma quadrada o rodona, de vegades amb una font inclosa, de vegades amb un pavellò o fins i tot amb un palau que n’ocupa el seu bell mig, i, partint d’aquest centre, 4 canals que s’allarguen, en angle recte i de dret, dividint l’espai en tots els sentits i delimitant 4 quadrilàters iguals (que seran tractats com parterres de flors); mentrestant, tot d’arbusts, fruiters i tant arbres d’ombra com altres sempreverds apareixen alineats, ordenats a banda i banda, acompanyant aquests canals i proveïnt de la frescor i del filtratge essencial de l’energia solar, què és la clau per poder aguantar el clima desèrtic del país.\nJatrdi en "Chahar Bagh", Iran.\nHasht Behesht, Isfahan, Iran.\nAquest mateix esquema constructiu és el que fou introduït a l’Índia pel primer emperador Mogol, Babur, després de 1526. Una jardins de concepció idealitzada, considerats paradisos terrenals. Amb una distribució que es va mantenir idèntica al llarg dels anys, però incrementant-se cada cop més el paper i la presència de l’aigua. Els canals estrets van esdevenir grans canals, enormes miralls, camins d’aigua esgraonats, amb cascades i sèries de sortidors, amb l’objectiu final d’acabar produint un extraordinari i inesborrable impacte visual.\nCasa Behnam, Tabriz, Iran.\nJardí Dilkusha, Iran.\nPalau Golestan, Iran.\nHasht Behesht, Isfahan , Iran.\n El Tah Mahal no és altra cosa que una nova aplicació d’aquests principis del jardí persa; bona part de tota la jardineria musulmana viurà d'aquesta herència. El Jardí cristià, amb la seva divisió central i els camins “en creu”, n’és un altre exemple; Els jardins francesos, com ara Versailles, s’inspiraran igualment en l’ordre, la simetria axial i les seqüències geometritzades de l’exemple iraní.\nPerò tota aquesta deriva històrica i artística no hagués estat possible sense l'aprenentatge paral.lel d'aspectes molt més pràctics que tenen a veure amb l'entesa de l'home i el paisatge, l'adaptació mútua i la interacció que ha permès sintonitzar les necessitats de l'un i les capacitats de l'altre.\nEls Sassànides, contemporanis de Roma i Bizanci, havien dirigit el destí dels territoris de Pèrsia després de la caiguda dels Aquemènides a mans de l’exèrcit greg (durant segle IV a. de C.). A ells els tocarà fer front a les temptatives expansionistes de Roma, Bizanci i algunes tribus asiàtiques, fins que, finalment, seràn derrotats pels pobles islàmics ( durant el s. VII ). D’aquesta manera la tradició jardinera sumero-babilònica, que havia estat absorbida pels Aquemènides -quan aquests varen conquerir Babilònia-, va passar al bagatge cultural persa, heretat pels Sassànides, i d’aquests últims es va acabar transmetent al l’Islam, quan els Sassànides foren ocupats pels pobles musulmans.\nD’entre els actius més valuosos que incorporava aquesta transmissió de tradicions i cultures (doncs la superposició de pobladors i civilitzacions diferents, tot i sedevenint-se a través de la força, no deixa de significar transmissió de sabers i costums), sens dubte hi deuria haver les tècniques de reg que cada poble havia aplicat per a assegurar la vida de les plantacions dels seus camps i els seus jardins. En unes condicions climàtiques com les que caracteritzen la major part del territori de què estem parlant, el domini d’aquests recursos havia de ser una qüestió decisivament crucial. Cal recordar que l’estiu iranià aporta una pluviometria total d’entre 50 a 250 mm. de precipitació anuals, a quasi tot el país (excepte la regió semi-tropical del Mar Caspi). Entre altres tècniques per a combatre les condicions climàtiques, a Pèrsia es va desenvolupar des d’aproximadament el s. VI a. de C. l’impressionat sistema de captació i conducció d’aigua dels “Qanats”.\nCom recorden Norah Titley i Frances Wood, responsables de les Col.leccions Orientals de la Biblioteca Nacional Britànica, aquesta tècnica començava amb la recollida d’aigües provinents del desglaçament i la fosa de la neu de les muntanyes. En els indrets adequats, on el sòl presentava roques poroses -arenisques- i textura de graves ben permeables s’excavaven uns túnels a diferents nivells de profunditat, arrivant fins les capes freàtiques i provocant una acumulació d’aigua en extensions notables. Aquests túnels es comunicaven amb galeries subterrànies que tenien per funció dirigir i distribuir l’aigua cap allà on es necessitava. A intèrvals d'entre uns 15 a 45 metres es construien pous, des del túnel a la superfície, per a proveir orificis de sortida. Aquests pous s’utilitzaven per a treure la terra que s’excavava (mentre s'allargaven les galeries), i també per a proveir conductes d’aire i punts d'inspecció. El treball en els “qanats” demanava molta habilitat; els operaris que s’hi dedicaven eren considerats l’elit de la mà d’obra iraniana. Vistos avui dia des del cel, aquests forats semblen una successió de petits cràters volcànics que discorren creuant el desert. El sistema del “qanat” acaba sorgint a la superfície, on brolla per solcs i déus d’aigua que s'utilitza per a regar els camps, els horts i els jardins o per subministrar aigua a les poblacions. L’abasteixement mitjançant aquest sistema es perllonga tot l’any i es controla estrictament.\nEl vocabulari formal, l'esperit de la concepció i les caracterísitques més genuïnes que acaben incorporant-se com a tipologia en els jardins perses, queden ben il.lustrats en la gran quantitat de pintures i miniatures que, a partir del s. XIV, apareixen en l'art iranià, al voltant del tema de jardí, sovint relacionant-se amb llegendes i poemes èpics -romàntics.\nMiniatures il.lustrant el tema del jardí persa, s. XVI.\nEl jardí persa apareix com un espai clos, limitat per parets (en l'antiga llengua avèstica el jardí es designava com "pairi-daeza": "tancat entre parets" > descripció que també derivà posteriorment en el mot "Paradís") amb tot de ressonàncies rituals i místiques. Aquestes parets podrien haver tingut al voltant de 4 m. d'altura i aproximadament 1 m. de gruix. La forma perimetral dels recintes és sobretot rectangular. Com ja hem vist, els 4 canals-avingudes principals es creuen ortogonalment pel punt on apareix el dipòsit d’aigua o estany central del conjunt. Aquest estany pot ésser quadrat, rodó, rectangular, hexagonal o octogonal, amb les seves vores ondulades o en forma de trèbol, i sovint s’acompanya d’una font o sortidor. Dintre del recinte destaca en importància el gran canal longitudinal que divideix l'espai per la meitat (i de dalt a baix), és a dir, que alhora funciona com a eix de simetria i com a instrument visual per a resaltar la perspectiva central dominant en tota la composició. Aquest efecte de perspectiva ve reforçat molt sovint per la presència d'edificis situats en línia recta sobre aquest mateix eix (normalment, un pavelló a l’inici del recorregut i un palau al bell mig de l'estany, cap a l’altre extrem de la visió frontal, erigint-se en el punt d'encreuament més rellevant de tot el conjunt.\nEn els jardins grans apareixen molts altres canals secundaris, paral.lels entre ells, que s’entrecreuen perpendicularment amb aquest element axial primari, configurant diversos “Char Bagh” en una mateixa obra. Dintre els parterres quadrangulars s’hi planten Magraners, Tarongers, Llimoners, plantes de flor, ornamentals diverses, fruiters... Els murs perimetrals es cobreixen de rosers trepadors i altres enfiladisses. Alineacions d’arbres allargassats i alts, moltes vegades coníferes, acompanyen i ombregen la vora dels camins i canals: Pins, Xiprers, Oms, Roures, Arbres de Júpiter, Aurons, Plàtans, Pollancres... Per a vestir les interseccions i, sobretot, a l'entorn dels edificis insignes del jardí es situen grans arbres, com plàtans d'ombra, ... (els pobles perses sempre van mostrar una gran estima pels arbres; ja des de temps molt antics hi havia extenses plantacions d'arbres aprofitades com a Parcs de Caça). Acompanyant els elements arquitectònics del jardí no és estrany l'ús decoratiu de ceràmiques vitrificades, seguint patrons florals i formes geomètriques molt elaborades.\nPlànol del jardí del s. XVII Chihil Sutun, Isfahan, Iran.\nJardí Bagh-e Fin, Kashan, Iran\nAquesta estructura bàsica i aquests elements característics del jardí persa són clarament perceptibles en algunes representacions que apareixen , per exemple, com a decoració de les famoses "catifes perses".\nCatifa persa amb motiu decoratiu basat en un jardí de Tabriz, el qual s'organitza en la forma tradicional de Char bagh. S'hi veu el canal central , amb peixos,\ntres pavellons situats als encreuaments, amb grans arbres (Platanus orientalis) envoltan aquestes estructures arquitectòniques. Tot d'arbusts i plantes de flor molt esquematitzades són visibles dintre dels diferents parterres. S. XIX.\nMés enllà de l'interès d'aquests dissenys, les "catifes perses" són un element cultural de gran importància. A través del seu estudi podem arrivar a plantejar-nos aspectes tant curiosos com el dels pigments i tints que s'usàven per a obtenir la seva variada gama de colors. A Wikilingua.net podem llegir:\nAbans de l'aparició dels tints sintètics (l'anilina es va descobrir en 1856 i l'aparició dels colorants en Persia va ser a la fi del segle XIX), els tintoreros empraven solament tints naturals, provinents de substàncies vegetals. Alguns dels tints emprats eren:\nEl vermell obtingut de l'arrel de grana, que creix silvestre en una gran part d'Aniran.\nLes fulles de l'indigo donaven un blau que podia ser molt fosc, gairebé negre.\nLes fulles de la vinya proporcionaven els grocs, també obtinguts a partir del safrà (color més delicat), conreat en el Jorasán.\nEl verd s'obtenia barrejant blau i groc amb sulfat de coure.\nEls colors naturals de la llana proporcionaven els grisos i el marró, que pot obtenir-se també de la pela de nou.\nS'empra la llana natural d'ovella o el pèl de camell negre per al color negre, per al qual s'usa també l'òxid de ferro contingut en la nou de galla que afecta als roures.\nEls motius de les catifes perses, produïdes tradicionalment en grans quantitats en algunes zones de l'Iran, com per exemple la ciutat de Tabriz, han inspirat altres tipus d'obres artístiques molt posteriors. Podriem esmentar algunes pintures de Klee o, més recentment, la sèrie "Carpets" de l'artista alemany David Hanauer, el qual aprofita vistes aèrees de diversos indrets del món, obtingudes a través de Google Earth, per a elaborar imatges similars a decoracions geomètriques d'antigues catifes perses. Amb aquestes imatges i seguint patrons ben definits crea les seves pròpies obres sobre base tèxtil, que després usa en un sentit similar al de aquelles antigues catifes orientals.\nL’expressió del torrent cultural que empeny el desenvolupament històric i l’expansió del món persa no podria reduir-se a un discurs unívoc, centrat en un sol aspecte, amb un sentit parcial de la realitat. Tampoc sembla raonable pensar que els jardins que s’han anat succeïnt al llarg de més de deu segles en el seu territori (en enclavaments molt distants entre sí) puguin haver presentat un aspecte invariable, unànim, repetit sense cap alteració.\nLes característiques dels recintes i, sobretot, la vaiarbilitat i riquesa dels aspectes compositius -que deurien respondre a condicionants i expectatives diferents en cada cas- havien de produir resultats també molt diversificats i, possiblement allunyats de les imatges tòpiques que avui associem amb cada tipologia de jardí.\nRubió i Tudurí no deixa d’advertir que la pretesa formalitat i el rigor geomètric que suposem que era característic de moltes d’aquestes tipologies de la jardineria de l’Antiguitat no hauria de ser acceptada de manera tan categòrica en les nostres classificacions, perquè l’art del jardí, per la seva pròpia naturalesa, acaba essent facilment procliu a matisar i compensar tot excés geometritzador o massa racional, introduint altres valors -de caire més ambiental, atmosfèric, orgànic i sensible- que atempten directament contra la part del disseny basada en la mesura exacta i reguladora.\nSi ens permetem la llicència de comparar les representacions documentals dels antics jardins egipcis o sumeris i les dels jardins de l’època persa, que ara tractem, tot i referint-nos a obres d’èpoques molt distants en el temps, penso que podem veure-hi reflectides dues concepcions ben diferents del què significa aplicar un ordre i una regulació a l’espai del jardí. Sembla que en les edats remotes en què creixien cultures com l’egípcia o l’acàdia (Sumèria), l’ordre geomètric estricte, la repetició, la regularitat, la fèrria ritualitat o el formalisme més abstracte dominen per damunt d’altres possibles punts de vista. Altrament, en la recreació del tema del jardí que duen a terme les cultures més directament afectades per l’òrbita asiàtica, cultures com la irania-persa, mostren una idea de la regularitat, l’ordre geomètric i la formalitat molt diferent i molt més matisada; en elles pesa molt més la preocupació per l’equilibri de les formes diverses, la complementarietat de les escenes, la càrrega poètica i narrativa continguda en la imatge final, plena de gests, i no es tan estricte la duresa de la línia o l’exactitud de les repeticions que segueixen patrons arquetípics. És un ordre més orgànic, una “música” més lliure. Però, val a dir que això no va acomplir-se del tot, segons sembla, fins èpoques més recents, més properes a la nostra era.\nPublicat per xba a 0:17\nEtiquetes de comentaris: Arts, Jardins, Sostenibilitat


Uns 10.000 treballadors del sector públic omplen Sant Jaume contra les retallades del govern\nUns 10.000 funcionaris i treballadors del sector públic català, segons dades de la Guàrdia Urbana, han omplert aquest dijous la plaça de Sant Jaume i els carrers adjacents. Es tracta de metges, infermeres, professors i altres treballadors del sector públic que han sortit al carrer contra les tisorades pressupostàries en Salut i Educació anunciades per la Generalitat de Catalunya. Un cop dissolta la concentració, unes 500 persones l'han continuada davant del Parlament de Catalunya. Un altre grup de manifestants ha tallat la ronda Litoral en tots dos sentits de la marxa, provocant problemes de circulació que s'han pogut resoldre al cap d'una estona.\n14/04/2011 - 20.53 Actualitzat 16/04/2011 - 09.16\nLa concentració que ha tingut lloc a la plaça Sant Jaume ha comptat amb el suport de tots els partits de l'oposició, els sindicats UGT, Comissions Obreres, USOC, IAC i els col·legis de Metges de Catalunya i d'Infermeria. Aquesta manifestació arriba precedida de diverses mobilitzacions que dimecres van provocar considerables problemes de trànsit als accessos a la capital catalana.\nL'assistència ha desbordat les previsions. Els secretaris de la UGT, Josep Maria Álvarez, i el de CCOO, Joan Carles Gallego, consideren que això és un missatge clar de la ciutadania al president de la Generalitat. "Si Mas no en pren nota o segueix ancorat en la prepotència sense consultar, les protestes continuaran", ha advertit Álvarez. "No es poden retallar d'una banda els serveis bàsics i de l'altra rebaixar els impostos a les classes afavorides", ha explicat Gallego.\nLa sociòloga Marina Subirats ha estat l'encarregada de llegir un manifest unitari, on s'ha descrit "d'atac directe" el que suposen les retallades a l'estat del benestar. Les mesures del govern català empitjoren les condicions dels treballadors i deterioren la qualitat del servei, amb l'objectiu de "desmantellar els serveis, deteriorar el seu funcionament i justificar així la seva privatització".\nEls organitzadors de la protesta han convocat els assistents a participar el 14 de maig en una manifestació al centre de Barcelona en contra de les retallades, perquè "la lluita acaba de començar".\nUna vegada dissolta la manifestació, unes 500 persones s'han dirigit al Parlament de Catalunya, al parc de la Ciutadella, on han continuat les protestes en contra de les restriccions pressupostàries que ha projectat la Generalitat. A causa de les protestes, la ronda Litoral ha patit retencions intermitents de trànsit, de la mateixa manera que la Gran Via, entre plaça Espanya i plaça de les Glòries, que ha patit embussos més intensos de l'habitual.\nUnes hores abans d'aquesta concentració a la plaça Sant Jaume contra les retallades del govern, els treballadors de l'Hospital del Mar han tallat el passeig Marítim a la Barceloneta a primera hora del matí. Una protesta i uns talls que ja es van produir dimecres a la tarda, quan un miler de treballadors del mateix centre hospitalari van tallar la ronda Litoral, cosa que va provocar sis quilòmetres de cues.\nNo van ser els únics. Els treballadors de la Vall d'Hebron van col·lapsar també dimecres la ronda de Dalt, i els de l'Hospital de Bellvitge, la C-31. Els talls es van repetir també a la Diagonal per la protesta feta per personal de l'Hospital Clínic. Unes protestes que també es van fer a altres ciutats catalanes, com Sabadell o Lleida.\n"No" a les retallades pressupostàries


El Temps Passa: El Temps Passa programa 10-01-2013\nCom que la setmana en que vam gravar aquest programa hem celebrat el Desè aniversari d'Altafulla Ràdio, encara que les fotografies de la festa ja les hem publicat fa setmanes i com que d'alguna manera podem dir que és l'emissora des de la qual ens hem projectat a Catalunya i Balears gràcies a la Federació de Mitjans de Comunicació Locals de Catalunya, nosaltres i també Manolo Rivera, el company amb que Mario fa un tercer programa anomenat Troba - Dors, hem estat amb l'emissora i els actes que s'han celebrat, sobretot el menjar ja que tots tres som uns triperos, uns bons vivants. En el dinar es van reunir un munt de gent, amics i amigues que al llarg d'aquests 10 anys han passat per l'emissora dirigida per Albert Jansà, també hem tingut el sopar de Nadal de Ràdio L'Hospitalet de l'Infant, doncs per tor aixó Mario s'ha sentit molt "cansat", és a dir que estava dropo i en el programa de avui que tindrà Música Feta en Català, no hi hauran ni anuncis ni Parrafada. En conseqüència, anem a obrir la paradeta, encenem motors i connectem el turbo, però com això és El Temps Passa... i la música queda a Quimet Curull i al Mario Prades sols els queda l'opció de viatjar en una "Balsa".\nAquest tema va ser el primer èxit d'un grup argentí pioner de l'anomenat Rock Nacional que es deien Los Gatos i estaven liderats per Litto Nebia, res a veure amb Los Gatos Negros catalans que al final de la seva carrera, ja a principis de 1970 van passar a denominar-se Los Gatos. Aquesta versió ens arriba des de Xile i ens la porten el grup Alan y sus Bates que van ser una banda xilena que va sorgir a principis dels 60 encara que no van gravà van fins a mitjans de la dècada. Molts avui en dia els inclouen dins dels grups "garatge" de l'època, tot i que en aquells temps no teníem ni idea que hi hauria una música que es diria "garatge", de fet ells mai van fer servir el fuzz, un pedal típic en els grups en aquesta ona. Les cançons de Alan y sus Bates eren molt més properes al gran públic. Aquest tema l’extraiem d'un LP recopilatori titulat "Rumbo al Go Go" que creiem no consta en la discografia oficial del grup. Van aconseguir bastants èxits en els 60, entre ells “Fue una noche de verano”, "Difícil", "No tengo dinero" i "Recuerdos de verano". El grup va destacar sobre tot pel carisma del seu cantant, Julio Escobar que va néixa l’any 1943 i que se sortia dels clàssics cantants estàtics, movent-se i fent les seves coreografies a l'escenari, la quan cosa agradava i molt al públic, sobre tot al femení. Alan y sus Bates va ser una veritable escola de músics xilens i alguns dels molts que van passar pel grup després formarien part de bandes históriques a Xile com Los Primos, Los Mac's, Los Ecos i Los Beat Combo. En total Alan y sus Bates van gravar quatre LP's i 22 singles per al segell RCA, entre ells un grapat de cançons pròpies.\nQuimet està content perque aquí te un "O tren", en aquest cas ens el porten Los 5 Latinos, un grup vocal que va arribar des d'Argentina i estaven liderats per Estela Raval (Buenos Aires, 19 de maig de 1929), una dona amb una extraordinària veu, com podreu comprovar escoltant està cançó que os portem avui on li donen un ritme a cabal del swing amb un intent de rock and roll que la veritat, no queda res malament. Per cert, Estela Raval va morir el dimecres 6 de juny, a causa d'un càncer. Los 5 Latinos es van crear el 1957 i eren Estela Raval i el seu marit el trompetista Ricardo Romero, juntament amb Héctor Buonsanti, Mariano Crisiglione i Jorge Francisco Patar, aquest últim reemplaçat el 1960 per Carlos Antimori. L'any 1957 van gravar el seu primer single amb Columbia "Amor joven" i “Abran las ventanas" i el 1958 el seu primer àlbum "Maravilloso! Maravilloso!" on van ser acompanyats per l'orquestra de Waldo de los Ríos i on es trovaba “Tren de carga” aquesta cançó que estem escoltan que també es va publicar en un EP i que a la vegada, nosaltres os puntxem des de un CD recopilatori titulat “Los Cinco Latinos. Sus Primeros EP's En España (1958-1960)” i ara sona a El Temps Passa... i la música queda. Estela havia cantat amb el grup Las Alondras i en l'orquestra de Raúl Fortunato i el seu marit Ricardo Romero va militar en diverses formacions, entre elles l'orquestra de jazz Los Colegiales. Junts van formar part del grup Los 4 Bemoles del qual van sorgir Los 5 Latinos. L'any 1969 Estela es va llançar com a solista encara que al final van tornar a posar en marxa el grup com Estela Raval i Los 5 Latinos, l'any 1982. El 29 de Juny de 1960 van debutar al Florida Park de Madrid i van fer una gira per Espanya amb The Platters. Per cert i això és curiós, a The Platters del Rio Grande cap avall, se'ls deia Los Plateros.\nAcompanyat creiem, per l'Orquestra Fallabrino, us portem aquest tema de Ennio Sangiusto (22 de setembre de 1937), un italià que es va establir durant uns quants anys al país, si bé no ens va arribar des d'Itàlia, abans va passar per l'Argentina. Per cert que durant un temps el va acompanyar la Orquestra de Adolfo Ventas, aquí està la nostre dubta. Ennio Sangiusto gravava per Belter i aquesta cançó es trobava en un EP, per variar, on també es trovaban “El día más largo”, “El ritmo de la Bosanova” i “Cigarrón”. Recordem una actuació de Ennio Sangiusto al Festival de la Canción del Mediterráneo, en la qual al finalitzar, es va agafar les vores inferiors de l'americana i ajupint-se de forma molt femenina, va fer una salutació al respectable entre rialles i murmuris de "Ooooooh!". Per cert que Ennio Sangiusto va posar la seva veu a un dels personatges de la Família Telerín, però no pregunteu qual per que fins a tant no arriba la nostra memòria. Fa uns quants anys el segell barceloní Divucsa va reedità els seus èxits en versió CD. Una curiositat, algunes cançons seves es van incloure en aquells recordats Discos Sorpresa de Fundador dels que ja os hem parlat. Ennio Sangiusto, com us deiem, va posar la seva veu a un dels personatges de la Familia Telerín a la pel·lícula "El mago de los sueños" i també va incloure una cançó. Tot i tindre els drets dels pèrsonatges Estudios Moro de Madrid, aquesta pel·lícula es va fer a Barcelona, als estudis del català Francisco Macián. Mario creu recordar que un dels dibuixans que hi van trevallar era un company de la colla del carrer Bassegoda, es diu Pedro Sánchez si be en aquella e´poca volia que li diguesin Peter.\nEl grup andalus The Brisk van versionar una vegada més a The Beatles i per partida doble en aquest EP en el que a part d’aquesta cançó que va ser composada per John Lennon quan es va casar amb Cynthia Powell, la seva primera dona i mare de Julian Lennon. Us ho expliquem. A suggeriment de Brian Epstein manager seu i que va ser padrí de Julian Lennon, el fill del matrimoni, la parella van decidir mantenir les seves noces en secret, per aixó John va fer aquesta peça que està signada, com és habitual, pel tàndem Lennon / McCartney i on, amb la seva peculiar ironia deia que ell tenia un secret. Com us deiem, Els Beatles hi eren per partida doble ja que també van incloure la seva versió del “Twist ans shout”, junt a “Para ti” i “Un diablo disfrazado”. Julián Granados, el cantant, va militar abans a Los Angeles Azules i molt més tard en solitari, després d'haver passat per Los Buenos. The Brisk van començar com Los Halògenos i després passarien a The Brisk Boys, per acabar sent The Brisk i van sorgir a Ceuta. Quan van començar eren Julio Rey (baix i veu), José García (bateria), Juan Pozo (guitarra i veu), Antonio Morales (saxo i òrgan) que no té rés a veure amb Junior i Jesús Zurita (cantant). Quan se'ls va incorporar Julián Granados va començar el seu ascens popular. A finals del 67 Julián Granados abandona el grup The Brisk i fitxen a un cantant de color anomenat Teddy Ruster, amb el qual van gravar un disc molt més proper al soul i que inclouria una versió del "Stone Free" de Jimi Hendrix. Un dels seus membres fundadors, Julio Rey, va morir l’any 2004. Per cert, es diu que durant un temps van tindre com a cantant a Pedro Ruy-Blas.\nLos Estudiantes van ser una de les millors bandes del rock and roll pioner que sorgia a Madrid en començar els anys seixanta, una autèntica escola de músics. De fet es van crear al 1959. Van ser un dels primers grups que van fer rock and roll a l’Espanya de la postguerra. Los Estudiantes de fet sorgeixen l’any 1955, arran d'un duet integrat per José Barranco i José Fábregas, que eren estudiants al Col·legi de la Sagrada Família de O'Donell, a Madrid, el primer tocava la guitarra i cantava i el segon la bateria. José Fábregas va ser substituït per José Alberto Gosálvez. L'any 1957, en una festa que organitzava la Facultat de Medicina, es va unir a ells el guitarra Rafael Aracil al qual José Barranco va haver d'ensenyar a tocar ja que tenia una guitarra elèctrica, però no sabia tocar-la. L'estiu de 1958 es van dedicar a fer actuacions gairebé professionals, actuant dos mesos cada nit al Palmerar d'Alacant, cobrant sis-centes pessetes per xou. De tornada a Madrid s'incorpora Adolfo Abril al contrabaix i passen a anomenar-se Los Cuatro Estudiantes. L'any 1959 passen a ser Los Estudiantes després de la incorporació del bateria Fernando Arbex, passant Gonsálvez a tocar el baix. Es va anar Rafael Aracil i va entrar Luis Arbex. També es va incorporar José Luis Palacios a la guitarra. L'any 1959 signen contracte amb Philips i graven el seu primer EP, amb "Ready Teddy", "La bamba", "Woo-Hoo" i "Me enamoré de un ángel", aquestes dues últimes eren instrumentals. “La bamba que estem escoltan ara a El Temps Passa... i la música queda, va ser el gran èxit de Richie Valens, de veritable nom Ricardo Valenzuela, però es tractava d’una adaptació d’un tema clàsic del folklore mexicà. Van gravar en total tres EP’s, l’ultim al 1964. Per Los Estudiantes van passar un munt de músics, entre ells Luis Sartorious, Manolo Fernández que va ser l'organista de Los Bravos i altres.\nUna de les formacions de Los Estudiantes\nHavia estat component del grup valencià Los Milos i un bon dia, Emilio Baldoví Menéndez els va deixà i marxà a França on el van convertir en Bruno Lomas. Quan va tornar es va rebotar amb els seus companys de Los Milos, llavors ja Los Top-Son i va crear Las Estrellas de Fuego i al poc temps va començar en solitari l’any 1966, si bé primer es va fer acompanyar per Los Rockeros durant uns anys. Va ser un dels nostres millors cantants rockers en els 60 i a mitjans dels 70 es va retirar. Es clar que abans va fer dues pel·lícules. Bruno Lomas va néixa a Xàtiva el 14 de juny de 1940. Va ser el primer artista espanyol de la seva época que va gravar un LP en directe. Quan finalitzaven els 80 el cuquet que li rosegava per dins i una oferta d'EMI li van fer replantejar-se la seva retirada i Bruno Lomas va decidir tornar a gravar i als escenaris. Es trobava en plena forma i va voler tornar pels seus fueros. Va marxar a Madrid i va signar contracte amb la casa de discos, traurien primer una recopilació dels seus vells èxits i prepararien temes nous per al següent treball que sortiria entre sis mesos i un any després. Tots aquells plans de futur de Bruno Lomas es van truncar a la carretera quan, conduint un Mercedes 250, va tenir un accident de trànsit prop de la Pobla de Farnals, el 17 d'agost de 1990. EMI publicar el doble LP amb el títol "Bruno Lomas 1940-1990", avui un disc per al record. Bruno Lomas era un aficionat a les armes i sempre va dedicar cançons a la Guàrdia Civil i aixó li va implicar algun problema i va arribar a rebre amenaces d'ETA, però també era un conductor esbuxarrat, amant de la velocitat i li agradava conduir els seus cotxes, sempre potents, a tot el que donaven de si. Això li va passar factura a Bruno Lomas i va pagar amb la seva vida quedant avui com una gran veu en el record de la nostra història musical. Aquesta cançó que escoltem ara es trobava a un single de 1972 i es una versió del “How do you do” que era dels Mouth and MacNeil & The Windows, però va tornar a ser versionada no fa massas anys pel grup també valencià Seguridad Social.\nLes dues pel·lículas que va fer Bruno Lomas\nLa cançó va ser cara A d’un dels últims singles de Los Brincos abans de desfer-se. Ja us vam comentar que també Los Brincos, amb tot el seu esperit patri i les seves capes madrilenyas, van patir en carn pròpia o millor dit, en un dels seus discos, els rigors d'aquella censura desmesurada i en la majoria de les vegades exageradament ridícula, de la època. L'últim àlbum de Los Brincos, abans de reconvertir-se en Barrabàs, es va titular "Mundo, demonio y carne" i per ell van passar les agudes tisores del censor. La víctima va ser la portada, en què els cinc Brincos hi apareixian nus, però al blog us posem les dues portades i veureu que la foto només els mostra de panxa cap amunt, però així i tot el disc va ser obligat en la seva edició espanyola a sortir amb una altra caràtula. Ells van col·locar la imatge d'un cervell putrefacte, en clara al·legoria a aquells censors de obnubilat cervell. En aquest disc, com us dèiem l'últim que van treure, Los Brincos són cinc: Fernando Arbex ja líder indiscutible i compositor a part de batería, al costat de Manolo González (baix), els germans Ricky i Miguel Morales (guitarres) i el teclista Óscar Lazprilla, ex-membre de Los Ampex i Time Machine. Fernando va insistir en treure una versió per al mercat estranger en anglès i titulant-se "World, Devil & Body" que la realitat és que no va funcionar a nivell comercial, possiblement perquè va ser un disc molt més enfocat al rock progressiu, amb tocs de pop, això si. Però va ser el pas decisiu perquè després d’Alacrán sorgís Barrabàs.\nLa banda liderada per Manolo Galván, Los Gritos, van guanyar conjuntament amb Julio Iglesias, autor de la cançó, el Festival de Benidorm del 68 amb "La vida sigue igual", però aquest tema l'escoltarem en un altre programa, no sabem ara si posarem la versió del seu autor o la de Los Gritos, ja ho veurem. Nosaltres ara us portem aquesta bona cançó de Los Gritos, que van gravar en un single l’any 1970 i en la què a ritme de soul ens expliquen els problemes que es tenen amb una núvia hippy quan resulta que et trobes amb que has invertit els papers i esteu "Yo en mi casa y ella en el bar", per cert, es una peça que ja havien gravat feia un temps el grup argentí Los Náufragos i també Los Pulpos. Los Gritos van gravar per Belter i eren tres andalusos Francisco Doblas (guitarra), José Serra (guitarra) i José Ramón Muñoz (bateria) al costat del seu cantant i líder, l'alacantí Manolo Galván. A principis dels 70 es van convertir a La Zarzamora i després d'un sol disc, Manolo Galván es llança en solitari per finalment i desenganyat dels mitjans de comunicació, les discogràfiques i la censura espanyola, va marxar a Argentina on va tenir una brillant carrera, retirant-se fa un parell o tres d'anys.\nThe Bonds eren quatre nois que van adoptar aquest nom amb dues connotacions la del 007 i la catalanització de Los Buenos, grup madrileny amb el que no tenien res a veure. La cançó pertanyia a un EP publicat pel segell Concentric on la peça estrella va ser la versió en català del "Quina colla més original" i “Satisfacció” mític tema dels Stones. També estava el "Wooly Bully" que era la versió del clàsic dels nort-americans Sam The Sham & Pharaohs. Os vem prometre que escoltarien aquesta cançó i aquí la teniu, es tracte d’"Ahir" la versió del “Yesterday” dels Beatles que si bé està firmada per el tàndem Lennon / McCartney, va ser composada solsament per Paul. L’adaptació al català de la lletra va ser de Ramón Font i Camarasa (a la foto). Creiem que a part d’aquest EP The Bonds no van gravar res més. Val a dir que la versió dels The Bonds es bona, però es clar que aquesta peça porta poca instrumentacióm, de fet ja ho diem sempre quan parlem de Concentric, un bon segell que va fer molt per la música en català, però la linea de producció que seguien: Concentric-Espinas Ah! Ho hem dit en moltes ocasions, José María Espinas creia en els cantautors i quan després de deixà Edigsa va fundar Concentric, els grups que van gravar allà sonaven a cantautor i els baixos i bateries quedaven empastades de manera que o no lluïen o semblava que s'havien anat de vacances. Tot això sense oblidar que el director artístic del segell era Francesc Burrull un gran músic i profesional que suposem no va estar mai massa d'acord amb aquestes produccions, es clar que Qui paga mana tu!\nLennon i McCartney van ser els autors oficials de la cançó\nque tan sols va ser escrita per Paul\nAra us portem una bona versió d’un éxito dels britànics The Animals, en aquesta ocasió per Els Dracs i cantada en català, quan ja gravaven per al segell Concentric. El conjunt català Els Dracs van gravar i molt en castellà, mitjansan el segell Discos Alma, un subsegell de Vergara, abans de fitxar per Concentric i gravar en llengua vernacla diversos EP 's, entre ells el més venut del segell Concentric i en el què es trobava la seva versió de "La casa del sol naixent", també dels Animals. Un altre dels bons discos del segell es aquest del que os hem tret aquesta cançó. Els Dracs van ser al costat de Els Tres Tambors els millors grups de pop-rock en català de l'època. El sextet, liderat pel cantant Jordi Carreras, va treballar des de l'any 1964 fins al 1971 i van gravar un grapat d’EP 's, si bé els que van gravar en castellà els firmaven com Los Dracs. Els Dracs eren Jordi Carreras, al costat de Miguel Olivé, Vicente Carós, Faustino García, Manuel Cordero i Alfredo Pla. L’any 1966 van ser el primer conjunt de rock que va actuar al Palau de la Música Catalana, a Barcelona. Després de desfer-se nosaltres els vam perdre la pista, però hem sabut que el bateria Vicenç Carós havia mort l’any 2010 als 63 anys d'edat. Per cert, el 1981 el segell Edigsa va publicar un LP recopilatori titulat "La casa del sol naixent" que recollia les cançons dels seus tres discos amb Concentric. En aquest EP i a part del “Comprensió”, trobavem “La nit”, “El joc de l’amor” i la seva versión del tema de The Yardbirds “Un cor fet d’amor” que per cert, en la versió original s'ha fet servir a la banda sonora del film "London-Boulevard", una pel·lícula estrenada aquest any 2012.\nEls Stop – No tornaré a plorar\nAquest tema ja havia estat interpretat per Els Stop en castellà i es va recollir en diversos dels seus discos ja que ells o en aquest cas la casa de discos, aprofitaven les cançons al màxim, però ara us la portem en català. La veritat és que també el va gravar Lita Torelló, entre altres, però de totes les versions de la cançó, possiblement la millor és la de Cristina al costat de Los Stop, tot i que aquest disc en català creiem que va ser l'últim ja que Cristina va deixar el grup i va liderar Cristina y Los Tops, per després seguir en solitari. Mario la coneix bé, a ella i a un cosí seu, company de treball a Telefónica, el "Boro". Cristina (a la foto feta per Mario Prades) va néixa a Barcelona el 19 de setembre de 1943. L’any 1966 sorgeixen Los Stop que primer es van dir Donald Duck. Les seves cançons més populars van ser "El turista 1.999.999" amb la que van participar en un Festival de Mallorca i "Tres cosas: salud, dinero y amor". Gravaven per al segell Belter i aquest disc és de l’any 1966. Los Stop eren, a més de Cristina que es deie Mari Carmen Arévalo, Juan Comellas, José María Serra (que en els 80 va ser representant artístic de Lucky Guri i Núria Feliu, entre altres artístes i amic de Mario), Fernando Cubedo i Andrés Gallego.\nEls 5 Chics van ser una bona banda valenciana creada al barri del Cabañal i que va estar en actiu dels anys 1965 a 1983. Sempre van gravar en castellà, però un dia es van despenjar amb una gran versió del "Quan un home vol a una dona" cantada en valencià i que va ser el gran èxit en la carrera del cantant de color nord-americà Percy Sledge. Els 5 Chics van gravar moltes cançons, pero aquesta que os portem ara “La otra tarde”, va ser el seu gran èxit. Entre els components de Els 5 Xics, encara que no sabem si va intervenir en aquest enregistrament, destaca el cantautor i guitarra Remigi Palmero que és de Castelló, al costat del bateria Ramón Asensio, el cantant José Luis Ballester, José Llusar que també va actuar com a productor, Antonio Riza a la guitarra i Vicente Gay al baix i saxos, a més del organista Bernardo Adam Ferrero. Van ser declarats "El Mejor Grupo Valenciano de su Época". Van gravar amb diferents segells: Session, Regal, Unic, Ekipo, Dipolo i Val-disc. En algunes gravacions consten com Els 5 Xics en altres com Els 5 Chics. De fet cinc ho van ser solsament al principi, van arribar a contabilitçarse fins a 7 músics. El segell Rama Lama Music va treure un doble CD amb totes les seves gravacions, és molt interessant i us el recomanem.\nLos Ángeles Negros – Murio la flor\nEn algunes ocasions us hem parlat de la novieta que Mario tenia a Mèxic, es deia Magnòlia Santiago. Ella li feia arrivar discos editats al seu país i que molt d’ells mai s’havien publicat a Espanya. En una ocasió Mario va rebre un paquet des del país dels mariachis amb diversos singles. Un d'ells venia sense caràtula, només amb la funda promocional i li va cridar l'atenció quan va veure que el grup era Los Ángeles Negros, clar que quan els va escoltar, Mario es va immediatament adonar que eren uns altres Ángeles Negros, no els espanyols que li sembla recordar eren valencians. Curiosament i en indagar, ens adonem que tampoc és un grup mexicà, Los Ángeles Negros que escoltem i ens arriven a ritme de boleret, ara eren de San Carlos, a Xile. La banda la va fundar Mario Gutiérrez i un dels seus elements importants va ser el cantant Óscar Germain de la Fuente Maureira, però pel grup han passat bons músics al llarg dels anys. Aquest single va ser editat per EMI Odeon l'any 1969 i conté les cançons més conegudes d'aquest grup a cavall del pop i el bolero, "Y Volveré" i aquesta que escoltem ara a El Temps Passa... i la música queda que es titula "Murió la flor" i era una composició de Germain de la Fuente i Nano Concha, ambdues cançons es van extreure del seu segon àlbum. A principi dels setanta Los Ángeles Negros es van assentar a Mèxic i actualment hi ha tres formacions musicals que treballen amb aquest nom. Creiem que dels membres originals només segueix Germain de la Fuente.\nUn dels grans grups versioneros surgits a Barcelona van ser Los Catinos, al costat dels Mustang els més destacats de la seva època. Inicialment es van nomenar Los Ticanos, però va haver-hi una escisión i van surgir dos grups, un dels quals es va dir Los Catinos. Van començar l’any 1963 i es van desfer deu anys més tard. Els seus components eren Manolo Vehi Méndez (veu), José Antonio Muñoz Fortes (baix), Jordi Cases Valls (teclats)que va ser substituït posteriorment per Manuel de los Ojos Prieto, Marcelo Pinilla Marín (guitarra) i Fernando Luna Figueres (bateria). Entre 1963 i 1966 van gravar per Vergara, passant a Belter el 1967 i fins a 1973 en què van desfer-se, tot i que des de fa uns quants anys Los Catinos han tornat als escenaris. L’any 1991 van tornar a gravar un disc "Cançons Romàntiques" i segueixen actius, actuant des de fa gairebé 20 anys periòdicament a la sala Tango de Barcelona, però si voleu anar-hi, truqueu abans, per si de cas ja que no actúen a diari. Aquesta cançó que escoltem ara va ser un dels èxits del crooner americà Andy Williams, però es tractava d’una composició del francés Charles Aznavour que també la va gravar. Es va editar a la cara B d’un single que va treure Belter amb “Chica tengo noticias para ti” a l’altre cara, una gran cançó del grup de Nova York Mardi Grass que mai va arrivar a editar-se a Espanya. Mario te la versió mexicana que li va fer arrivar la seva novieta del pais dels mariachis, de la que us parlavem abans i es deia Magnolia Santiago Martínez, la veritat es que des de finals dels seixanta tots dos és van perdre la pista i mai va saber rés més d’ella que estava relacionada amb el grupo de rock mexicà La Revolución de Emiliano Zapata.\nCharles Aznavour – Venecia sin tí\nAquesta cançó té per Mario un caire especial per que va ballar-la en públic la primera vegada que va "arrambà l'api", repetim, en pùblic. La cosa va passar al Casino de l'Hospitalet, a Santa Eulalia, on anaven a ballar amb la colla del carrer Bassegoda que deu ni do quins pintas tot ells. Era una sala a l'aire lliure a l'estiu, on es ballava amb petites orquestres. El cantant i compositor Charles Aznavour és un dels grans de la cançó a França. Va néixa a París, el 22 de maig de 1924 i el seu nom real és... Atenció nois, noies, a seure primer, perqué el seu nom es Shahnourh Varinag Aznavourian i és que era d'origen armeni. Quan Charles Aznavour va començar va ser recolzat per la cantant Editt Piaff, ja sabeu el que això significa que el va col·locar bé, però primer s'el va passar per la pedra. Això si, ella va gravar algunes de les seves cançons. De fet Editt Piaff tenia veritables problemas, necesitava sentirse estimada i comprava l’amor. Charles Azanavour també ha fet cinema, però aquest tema que escoltem ara a El Temps Passa... i la música queda, és un dels seus grans clàssics i s'inclou en gairebé tots els seus discos recopilatoris d’èxits.\nA més a més del famós "O tren" que al Quimet l'encén cada vegada que l'escoltem a El Temps Passa... i la música queda, el cantant gallec Andrés DoBarro va gravar un munt de cançons tant en castellà com en la seva llengua gallega. Dins d'aquest grapat de cançons sempre hem jutjat que aquesta balada, tot un "peaso cansión", és una de les millors composicions que va gravar Andrés DoBarro. Es va incloure en el seu àlbum "Me llamo Andrés Lapique Dobarro", el seu primer disc i va publicar-se l'any 1970 íntegrament cantat en gallec, en el qual també s'incloïa el "O tren" i "San Antón". La lletra de "Teno saudade" era de l'escriptor gallec Xavier Alcalá i la música era del propi Andrés DoBarro. L'àlbum es va vendre molt bé, sobretot gràcies al single "O tren" que es va publicar el 3 de novembre de 1969 i va ser el primer tema en gallec que va aconseguir ser número 1 en vendes a l'estat espanyol, una cosa que creiem que no s'ha tornat a repetir. En els seus enregistraments i directes l'acompanyava el grup Los Sprinters, liderats per Manuel Varela al qual es coneixia com "O Tranquilo" i amb ells va participar en la pel·lícula "En la red de mi canción" que va protagonitzar al costat de Concha Velasco i en la qual si bé la veu en les cançons era la d'Andrés DoBarro, va ser doblat per un actor de veu ja que el seu fort i tancat accent gallec no va ser del gust de la productora cinematogràfica. El seu tercer disc, editat l'any 1974 va ser el començament del declivi. L'any 1976 Andrés DoBarro desapareix de l'escena musical espanyola i es trasllada a Mèxic, tenint molts problemes amb les drogues i l'alcohol que finalment li van provocar una cirrosi hepàtica. L'any 1984 va tornar a Espanya i finalment va morir el 22 de desembre de 1989, pacticament en el oblid. El segell Ramalama va publicar l'any 2003 un doble CD amb tots els èxits de Andrés DoBarro i que es va titular “Todas sus Grabaciones en RCA 1969-1972”.\nEra la cara B del "Cállate niña" publicat per Hispavox l'any 1967 i es tractava d'una versió d'un tema interpretat per Peter, Paul & Mary. Aquest single va ser reeditat l’any 1968 amb els dos temes cantats en anglès i per al mercat internacional. Pic Nic té l'origen en el Vytas Brenner Quartet, amb els germans veneçolans Vytas i Haakon Brenner, guitarrista i baixista, respectivament, el pianista i bateria Jordi Sabatés i el guitarra Toti Soler, als quals es va incorporar com a cantant Jeanette. Canvien el seu nom a Brenner's Folk i editen un EP amb Edigsa, cantat en català. Quan Vytas i Haakon Brenner tornen a Veneçuela són substituïts per Isidor de Montaberry al baix i el mexicà Al Cárdenas a la guitarra i es converteixen en Pic Nic. El grup Pic Nic van ser descoberts per el locutor de ràdio Rafael Túria que els va posar en contacte amb Hispavox i va aconseguir que gravessin aquest tema que els va llançà a l'èxit. Van treure diversos singles, però Rafael que també es va convertir en el seu manager, es va trobar amb un problema seriós. Els cridaven per contractar actuacions, però no tenien repertori, tot just les cançons dels seus tres o quatre singles i a sobre Jeanette i Toti Soler, si Toti, el gran guitarrista català que avui va de purista i renega de la seva etapa Pic-Nic, al costat del resta dels membres del grup: Isidoro de Montaberry al baix, el mexicà Al Cárdenas a la guitarra rítmica i el pianista i bateria Jordi Sabatés, no volien fer versions. Això va provocar que finalment el grup es desfés i Jannette comencés en solitari. Per cert que el gran guitarrista Toti Soler, mai vol parlar de la seva etapa Pic Nic, és com si per a ell no existís, el que ens indueix a pensar que per a ell existeix i molt. No entenem que ningú vulgui renegar dels seus orígens. Per cert que Toti Soler, Jordi Sabatés i Isidoro de Montaberry van formar part del grup Om on també va militar el guitarra nord americà Taj Mahal.\nTancarem El Temps Passa… i la música queda, però abans de anar-nos amb bon vent i barca nova, us deixarem la nostra Pin-Up d’aquesta setmana que sembla tenir un petit problema amb el rec del jardinet i no vol mullar-se.\nUs quedeu amb la bona companyia de la de la xarxa d’emisores de la Federació de Mitjans de Comunicació Locals de Catalunya i totes aquelles que emeten El Temps Passa... i la música queda. Nosaltres tornarem la propera setmana.\nPublicado por Mario Prades en 15:18\nEtiquetas: 5 Latinos, 5 Xics, Andrés DoBarro, Ángeles, Aznavour, Bonds, Brincos, Brisk, Bruno Lomas, Catinos, Dracs, Estudiantes, Gritos, PicNic, Sangiusto, Stop


Arresten un exministre conservador britànic per violar una antiga assistent - Diari de Girona\nArresten un exministre conservador britànic per violar una antiga assistent\n?Els fets denunciats haurien tingut lloc entre juliol de 2019 i gener de 2020, quan la víctima i el suposat agressor mantenien una relació\nefe 02.08.2020 | 23:07\nLa identitat del parlamentari arrestat no s'ha fet pública.\nUn exmimistre conservador i membre actual de la Cambra dels Comuns del Regne Unit ha estat detingut per suposadament violar, agredir sexualment i intimidar una antiga assistent parlamentària, segons van informar ahir els dominicals The Sunday Times i Mail on Sunday. La cadena pública BBC es va fer ressò de la notícia i va afegir que el polític «tory», a qui no es pot identificar per motius legals, ha estat interrogat per la policia i es troba en llibertat sota fiança.\nLa Policia metropolitana va explicar en un comunicat que ha iniciat una investigació sobre «quatre incidents separats» que «suposadament van tenir lloc» entre juliol de 2019 i gener de 2020, després de rebre una denúncia el passat divendres.\n«Un home d'uns 50 anys va ser detingut dissabte per sospites de violació. Ha estat posat en llibertat sota fiança fins que torni a mitjans d'agost», assenyalava la nota, que va afegir que els suposats delictes van tenir lloc a «adreces» londinenques de «Lambeth, Hackney i Westminster» (on hi ha el Parlament britànic). El Partit Conservador del primer ministre, Boris Johnson, va emetre també un comunicat en el qual va afirmar que les acusacions són «extremadament greus».\nEl dominical The Sunday Times va explicar que la denunciant sosté que l'exministre la va agredir, la va obligar a tenir relacions sexuals i la va deixar tan traumatitzada que va haver d'ingressar en un hospital. Pel que sembla, els abusos van tenir lloc mentre tots dos mantenien una relació sentimental, segons els mitjans.\n«Ens prenem aquestes acusacions molt seriosament. Atès que l'assumpte està ara en mans de la policia, no seria apropiat que fem més comentaris», va assenyalar el Partit Conservador.\nL'agència de notícies britànica Press Association (PA) va assegurar que el cap de disciplina de la formació en els Comuns, Mark Spencer, coneixia la «magnitud» de les acusacions i que va arribar a parlar sobre aquest assumpte amb la presumpta víctima, però no va fer res. Un portaveu de Spencer va explicar que el responsable de la disciplina conservadora es «pren extremadament seriosament aquestes acusacions».\nConcentració contra la sentència per la violació en grup a Girona.\nAlmenys 45 policies ferits a Berlín en una protesta contra les mesures restrictives.\nL'acusat de violar un noia a Lloret, descobert per la policia per passejar sense mascareta.


Entregues solidàries Archives - Gremi Carnissers de Barcelona\nEl Gremi, convidat a Catalunya Informació per explicar com s’ha viscut la pandèmia al sector. Escolta l’audi ara!\n10 de juny de 2021 11 de febrer de 2021 per Hector\nCategories Entregues solidàries Etiquetes Barcelona, Carn de qualitat, Carnicería, carnisseria de confiança, Carnissers, Catalunya Ràdio, Covid19 Deixa un comentari\nÈxit de la campanya solidària del Gremi. Entregats més 10.000 kg de carns per a les famílies més necessitades\n10 de juny de 2021 17 de desembre de 2020 per Hector\nDarrera d’una entrega solidària hi ha moltes històries. La Covid19 ha impactat de ple a la nostra societat. Milers de famílies s’han vist afectades. Totes elles, amb esperit de superació i lluita, han tingut problemes per omplir el més bàsic del cistell d’anar a comprar. L’ajut i la col·laboració es fa imprescindible en … Llegiu més\nCategories Entregues solidàries, solidaritat Etiquetes Ajuda'ns a ajudar, Campanya, Carn de qualitat, Carnicería, carnisseria agremiada, Gremi, Nadal, Solidaritat Deixa un comentari


La Fundació Trinidad Alfonso presenta el Projecte FER 2014 • Fundación Trinidad Alfonso\nLa Fundació Trinidad Alfonso presenta el Projecte FER 2014\nLa fundació presidida per Juan Roig invertirà 500.000 euros per a donar suport a 73 esportistes de la Comunitat Valenciana d’esta segona edició.\nEl nombre d’integrants s’ha triplicat respecte a la convocatòria de 2013, i la quantia de les beques augmenta un 50%.\nDels 73 esportistes seleccionats, n’hi ha 18 de la categoria ‘Elit’, 18 ’En potència’ i 37 de la categoria ‘Viver’.\nLa Fundació Trinidad Alfonso ha presentat la segona edició del Projecte FER (Foment d’Esportistes amb Reptes), una iniciativa que té l’objectiu de consolidar, recolzar i impulsar els esportistes de la Comunitat Valenciana. L’acte de presentació ha tingut lloc este matí al pavelló de la Font de Sant Lluís i ha servit per a donar el tret d’eixida a un projecte que incorpora interessants novetats respecte al primer any.\nEn el Projecte FER, impulsat per Juan Roig a través de la Fundació Trinidad Alfonso amb una inversió de 500.000 euros, participen enguany un total de 73 esportistes, 56 més que en la primera edició. El creixement del Projecte FER es fa evident pel que fa al nombre d’esportistes, però també en la quantia de les ajudes econòmiques que rebran cada un dels esportistes, ja que esta s’ha incrementat un 50 per cent.\nEs mantenen les tres categories que es van implantar en la primera edició: ‘Elit’, ‘En potència’ i ‘Viver’. A partir d’ací, hi ha diverses diferències. En el primer grup s’ha passat de 7 a 18 integrants. Tots són esportistes d’alt nivell internacional, i rebran una ajuda de 12.000 euros.\nEn la categoria ‘En potència’ es passa de 3 integrants en l’edició de 2013 a un total de 18. Es tracta d’esportistes de primera línia en el panorama nacional i que comencen a destacar en l’àmbit internacional, i rebran una ajuda de 6.000 euros.\nFinalment, la categoria ‘Viver’ està concebuda per a donar cabuda a aquells que ja han començat a despuntar com a futures estrelles en les categories inferiors. De fet, 26 dels 37 esportistes que conformen este grup són campions d’Espanya en les seues disciplines. Rebran una ajuda de 900 euros.\nPer a aconseguir el nombre de 73 seleccionats, la Fundació Trinidad Alfonso ha recorregut en esta segona edició a un grup d’experts, que van conformar la Comissió Tècnica Avaluadora, formada per la directora de la Unitat d’Investigació de Psicologia de l’Esport de la Universitat de València, Mª Isabel Balaguer, el director general d’Esports del Comité Olímpic Espanyol, Ricardo Leiva, el periodista Alfonso Gil, l’atleta José Antonio Redolat i el director esportiu del Projecte FER, Iván Colmenarejo. Esta Comissió ha sigut l’encarregada de seleccionar, després d’una meticulosa selecció basada en mèrits i esforços esportius, els 73 integrants definitius del Projecte FER 2014 d’entre un total de quasi 200 candidatures presentades.\nAmb este projecte, i a través de la Fundació Trinidad Alfonso, Juan Roig pretén unir els valors de l’esforç i la superació en la busca de l’excel·lència a través de la pràctica esportiva i tornar a la societat valenciana part del que ha rebut d’esta al llarg dels anys. Una iniciativa que enguany ha rebut, a més, el suport del Comité Olímpic Espanyol, ja que el Projecte FER serà el canalitzador del programa “Foment de l’esport olímpic a la Comunitat Valenciana”, acordat recentment entre la Fundació i el COE.\nJuan Roig, mecenes del projecte i president de la Fundació Trinidad Alfonso, va fer balanç del primer any del Projecte FER i es va referir al creixement d’este projecte: “El que era una voluntat és ja una realitat. En poc més de nou mesos, els 17 esportistes i 3 clubs que han format part del projecte l’any 2013 han aconseguit situar l’esport valencià en el mapa internacional. En esta edició som ja 73 prescriptors de l’esforç; tots són un exemple per a la societat, i representants de l’esport valencià, que han de complir grans reptes”.\nPrevious Post Els clubs adherits a la iniciativa “L´Esforç compta i descompta” seran presentats en el partit València Basket-Río Natura Monbus\nNext Post La Fundació Trinidad Alfonso va promoure 25 projectes el 2013 per a impulsar els valors de l’esforç i la superació


El temps a Palamós: Cal protegir el corall vermell a les costes catalanes\nUn estudi alerta de l'efecte del furtivisme en aquesta reserva marina i alerta també de l'impacte del busseig esportiu sobre la comunitat del coral·ligen a les Medes.\nLa pesca furtiva causa prop del 60 % de les pèrdues de colònies de corall vermell a la Reserva Marina de les Illes Medes, segons un article publicat a la revista Conservation Biology que té com a primera autora la biòloga Cristina Linares, del Departament d'Ecologia de la UB.\nL'estudi avalua per primer cop l'efecte del furtivisme en aquesta reserva marina i alerta també de l'impacte del busseig esportiu sobre la comunitat del coral·ligen a les Medes. També signen l'article els experts Bernat Hereu i Mikel Zabala (Departament d'Ecologia de la UB), Joaquim Garrabou (Institut de Ciències del Mar-CSIC), David Díaz (Institut Espanyol d'Oceanografia), Christian Marschal (Centre d'Oceanologia de Marsella) i Enric Sala (Centre d'Estudis Avançats de Blanes-CSIC).\nL'efecte «reserva» de l'àrea de les Medes ha millorat l'estat de conservació de moltes espècies marines en el seu hàbitat natural. En el cas del corall vermell (Corallium rubrum), una espècie endèmica a la Mediterrània que es captura de manera legal i il·legal a les costes catalanes, l'estudi indica que la pesca furtiva és l'amenaça principal sobre les colònies d'aquest invertebrat marí.\nEn l'antigüitat, grecs i romans explotaven el corall vermell per utilitzar-lo en joieria, un interès comercial que avui en dia encara es manté. Tal com explica Cristina Linares, «el corall és un organisme molt fràgil i vulnerable, amb una taxa de creixement lentíssim, d'entre 0,3-0,5 mm de diàmetre basal a l'any. A la conca del Mediterrani occidental, la situació de les colònies és força similar, amb talles molt petites, a excepció d'algunes reserves marines a França».\nEn l'article, els experts estudien l'evolució temporal, del 1992 al 2005, del diàmetre i la densitat de les poblacions de Corallium, dins i fora de la Reserva Marina de les Illes Medes, i ho comparen amb els resultats obtinguts en tres àrees marines protegides a França (Banyuls, Carry-le-Rouet i Scandola), on es prohibeix la pesca i el busseig. A partir d'aquesta comparació, es comprova que les dimensions de les colònies de corall vermell a les Medes són menors del que s'esperava i estan per sota del que s'observa a les colònies de les àrees marines de França, sense pesca ni busseig. L'estudi també constata que l'espècie és més abundant dins la Reserva Marina de les Illes Medes que en àrees exteriors.\n«L'impacte del furtivisme causa una pèrdua irreparable de les poblacions de Corallium rubrum —subratlla Cristina Linares—, i per això convindria plantejar pautes noves de protecció sobre pesca i busseig per preservar les poblacions». L'expert Bernat Hereu, coautor de l'estudi, afegeix que «a la costa catalana el corall es troba a menys fondària que en altres àrees mediterrànies. Això té un gran interès econòmic per al sector turístic però fa que els pescadors furtius puguin capturar les colònies sense gaires dificultats».\nA més de fer una recerca aplicada per dissenyar eines de gestió i conservació, els experts col·laboren amb el Parc Natural del Montgrí, les Illes Medes i el Baix Ter per restaurar els efectes de l'espoli que causa el furtivisme sobre les colònies de Corallium. Aquesta iniciativa, en la qual també participa l'investigador Joaquim Garrabou, de l'Institut de Ciències del Mar (ICM-CSIC), té l'objectiu d'establir protocols per recuperar el corall confiscat per la justícia als furtius i reimplantar-lo als fons marins.\n«Aquesta acció és puntual —alerta Cristina Linares— i no resoldrà el problema del corall. És una opció per recuperar una part del corall que encara és viu, reimplantar-lo en el substrat rocós i convertir-lo en una comunitat natural integrada en la resta de l'ecosistema marí». Reintegrar al medi natural les colònies capturades als furtius és una operació delicada i l'èxit depèn de molts factors. Per saber si la iniciativa ha funcionat, en el futur caldrà fer monitoritzacions constants de les colònies per comprovar si han esdevingut poblacions viables.\nBona part de les grans colònies de corall centenari que poblava les costes catalanes ha desaparegut a causa de l'acció humana. El gènere Corallium, protegit pel Conveni de Barcelona, encara no ha estat inclòs dins l'Apèndix II de la Convenció sobre el Comerç Internacional d'Espècies Amenaçades (CITES), un acord internacional que vetlla per les espècies més amenaçades regulant-ne el comerç mundial.\nAplicar els resultats de la recerca i potenciar els esforços en l'àmbit de la conservació i la gestió seran els grans desafiaments per conservar la bellesa del coral·ligen del litoral català, segons assenyalen els experts de la UB, que són membres de l'antic Grup d'Ecologia del Zoobentos Marí de la UB i de l'actual Grup de Recerca MedRecover, que estudia els efectes directes i potencials del canvi global sobre la conservació de la biodiversitat marina.\nCal recordar que fa més de trenta anys que va començar l'activitat científica de la UB a l'arxipèlag de les Medes, una de les reserves marines de més valor ecològic de la Mediterrània. Els primers estudis descriptius de les comunitats marines, iniciats l'any 1973, van culminar amb la publicació de la monografia Els sistemes naturals de les illes Medes (1983), un treball de referència per a la futura protecció dels espais naturals, obra del catedràtic del Departament d'Ecologia de la UB Joandomènec Ros, juntament amb Ignasi Olivella i Josep M. Gili, del CSIC.


Ets a: Inici / Actualitat / Urbanisme\nLa pÃ gina incorpora continguts multimÃ¨dia i una interfÃcie molt mÃ©s intuÃ¯tiva. Segons els responsables de comunicaciÃ³ de l'organitzaciÃ³, el web estÃ pensat per als diferents tipus de visitants. En aquest sentit,Â s'hi...continua llegint\nLa CUP d'Elx s'adhereix a la campanya “Rumb a Gaza”\nD'aquesta manera volem contribuir a la iniciativa ciutadana que pretÃ©n trencar el criminal bloqueig al que l'estat d'Israel mantÃ© a la poblaciÃ³ de la franja de Gaza. Rumb a Gaza Ã©s una iniciativa â??de societat civil a...continua llegint\nLa CUP qualifica d'intolerable la matança de civils en l'atac a la flota per la llibertat\nAmb el seu atac a la flota que duia ajuda humanitaria per tal de trencar el bloqueig que pateix la Franja de Gaza, Isarel demostra "un absolut menyspreu a la vida de civils, obrint foc contra una flota dâ??ajut humanitari de 6 vaixells i que a...continua llegint\nla CUP-Elx s'adhereix al manifest pel requisit lingüístic\nAssociacions, sindicats i partits reclamen la incorporaciÃ³Â del coneixement del valenciÃ Â com un requisit en el projecte de Llei de la FunciÃ³Â PÃºblica Valenciana Â Els representants de diverses associacions, sindica...continua llegint\nSunday, 21 June de 2009\tLa Candidatura dâ??Unitat Popular pren la decisiÃ³ de no presentar-se al les eleccions auto...continua llegint\nLa CUP no es presenta a les eleccions europees i no dóna suport explícit a cap candidatura\nLa CUP ha emÃ¨s un comunicat de premsa on exposa el seu posicionament envers les properes eleccions europees. Els independentistesÂ no veuen adient presentar-se a les eleccions i no dÃ³nen suport a cap candidatura que es presenta a les elec...continua llegint\nLa Candidatura d'Unitat Popular ha celebrat l'Assemblea Nacional ordinÃ ria prevista pel 2008. L'objectiu principal de l'assemblea ha estat l'aprovaciÃ³ i el debat d'uns nous estatuts per l'organitzaciÃ³, que han estat elaborats en un...continua llegint\nContra el feixisme,Unitat Popular.\nDavant l'assassinat d'un jove antifeixista madrileny a mans d'un militar neonazi ,diferents organitzacions, d'Elx entre elles la CUP ens hem concentrat a la PlaÃ§a de Baix per manifestar que aquest assassinat n'hi ha estat una baralla ent...continua llegint


La previsió méteo pel cap de setmana 6-7OCT - La Neu\nEns presentem! Som el Projecte 4 estacions! A partir d’avui cada setmana trobareu a la Neu.cat la previsió del temps pel cap de setmana al Pirineu/Prepirineu, sobretot en la temporada d’esquí! On trobareu cada divendres el temps pel cap de setmana per veure si podrem anar a esquiar amb bon temps o no tant…\nEns trobareu també a Twitter penjant cada dia la informació meteorològica i les novetats en la previsió del temps, ja que pot canviar.\nSembla que la troca és comença a embolicar ja a partir del dissabte i sobretot el diumenge… Ho expliquem!\nEl dia començarà assolellat a gairebé tot el Pirineu amb algun núvol poca cosa en general, a la tarda la cosa canvia, ens arriba una pertorbació que farà canviar el temps, a la tarda tindrem més núvols amb alguns ruixats i alguna tempesta cap al Ripollès i la zona de la vall d’Aran. La temperatura pujarà transitòriament.\nSerà el dia més complicat al matí ja els primers ruixats preferentment al Pirineu oriental i ja alguna nevada de caràcter feble cap al nord de la vall d’Aran i el Pallars Sobirà poca cosa, a la tarda les precipitacions podran aparèixer de forma intermitent a qualsevol punt del Pirineu i serà la matinada del diumenge on es farien més extenses i amb més intensitat, amb una temperatura que tira cap avall clarament.\nEncara que els models no s’acaben de posar d’acord no descartem que en punts alts del Pirineu amb cotes aproximant dels 2200 metres pugui caure una nevada maca\nAixí doncs gaudiu del cap de setmana! Sobretot el dissabte.\nGrandvalira posa a la venda el Forfet de Temporada 2018-19 amb accés a 143 dies d’esquí\nPolartec crea, probablement, les jaquetes més càlides d'aquest hivern\nTavascan i Ustou i els seus parcs naturals s’agermanen en una nova trobada transfronterera.


El Consell de Mallorca impulsa una llei per coordinar els serveis d'emergència\nLa institució insular preveu tornar a cobrar pel servei de bombers als ajuntaments de més de 20.000 habitants\n260x366 Un dels parcs de què disposa el cos de Bombers de Mallorca. / ARXIU Un dels parcs de què disposa el cos de Bombers de Mallorca. / ARXIU\nEl Consell de Mallorca impulsa una llei per regular la coordinació entre els diferents serveis d'emergència existents a la comunitat. La institució ja treballa en la iniciativa que afectarà a totes les Illes, però sobretot a Mallorca, i plantejarà la proposta en la primera conferència de presidents d'aquest mandat, prevista per al setembre. La llei omplirà el buit existent i es preveu que també reguli la carrera professional del cos de Bombers.\nLa intenció del nou Consell de Mallorca, presidit per Miquel Ensenyat (MÉS), no és només millorar la regulació que afecta el cos de Bombers que depèn de la institució insular, sinó també millorar la situació en què es troben els parcs de bombers existents i, per tant, les condicions en què actuen els agents. Amb aquesta intenció i, al marge de la llei que impulsarà la institució, el Consell té intenció de tornar a cobrar el que es coneix com a Sepreisal (Servei de Prevenció, Extinció i Salvament) als ajuntaments més grans.\nEn principi, els ajuntaments de més de 20.000 habitants s'havien de fer càrrec d'aquest servei, però van optar perquè el fes el Consell, que ja l'executava a la resta de municipis, a canvi de pagar-lo. El cas és que alguns, com Calvià, deixaren de pagar al Consell, i la institució insular durant el govern de Maria Salom (PP) va optar per no cobrar aquest servei a ningú l'any 2011. Ara el Consell preveu tornar a cobrar-lo als ajuntaments de més de 20.000 habitants (excepte Palma, que té un servei propi), que són els únics que estarien obligats a prestar-lo.


Elisa Pont Tortajada: «una gran part de la solució davant la desinformació passa per l’educació» – Penyagolosa Report\nElisa Pont Tortajada és una periodista la qual forma part de l’equip de RED Report i és la persona que està al cap de la nostra revista, Penyagolosa Report. Ella és qui revisa les nostres entrades, ens proposa millores i ens comenta els errors que hem comès.\nPrimer, ens agradaria conèixer la teva formació, com has arribat fins aquí, per què has escollit fer el que fas?\nJo sóc de Godella, un poble al costat de València, però ja fa temps que visc a Barcelona, i vaig decidir estudiar periodisme una mica de rebot perquè a mi m’agradaba molt escriure. De fet durant molt temps vaig estar escrivint literatura, petits relats, contes; m’agradaba molt llegir, però lo que sabía es que no volia estudiar una filología, en aquest cas hispánica, ja que no volia ser profe i no veia sortides diferents a algú que estudiava allò.\nUn professor de l’institut em va parlar del periodisme i vaig començar ja desde quart d’ESO a interessar-me molt per aquest ofici, encara que de manera residual ja que jo vaig estudiar ciències al batxillerat, però al final vaig decidir estudiar periodisme, que m’agradaba molt.\nVaig estudiar la carrera a la Universitat de València (UV); després, doncs la vida dóna moltes voltes, vaig treballar de coses diferents i al final saps allò que t’agrada. Les oportunitats van venint i el periodisme no és un ofici fàcil perquè està bastant precaritzat i és difícil trobar una bona feina i té els seus inconvenients però estic molt contenta del pas que vaig donar en el seu moment. Ho tornaría a fer però crec que hi han coses als estudis que es podríen millorar i actualitzar una mica.\nCreus que les fake news son un problema infravalorat?\nSí, crec que es un problema. I més que les fake news, el vertader problema és la desinformació, és a dir, la publicació d’una informació no contextualitzada, sense tots els punts de vista, no fer aquesta recerca bibliogràfica de la qual moltes voltes us parlo, de buscar diverses fonts… Al final, els periodistes, allò que fem és anar a buscar el que està passant i explicar-ho des de tots els punts de vista, per dir-ho d’alguna manera. Nosaltres no tenim la veritat, intentem explicar el que passa i fer aquesta reflexió.\nEl periodisme és un àmbit molt endogàmic, és a dir, que ens retroalimentem de manera constant, i quan treballes a un mitjà de comunicació envoltat de periodistes sembla que saber el que està passant, consumir informació és super evident, però després surts a altres entorns i veus com la gent habitualment està desconectada molts cops del que passa a nivell mediàtic. Per tant crec que aquesta reflexió de que les fake news són un problema, de com combatre-les, de intentar fer pedagogía, ja que a voltes queda més en aquests entorn periodístics o educatius…\nNo obstant, ara sí que s’està fent tot aquest esforç per arribar a escoles i instituts però hi ha un gran grup de població, persones adultes, persones majors que queden fora d’aquesta reflexió, i que lo complicat realment és traspassar aquesta línia i que tot aquest debat acabi en els entorns dels nostres pares, veïns… A voltes queda en un espai reduït, que nosaltres podem ser molt conscients però la societat no ho és.\nPot ser ùtil la desinformació? A qui beneficien? A qui perjudica?\nJo crec que no, òbviament beneficia als interessos polítics, econòmics que cada volta son més difícils d’identificar… A voltes queda una mica en abstracte quan parlem d’aquestos interessos, que bàsicament és un sistema capitalista i una manera d’entendre i de viure en el món… Nosaltres en formem part, no és allò que està fora de nosaltres ja que formem part d’aquesta societat. Però és cert que hi ha tot un engranatge en aquest sistema que funciona d’una manera i que òbviament si la societat no reflexiona, no es pregunta sobre el que està passant, és molt difícil canviar les coses.\nPenseu que al final per a una persona tradicional i conservadora és millor que les coses estiguen com estan perquè no canvia res i per tant no m’afectará cap canvi. Per tant jo crec que beneficia al capital, que poden ser grans empreses, partits polítics, ideologies amb aquesta voluntat de control·lar a les masses, per dir-ho d’alguna manera, i que perjudica a la població.\nCrec que hi han moltes formes de combatre la desinformació però a voltes no és fàcil i tampoc és qüestió de que l’individu siga qui ha de fer aquesta feina, aquí els mitjans de comunicació tenen molt a dir.\nEn el context en el que estem no sempre és fàcil detectar-les perquè rebem moltíssims missatges al dia. Nosaltres no som conscients però tot el que rebem a través de les xarxes socials està vinculat al que tu consumeixes, segons les pagines que tu visites, la publicitat que et surt és una; les notícies destacades són unes també segons els perfils que tu segueixes… Quan la gent està molt induïda com en aquest ventall i no fa l’esforç de surtir d’ací, es queda una part de la realitat i això si ho combinem amb el nostre ritme de vida, amb una mica la fatiga de publicar cada dos minuts, doncs tenim un problema greu.\nPenseu que abans la portada d’un diari tenia vigència per un dia perquè era en paper, si o si era la portada, ara mateix la portada dels mitjans de comunicació canvia cada hora pràcticament: hi ha una ultima noticia, hi ha notícies que s’estan cobrint desde les set del matí.\nInternet ens ha obert una finestra al món però també ens ha fet que a través de la tecnología hi ha empreses que volen conduir al lector fins a un punt. Els lectors han de informar-se del que passa al món amb diferents punts de vista. Perquè és fort pensar que una persona només s’està informant d’un canal… També hem de tenir en compte quue nosaltres consumim el que més ens agrada i ens retroalimentem amb la nostra idea, és més guay veure un programa amb comentaristes que estan dient exactament el que penses que escoltar crítiques sobre un projecte polític que m’encanta i he recolzat, i que estan criticant. Crec que sempre que les crítiques siguen constructives tindran un sentit.\nUn altre tema es el que passa a voltes en els mitjans açí a Espanya. Jo crec que les fake news es comparteixen moltissim, de fet hi ha estudis on parlen que una noticia falsa es comparteix fins sis voltes més que una noticia real i és perquè juga amb titulars sensacionalistes, imatges molt cridaneres, amb la curiositat de saber que passa però després és tot fals, no es sustenta en res fiable.\nQuè pasará en un futur si no fem res?\nDepèn, a dies soc positiva i altres negativa. Positiva perquè pense en el diari Junior Report i en el projecte Revista Escolar Digital (RED) i crec que podem anar a molt millor perquè molts alumnes, que també son ciutadans, començareu a votar tenint les vostres opinions i feu tot aquest procés de reflexió i de treball. Per tant pense que estem entrant als professors, a les escoles que estan fent un esforç molt més trenversal com participar en aquest projecte.\nPerò en dies més negatius pense que el model de negoci del periodisme necessita una repensada molt gran… El fet de que tot sigui gratuït a internet ha afectat molt a la publicitat i, per tant, cada cop es fan més accions que jo crec que poden afavorir la proliferació de notícies falses. Sento una mica de incertesa de cara al futur, jo crec que una gran part de la solució passa per l’educació com en moltes coses, per això treballe en aquest projecte perquè crec que realment té una utilitat.


Selecció de webs(71)\nS'estan mostrant 1 - 20 de 71 resultats.\nCorporació mèdica que engloba societats de diverses activitats científiques. Cerca per àmbit temàtic.\nEl CRESIB és un centre de recerca desenvolupat per diverses institucions de primer ordre, acadèmiques i de recerca biomèdica, de Barcelona.\nCEPS Salut és una entitat sense ànim de lucre formada per professionals que treballen en l'àmbit de la salut (tècnics que desenvolupen els projectes) i per persones interessades en la promoció de la salut que col·laboren de manera voluntària a...\nEspais escoles, directori de farmàcies, bloc de les associacions.\nServeis als col·legiats: jurídics, tècnics, pràctica professional. Enllaços a pàgines web amb informació mèdica revisada. Notícies i actualitat.\nDocuments sobre l'alletament matern. Enllaços, recomanacions, grups de recolzament, etc.\nWeb on podeu programar visita amb el vostre servei de medicina de família, pediatria, infermeria, odontologia i treball social dels centres gestionats per l'ICS. També podeu consultar les visites que teniu pendents i anul·lar-les.\nDepartament de Salut Pública de la Universitat de Barcelona.\nL'edu365 és el portal del Departament d'Ensenyament de la Generalitat de Catalunya adreçat a l'alumnat de les escoles i instituts del país i les seves famílies, tot i que qualsevol usuari pot fer ús dels recursos que hi apareixen. Apartat...


pau corcelles: RESTAURANT ARRÒS I PEIX DE GIRONA, EL MERCAT A TAULA\nRESTAURANT ARRÒS I PEIX DE GIRONA, EL MERCAT A TAULA\nAprofitant que aquests dies se celebren les Fires de Sant Narcís, parlem de Girona...\nA vegades penso que la maleïda Crisi, que ha buidat les nostres butxaques, ha fet aflorar la imaginació de la gent. Molts restaurants se les pensen i repensen per oferir idees noves i divertides, moltes vegades a un preu molt correcte.\nCrec que aquest és el cas del restaurant Arròs i Peix que està situat al cor de Girona, quin privilegi!\nObres la porta, i mentre degustes una copa de cava que t'acaben d'oferir, et topes amb una espècie de parada de mercat on, tal com diuen a la seva web (http://www.arrosipeix.cat/index.php), "podem escollir entre una gran varietat de plats, ja siguin de la parada o de la nostra pissarra on hi trobareu, entre altres: amanides, verdures, peix, carn, fideuàs i una gran diversitat d’arrossos".\nÉs realment com anar a comprar al mercat. Vas triant el que vols i la quantitat que vols. La persona que està a la parada et va pesant el que tries i com quan vas a comprar, vas veient el preu del que agafes.\nCom us he dit anteriorment, crec que el preu és molt correcte com també ho és el preu de la carta de vins. Que sapigueu que també hi ha un Arròs i Peix a Platja d'Aro i un altre a Vic, jo però només us parlo dels llocs que trepitjo, així que no m'enrotllo més i anem al què importa...\nAquí teniu la parada de l'Arròs i Peix...\nVam començar amb uns quants entrants, Zamburiñas.\nXipirons a l'andalusa.\nDesprés ens vam partir els segons. Dels plats de la pissarra vam triar aquest deliciós Pop a la gallega a la brasa...\n...i de la parada vam escollir un boníssim tall de turbot.\nUs recomano una visita a l'Arròs i Peix. Els trobareu al carrer Ciutadants 20 i el seu telèfon és el 972 426 300. A més de la bona idea de restaurant i menjar que us oferiran, anar a l'Arròs i Peix obliga a ser a Girona i clar, obliga a passejar per una de les millors ciutats del País. Sempre està bé un vermutillu a la plaça de la Independència, volta per les muralles, el Call Jueu, l'Onyar i sobretot, feu un petó al cul de la Lleona, així segur que tornareu a Girona...