ERC recupera la batllia de Cabrera gràcies al vot en la investidura del regidor de Ciudadanos\nEls plens municipals d'aquest matí de dissabte propiciaven dues investidures amb unes aliances prou curioses. A Vilanova del Camí, l'abstenció del junter Jordi Barón -posicionat des de fa anys contra el PSC- permetia investir a la socialista Noemí Trucharte. Un pacte tàcit que s'ha superat a Cabrera d'Anoia: C's votava a Jaume Gorrea (ERC).\nNoemí Trucharte (PSC) va ser la candidata més votada el 26 de maig i serà finalment l'alcaldessa de Vilanova del Camí. Tot i que tots els altres partits (V365, ERC, VA! i Junts) tenien tancat un pacte de govern que reeditava -amb l'addició del VA!- una aliança ja existent de 2015 a 2017, a darrera hora Jordi Barón, l'únic regidor de Junts, se'n desmarcava. La seva abstenció donava l'alcaldia al PSC. A més del discurs de la triomfadora Noemí Trucharte, tenia molt d'interès la intervenció de Vanesa González, de la que Barón va ser col·laborador estret mentre van compartir govern. González etzibava que "avui més que mai em sento orgullosa de formar part de Vilanova365. I avui més que mai estic orgullosa del municipalisme que no es presta a canvis de cromos entre partits grans".\nEs referia al secret a veus del pacte entre el PSC i Junts per Catalunya al Consell Comarcal de l'Anoia, que desbancaria a ERC, primera força a la comarca a les eleccions que tenia una aliança en aquest ens amb els junters des de 2007. Segons fonts d'ERC, una de les contraprestacions entre socialistes i post-convergents seria facilitar l'alcaldia a Trucharte a canvi que els socialistes donin la presidència al Consell a Junts.\nRes és comparable, però, a l'acord contra natura que hi ha hagut a Cabrera d'Anoia per a la investidura. Jaume Gorrea (ERC) estava empatat a regidors amb el PSC, quatre. Però la llista socialista de Salustià Monteagudo havia guanyat en vots. Gorrea és nou batlle gràcies al suport del regidor de C's a Cabrera que l'ha votat en la investidura, i així recupera l'Ajuntament quatre anys després.\n7 En dues setmanes, pugen a 37 els grups escolars aïllats per coronavirus a l'Anoia 778 lectures\n8 Els Mossos identifiquen 27 persones en una festa il·legal a Piera 771 lectures


Vins Barbera d'Asti: cinc coses que cal saber- Winestealssd.com - Aprendre\nPrincipal Aprendre Promoció: r n r n r n r n r n r n r n ',' url ':' https: / / www.decanter.com / aprendre / sobre-barbera-dasti-wine-five-things-to-know-381382 / ',' thumbnailUrl ...\nPromoció: r n r n r n r n r n r n r n ',' url ':' https: / / www.decanter.com / aprendre / sobre-barbera-dasti-wine-five-things-to-know-381382 / ',' thumbnailUrl ...\nVinyes de barbera. Crèdit: Zoonar GmbH / Alamy\nLlegiu la nostra guia de vins de Barbera d'Asti, que inclou un perfil de sabor, una composició del sòl i termes clau que cal buscar a les etiquetes.\nCreat per Decanter en col·laboració amb el Consorzio Barbera d’Asti & Monferrato.\nBarbera d'Asti és un vi negre elaborat amb barbera cultivat a la zona nativa d’aquesta varietat de raïm, els turons del Monferrato, al centre del Piemont.\nEl vi es va convertir en DOC el 1970 i es va promocionar a DOCG el 2008. Barbera d’Asti s’elabora amb un 90-100% de barbera.\nBarbera , per descomptat, però fins a un 10% dels raïms de vi negre no aromàtics es poden barrejar, normalment Merlot i Cabernet Sauvignon . El raïm es cultiva en 169 comunes, de les quals 118 comprenen tota la província d'Asti i 51 formen part de la província d'Alessandria.\nLes baies ovalades, de grans dimensions, de Barbera fan que sigui una varietat de raïm fàcil de detectar a la vinya. Les vinyes s’han de plantar a un mínim de 4.000 ceps / hectàrea (1.600 ceps / acre).\nEs poden podar a bastons llargs o esperons curts. El rendiment del raïm és de 9 tones per hectàrea (63 hl / ha o 25 hl / acre) tant per a Barbera d’Asti DOCG normal i Barbera d'Asti DOCG Superiore .\nEls nivells mínims d’alcohol són del 12% per a Barbera d’Asti normal , i un 12,5% per a Barbera d’Asti Superiore, tot i que alguns vins poden arribar al 14,5% d’alcohol.\nCom llegir l’etiqueta\nBarbera d’Asti DOCG i Barbera d’Asti DOCG Superiore pot portar el nom d’un ‘Vigna’, que significa el nom d’un lloc o subzona reconegut localment a l’etiqueta. Rendiments tant per als vins ‘Vigna’ com per a ‘Vigna Superiore’ de 8 tones per hectàrea, amb un mínim d’alcohol del 12,5% (de nou per als dos).\nBarbera d’Asti DOCG normal , amb o sense la designació ‘vigna’, es pot publicar a partir de l’1 de març següent a la collita.\nNo hi ha cap requisit d’envelliment del roure per cap de les dues tipologies. Tots dos Barbera d'Asti DOCG Superiore i Barbera d’Asti DOCG Superiore 'Vineyard' ha de tenir una edat mínima de sis mesos en roure i es pot alliberar 14 mesos a partir de l’1 de novembre de l’any de collita.\nTotes les denominacions de vi esmentades anteriorment permeten augmentar els rendiments fins a un 20% en anys favorables.\nExisteixen dos grans estils de Barbera d’Asti dictats per tipus de sòl. Els vins de la zona nord de la zona de sòls calcaris donen els vins de colors més profunds. Els de la part sud de sòls més sorrencs donen vins més fluids i de colors més clars.\nCom els vins de Barbera tenen un gust i una criança típics\nEls sabors típics són els fruits vermells de l’extrem més fosc. Al voltant de 5 a 8 anys, la fruita de Barbera es difumina, tornant-se més salada, lleugerament feréstega i semblant al terra del bosc.\nEn exemples envellits en barrica, els tanins tan delicats de la fruita de Barbera s’hauran estovat fins a obtenir una tan frondosa servitud que pot deixar exposats els tanins de roure. Per tant, pot pagar per beure barbera des de 2 a 6 anys i barberes ben cultivades des d’1-8 anys.\nVEURE TAMBÉ: Com es combinen els vins de Barbera amb els aliments\nAquest article ha estat creat per l’editorial Decanter.com en col·laboració amb el Consorzio Barbera d’Asti & Monferrato.\nAnson: Lafleur 2018 i la batalla contra el canvi climàtic...\nDonald Trump promociona el celler de Virgínia en roda de premsa...\nBeure vi podria ser secret per a un matrimoni feliç: estudi...


Més aldarulls als Estats Units després que la policia mati un altre jove negre Més aldarulls als Estats Units després que la policia mati un altre jove negre – El Món\nMés aldarulls als Estats Units després que la policia mati un altre jove negre\nNit de protestes a Minneapolis, ciutat on es produeix el judici per l'assassinat de George Floyd\nRedacció 12/04/2021 8:51 am\nNoves protestes pel conflicte racial als Estats Units. La policia hauria matat aquest diumenge a trets un altre jove negre a Minneapolis: Daunte Wright de 20 anys. Es tracta de la ciutat on s’està duent a terme el judici per l’assassinat de George Floyd, l’home negre que va morir asfixiat per la pressió al coll que va rebre per part d’un policia blanc. Aquest nou assassinat ha provocat noves protestes i nous enfrontaments entre antiracistes i policies.\nSegons explica la mare de Daunte Wright, el jove l’hauria trucat per informar-la que uns agents de policia l’haurien obligat a aturar el cotxe. La mare hauria escoltat la veu dels agents i com un d’ells obligava el jove a penjar la trucada. Poc després, la parella de Wright l’hauria trucat per explicar-li que havia mort a trets.\nRamon 12/04/2021 12:34 pm\nLes lives que don't matter són les causades pels extremistes blancs pijoprogres del Black Lives Matter. Aquestes morts no són mai notícia. A l'anterior onada n'hi va haver dotzenes. A ningú no els va importar gota. Ara si es repetís potser ja sí, pel canvi hagut a la Casa Blanca.\nRamon 12/04/2021 12:19 pm\nCaram, això sí que és una justícia ràpida. God bless America! Els fets van passar ahir i ja s'ha fet la instrucció, la vista i hi ha hagut sentència. Altrament no s'entendria que el redactat d'aquesta notícia parli d'"assassinat".


La consellera de Sanitat alerta del posible regreso de las restricciones\nEl president de la Generalitat nega la implantació de noves restriccions per als immunitzats però avança que sí que hi haurà espais tancats per als no vacunats\nLa Comunitat Valenciana té dos opcions: tornar a les restriccions o implantar el passaport covid. Així de contundent ha sigut la consellera de Sanitat, Ana Barceló, en parlar sobre l’actual situació de la pandèmia.\nEl coronavirus continua avançant amb un repunt de casos i hospitalitzacions tant a nivell nacional com autonòmic. Davant aquesta situació, les administracions treballen ja per a evitar una onada com la viscuda el passat Nadal.\n“O anem a restriccions o podríem anar a una altra solució com és la del passaport. Com va dir el president, les restriccions són dures i portem molt temps amb elles. Així que ho valorarem en funció de la informació que disposem al final de la setmana”, ha assenyalat Barceló.\nLa consellera s’ha pronunciat així a Alacant on ha presentat els pressupostos en matèria sanitària per a la província. Barceló s’ha mostrat posicionada pel passaport i ha avançat que la Generalitat continua treballant en això.\nEntre els primers passos donats per a estudiar la seua implantació, ha tingut lloc una reunió amb l’oci nocturn, els comerciants i les grans superfícies. A més, encara està pendent una trobada amb els hostalers valencians previst per a la setmana vinent.\nRespecte a com seria el funcionament del passaport, la consellera no ha donat detalls. “Estem veient la possibilitat d’adoptar aquesta decisió i en quins espais, si s’aprovara, hauria d’implantar-se”.\nBarceló ha matisat que el Consell no prendrà cap decisió “encara”. L’objectiu és analitzar el comportament del coronavirus aquesta setmana. Per a això, ha matisat que es valorarà tant la incidència acumulada com les hospitalitzacions, dos xifres que ja han augmentat.\nPUIG NEGA NOVES RESTRICCIONS PER ALS VACUNATS\nEn la mateixa línia s’ha pronunciat el president de la Generalitat Valenciana, Ximo Puig. El líder del Consell ha anunciat que serà la setmana vinent quan es realitze l’aprovació del passaport covid.\n“Estem intentant fer les coses de la millor manera possible per a no caure en cap mena de contradicció jurídica. Per tant, estem plantejant, des de la perspectiva del que creiem que és l’interès general, una limitació d’accés a determinats espais a persones que no s’han vacunat.\nPuig ha sigut clar en assenyalar que una vegada entre en vigor “hi haurà espais on els no vacunats no entraran”. Aquest ha apuntat al fet que amb el passaport covid no hi haurà noves restriccions. “En aquest moment, la nostra voluntat és que no hi haja restriccions. La nostra voluntat és actuar amb tots els instruments que tenim”, ha sentenciat.


En 'El Poble és Savi' parlem amb Vanessa Mariño\nEnviat per Redacció Muntanyes en 14 de maig de 2022.\nGuardat en Alcoi, Cap, Opinió, Societat\nTags: Belén Rivas, El poble és savi, Final de la pandèmia, Mascaretes\nVanessa Mariño, de Sarao Colorao, ens comenta que a ella el final de les mascaretes obligatòries li pareix molt bé: “Crec que en algun moment l’havien de llevar. Si ho agafem, que és molt probable, doncs haurem de passar-ho…”, i és que en el seu cas, Vanessa confessa que ja: “Jo ja ho he agafat dos voltes, així que estic preparada per a una altra”.\nAixí i tot, si que hi ha moments en els quals afirma que s’ha de ser prudent: “No la porte de normal, a la farmàcia si, perquè és obligatori. Si crec que estic constipada o que puc ser positiva, la portaré; i als supermercats, depén de si veig que hi ha molta aglomeració de gent, veuré si me la pose o no”.\nSarao Colorao es dedica a organitzar esdeveniments, i per això Vanessa sap de primera mà que: “La gent té moltes ganes de celebrar. En festes s’ha vist que la gent volia estar al carrer; però, per altra banda, s’ha notat també l’augment de casos, però que la gent ho ha assumit. Al principi era molt greu quan donaves positiu, ara, encara que hi haurà casos de gent que patirà, la majoria està sent com un constipat”.


De ruta gourmet per Sarrià - Sant Gervasi\npublicat el 25/01/2013 a les 10:29 h. Letícia Castellsaguer\nFins a finals de març teniu temps per descobrir l'oferta gastronòmica del districte de Sarrià - Sant Gervasi. Això és el que pretén la campanya "Sarrià - Sant Gervasi tast", a la qual s'han sumat una cinquantena de bars, restaurants, cafeteries o botigues d'alimentació, que ofereixen descomptes i promocions. Vídeo 'Sarrià - Sant Gervasi tast' El districte de Sarrià - Sant Gervasi es reivindica com a territori per als gourmets. La primera edició de la campanya "Tast", a la qual s'han sumat 51 establiments de tota mena, vol donar a conèixer l'oferta variada dels barris de Sarrià, Sant Gervasi i la zona al voltant del Turó Park. Així, cada comerç, segons la seva especialitat, ofereix un descompte o una promoció diferent, amb la qual cosa és fàcil que trobeu quelcom que us vingui de gust. S'ha editat una guia de la campanya, que us ajudarà a fer una ruta gastronòmica pel districte. Tapes, creps i gintònics A tall d'exemple, us suggerim un recorregut pel barri de Sant Gervasi. Hi podeu fer unes tapes, ja que són diversos els establiments que tenen algun tipus de promoció relacionada amb aquestes petites delícies. És el cas de El Roble, un bar de tapes on a banda de l'oferta anunciada a la guia, en tenen d'altres. Són especialistes en barquetes o montaditos i, des que es va iniciar la campanya, ens comenten que molts clients han demanat per la promoció, una copa d'Albariño o una canya de cervesa més tapa per 3 euros. Des de la cafeteria i pastisseria Annick també creuen que aquesta iniciativa és una bona idea. Si passeu per aquest espai de filiació francesa, podreu tastar la crep dolça que vulgueu i una xocolata per 3 euros; això sí, en horari de tarda. Per dinar al migdia, un dels molts restaurants que podeu visitar és La Royale, que té dos menús en promoció, un d'aquests s'acompanya d'un gintònic premium. Aquests còctels, juntament amb les carns, són especialitat de la casa, així que aprofiteu-ho! Les possibilitats són moltes i cada establiment mereix la visita. A més, podeu seguir la campanya través de les xarxes socials amb l'etiqueta #tastSSG. Més informació:\n» Notícia relacionada: Tasteu Sarrià-Sant Gervasi [+]\n» Guia TAST (PDF) [+]\n» Web del Districte de Sarrià-Sant Gervasi [+]


Global icon-chevron-right Espanya icon-chevron-right Barcelona icon-chevron-right 5 raons per apropar-se a Sarah Kane\nAnna Alarcón interpreta 'La psicosi de les 4.48', l'obra d'una gran dramaturga, morta als 28 anys\nPer Andreu Gomila Data de publicació: dimarts 24 octubre 2017\nMoisès Maicas va dirigir a La Seca fa un parell d'anys 'La psicosi de les 4.48', de Sarah Kane, una dramaturga britànica que es va treure la vida el 1999 als 28 anys. En quatre anys, va escriure un grapat d'obres memorables, el cim de les quals és la peça que interpreta Anna Alarcón. És dura, sí, però té aquella cosa preciosa dels textos xiuxiuejats a l'orella. No tingueu por de Kane. Us oferim uns quants motius per anar a veure aquesta obra, alhora que retem homenatge a un director, Maicas, que ens va deixar el juny passat.\n1. Una obra per a grans actrius\n2. L'oportunitat de descobrir Alarcón\nAls 34 anys, 'La psicosi de les 4.48' és un punt d’inflexió en la carrera d’Alarcón. És d’una generació que no ha tingut l’oportunitat de fer d’Antígona o de senyoreta Júlia o d’Ofèlia. Va ser la musa de Pau Miró i va triomfar en el circuit indie amb el 'Sé de un lugar' d’Iván Morales. Poques ocasions més de demostrar el que pot arribar a fer com a actriu. Ara, que ja no és una jovencella ni tampoc no és gran, aquesta obra, diu, “em permet ser dona”. “És un curro de fons, d’atleta”, constata.\n3. Si voleu estimar, estimeu\n4. Un cant a la vida des del dolor\n5. El primer muntatge català d'un clàssic contemporani\nDe Kane, a Barcelona només hem vist 'Ànsia', dirigida per Xavier Albertí fa més d'una dècada, i 'La psicosi de les 4.48' interpretada i dirigida per l'argentina Leonor Manso, al Grec del 2007. Molt poca Kane, tot i que és una dramaturga venerada per directors i actors. Aquesta peça es fa sovint a les principals ciutats teatrals del món. I és ja un clàssic contemporani, potser el text més important del tombant de segle.\n6. (I un homenatge a Moisès Maicas)\nMoisès Maicas va morir el juny passat a l'edat de 52 anys. Era un director discret, introvertit, bona persona, que xerrava fluixet i estimava, com pocs, el teatre contemporani. Sempre recordaré la seva posada en escena d''El drac d'or' de Roland Schimmelpfennig al Teatre Akadèmia i, sobretot, la seva aproximació a Sarah Kane. Les obres que dirigia tenien una poètica que no és gaire comuna al nostre teatre, imperfecta, de tragicomèdia, de bona història que potser no acaba bé. Era un director sensible, llegit i amb ganes de transportar-nos al seu món amb delicadesa. El trobem a faltar. Molt.


'El bus nocturn aparca'. Editorial del Premià Notícies del 28 de novembre de 2011 - Ràdio Premià de Mar\n‘El bus nocturn aparca’. Editorial del Premià Notícies del 28 de novembre de 2011\nPosted By: Joaquim Aguilar 2011-11-28\nLes males notícies no acostumen a venir soles. En l’elaboració dels pressupostos del 2011 ja se’ns va advertir que s’haurien de prendre decisions difícils, i això volia dir retallar. I ara, en ple procés d’elaboració dels pressupostos del 2012, se’ns diu que la situació és encara més complicada que l’any anterior, la qual cosa només es pot traduir en més retallades.\nL’advertència és, doncs, que hi haurà serveis que s’hauran d’aprimar i fins i tot, alguns, desaparèixer. I el primer de la llista ja se’ns va anunciar la setmana passada. Aquest dissabte, el bus gratuït que portava joves de la ciutat a les zones d’oci de Mataró ha fet el seu darrer trajecte. La primera explicació, mitjançant una nota de premsa, mencionava motius pressupostaris. Va ser el mateix regidor de Joventut, l’Eloi Maristany, qui en una entrevista divendres al programa Tot d’Una, ens explicava que darrera de la decisió de suspendre el servei hi havia l’exigència per part de l’empresa Casas de que hi anés seguretat privada en aquest autobús atenent als incidents, fins i tot baralles, que s’hi havia produït en algunes ocasions. És de comprendre que, tal com estan les coses, l’Ajuntament no està per contractar agents de seguretat. De fet, no seria fàcil d’entendre en cap circumstància.\nAixí doncs, s’han vingut a donar la mà les necessitats econòmiques i una situació d’inseguretat que han acabat amb aquest servei de bus que durant prop de tres anys ha estat fent, de franc, els trajectes d’anada i tornada a les discoteques mataronines.\nÉs una veritable llàstima perquè, recordem-ho, aquest bus no era precisament un caprici per donar gust a una quants joves. L’objectiu de la regidoria de Joventut, en aquell moment capitanejada per Roger Muntañola, era evitar que els joves de la ciutat es juguessin la vida amb els seus vehicles a la carretera cada vegada que volien anar a una discoteca. Es buscava més seguretat i estalviar-nos els drames que dissortadament s’han donat en més d’una ocasió. D’altra banda, la possible alternativa del transport públic nocturn deixa, hores d’ara, molt a desitjar.\nConvé recordar que la ciutat no disposa d’espais d’oci per a joves: no hi ha discoteques i a penes hi ha bars musicals d’horaris més que controlats davant la pell i l’oïda fins dels veïns. És un altra d’aquelles peculiaritats de la ciutat; la manera com una ciutat com Premià de Mar que els anys setantes presentava una oferta d’oci nocturn envejada per les poblacions de la rodalia hagi passat al desert actual seria digne d’estudi. A més que la cosa va per llarg ja que, recordem-ho, el Pla d’Usos del port no contempla que s’hi ubiquin discoteques.\nAra, perdut servei que oferia aquest autobús, l’única opció per a qualsevol premianenc que vulgui anar a una discoteca torna a passar per anar fora a buscar aquest oci sorprenentment inexistent al nostre terme municipal. I des de dissabte, aquesta migració s’ha fet més incòmode i, en el pitjor dels casos, més perillosa.\nBe the first to comment on "‘El bus nocturn aparca’. Editorial del Premià Notícies del 28 de novembre de 2011"


Perilla el turisme britànic a Espanya: el Regne Unit planeja endurir les regles per a viatjar aquest estiu - À Punt\nPerilla el turisme britànic a Espanya: el Regne Unit planeja endurir les regles per a viatjar aquest estiu\nL'executiu de Boris Johnson estudia passar el país a la zona roja del semàfor, cosa que implica fer quarantena obligada de deu dies per a tornar a casa tot i tindre la vacuna\nPassatgers britànics fan cua per a passar el control de fronteres a l'aeroport de Heathrow, a Londres / Hannah McKay (Reuters)\n02 d'agost 2021 - 09:36\nEls viatges estivals de turistes britànics a Espanya poden tindre els dies comptats aquesta temporada. Així ho arrepleguen diversos mitjans, entre altres The Times o el Daily Mail, que durant el cap de setmana s'han fet ressò del debat que hi ha en el si del govern, encapçalat pel conservador Boris Johnson, sobretot per l'augment de contagis a la zona europea del Mediterrani. Així, alguns ministres del gabinet pressionen el primer ministre perquè el Regne Unit endurisca les mesures relatives al turisme en la pròxima revisió del semàfor Covid-19 −l'instrument amb què es determina la seguretat de les destinacions−, prevista per a aquesta setmana.\nLa premsa britànica especula que el govern del país planeja desincentivar el turisme cap a Espanya i altres països de la zona mediterrània, com ara Itàlia i Grècia, en incloure'ls en la llista de risc elevat per Covid-19. Això implica que passarien a tindre el semàfor en roig, el que obligaria la ciutadania britànica que volguera tornar a casa des d'aquestes destinacions a fer una quarantena en un hotel subministrat per l'estat, independentment de si tenen la vacuna o no. Una estada de deu dies que costa 1.750 lliures (més de 2.000 euros).\nEl canvi, per ara, no té el suport de tot el gabinet britànic. Alguns ministres s'han pronunciat en contra, entre altres el de Transports, Grant Shapps, que ha alertat que no hi ha prou hotels contractats per a atendre la demanda que es generaria si s'introdueixen les noves restriccions. També hi ha alarma perquè suposaria un colp dur per al sector del transport i el turisme.\nL'executiu liderat per Boris Johnson està aquests dies immers en un debat intens sobre això, i hi ha fins i tot postures enfrontades. El Regne Unit té un dels programes de vacunació més ràpids del món, però el govern ha impedit el turisme a molts països en imposar un laberint de regles diferents que ha generat gran malestar en la indústria dels viatges i en part del gabinet, ja que acusen el primer ministre d'estar obstaculitzant l'economia britànica. Per exemple, The Sunday Times informava aquest diumenge que el ministre de Finances, Rishi Sunak, ha escrit a Johnson demanant-li un alleujament urgent de les restriccions de viatge amb l'argument que danyen l'economia.\nLes actuals regles es revisen dijous que ve i podrien entrar ja en vigor el dilluns 9 d'agost, tot i que la divisió en el si del govern britànic podria retardar la decisió. Espanya està actualment inclosa en el grup dels països en groc, que permet als turistes amb pauta de vacunació completa tornar a casa sense necessitat de fer cap quarantena. Tot i això, els plans de l'executiu passen per endurir les regles de viatges al nostre país per al que queda d'estiu en canviar el semàfor al color roig. El periòdic The Times alerta que aquesta mesura probablement provocaria un èxode de fins a un milió de turistes britànics que estan de vacances allí ara.\nEl "dia de la llibertat" activa el retorn de la comunitat anglesa a la Costa Blanca\nDe moment, fins a l'actualització de dijous, els ciutadans i les ciutadanes de la Unió Europea i dels Estats Units que tinguen la pauta de vacunació completa no han de fer quarantena en entrar al Regne Unit des d'aquest dilluns, 2 d'agost, sempre que procedisquen d'un país en groc o amb risc mitjà de Covid-19. El Regne Unit manté la majoria de països comunitaris en aquest nivell, però l'escenari canviarà molt probablement la setmana que ve.


El 22 de març, amb motiu del dia mundial de l’aigua, Cornellà celebra la festa del riu - Ajuntament de Cornellà\nEl 22 de març, amb motiu del dia mundial de l’aigua, Cornellà celebra la festa del riu\nEl 22 de març, amb motiu del dia mundial de l’aigua, Cornellà celebra la festa del riu https://www.cornella.cat/ca/actualitat/notes-de-premsa/NotaDePremsa139 https://www.cornella.cat/@@site-logo/00-portada-ajcornella_03.png\nÉs una jornada lúdica oberta a tothom, per a promoure el consum racional dels recursos i la protecció del medi ambient\nEl consum d’aigua a les llars de Cornellà és de 92,76 litres per persona i dia, mentre que la mitjana de la comarca és de 105,8 litres\nEl proper dissabte 22 de març, amb motiu del Dia Mundial de l’Aigua, Cornellà viurà una jornada lúdica a la llera del riu Llobregat, on també es conscienciarà sobre la gestió racional dels recursos. En aquest sentit, s’ha de destacar que, any rere any, el consum domèstic d’aigua descendeix a les llars de Cornellà, situant-se actualment en els 92,76 litres per persona i dia, mentre que la mitjana de la comarca és de 105,8 litres per persona i dia. Fa deu anys que a Cornellà no hi ha un consum tan elevat.\nLa Festa del Riu, amb sis activitats diferents i una gimcana, té la intenció seguir treballant amb la ciutadania i els centres educatius en aquesta línia i promoure un consum responsable dels subministraments, així com fomentar la protecció de la biodiversitat, la millora de la qualitat de l’aigua i la convivència i l’esbarjo a l’aire lliure. Totes les activitats són gratuïtes –excepte el Train Running, que tindrà un cost de 5 euros, els quals revertiran, en part, en la Botiga Solidària− i necessiten d’inscripció prèvia.\nEl divendres 21 de març, els centres educatius també tindran la seva particular Festa del Riu. Més de 475 alumnes de 10 escoles de la ciutat participaran durant prop de 3 hores en diferents activitats com ara plantada d’arbres i arbustos, recollida de residus i examen de l’aigua.\nLa recuperació del riu com a espai de protecció per a les espècies autòctones i lloc de gaudi per als habitants de Cornellà és una de les prioritats de l’Ajuntament i de l’Àrea Metropolitana en matèria mediambiental. L’AMB ha invertit prop de 7 milions d’euros en els darrers anys en tasques de meandrificació del riu, en la millora dels accessos per als visitants, en la plantació de milers d’arbres, en la construcció de basses de microhàbitats i en accions per a combatre la canya. Aquestes actuacions han tingut lloc en el tram comprés entre Sant Joan Despí, Sant Boi, El Prat i Cornellà, on es poden observar fins a 200 espècies d’ocells, la meitat de les que es veuen a Catalunya. També hi ha carpes, llisses, talps, conills i porcs senglars; i pel que fa a la flora, es planten oms, freixes, àlbers, desmais, tamarius i ginesta.\nL’Ajuntament promou el respecte i el coneixement de l’ecosistema fluvial amb visites gratuïtes guiades per experts naturalistes obertes a tothom, l’anellament d’aus, el concurs de fotografia amateur de medi ambient, les pedalades familiars, la plantada d’arbres... Activitats que ajuden a mantenir l’entorn natural i consciencien sobre la millora de la qualitat ambiental com a font de vida.\nCornellà de Llobregat, 19 de març de 2014


La Mercè 2018 | Barcelona Cultura\nLa Mercè presenta el cartell i la pregonera i dona a conèixer la programació de Lisboa, la ciutat convidada.\nAvui s’ha donat a conèixer el cartell de les festes de la Mercè 2018, dissenyat per la il·lustradora i dibuixant Sònia Pulido. També s’ha fet públic el nom de la pregonera, l’actriu, guionista i directora de cinema Leticia Dolera, i s’ha presentat la programació cultural de Lisboa, la ciutat convidada d’aquest any.\nLeticia Dolera, la pregonera 2018\nLa festa major de Barcelona començarà el divendres 21 de setembre amb el pregó com a tret de sortida i s’allargarà fins al dilluns 24 de setembre. Leticia Dolera, actriu, guionista i directora de cinema, serà l’encarregada de pronunciar el pregó al Saló de Cent de l’Ajuntament.\nSònia Pulido, l’autora del cartell de la Mercè 2018\nLa il·lustradora i dibuixant barcelonina Sònia Pulido signa enguany el cartell de la Mercè. Pulido és llicenciada en Belles Arts i ha treballat per a mitjans com ara Rockdelux, El País, The New Yorker, The New York Times o The Wall Street Journal. A més a més, ha editat llibres il·lustrats com Caza de conejos o Duelo de caracoles.\nLisboa, ciutat convidada de la Mercè\nDes de l’any 2007, és tradició que Barcelona convidi una ciutat del món en el marc de les festes de la Mercè. Aquest any la ciutat convidada és la capital lusitana. Des de l’inici d’aquesta iniciativa han estat ciutats convidades Medellín (2007), Quito (2008), Istanbul (2009), Dakar (2010), San Petersburg (2011), Mont-real (2012), Viena (2013), Estocolm (2014), Buenos Aires (2015), París (2016) i l’any passat, Reykjavík.\nLisboa omplirà Barcelona amb un talent que s'expressa en el món de la música, però que també abraça les creacions audiovisuals, la tradició, el teatre, la dansa, els titelles o la pirotècnia.\nAixí, dins del Mercè Arts de Carrer (MAC Festival), el Parc de la Ciutadella acollirà O'Que Strada: La increïble Tasca Mòbil, un espai ben peculiar on hi haurà bona música, actuacions a ritme de cabaret, interacció amb els animadors i moltes coses més. A la Ciutadella, també s’hi podrà veure el teatre físic, acrobàcies aèries, projeccions de vídeo i la música de Teatro do Mar amb l’espectacle InSomnio. El Teatro Dom Roberto portarà a Barcelona tres peces de titelles que ens posaran en contacte directe amb una de les formes més encisadores de l'art popular tradicional portuguès. Aquest parc també serà l’espai on podrem gaudir amb Avelino Chantre, un artista nascut a Cap Verd que és tot un especialista en danses africanes, però també en dansa contemporània. Dins del MAC Festival, però al Parc de la Trinitat, Lisboa estarà present amb les danses urbanes de Momentum Crew: M.O.M.E.N.T.U.M.\nA la platja del Bogatell, i dins del XXI Festival Pirotècnic Internacional, la ciutat convidada estarà representada pel grup Pirotecnic Luso, que és el responsable d’espectacles que s’han vist a la festa de Cap d’Any de Lisboa o a grans actes a França, Bèlgica o Taiwan.\nLa tradició lisboeta també tindrà un espai a la Mercè 2018 amb la participació del Grupo Etnográfico Danças e Cantares do Minho dins de les Jornades Internacionals Folklòriques. A més a més, hi haurà un tron dedicat a sant Antoni al Palau de la Virreina, una tradició iniciada en el segle xviii a Lisboa com a conseqüència del terratrèmol del 1755 i que va derivar en tot de concursos i mostres en què els veïns dels diferents barris lisboetes treballen plegats per construir el tron més bonic de tota la ciutat.\nLisboa al BAM i al Mercè Música\nDel 21 al 24 de setembre el BAM i el Mercè Música ompliran de música molts espais de Barcelona. Les sis propostes musicals procedents de Lisboa que formaran part del BAM són Surma, Bruno Pernadas, Capicua, Pongo, Real Combo Lisbonense i Throes + The Shine. El Mercè Música proposa una nit de fados amb dos suggeriments destacats: Cuca Roseta i Camané.\nTeniu més informació de la festa major de Barcelona al web de la Mercè.\nLa jornada tindrà lloc en diversos museus i equipaments culturals de la ciutat, seguint els protocols...\nL’Ajuntament de Barcelona, a través de l’Institut de Cultura, dona suport a la difusió d’activitats...\nBelén Maya i Fernando L. Parra i CARLA tanquen el cicle de concerts i espectacles als terrats de Barcelona...\nBarcelona, ciutat convidada d'una Mercè que té com a pregoner Tortell Poltrona\nBarcelona i la seva ciutadania seran els convidats d'una Mercè que posa el focus en el talent local, que...\n'De Grec a Grec' estén al conjunt de l'any les propostes del Festival de Barcelona\nEnguany el Grec Festival de Barcelona no s'acabarà el 31 de juliol com era habitual, sinó que s'estendrà...\nMig segle dels Castellers de Barcelona en un llibre\nRaimon Cervera, Dani Cortijo i Roberta Esteves signen el volum, que es presenta el 22 de setembre a través...


Wikiloc | Cursarroca 2013 Caminada trail\nCursarroca 2013 Caminada\nSant Martí Sarroca - Vilafranca del Penedès - Els Pèlags de Vilobí - St. Martí de Sarroca (Hiking)\nViewed 1162 times, downloaded 11 times\nCada any que passa millor en organització, col·laboradors, crec que aviat serà una de les curses de referència tant la caminada com la cursa que us puc dir que totes dues son espectaculars.\nUs convidem a fer aquesta ruta, i a que vingueu a visitar-nos els propers anys.\nCastell de Sant Martí Sarroca Localització:\tCtra. BV-2129, km 2, Sant Martí Sarroca (Alt Penedès) Coordenades:\t41° 22′ 50″ N, 1° 36′ 39″ ECoord.: 41° 22′ 50″ N, 1° 36′ 39″ E (mapa) Altitud:\t341 m Documentat:\t966 Construït:\tsegles xii-xiii Estil:\tRomànic, gòtic, historicisme Bé Cultural d'Interès Nacional Tipus:\tMonument històric Declaració:\t22/04/1949 Identificador:\tBCIN: 1409-MH (IPA: 1585) BIC: RI-51-0005653 Castell de Sant Martí Sarroca is located in Catalunya Localització a Catalunya El Castell de Sant Martí Sarroca, anomenat també Castell dels Santmartí, és un castell del segle X situat al cim del turó de la Roca, a Sant Martí Sarroca, l'Alt Penedès. Conjuntament amb l'església de Santa Maria formen l'anomenat Conjunt monumental de la Roca. Ambdós edificis estan catalogats com monument històric artístic d'interès nacional i formen part del museu municipal. El seu fill Guillem, ja al segle XI, va iniciar l'ampliació del castell. Guillem es casà amb Adelaida de la família vescomtal de Barcelona. En morir aquesta i el seu fill Bernat, tot el patrimoni passà a la seva filla Dispòsia, muller de Mir Geribert d'Olèrdola. Va ser reforçat com a fortificació militar per Mir Geribert, auto-nomenat Príncep d'Olèrdola, i emparentat amb els Santmartí. L'any 1023, el castell, "castri Sancti Martini", limitava amb el terme de Castellví de la Marca. Mir Geribert morí el 1060, deixant com usufructuària a la seva segona muller Guilla de Besora i llegant els castells de Sant Martí i d'Olèrdola al seu fill Gombau. El castell va ser heretat per Arnau Mir, que rebria el sobrenom “de Sant Martí” i era el germà menor de Gombau. Entre 1076 i 1082, Arnau Mir jurà fidelitat al comte Ramon Berenguer II pels castells d'Olèrdola i Eramprunyà, i fou governador del Penedès. En el segle XII es construí l'església del castell, Santa Maria, després parroquial, damunt d'un edifici religiós anterior del segle X, i al castell es van fer altes muralles i s'hi van construir estances nobles. Arnau va ser succeït pel seu fill Jordà de Santmartí que reedificà part del castell i que alhora fou succeït pel seu fill Guillem. Els Santmartí van viure l'època de màxima esplendor a principis del segle XIII, quan posseïen també els castells de Subirats, Olèrdola, Eramprunyà, Falset i Móra. L'any 1247, el senyor del castell era Ferrer de Sant Martí, que el va constituir en feu. A mitjan segle XIII, amb l'extinció de la línia dels Santmartí, el castell passà per unió matrimonial als Entença. L'any 1339, n'era senyor Berenguer de Vilaragut i l'any 1343 n’era senyor Bernat Guillem d'Entença. Deu anys més tard el castell era venut als senyors de Font-rubí. En temps de Pere el Cerimoniós (1360), va pertànyer a la Casa de Barcelona, i l'any 1376 n'era senyor l'infant Martí d'Aragó, futur rei Martí l'Humà i fill de la reina Elionor. El 1381 va vendre el castell i el seu terme a Bernat de Fortià, germà de Sibil·la de Fortià, quarta dona de Pere el Cerimoniós. L'ascens de Sibil·la fins convertir-se en muller del rei Pere li causà moltes enemistats. Amb el rei malalt de mort (1386-87), Sibil·la va témer la represàlia dels seus fillastres Joan I i Martí, i de Violant de Bar, esposa del primer, i va optar per abandonar la cort per anar a Sitges i després es refugià al castell de Sant Martí Sarroca. Aquests ordenaren la seva persecució i aconseguiren assetjar-la al mateix castell. Sense resistència, la reina vídua s'entregà a les forces de l'infant Martí i de la nova parella reial el 7 de gener de 1387, i va salvar la seva vida a canvi de retirar-se de la cort. Posteriorment el castell passà al llinatge dels Cervelló, senyors de Montagut i de Querol (després de la Llacuna), i fou heretat per Guerau de Rocabertí. Vers el 1481, per pagar uns deutes, va ser adquirit en subhasta pública per la Pia Almoina de la catedral de Barcelona, que hi tenia drets des del segle anterior i que en tingué el mer i mixt imperi i que el va senyorejar fins al 1837. A principis del segle XVIII el castell tornà a tenir ús militar durant la Guerra de Successió i fou un dels últims nuclis de resistència a les tropes de Felip V d'Espanya, juntament amb el Castell de Cardona. Es va rendir el 18 de setembre de 1714, una setmana després que Barcelona i els seus defensors van ser perseguits fins a Sant Quintí de Mediona i morts en ser trobats allà. El 1782, el castell va tornar a fortificar-se. Castell de Sant Martí Sarroca (octubre 2009) El 1831 apareix com a senyor el marquès de Dosaigües.[cal citació] Amb la desamortització es va accelerar la degradació de l'edifici, que sovint va ser utilitzat com a proveïdor de materials per a la construcció de noves cases del poble. Durant la Primera Guerra Carlina (1833-1840) i la guerra civil de 1872 el poble fou fortificat i l'església destinada a caserna, maltractada i profanada i el castell fou incendiat i quedà convertit en un munt de ruïnes. L'any 1933, les seves pedres van servir per construir el pont de can Rabell. La decadència del castell continuà fins a mitjan segle XX, quan una iniciativa popular va promoure la rehabilitació del conjunt. El 1963 Pepet Teixidor i Lluís Pujadó iniciaren la reconstrucció del castell sota la direcció del Servei de Conservació de Monuments de la Diputació de Barcelona. S'ha enderrocat una part del Castell per recuperar una de les façanes. De l'estructura del castell s'ha reedificat la part formada per les estances nobles, que formen un pati interior amb forma trapezoïdal. A la planta baixa hi ha les Quadres, sala que manté l'estructura original del segle XI. Les antigues cuines del castell ocupen tres sales de la planta baixa. La sala gòtica evoca l'antic menjador, originàriament romànic. La sala de ponent està restaurada amb estil renaixement. A l'ala sud, la primera planta antigament allotjava les habitacions o dormitoris i les finestres conserven seients festejadors. La planta baixa hi havia l'antic celler de vi, d'estil romànic. Museu[modifica | modifica el codi] El castell acull actualment diverses col·leccions arqueològiques i etnològiques. A les sales de la Cuina, hi destaca un monument funerari ibèric (segles III-II aC), conegut com a Venus del Penedès, un cap de dona de pedra (segle I aC), i unes làpides sepulcrals romanes. Cal mencionar una sopera morisca de ceràmica de Manises del segle XIV, decorada per fora i per dins, peça considerada única, que fou trobada durant la restauració de l'església feta el 1906. També es pot veure una taula anomenada El Cavaller Lleó, de tècnica de grisalla renaixentista. Des de l'any 1988 inclou una col·lecció d'eines del camp, fruit de donacions de famílies del poble, exposades a les antigues quadres del recinte.\nSenderó de baixada, caminet a l´esquerra es pot fer el camí equipat, la baixada enpalma amb el camí de Les Valls.\nHi, found this interesting trail: Cursarroca 2013 Caminada https://www.wikiloc.com/walking-trails/cursarroca-2013-caminada-5609869 Regards, Wikiloc | Trails of the World


Els Premis Solidaris ONCE Catalunya tenen la finalitat de reconèixer i premiar aquelles persones, entitats, institucions, mitjans de comunicació i administracions que realitzen una labor solidària en el seu entorn d’influència i procuren la inclusió social de tots els ciutadans, la normalització i l’autonomia personal i l’accessibilitat universal. Els premiats destaquen per la seva sensibilitat social, la seva llarga trajectòria i la seva dedicació en pro dels drets socials dels més desafavorits. Els guardonats de la IX edició són:\nFundació Ampans, a la Institució, Organització, Entitat o ONG.\nMarcos Bajo, a la Persona Física.\nFundació Mas Albornà, a l’Empresa.\nDiputació Barcelona per ‘ La Mirada Tàctil’, a l’Administració Pública.\nTelevisió de Catalunya pel programa ‘Capacitats’, al projecte de comunicació.\nEl jurat dels IX Premis Solidaris ONCE Catalunya ha estat format per Ana Peláez, consellera general de l’ONCE; Enric Botí, president del Consell Territorial de l’ONCE a Catalunya; Xavier Grau, delegat territorial de l’ONCE a Catalunya; Manel Eiximeno, Director del Centre de Recursos Educatius ONCE Barcelona; Oriol Illa, president de la Taula d’Entitats del Tercer Sector Social; Antonio Guillén, president del COCARMI (Comitè Català de Representants de Persones amb Discapacitat); Carmela Fortuny, secretària Inclusió Social i Promoció Autonomia Personal Generalitat de Catalunya; Leandro Lamor, delegat EFE a Catalunya; Enric Sierra, adjunt al director de La Vanguardia; Carles González, director d’Informatius de RTVE Catalunya; Albert Solé, cap Societat de l’ARA; Christian García, cap de Gabinet de Direcció de TVC i Pepa Masó, directora adjunta d’ El Punt Avui.\nEls premiats rebran una obra escultòrica que representa la materialització del logotip de SOLIDARIS, en el transcurs d’un acte públic que tindrà lloc el proper dijous 29 d’octubre, a les 19.15 h. a l’Auditori ONCE Catalunya.\nDe Mas Albornà s’ha valorat que és una entitat sense ànim de lucre, de les anomenades d’economia social i del tercer sector, amb mes de 45 anys de trajectòria que treballa per la creació d’oportunitats, tant socials com laborals, a les persones amb discapacitat, trastorn mental i amb risc d’exclusió a la comarca de l’Alt Penedès. Divideix la seva tasca en dues grans àrees: l’assistencial i l’empresarial i engloba més de 400 persones, entre treballadors, persones usuàries, voluntaris i patronat. Amb 285 treballadors (194 dels quals amb certificat de discapacitat) Mas Albornà té un volum de negoci de 7 milions d’euros anuals, essent així un motor tant econòmic com social. Ha esdevingut empresa referent a l’Alt Penedès en neteja viària i jardineria i col•labora amb 24 dels 27 ajuntaments de la comarca. També treballa amb les principals empreses del territori i és una de les pioneres i amb més experiència en la posada en marxa dels anomenats “enclavaments laborals”, és a dir, equips de treballadors permanents a les instal•lacions de les empreses. Actualment més de 70 persones tenen feina sota aquesta fórmula de treball.


Sta. Magdalena coneixerà el seu passat templer amb el Projecte Croma de la Diputació de Castelló — Santa Magdalena de Polpis\nInici » Notícies » Sta. Magdalena coneixerà el seu passat templer amb el Projecte Croma de la Diputació de Castelló\nSin categoría — 30/05/2018\nSta. Magdalena coneixerà el seu passat templer amb el Projecte Croma de la Diputació de Castelló\nLa Diputació de Castelló traslladarà als escolars a l’Edat Mitjana a través de la innovadora experiència ‘El Viatge dels Templers’. Així, el Govern Provincial acostarà la tècnica d’efectes digitals a les aules a través del Projecte Croma perquè els xiquets del CEIP Albert Selma de Sta. Magdalena coneguen d’una forma molt divertida i sorprenent el pas de l’Ordre del Temple per la província de Castelló en general i per Sta. Magdalena en particular.\nAixí, i dins de les Jornades Culturals del col·legi, divendres que ve, en la sala de projeccions del pavelló poliesportiu, tindrà lloc aquesta activitat, tenint en compte que el Castell Polpís, va ser un dels emblemes de l’Ordre del Temple a la província de Castelló.\nEl vicepresident primer de la Diputació i diputat de Cultura, Vicent Sales, assegura que “l’objectiu d’aquesta activitat és donar a conèixer la nostra història entre els més joves, donar-los a conèixer el ric patrimoni, que tenen en els seus pobles per a seguir generant aquesta estima per les nostres arrels, de les que tan orgullosos estem”.\nL’alcalde de Sta. Magdalena, Sergio Bou, per la seua banda, ha agraït “l’interès de l’àrea de Cultura de la Diputació de Castelló, en l’engegada d’aquest projecte, que juntament amb la sendera Mirador Templer, estan posant en valor el nostre Castell”.


4 de agost 2020\n"Tenim tres missatges: respectin les distàncies, rentar les mans regularment i no surtin si no se senten bé", explica Lennart Borg, el creador de la iniciativa a l'illa de Gotland, al mar Bàltic.\nEls vuit cavallers, abillats amb armadures dignes de segle XII, es passegen a cavall per proclamar les demandes oficials. Tots ells treballen per a l'empresa Torneamentum, que habitualment reprodueix tornejos medievals a Gotland durant l'estiu.\nA causa del coronavirus, la justa medieval d'aquest any ha estat anul·lada, així que els treballadors de l'empresa van acceptar ensellar les seves muntures per a la seva nova missió: donar la benvinguda als turistes al port de l'illa.\nGotland està situada al sud-est de Suècia, i és un lloc privilegiat pel turisme local. Amb poc més de 58.000 habitants, en 2018 va acollir a 950.000 visitants, i aquest any, a causa del tancament de fronteres i d'altres restriccions a causa de la covid-19, les visites dels suecs han augmentat.\nLa ciutadella de Visby, la principal urbs de l'illa, està envoltada per un mur construït entre els segles XIII i XIV.\n• Enxampen un home que fingeix la seva mort per evitar la presó als Estats Units\n• Una empresa nord-americana paga 10,000 dòlars per defecar durant tres mesos


¡Adiós Bolívia! | Rumb sud-oest\nEnviat per: nizzamudin | 22/08/2011\nA tot arreu pots trobar bona gent i d’altra que no ho és tant, és a dir, de tot. Això és una obvietat, però fins ara, de tots els països de l’Amèrica del Sud on he estat, a Bolívia és on ha sigut més evident. És probable que a països com l’Uruguai (1 setmana) o el Paraguai (2,5 setmanes) no hi hagi passat el temps suficient com perque això succeís.\nGeneralitzar és perillós i també injust. Jo parlaré de la meva experiència personal en aquests tres mesos viscuts a l’Estado Plurinacional de Bolívia. És difícil establir una conversa fluida amb un bolivià; són tancats, tímids i cohibits. Com deia en un post anterior, són incapaços de dir: “disculpa, no ho sé, no puc ajudar-te” quan els fas una pregunta i no saben la resposta. Se la inventen. La puntualitat no és la seva major virtut, i diuen mentides amb facilitat, o mitges veritats. I “no hay peor mentira que una verdad a medias”, deia el periodista José María García, “el butanito”. En l’aspecte de la netedat tampoc guanyarien cap premi. N’hi ha molts que recullen la brossa en bosses i hi ha servei de recollida d’escombreries amb camions, jo els he vist. Però hi ha molta gent que llença papers, plàstics o el que sigui a qualsevol lloc, sense cap escrúpol. Les vores de les carreteres estan plenes de deixalles. Un viatger em comentava que això és un fet cultural. Jo no crec que sigui ben bé així, i no sé què s’hauria de fer per canviar-ho. Desconec quina és la taxa d’atur en aquest país, però si tota la gent que no té feina es posessin a recollir escombreries, el percentatge d’aturats seria del 0% durant molts anys. Parlant de carreteres, Bolívia és un país que té grans mancances en quant a infraestructures (atenció companys d’Egi!). Amb una superfície tan gran com França, Espanya i Catalunya juntes, la població no arriba als 10,5 milions d’habitants. Potser l’estat no pot recaptar prous calers amb els impostos per invertir en infraestructures. De totes maneres he vist unes quantes carreteres en obres i el percentatge de carreteres asfaltades està augmentant. Segur que van cap a millor. Que una ciutat com Potosí no tingui un aeroport com cal (n’hi ha un però és només per avionetes) és sorprenent. Els potosinos estan bastant cabrejats amb el president Evo Morales. Diuen que d’allí en treu molts vots i després s’oblida d’ells. El guia del trekking que vaig fer a la Cordillera de los Frailes (als voltants de Sucre) em deia que el senyor Morales no té dona ni fills, dorm només cinc hores diàries i es passa el dia treballant. M’ho crec, ha de tenir una feinada de por. Una de les lluites més grans és l’alfabetització de la població infantil, per més remota i aïllada que sigui la zona on viuen. És un començament, però caldran unes quantes generacions per veure els resultats. Bolívia és el país més pobre de l’Amèrica Llatina. Tots els països limítrofs (Brasil, Argentina, Paraguai, Perú i Xile) li han robat parts del territori en diferents moments al llarg de la història. Això no és un fet casual, per alguna cosa serà. Xile li va tancar la sortida al mar; els xilens van aprofitar que Bolívia estava en plena celebració del Carnaval per ocupar el litoral bolivià. Els bolivians, que no s’acostumen a estressar així com així, van dir: “tranquils, celebrem el Carnaval, i quan s’acabi la festa ja en parlarem”. Això va passar cap a finals del segle XIX, i a dia d’avui, encara n’estan parlant…\nLa Gabi, propietària del Palenque hostel a Córdoba, deia que Bolívia sempre ha rebut bofetades per un costat i per l’altre, i que el dia que es despertin i es rebel·lin, que tremolin els altres països. Amb la mentalitat que jo he vist per allà, dubto que això passi, i si passa, els vendran duros a quatre pessetes i tot arreglat.\nDe gent amb pasta n’hi ha, com a tot arreu. I de recursos en tenen. Ara bé, potser és que no els saben explotar. Cada any milers de turistes i viatgers visiten Bolívia. D’agències i d’operadors de turisme n’hi ha molts, però em fa l’efecte que molt pocs coneixen la mentalitat dels europeus (que és d’on procedeixen la majoria de visitants) per poder oferir un bon servei. Hi ha estrangers que veient la poca perícia de les agències han muntat el seu propi xiringuito, perque han vist que és un filó. Per cert que l’agència amb la que vaig fer el trekking del Condoriri a la Cordillera Real (on tot va anar rodat en quant a organització), la propietària és holandesa. Casualitat? No hase falta desir nada más.\nLa gastronomia és una de les parts més interessants quan visites un país. En aquest aspecte, Bolívia m’ha deixat absolutament indiferent. El millor que tenen és la quinoa (que per cert ja l’havia provat a Europa). A part d’això, pollastre i arròs. Arròs i pollastre. A tot arreu i a totes hores.\nEvidentment he trobat gent amable i honesta; l’amo del hostel Jodanga a Santa Cruz, el Wilfredo, amb qui no vam parar de riure mentre em guiava per la catedral de Potosí, l’amo de l’hostal El Carretero a La Paz, Don Roberto i tot l’staff, la noia del punt d’informació de la terminal de busos de La Paz, o un dels mànagers de l’agència Fluvial Tours a Rurrenabaque, per citar-ne alguns.\nM’agradaria tenir una visió més positiva i optimista, i no ser tan crític, però així és com ho he viscut. Malgrat això, des de Rumb Sud-oest animo a tots aquells que creuin el toll a visitar Bolívia, perque val la pena. En quan a paisatges, ho té quasi tot (no té mar, el seu mar és el llac Titicaca), alguns d’ells al·lucinants, com els del Salar d’Uyuni. Sí, de Bolívia em quedo definitivament amb els seus paisatges.\nCom diu una cancó (referida a un instrument musical, la zampoña) que van cantar el Miguel i el Jorge a la Casa de los Músicos a San Pedro de Atacama (Xile): “eres orgullo de tu tierra, pedazo de caña hueca”.\n¡Adiós Bolívia! Yo me vuelvo a la Argentina, no ve?\n« Tupiza (II)\nEntrada a l’Argentina »\nMallaaaaa!!!! que no penses avançar o què??? a veure si et quedaràs a viure a l’Argentina!!! ja sé que a Bolivia no he d’anar… però i Xile o el Perú??? avança collons que sembles l’Espanyol…ara que teniu un bon davanter el veneu…\nBy: Albert Blanco on 23/08/2011\nTornar a l’Argentina no és fer un pas enrera!\nDes de Bolívia, el següent pas lògic potser sí que era anar a Perú, però allà l’època de bon temps és fins al setembre, i com que hi ha trekkings a porrillo (a la Cordillera Blanca, Cordillera Huayhuash, Ausangate, Choquequirao, cañón del Colca, cañón del Cotahuasi, entre d’altres) i mogollón de ruïnes, en un mes no em donava temps per a res. Resumint, no era el moment d’anar al Perú.\nLo de l’Osvaldo una llàstima, però estava cantat. Els dos millors que teníem (ell i José Callejón) se’ls han venut. I és que som un club venedor, i seguirà sent així,….. fins que no vingui un xeic àrab carregat de dòlars i compri el club. Aiiiii, que patirem aquest any!\nBy: nizzamudin on 26/08/2011


ÀNIMA D’ACER - marzo 2017 - Editorial Circulo Rojo\nUn libro de Anna Casamitjana i Costa\nAquesta és la història de la Maria, una dona valenta, independent i apassionada nascuda durant la segona dècada del segle XX i també la de la seva mare, la Blanca, una cantant lírica, ambiciosa i egoista que anhela per damunt de tot ser una gran estrella, desig que es trunca quan queda embarassada. Un terrible incident, però, li posa en safata la possibilitat de canviar per sempre la seva situació i eliminar a qui més odia: el seu marit.\nQuan la Maria es fa gran s’allunya tant com pot de la llar materna i gràcies a un curiós testament es converteix en mestressa de la seva vida fins que un dia el passat truca a la porta. El seu esperit aventurer, la curiositat i la Rita, la seva millor amiga, l’empenyen a buscar respostes i descobreix que allò que creu perdut s’amaga molt a prop embolcallat per un secret.\nEls anys passen i els reptes s’acumulen. Alegries, plors, preguntes, misteris i la necessitat de sobreviure modelen el seu tarannà i aleshores, quan menys s’ho espera, els fantasmes tornen i revelen la veritat.\nÉs un relat ple de coratge, tenacitat, superació, odi i amor.\nL’autora: l’Anna Casamitjana neix a Barcelona a principis dels anys 60. De ben petita la seva mestra l’anima a escriure contes que es publiquen a la revista de l’escola. Per circumstàncies familiars no pot començar la carrera de periodisme, però mai deixa de llegir i escriure, disciplines que l’apassionen i que compagina amb les seves obligacions laborals. Lectora de Pedrolo, Calders, Lackberg, Fuster, Santos, Tolkien, Follett, Christie, Conan Doyle i molts d’altres, finalment s’atreveix a escriure la seva primera novel∙la Ànima d’acer a partir d’un relat que livan explicar de petita i que sempre l’ha fascinat.\nAltres publicacions: PRÓXIMA ESTACIÓN: PROVENÇA. Relat seleccionat per Francesc Miralles i Sandra Bruna i publicat per SB-eBooks dins del llibre 10 Relatos para tí.


Un gol de Chicharito "in extremis" dóna el pas a semifinals al Reial Madrid contra un Atlètic ultradefensiu (1-0) - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nUn gol de Chicharito "in extremis" dóna el pas a semifinals al Reial Madrid contra un Atlètic ultradefensiu (1-0)\nL'equip blanc ha hagut de picar pedra fins a l'últim sospir, el minut 88, per eliminar l'Atlètic, que ha jugat amb deu homes l'úlltim quart d'hora per l'expulsió d'Arda. Divendres, el Madrid sabrà el seu rival a les semifinals.\n23/04/2015 - 15.53\nEl Reial Madrid ha hagut de suar la cansalada per accedir a les semifinals de la Lliga de Campions davant l'Atlètic més defensiu i espès dels últims anys. El mexicà Chicharito Hernández ha dut l'alegria a la parròquia blanca a dos minuts del final després d'una bona jugada de Cristiano Ronaldo.\nEl derbi de la por\nTots dos equips han sortit al Bernabéu amb una consigna clara: no encaixar cap gol. Una consigna ben visible en l'alineació del Madrid, amb Sergio Ramos de mig centre, i en l'actitud de l'Atlètic, ultradefensiva i sense complexos. Era el derbi de la por, més que mai.\nEls blancs han pres la iniciativa més per obligació que per devoció (les baixes de Modric i Bale s'ha notat en excès) i han dut perill a la porteria d'Oblak en ocasions de Cristiano amb un xut llunyà i un cop de cap del mexicà Chicharito, el substitut de Benzema. Totes dues han sortit a prop del pal de la porteria atlètica.\nLa millor opció dels visitants ha estat un cacau de Gámez des de més enllà de la frontal que ha aturat Casillas. I la més clara de la primera meitat, per Cristiano Ronaldo en un un contra un amb Oblak que aquest ha salvat en una intervenció excel.lent.\nMés domini blanc\nA la represa, el Madrid ha continuat manant i ha disposat d'un parell d'opcions per marcar, en sengles cops de cap de Varane i Sergio Ramos. L'Atlètic ha respòs de la mateixa manera i mitjançant Koke. En tots els casos Oblak i Casillas han complert.\nEl matx ha quedat decantat de part dels d'Ancelotti amb l'expulsió a quinze minuts del final per doble groga del turc Arda, que ha comès una falta molt imprudent sobre Sergio Ramos a la zona de tres quarts.\nEl Chicharito troba el camí\nPoc després, Chicharito ha tingut una claríssima ocasió per decidir el partit però Oblak, immens tota la nit, l'ha tret a còrner cobrint molt bé porteria. L'Atlètic resistia com podia i resava per sobreviure a la pròrroga i arribar als penals.\nPerò aquest cop l'heroisme "colchonero" ha mort a dos minuts del final quan Cristiano s'ha inventat una internada en paral.lel a la linia de fons i ha donat el gol fet a Chicharito. El Bernabéu ha esclatat de joia i ja espera amb ànsia el sorteig de semifinals on hi haurà la Juventus, el Bayern i el Barça, que juntament amb el conjunt blanc són la flor i nata del futbol europeu actual.\nChicharito decideix el derbi madrileny\nAmpli resum del Reial Madrid, 1 - Atlètic, 0\nEl Madrid també serà a les semis de la Champions en eliminar l'Atlètic\nExpulsió d'Arda Turan\n"El vistaire". Francesc Garriga: "L'expulsió d'Arda va ser clau per a la victòria del Real Madrid"


21201. Comptabilitat Financera II. Any acadèmic 2018-19 - Bibliografia recomanada - Serveis oferts - Què t'oferim? - Servei de Biblioteca i Documentació - Serveis i oficines de la UIB - Estructura - Coneix la UIB - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: 21201. Comptabilitat Financera II. Any acadèmic 2018-19\n21201. Comptabilitat Financera II. Any acadèmic 2018-19\nContabilidad financiera : el Plan General de ContabilidadSocías Salvà, Antoni, autor2015


Grup Laboratori: 2012\nQuè s'hi pot trobar en un pot de salsa de tomàquet ?\nMolt més del que sembla: innovació empresarial, creació culinària, investigació històrica, marketing alimentici , patrimoni cultural i treball en grup.\nI a més, salsa de tomàquet, és clar.\nÉs una petita història, però molt interessant, amb consequències\nMe la van explicar al MUHBA, el museu d'història de la ciutat de Barcelona.\nAl seu director, Joan Roca, li agrada l'acció. Li agrada saltar del passat al present i portar-nos una recepta de salsa desapareguda des de fa tres segles.\nPerò aquí no es tractava de muntar una exposició amb restes del passat que ja no hi és. Es tractava de portar la salsa a les botigues de delikatessen (aviat). És una salsa que es menja, es xala. Té bon gust.\nBe , això és el que hi ha, però en el fons hi ha molt més. Per això han mobilitzat la Fundació Alícia (la de Ferran Adrià)\nTambé han activat una empresa d'alimentació sofisticada, Sosa Ingredients SL\ni un equip d'historiadors que investiguen a la Universidat de Barcelona i que tenen nom de grup de rock, els Grup Taedium (que en llatí significa “aburriment”).\nBuscant entre pergamins o potser entre papers molt antics, localitzen una serie de receptes que ja s'han perdut. Així és com menjaven els barcelonins de fa segles. Han escollit les que poden ser bones, de bon gust, per que no tot era art en aquell temps, com ara.\nBusquen els ingredients i els processo, busquen com aconseguir un resultat semblant avui, amb els ingredients d'ara i els mètodes i tècniques actuals.\nBusquen com conservar la salsa sense conservants químics, sinó amb tractaments físics.. Aquí hi ha molta feina, jo no sabria explicar-ho per que caldria que fos historiador, cuiner, expert en tecnologies, expert en marketing d'alimentació...Però ells si que ho son.\nVan formar un equip entre tots, potent , creatiu i innovador. M'agrada la seva ambició, la seva capacitat de somniar, el seu mètode de treball amb eficàcia , la emoció que comparteix el grup.\nDiu Joan Roca que ells, des del museu de la ciutat volen crear coneixement i facilitar el desenvolupament econòmic. Son coses que es poden fer i sovint es fan amb estudis i informes, però no hi ha res millor que l'acció per a crear coneixement.\nEl coneixement capaç de fer el pont entre l'art de la cuina de fa 300 anys, la tecnologia d'avui i una botiga de salses de tomàquet. Amb això han fet realitat un somni: el pot de salsa existeix, podem sucar-hi pa amb el mateix gust que aquell barcelonès de fa temps.\nPerò també han fet molt més: han donat un pas endavant per a innovar i gestionar de forma científica les emocions i sensacions de la cuina.\nCrec que han fet una bona feina i que han generat coneixement que obrirà portes a altres iniciatives, culinàries o no, històriques o no. Un coneixement que altres podran compartir\nPublicat per Santi Guillen a 12:20 0 comentaris Etiquetes de comentaris: Creativitat i empresa, creativitat i innovació\nArt i terapia a Murcia i a New York\nAquesta vegada, crec que hem trobat un projecte d'art i teràpia que sembla realment ambiciós. De moment, ens proposen un reportatge a TV2 el 27 a les 11 de la nit, amb el titol: "El naufragio de la memoria. Arte y cultura como teràpia contra el Alzheimer".\nEl documental mostrarà una visió original i humana de convivencia amb l'Alzheimer i com s'aconsegueix despertar la memòria emocional i els records a través de l'art.\nAquest projecte terapèutic funciona a l'Hospital universitari Arrixaca a Múrcia, i compta amb una coordinadora experta en Historia de l'Art.\nPer altra banda, el projecte "Arte y Cultura como Terapia" viatja a New York, aquest mes d'octubre, convidat en un congrés sobre noves línies als museus i a l'educació. El congrés es diu "Multimodal approaches to learning". Està organitzat per la fundació "Art beyond sight" i el Metropolitan Museum of Art, del 26 al 28 d'octubre.\nLa contribució del projecte de Múrcia proposa nous instruments i processos dins de l'art en l'aprenentatge multi-sensorial.\nPer a més informació sobre el congres de museus:\nEstem doncs parlant d'una experiència que funciona dins de l'entorn sanitari però que no ignora la seva dimensió transversal. Més enllà de la medicina, estem parlant d'aprenentatge multi-sensorial, que ens afecta a tots i en qualsevol situació.\nJa sabem que hi ha una gran quantitat d'iniciatives a tot el mon que treballen sobre el potencial de l'art per a impulsar l'aprenentatge, però son molt pocs els que tracten la quëstió més enllà de la seva utilitat immediata i al seu entorn específic. Aquí ens trobem, sembla, amb un projecte que compren la practica terapèutica i la investigació.\nAixò sembla prometedor per a tots els sectors, com l'educació, l'empresa o la cohesió social a la ciutat, que combinen la creació artística amb la innovació.\nAprofitem doncs l'ocassió per ampliar l'horitzó d'aquest blog. Fins ara hem vist experiències d'empresa, internacionals, d'escoles i de barris. Ens faltaven experiències de salut. M'alegra que comencem aquí a incorporar aquest nou sector.\nPublicat per Santi Guillen a 12:52 0 comentaris Etiquetes de comentaris: art i salut, creativitat i innovació\nA Egipte, un grup de dones...\nA Egipte, un grup de dones està canviant la societat.\nSon l'Orquestra de la Llum i l'Esperança\nAquest grup de 40 dones forma l'orquestra Light and Hope de corda i vent, que recorre el mon tot interpretant Brahms, Mozart, Dvorák, Purcel, Ahmed Aboeleid, Strauss i Bizet.\nSon dones cegues, originaries de famílies pobres, la majoria son musulmanes, algunes, cristianes.\nL'associació Al Tour Wal Amal adopta nenes entre les més pobres del Caire, son 300 actualment. Els hi ofereix escola formal pels matins i formació musical per la tarda.\nTal com explica la seva directora, és extraordinaria la perseverancia d'aquestes noies, son molt ambicioses.\nEn lloc de viure avergonyides, demostren orgull i dignitat.\nSi tenim en compte l'entorn social a on viuen, s'entèn el valor d'aquestes paraules. Com dones pobres i a més cegues, la seva situació social és molt desfavorable. Elles viuen amb gran interés l'evolució de la primavera àrab al seu país, i el canvi que podria representar per les dones, si la democràcia arriba a consolidar-se.\nEscoltem com viu l'orquestra una de les intèrprets: "quan toco entro en el meu propi mon, m'escapo. El mon real és com foc per a mi. Guerres, protestes, gent que mor, tot potes enlaire, sempre sorolls de conflicte. No tothom sap respectar als altres. A l'orquestra deixem tot això de costat. Em sento com una papallona al cel ballant...."\nAquí ens expliquen el seu projecte innovador: " Nosaltres toquem, i gràcies a això connectem amb totes les religions i cultures. La musica va directament als sentiments, més que qualsevol expressió artística, i ens uneix a tots. Tots tenim la mateixa resposta sense que importi qui som o quines coses creiem. La musica és el llenguatge de l'anima, del cor, de la imaginació, i uneix a tots els éssers humans" (extractes de El Pais Semanal, 16.09.12)\nBe doncs, m'alegra tornar després de tants dies sense escriure i parlar amb vosaltres. Anim, que hi ha gent que te molt cru, molt més que nosaltres, i no es desanimen.\nPublicat per Santi Guillen a 11:57 0 comentaris Etiquetes de comentaris: Creativitat i ciutat\nGent Creativa: Una pintora que facilita la innovació a l'empresa\nGent Creativa: Una pintora que facilita la innovació a l'empresa: Estem parlant de Caroline Trépanier que ja porta més de 100 tallers artistics a grans empreses del Canadà. Cada taller que produeix una...\nPublicat per Santi Guillen a 11:38 0 comentaris Etiquetes de comentaris: Creativitat i empresa\nEn podem aprendre molt de les dones\nNo penso en totes les dones, és clar, però en moltes.\nA veure, fa uns dies vaig comentar una carta d'un lector que es queixava dels arquitectes i de la gent creativa que li compliquen la vida.\nJa vam anticipar alguna cosa: que la creació ens portarà al caos si no disposem d'un projecte innovador, amb eficàcia i amb ètica. Això val pels arquitectes i val per altres creacions artístiques, penso.\nPerò em vaig quedar amb un interrogant que potser compartireu amb mi: per què les coses han arribat tan lluny amb alguns arquitectes? Què falla en la relació que semblaria que hi hauria d'haver entre un arquitecte i la persona que habitarà la casa, carrer o ciutat que crea i que construeix?\nLa pregunta em sembla massa forta per atrevir-me a contestar-la, però en buscaré un altra de més fàcil.\nSi no som capaços, com a ciutadans, de fer valdre la nostra posició davant de l'arquitecte que dissenya el lloc on vivim...potser si que som capaços de influir sobre el nostre aspecte, sobre com ens veu la gent quan sortim al carrer.\nEstem parlant de la moda. Tot un sector econòmic que fabrica els aspectes de la gent. La gent que veiem al carrer no van néixer tal com els veiem, hi ha un sector industrial que fabrica tot això que la gent porta. Tot això que li dona a cada persona l'aspecte que te.\nAquí , ens trobem amb les dones, es clar.\nPer que els homes , en general, tenim poca creativitat quan es tracta del nostre aspecte. Però moltes dones son realment creatives. Tenen la capacitat de configurar-se un personatge de cap a peus, tot triant el que poden comprar al mercadillo o a la super botiga de confecció, a la pasarel.la de modes, a les revistes, a Internet, a les pelicules, a tot el que veuen quan van pel mon. Perquè elles miren, tanteijen i comparen continuament. Son gent creativa.\nAixò també val per les sabates, pel pentinat i pel maquillatge, els complements, les joies.\nMoltes dones es fabriquen un personatge, però no sempre el mateix. Canvien d'un dia al altre, segons el seu humor, segons l'ocassió, la persona que hauran de trobar, la feina que faran.\nAmb el mateix DNI podem trobar un dia la dona professional i l'altre la seductora ingènua. Un altre, una potent esportista, el de mes enllà la mare amantissima o la burgesa rica. N'hi ha que s'atreveixen a canviar tant que poden confondre.\nSobretot a molts homes que no estan preparats per a tanta creativitat.\nPerò les dones tenen un estil que fa meravelles i que potser ens sembla natural. Si ho fes un home es posaria un cartell que diria: "disseny i realització artística: jo mateix, diplomat per la universitat d'Oxford"\nEs clar que podem trobar de tot: la que te pocs diners i la que que gasta una fortuna, la que arriba a trobar un equilibri i la que en fa una obsessió. La que te gust i creativitat, i la que no en te i es limita a consumir lo més car, lo mes cridaner o lo més prepotent.\nDarrera de tot això, funciona tot un sector industrial que no sembla que ho passi tan malament, tot i els temps que corren. En tot cas, no tant com l'arquitectura.\nCom funciona aquesta industria de la moda? Com es relaciona el creador professional amb aquesta gent creativa que va pel carrer? Proposo una resposta que serà una caricatura de la realitat, però que ens podrà ajudar, potser, a comparar la moda amb l'arquitectura. Per exemple: què passaria si els compradors de pisos tinguessin tanta creativitat sobre el lloc on viuen, com aquestes dones la tenen sobre la forma com vesteixen?\nEls professionals de la moda son l'origen de les creacions que al final circulen pel carrer. Però una dona te sovint la capacitat de triar, combinar, recrear, modificar, copiar... allò que els creadors professionals posen al mercat. Qui fabrica cada personatge no son ells, és cada dona. Es el mateix que fan els personatges al teatre, però posat al carrer en lloc de l'escenari.\nEs tant freqüent que ja no ens n'adonem, no li sabem donar importància.\nPerò les nostres ciutats tenen l'aspecte que tenen, en bona part, gràcies a aquesta gent creativa que dissenya personatges i els posa al carrer cada dia. Aquí tenim sort.\nAra li podríem preguntar al nostre arquitecte, què passaria si intentéssim fer el mateix amb l'habitatge on anem a viure, amb l'escola, amb el comerç, amb el carrer o amb la plaça. Evidentment, aquí les coses funcionen d'una manera ben diferent. Peró, per una persona, no hi ha tanta diferencia entre intervenir amb creativitat a l'hora de configurar els decorats (el pis o el carrer) o els personatges (la moda).\nSegurament, seria molt complicat, ens dirà un arquitecte. Segur que si. Peró segur que, si ho intentéssim, trobaríem els mitjans. Avui tenim eines per a fer meravelles. Només cal que busquem la manera de fer-ho. Però, si voleu, en parlarem un altre dia. Hi pensem tots plegats?\nCrec que es podria intentar. Per que per molts disbarats que fem, mai serà pitjor que ara.\nI potser ens podríem evitar algunes bombolles\nQuan la creativitat ens porta al caos\nAcabo de rebre una critica al blog Gent Creativa que m'ha fet pensar. És un lector que diu coses que tenen molt sentit. Aquí va el text del missatge però no en diré el nom, per que és un lector que no vol soroll.\nPer cert, no viu en una gran ciutat, viu en un poblet de muntanya.\nDiu el lector xxx:\n"Llegeixo el teu blog i tinc dubtes.\nVaig acabar barallat amb els arquitectes que van fer el projecte de la casa on visc perquè eren "gent creativa".\nAquests mateixos arquitectes han dissenyat un hotel prop d'aquí. Representa exactament això que tu propugnes. Està ple d'artistes "en acció", però jo no hi posaria mai els peus. Quin maldecap!\nAl bar del poble que serveix menjars han canviat els plats rodons per plats quadrats. Quin acudit! Es clar, ara el porten uns joves urbanícoles creatius.\nVivint al camp t'adones del caràcter superflu, prescindible, de tots aquests "valors afegits".\nEm fa l'efecte que, amb la crisi, les fantasies quedaran per als xinesos i els qatarians. I que nosaltres anem cap una reforma social protestant."\nRealment, em sento identificat amb aquest lector, en el seu lloc, jo reaccionaria igual que ell. Què passa doncs amb la creativitat? Ens portaria realment al caos?\nAra m'adono de que en aquest blog hem anat presentat exemples de creadors artístics tals com pintors, cineastes, dansaires o musics. Parlem d'exemples que porten l'art al dia a dia de la gent, pensem que hi han moltes possibilitats si això esdevé una realitat generalitzada.\nPerò què passa amb els arquitectes i amb els decoradors? Què passa amb els creadors de moda? Aquests artistes ja son al dia a dia de la gent, de formes diverses.\nCom es produeix aquesta invasió de creativitat?\nL'exemple dels arquitectes ens toca de molt aprop. Les seves creacions son una invasió a la nostra vida privada i publica. Ens poden costar molt cares, tant com els estalvis de tota una vida, amb hipoteca inclosa.\nEl nostre lector ens apunta fets ben coneguts. La creació artística es pot convertir en un malson si no compta també amb un projecte d'innovació que respecti al client, als veïns o a tota la ciutat, segons el cas. Però en molts casos, l'artista no els hi fa cap cas. Està mirant a aquella gent que li interessa, que pot ser el banc, la immobiliària o la revista d'arquitectura que li posarà la medalla.\nEl projecte innovador haurà de fer aterrar al creador a les realitats que el condicionen, tals com les preferències dels usuaris, el pressupost compromès, les qualitats tecnològiques, el calendari d'execució, el balanç energètic.\nUn projecte que normalment l'arquitecte no es capaç de desenvolupar tot sol sinó tot formant part d'un equip professional que cada dia ha de dominar capacitats més exigents , com el respecte de medi ambient, l'economia energètica, la seguretat contra incendis o terratrèmols, els nous materials...\nEn resum, podem dir, que allà on hi hagi una creació ens caldrà un projecte que demanarà un mètode de treball innovador i una ètica de treball respectuosa amb els implicats.\nNo n'hi ha prou de dir-ho, cal fer-ho. Combinar tots aquests elements no es pot fer tot improvisant, amb una mètode de treball primitiu. Cal treballar en equip, integrar iniciatives, integrar exigències de tot tipus.\nEn nom de la creativitat, ningú no ens pot colar el gol: pressupostos que es dupliquen, calendaris que s'eternitzen, decisions que no es consulten, edificis que llencen energia de forma estúpida, instal·lacions que no s'han previst, tecnologies que no es saben aprofitar, costos creixents..Treballar així no és treballar com un artista sinó com un irresponsable. En aquests anys de bombolla inmobiliaria n'hem vist molt d'això.\nPer això me'n vaig a Madrid la setmana entrant, per assistir a un Encuentro de professors i estudiants a la Universitat Complutense on el tema son les experiències que estan fent per a aprendre a estudiar i a treballar en aquesta forma. Sense gent que tingui aquestes noves habilitats, no podrem introduir creació artistica als projectes, sense risc d'acabar en un caos total, en un fracàs de la creació artistica.\nSi en voleu saber una mica mes us aconsello de visitar la seva web\nEn parlarem més d'artistes de l'arquitectura, també d'artistes de la moda, unes formes de creació que ja circulen per la nostra societat. També parlarem de com aquests creadors faciliten o no la participació creativa de la gent implicada, de la gent creativa\nPublicat per Santi Guillen a 12:10 0 comentaris Etiquetes de comentaris: creativitat i innovació\nSense por, sense banderes.\nSense por, sense banderes, sense etiquetes.\nGent que parla amb gent.\nUs proposo una visita als vídeos de Pau Perramon. Ell va agafar el tren i va donar una volta per Berlín, Istambul, Zurich, Paris, Sofia.. Volia veure gent, saber com eren i com vivien.\nÉs una bona idea i està feta amb gràcia i professionalitat.\nLa idea ha tingut éxit i en Pau continua viatjant de ciutat en ciutat. Els seus amics fan preguntes i les contesten.\nSi estiu tips d'escoltar slogans i gent que els repeteixen com a lloros. Si esteu avorrits de veure com els uns marquen als altres amb etiquetes, dona gust trobar persones que parlen amb persones.\nPublicat per Santi Guillen a 13:27 0 comentaris Etiquetes de comentaris: contribució, Creativitat i ciutat, gent creativa\nQuè hi fa un artista a una empresa com Unilever?\nAquesta és una història de llum i calor. Ens explica com la creativitat pot canviar l'entorn on treballen les persones. Pot fer les persones més creatives.\nEs clar que la creativitat es un tema de moda. També ho van ser, en el mon de la feina, el màrqueting, el disseny, els ordinadors, internet i la web, les xarxes socials.\nAvui parlen d'idees creatives per a llençar noves empreses. Però no n'hi han d'idees creatives, hi ha gent creativa. Podem facilitar-los un entorn estimulant per que ho siguin. Això fan alguns artistes a algunes empreses, com a Unilever\nAvui tenim, en directe, una persona que parla en nom d'una gran corporació i que ha descobert el valor de l'artista, del creador que, a través de la seva obra, aporta una nova llum a la realitat. Aquesta realitat pot ser el carrer d'una ciutat, l'espai intim d'una família, tot un país. També pot ser una empresa i la gent que hi treballa.\nPer què no? Com ho hauríem de fer? D'això parlarem, doncs.\nUnilever és una empresa multinacional, de fet , és un grup d'empreses, que produeixen aliments congelats, gelats, perfums i detergents, i potser encara més coses. Segur que en comprem sovint.\nEns parla en aquesta entrevista el seu vicepresident, James Hill. La trobareu qui, en anglès. Pels que l'idioma representa una barrera, en faré uns comentaris curts.\nEl nostre personatge te 43 anys, molt jove pel seu càrrec i treballa des de Rotterdam\nEl text que us recomano el trobareu a la web de TAFI, una fundació anglesa que entrena artistes que volen treballar a empreses, crear i transformar l'espai del treball. Trobareu el pdf en la primera pagina\nEn realitat aquest no és un cas, sinó un conjunt de casos que el mateix Hill ha coordinat en diferents empreses del grup. Cada empresa presenta situacions ben diferents, en sectors diferents: fabriques d'aliments o oficines de publicistes, per exemple. Els grups d'artistes hi fan teatre, vídeo, arts plàstiques o musica.\nDes del punt de vista de les empreses, les situacions també son diverses. En un cas, es tracta d'una fusió de dues empreses i de superar les barreres per la comunicació. En un altre, de captar i retenir joves amb talent que busquen llocs de treball més creatius. En altres, de millorar la relació amb els compradors i els seus sistemes de valors, com l'ecologisme.\nEn tot cas, ens diu James Hil, no tenien finalitats altruistes envers els artistes. No volien fer de sponsors, sino que tractavem de donar una impuls a l'estrategia de l'empresa.\nJames Hill sembla una persona que m'agradaria conèixer algun dia. Ens explica els seus èxits però no amaga errors que també han comés. En cada cas ens diu qui li va proposar la idea, no ens dona entendre que es ell mateix qui se les pensa totes, com fan sovint els nostres conciutadans.\nM'agrada en particular un dels casos que comenta. Es tractava de crear un entorn creatiu en una de les empreses, la mes tradicional. No era imaginable que purguessin proposar al personal ni als directius que participessin en un taller artístic. Era gent molt formal, en un ambient distant. Per on podien començar?\nLes oficines eren realment fredes i impersonals. Per aquí van començar, per les oficines. Van buscar un grup d'artistes gràfics que van redisenyar alguns espais col.lectius de forma atrevida, en un contrast total amb l'ambient inicial.\nLa provocació va tenir efectes en algunes persones: alguns van entendre que es podia fer, que estava permès tenir idees, i van començar a decorar en la mateixa línia el seu propi espai de treball, a manifestar la seva personalitat, a demostrar la seva creativitat de forma incipient.\nEl gel estava trencat i altres artistes van continuar l'operació.\nPer a facilitar la relació entre artistes i empreses i assegurar l'encaix de cada actuació en funció de la situació i de les finalitats, la entitat Arts&Business actuava com mediadora antre uns i altres\nPer a molts que vam viure els temps del Maig '68, quan una empresa era considerada com part del "sistema", es a dir , maligne per definició, tot això semblaria impensable. Però avui, segurament, l'enemic ja no és tan clarament a les empreses industrials. Son els financers de la City i de Wall Street els que ens buiden les butxaques amb eficàcia, els que mobilitzen als indignats de cada país.\nQuè fa doncs un artista a Unilever? Per a molts dirigents educats en la racionalitat, la lògica i els números, aquesta pregunta pot ser encara una provocació, un absurd. James Hill ens diu que ell també va sortir així de a seva escola de "business". Però va acceptar el desafiament. Ara diu que ell mateix ha madurat en el procés. Segur que si\nPublicat per Santi Guillen a 11:45 0 comentaris Etiquetes de comentaris: Creativitat i empresa\nGent Creativa: Una pintora que facilita la innovac...


Docència i Recerca (2729)\nEconomia i empresa (266)\nCongressos i jornades (151)\nTotes les col·leccions (217)\nEtiqueta: "visió" (3)\nWhen our eyes cry for help, we need someone who listens!medicina, infermeria, o...Anglès23 març 20182561Martina Pesaresi within the fourth session (Big Little Lives): When our eyes cry for help, we need someone who listens! (Life sciences) of the 6a Jornada d'Investigadors Predoctorals Interdisciplinària (JIPI), on February 19th 2018 at the Paranimf of the Historic Building of the University of Barcelona.Martina Pesaresi dins la quarta sessió (Big Little Lives): ...\nIlusiones visuales que descubren la menteCastellà1 abr. 200831924La fira la Recerca 08 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. El reportatge presenta com les il·lusions visuals i la percepció ajuden a conèixer el funcionament del cervell.Una ...\nIl·lusions visuals que descobreixen la mentCatalà1 abr. 200822364La fira la Recerca 08 en directe té com a principal objectiu ser un punt de trobada i d'intercanvi d'experiències entre els científics i els ciutadans. En aquesta edició es troba l'activitat Conversa i experiments amb els científics. L'extrecte del reportatge presenta com les il·lusions visuals i la percepció ajuden a conèixer el funcionament del cervell.


ï»¿ï»¿ ï»¿ ï»¿Fitxa del llibre 978-84-9134-988-4: Â«Ciudad y movilidadÂ»\nDigital obert: Ciudad y movilidad\nLa regulaciÃ³n de la movilidad urbana sostenible\nAquest volum examina per primera vegada a Espanya de forma completa, la mobilitat urbana sostenible i els problemes de regulaciÃ³ que es plantegen a les ciutats a l'hora de millorar-la i impulsar-la. El llibre analitza la importÃ ncia que tÃ© aquesta mobilitat en relaciÃ³ amb el disseny de la ciutat i la qualitat de vida dels ciutadans alhora que estudia els drets a triar els mitjans de mobilitat i les conseqÃ¼Ã¨ncies que se?n deriven, especialment quant a les obligacions que tenen les administracions pÃºbliques de garantir aquests drets i promoure sistemes tan sostenibles com siga possible. Amb aquesta finalitat s'estudien quines funcions corresponen a les administracions estatal, autonÃ²mica i local, i com s?han de coordinar. L'obra es tanca amb un estudi especÃfic de la llei valenciana de mobilitat, una de les Ãºniques experiÃ¨ncies autonÃ²miques en la matÃ¨ria, i la seua aplicaciÃ³ a la ciutat de ValÃ¨ncia.\nValÃ¨ncia: Publicacions de la Universitat de ValÃ¨ncia, 2022 Â· Desarrollo Territorial, 14\nRecurs en lÃnia Â· ISBN 978-84-9134-988-4 Â· GratuÃ¯t Â· castellÃ\nAquest volum examina per primera vegada a Espanya de forma completa, la mobilitat urbana sostenible i els problemes de regulaciÃ³ que es plantegen a les ciutats a l'hora de mi...\n(Publicacions de la Universitat de ValÃ¨ncia, 2014) Â· 252 pàg. Â· 15 €\nDigital: Ciudad y movilidad


LOMBOKO - eBook - Laie\nLomboko, una vella i oblidada factoria negrera a les costes de Sierra Leone. Dos negrers que creuen les seves vides a l oceà, a Cuba, a Madrid i a Barcelona. Dues persones amb trajectòries similars que acaben els seus dies de forma molt diferent. El racisme al segle XIX i el racisme d ara.Un noi negre de Badalona que intenta descobrir el misteri de la tomba d un negrer. Una mena de joc en el qual un personatge misteriós sembra proves i interrogants. Visites recurrents als cementiris en busca de la veritat.Una colla de nois farts de que els negres semblin els objectes propiciatoris de les burles i agressions dels rapats de torn; farts també de paternalismes estèrils i de cares de commiseració. Racisme escolar subjacent, sibil·lí, mobbing, i retrats severs de conductes professionals que eradicar de les aules i dels despatxos d aquest país on el racisme s expressa dient: Jo no sóc racista, però... .Toni de la Rosa retorna al tema de la valoració de l ésser humà en sí mateix, al tema del penediment i del perdó, inspirant-se en la realitat històrica i, a la vegada, en el seu coneixement del jovent que viu als barris de l àrea metropolitana de Barcelona.


Rius desbordats - Notícies Societat - Notícies Societat - e-notícies\nSocietat · 15 de Març de 2011. 22:52h.\nCatalunya pateix les conseqüències dels aiguats\nImatge del riu Tordera, que ha augmentat considerablement el seu cabal (Foto: Pere Alzina)\nLa Direcció General de Protecció Civil de la Generalitat (DGPC) segueix amb la fase d’alerta del Pla Especial d’Emergències per Inundacions a Catalunya (Inuncat).\nL’Agència Catalana de l’Aigua (ACA) ha informat que properament desembassaran de forma important les preses de Susqueda-Pasteral i també Sau. L’aigua desembassada, juntament amb la pluja caiguda les darreres hores, podria implicar incidències en alguns punts de les comarques d’aquestes conques fluvials.\nPer aquest motiu s’ha avisat als ajuntaments de la zona per tal de què senyalitzin els guals i passos a nivell. També es recomana evitar els accessos a la llera, punts baixos, guals i creuaments de riu a nivell.\nD’altra banda, l’ACA ha informat que caldria tallar les carreteres locals C-252 entre Peralada i Vilabertran; i la GIV-5041 entre Pont de Molins i Boadella per risc d’inundacions a causa de la crescuda del riu.\nA la població d’Olot, la Policia Local ha informat que el riu Fluvià s’ha desbordat en tres punts: el Pont de Mores, la Ronda Fluvià i el Passeig de Sant Roc, però la crescuda no ha provocat cap incidència important.\nSegons informació facilitada pel Servei Català del Trànsit (SCT) les pluges estan provocant problemes a diverses carreteres como la B-10, la B-20 o la C-58. L’SCT vol recordar els principals consells per a una conducció prudent en cas de pluja: Extremar les precaucions, reduir la velocitat, augmentar la distància de seguretat... ja que la calçada està molla i augmentar el perill d’accident. Augmentar la distància de seguretat per tenir més espai de frenada. En cas de patir aiguaplaning: no s’ha de frenar ni accelerar, el millor remei per no trobar-s’hi és moderar la velocitat.\nTambé frenar amb suavitat i antelació per no bloquejar les rodes, en cas d’haver de travessar un bassal gran: circular amb primera, lentament i un cop passat comprovar l’eficàcia dels frens i en cas de pluja torrencial: cal estacionar amb un lloc segur i mantenir encesos els llums.\nCarreteres tallades per la pluja\nDenuncia que alts càrrecs del PP eren clients d'un prostíbul\nGadafi va pagar la campanya de Sarkozy, segons un fill\n#1 Kropotkin, Vic, 16/03/2011 - 19:52\nQue el Parlament de Catalunya se reúna y decrete que los rios no pueden desbordarse. A los que no obedezcan se les declara antipatriotas y españolazos y todo resuelto.


Tianjin Ruizhu Loft Business Apartment Tianjin Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBuilding No.1, Ruizhi Mansion, No.239, Nanjing Road, Zona Comercial Xiao Bailou, Tianjin, Xina, 300000 - Veure al mapa\nBen situat a la els paisatges, compres, els negocis area de Tianjin ciutat, Tianjin Ruizhu Loft Business Apartment us proporcionarà el millor lloc per a un merescut descans. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTianjin Ruizhu Loft Business Apartment ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, habitació familiar, servei de bugaderia.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Tianjin Ruizhu Loft Business Apartment la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Tianjin.\nCal que els clients presentin un carnet d'identitat o un passaport oficials i vigents a l'arribada. Cal que informeu el Tianjin Ruizhu Loft Business Apartment de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 CNY per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Agenda | Axia\nAxia > Agenda\nInaguració curs 2021-22\nEl dia 22 de setembre a les 18.00h us convidem a l’acte d’inaguració del curs 2021-22 al Cercle d’Economia a Barcelona. En aquest acte ens presentarem la junta renovada d’Axia i les nostres línies d’actuació per als propers cursos, així com l’oferta formativa que hem preparat per aquest curs 2021-22. Comptarem amb la presencia del…\nNOVETAT!!! FORMACIÓ DIRECTIVA – ONLINE\n24 novembre 2020 0 Comentari\nNova proposta de formació directiva amb l’objectiu de facilitar eines per a l’adquisició de les competències que els directius i membres d’equips directius.\nAXIA presenta el curs LA DIMENSIÓ EMOCIONAL DE LA DIRECCIÓ amb l’objectiu d’incrementar el nivell de coneixement dels participants en l’àmbit de les diferents dimensions emocionals del Lideratge des del “Jo” – Auto Lideratge – i cap als “Altres”; donar a conèixer i practicar estratègies per a la auto gestió emocional; entrenar habilitats pel desenvolupament i direcció d’equips humans i posar a disposició dels participants i entrenar eines que puguin aplicar en el seu dia a dia de gestió. TANCAT\nLideres la teva vida personal i professional?, veus la realitat des de l’oportunitat o des de l’obstacle?, gestiones les teves emocions o et deixes portar per les emocions?, en moments d’estres … Una nova activitat per treballar “la dimensió emocional de la direcció”: estada de dos dies en la que us proposem aprofundir per “liderar des de les emocions”.\nConferència-Taller: “Liderar per aprendre, aprendre a liderar”\nPresentem una nova activitat que obre el cicle d’activitats de formació directiva del curs 2018-19. Activitat gratuita.\nINSCRIPCIÓ TANCADA. COBERTES TOTES LES PLACES!!!!\nXIII Jornada de direccions de centres educatius\nXIII Jornada anual de direcció de centres: EL PERFIL COMPETENCIAL DEL DIRECTIU ESCOLAR DEL S.XXI.\n1 de març, al Palau Macaya. OBERTA LA INSCRIPCIÓ!!!\nTaller de Planificació Estratègica de la Innovació Educativa\nDissabte 25 de novembre de 10 a 14h. Activitat organitzada en col·laboració amb l’INSTITUT ESCALAE.\nAXIA demana seguretat jurídica per les direccions a la Consellera\nComunicat de premsa Axia: entrevista amb el Departament d’Ensenyament\nActe d’inici del curs 2017-2018\nAmb motiu dels esdeveniment de les últimes hores, la junta directiva d’Axia considera oportú suspendre l’acte previst per demà.\nLa conferència del Sr Joan Majó serà programada de nou. Us mantindrem informats.\nIV Escola d’Estiu _ Lideratge innovador: team coach\nImatges de la IV Escola d’Estiu\nEntrevista de la presidenta d’Axia publicada al blog d’eduCaixa\nEduCaixa va parlar amb Isabel Sánchez, presidenta d’Axia, sobre els reptes que afronta la Direcció educativa en l’actualitat durant la celebració del III Congrés Nacional de Directors de Catalunya\nMoltes gràcies a tots!!!! LLEGIU LES CONCLUSIONS DEL DEBAT\nPrendre la iniciativa significa reconèixer la nostra pròpia responsabilitat per fer que les coses succeeixin. Stephen Covey (lideratge centrat en valors)\nConcurs de mèrits per seleccionar el director o directora\nAvui, 13 de desembre de 2016 ha estat publicada al DOGC la RESOLUCIÓ ENS/2788/2016, de 30 de novembre, de convocatòria de concurs de mèrits per seleccionar el director o directora de diversos centres educatius dependents del Departament d’Ensenyament. Termini de presentació fins el 25 de gener de 2017. Vegeu la resolució: }


El Castell de Castro.\nEl Castell de Castro, millor conservat que el d’Alfàndec, forma part de la serra d’Espadà, i el seu emplaçament es troba aturonat al cim del mateix nom a 787 metres sobre el nivell del mar, i domina un camp visual impresionant que abasta des de les Agulles de Santa Agueda a Benicàssim fins al Cap de Cullera, des de Penyagolosa fins els Columbrets.\nL’origen del Castell cal buscar-lo als segles immediatament precedents a l’era cristiana. La fortificació seria una torre de guaita romana o púnica, depenent del castell de Sagunt. Les restes actuals pertanyen a la civilització islàmica.\nEl castell és penjat sobre dos barrancs profunds; a l’est el de Castro, per on puja la sendera d’accés des de les aljames al lloc fortificat i, a l’oest, el de l’Horteta. Tots dos gaudeixen d’abundants fonts: la de la Penyeta, la del Forcall, de la Figuera... Al nord i al sud, el castell domina la dorsal, el cim dels dos barrancs anteriors, el del coll de Boix, cap a la part septentrional, i les Penyes de Moixell, Denàs i Cantallops vers el sud.\nLa seua posició tan estratègica ens permet endevinar avui com de difícil, per no dir impossible, podria esdevenir la seua conquesta. Conta una llegenda que fa molts anys, després bastants dies de setge al castell i davant la impossibilitat de conquerir-lo, els assetjadors, una nit ben fosca, col.locaren astutament ciris encesos a les banyes d’un ramat de cabres i les encaminaren pedregals amunt fins arribar a dalt. Els del castell, bocabadats per l’espectacle de tantes llums, cregueren que l’enemic havia rebut grans contingents d’ajuda i abandonaren a corre-cuita la fortificació tots esglatiats. Fou així com els assetjadors es feren amb el control del castell. Aquesta història poc creïble, en veritat, ens demostra palesament la inexpugnabilitat de què fruïa el castell de Castro.\nLa defensa del castell aprofita totalment l’accidentada orografia. Així a la part de ponent la construcció s’assenta damunt els abruptes penyots, fent impossible l’accés a la fortalesa des de fora. La part de llevant té tres sistemes defensius diferents. El primer obstacle és una cinglera, de difícil superació. La segona defensa és una muralla compacta de construcció de tapial, que tanca l’albacar. Als vèrtexs d’aquesta construcció trobem dues torres. A l’extrem meridional la torre és quadrada i defensava l’entrada que pujava des de Cantallops. A la part septentrional la torre era rodona i enllaçava aquesta vessant de llevant amb el perllongament de la muralla cap al nord. Aquest extrem nord de la muralla també era presidit per una torre quadrangular. Entre aquestes dues torres últimes tenim l’entrada a l’albacar des del Coll de Boix. El tercer sistema defensiu era una gran muralla de més de 65 metres de longitud que separava l’albacar del castell pròpiament dit. Al seu interior s’accedia per una entrada no massa gran acabada en una mena d’arc de ferradura.\nAl castell, que ocupa una superfície al voltant dels 2000 m2, podem diferenciar clarament dues parts. El primer espai, anomenat albacar, per la documentació de l’època, es troba a llevant, penjat sobre el barranc de Castro, i es tractaria d’un refugi fortificat en cas de perill per a la població dels dos poblets que depenien de la seua jurisdicció: l’aljama de Castro i el rafal de Benissabdó. El segon, el pròpiament castell, es subdivideix alhora en dues parts: una, la part més baixa, a què s’accedia per les portes del castell, formada per grans roques, molt irregular, on encara queden restes d’habitacles, i on trobem dues roques amb vuit senyals gravats cadascuna que els vells interpreten com a vuit victòries del castell; i l’altra, la part més alta, la celoquia, de l’àrab SALUQIYA, d’uns 400 m2, on hi eren les dependències pròpies del castell, habitatges, cellers, cisternes..., tot presidit per una majestuosa torre de l’Homenatge , –enderrocada al juliol de 1938, durant la guerra espanyola–, sobre el barranc de l’Horteta.\nAl castell li corrresponia un ample terme, una vall que portava el mateix nom, i a més existien dos llogarets sota la seua jurisdicció: l’alqueria de Castro i el raval de Benissabdó.\nPierre Guichard, en parlar de la civilització islàmica al País Valencià diu que "el grup humà format pels habitants del castrum i del seu terme, que els documents cristians designen amb el nom d’aljama, sembla haver constituït una sòlida unitat humna i administrativa. L’aljama apareix solidària en les capitulacions signades amb el monarca i es manté en l’organització político-administrativa i sobretot fiscal del nou Regne de València. La documentació contemporània evidencia clarament que la conquesta recobrí, conservà o dissocià conjunts coherents relativament autònoms que tenien com a marc els termes dels antics castra musulmans". 1 Tots aquest vestigis són suficients per a fer-se una idea de la importància que tenia el castell en aquella civilització.\nMalgrat que a la Crònica d’En Jaume I apareixen diferenciats i independents els dos castells de Castro i Alfàndec, no seria forasenyat pensar que l’alqueria d’Alfàndec, durant la civilització islàmica fos un llogaret depenent del castell de Castro o de la Vall d’Uixó, i molt al final, aconseguiria una certa autonomia, que el faria capitular davant Jaume I, independentment de tots dos. Aquesta idea tambè ve justificada pel fet que l’any 1277, quan el rei Pere II el Gran, concedí la Carta Pobla, no en concedí dues, sinó una de sola per als dos, i que a partir d’aquests anys formarà part de la Vall d’Uixó, amb terme diferent, encara que no independent.\nCastell des de l'entrada(28 Kb)\nCastell des de l'albacar (46 Kb)\nCastell, la torre grossa (32 Kb)\nCastell, celoquia (37 Kb)\nDes de la nevera ( 27 Kb)\nLes penyes Moixell des del Castell (31 Kb)\nEl Castell pujant des del barranc de Castro (26 Kb)\nEntrada al Castell (33 Kb)\nAccès al Castell des de l'Horteta (24 Kb)\nMapa del Castell de Castro (28 Kb)\nTORNAR A LLOCS D'INTERÈS