PUBLICACIONS EDUARD NOGUES: El PP talla les ales a la llei de Transparència i limita el seu efecte, els representants d'UPyD i PP a la ponència del Congrés encarregada d'emetre el dictamen sobre la Llei de Transparencia.De aquesta manera, si un ciutadà preguntés a l'Administració com van utilitzar els diners del FROB les entitats bancàries, l'Estat no estaria obligat a responder.Esto deixa oberta la porta a que qualsevol petició d'accés a la informació pugui ser denegada en nom de la protecció de dades.\nEl PP talla les ales a la llei de Transparència i limita el seu efecte, els representants d'UPyD i PP a la ponència del Congrés encarregada d'emetre el dictamen sobre la Llei de Transparencia.De aquesta manera, si un ciutadà preguntés a l'Administració com van utilitzar els diners del FROB les entitats bancàries, l'Estat no estaria obligat a responder.Esto deixa oberta la porta a que qualsevol petició d'accés a la informació pugui ser denegada en nom de la protecció de dades.\nJa és definitiu. La Llei de Transparència està llista. I es queda curta. El Partit Popular ha aconseguit evitar que els organismes al marge de l'Administració pública queden obligats per llei a publicar informació econòmica, pressupostària i estadística sobre la seva activitat. La Casa Reial, el Banc d'Espanya, les fundacions o les societats mercantils amb participació pública superior al 50% no seran obligades a publicar plans i programes anuals, contractes o informació de rellevància jurídica. És a dir, només les dades administratives d'aquestes entitats haurà de ser transparent per llei.\nDe la mateixa manera, i gràcies a l'aprovació d'esmenes del mateix grup popular a la Llei, partits polítics, organitzacions sindicals i empresarials han d'informar de convenis i contractes només quan hagin estat subscrits amb l'Administració Pública. Pel que serà una llei més estricta del que molts esperaven, els ciutadans podran conèixer els detalls de les entitats privades en els ingressos hagi més d'un 40% en subvencions, però no podran demanar explicacions a aquelles empreses privades que es dediquen a la gestió directa de recursos públics, sense rebre ajudes estatals.\nTambé queda en entredit la independència del Consell de Transparència i Bon Govern. Entre els seus membres, estaran representants de l'Agència de Protecció de Dades, de la Secretaria d'Administracions públiques, del Defensor del Poble, del Tribunal de Comptes i de l'Autoritat de Responsabilitat Fiscal. "Un diputat i un senador" completaran la comissió, el president ha de nomenar 'a dit' el Ministeri d'Hisenda entre "persones de reconegut prestigi i competència" en el sector. En aquest sentit, les organitzacions del sector dubten que aquest organisme pugui ser autònom i independent. Els seus membres no rebran remuneració per la seva tasca.\nAquest organisme haurà de bregar davant les peticions d'informació que, estableix la llei, haurà d'oferir "preferiblement en formats reutilitzables", però no en codi obert, com demanaven alguns partits.\nEl PP, per la seva banda, es diu aliè a les crítiques plogudes des de l'oposició: "La llei va arribar al Congrés sent una i surt sent una altra: més ambiciosa, d'acord amb els temps i les necessitats dels ciutadans", ha assegurat el ' popular Pedro Gómez de la Serna.


La FUE-UJI presenta els resultats del projecte Erasmus+ Ecoblue Tourism. 25 de junio de 2021\nLa FUE-UJI presenta els resultats del projecte Erasmus+ Ecoblue Tourism\nInclou una guia formativa sobre plans de negocis en ecoturisme blau i una aplicació mòbil\nLa FUE-UJI ha presentat el dimecres 23 de juny en un esdeveniment multiplicador els resultats del projecte Erasmus+ Ecoblue Tourism coordinat per la FUE-UJI a través de l'EuroFUE-UJI. La iniciativa ha comptat amb la col·laboració de la Universitat Jaume I (UJI), de l'Autoritat Portuària de Castelló, del Patronat Provincial de Turisme de Castelló, de SECOT i de l'ONG Ilêwasi.\nInmaculada Rodríguez, vicerectora d'Estudiantat i Compromís Social de l'UJI, ha sigut l'encarregada d'inaugurar la sessió en la qual ha destacat a «l'economia blava com un dels nínxols més importants per a l'emprenedoria», especialment el turisme blau innovador. A continuació, Gloria Serra, gerent de la FUE-UJI, ha presentat el projecte Ecoblue Tourism del qual ha indicat que «naix inspirat directament per aquesta economia blava».\nL'esdeveniment multiplicador Ecoblue Tourism culmina la implementació d'aquest projecte Erasmus+ presentant els seus resultats en matèria de turisme sostenible i blau. Nela Gómez, directora de l'Oficina de Projectes Europeus i Internacionals de la FUE-UJI, ha presentat la guia formativa sobre plans de negocis en ecoturisme blau, i l'aplicació mòbil Ecoblue Tourism.\nDurant la sessió s'ha aprofundit en les característiques que presenta aquesta APP i com pot ser instal·lada i utilitzada per joves que desitgen emprendre en el sector del turisme sostenible de costa. Anna Tolosa, responsable de comunicació i Project Manager ha sigut l'encarregada de presentar l'APP mòbil als assistents a l'esdeveniment multiplicador Ecoblue Tourism, que és totalment gratuïta i està disponible en Play Store i Apple Store.\nTambé ha intervingut en l'esdeveniment la Rosa María Rodríguez, coordinadora del grup d'investigació de l'UJI GETUR (Gabinet d'Estudis Turístics), qui ha presentat els ingredients de l'èxit en matèria de turisme sostenible. Rodríguez ha destacat l'APP d'Ecoblue Tourism com una eina «molt interessant per a iniciar-se en projectes d'aquest tipus», al que ha afegit «aquestes accions han d'estar d'acord amb un turisme sostenible, inclusiu, responsable i solidari».\nMés informació: http://ecobluetourism.eu/es/pagina-de-inicio/


Hexagone Stoumont Bèlgica - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHexagone-, Stoumont, Stoumont, Bèlgica, 4987 - Veure al mapaExcepcional9,8Basada en2comentarisHexagoneVeure més fotos"The calm surroundings, having no neighbours, nice flexible o..."LaszloBelgiumVeure més fotosVeure totes les 33 fotosUbicació excepcional 10,0Veure al mapa10,0UbicacióParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacionsjardíaparcament de cotxes\nSobre l'allotjamentDescripcióDissenyat tant per oci com per negoci, Hexagone està situat idealment a Stoumont; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Hexagone també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Stoumont. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera, forn microones per satisfer els clients més exigents. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hexagone.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Desplaçamentaparcament de cotxes Coses a fer, maneres de relaxar-sejardí Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióempolles d'aigua de cortesiarentadorabanyeraforn microonesrenta vaixellescalefaccióneverareproductor de DVD/CDMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Belvilla t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. Les despeses de l'electricitat no estan incloses en el preu i caldrà abonar-les el dia sortida en funció del consum del client.Mostrar més


La saviesa d’un pinzell silenciat (Rafael Argullol)\nLa saviesa d’un pinzell silenciat\n2 min. 26/06/2016 00:00\n651x843 'Autoretrat', Sofonisba Anguissola, 1610 Gottfried Keller-Stiftung, Berna, Suïssa 'Autoretrat', Sofonisba Anguissola, 1610 Gottfried Keller-Stiftung, Berna, Suïssa\nDel meu primer viatge a Palerm en recordo les parades de peix a l’aire lliure, una estranya pintada en un mur que deia “ Chiesa infame. Viva Giordano Bruno”, El triomf de la mort de l’anomenada Chiesa dei Catalani, les excursions a Monreale i al convent dels Caputxins -un laberint de calaveres-, el palau on es va rodar part del Gattopardo de Visconti i una inscripció sobre una tomba. La vaig anotar: “A Sofonisba, la meva dona, recordada entre les dones il·lustres del món. Orazio Lomellino, apenat per la pèrdua del seu gran amor, el 1632, va dedicar aquest petit homenatge a una gran dona”. L’amiga que m’acompanyava, i que em va ensenyar la tomba, em va dir que ell era el noble genovès Orazio Lomellino, capità de vaixell, i que ella era Sofonisba Anguissola, magnífica pintora. Jo, en aquella època, feia un doctorat a Roma sobre el Renaixement i ningú m’havia parlat d’ella.\nAixí va entrar, i amb força, Sofonisba Anguissola a la meva vida. Imagino que la seva biografia ha donat lloc a diverses novel·les. Ho mereix: des dels noms, tots lligats a l’antiga Cartago, dels Anguissola (Asdrubale, Amilcare,...) fins a les dificultats per ser una artista a l’Europa de la seva època; des del viatge a la cort de Felip II a Madrid fins al retorn a Itàlia, amb el colofó d’aquest romàntic amor de maduresa entre Sofonisba i Orazio, segon marit de la pintora. Però el que més em va interessar era l’excepcional qualitat dels retrats d’Anguissola, inclòs -sembla- el millor de Felip II, atribuït durant segles a Sánchez Coello. I això que Sofonisba, com a dona, tenia el desavantatge de no tenir accés als models nus ni, per tant, a l’estudi de l’anatomia.\nElla va superar aquesta dificultat amb composicions singulars, a vegades pronunciadament oníriques, on els models eren els propis familiars en diversos jocs. I sobretot va ser una de les pioneres de l’autoretrat des que era jove. Al final de la seva trajectòria, anciana ja, el 1610, Anguissola es va fer un autoretrat que mereix un lloc a l’antologia del gènere: una dona amb caràcter, amb suavitat, amb saviesa.


El Barça necessita recuperar les bones sensacions abans del partit de Champions a Lió - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nEncara que la distància amb el segon classificat, ara el Reial Madrid, continua sent significativa (6 punts), les últims dos partits han deixat males sensacions al líder de competició, una cosa perillosa quan s'acosta el moment decisiu de la temporada\n16/02/2019 - 10.02 Actualitzat 16/02/2019 - 10.15\nEl FC Barcelona rep aquest dissabte (19.45) el Valladolid al Camp Nou, conscient que no es pot permetre una nova ensopegada a la Lliga, en què encadena dos empats contra el València (2-2) i l'Athletic (0-0).\nEncara que la distància amb el segon classificat, ara el Reial Madrid, continua sent significativa (6 punts), les últims dos partits han deixat males sensacions al líder de la competició, una cosa perillosa quan s'acosta el moment decisiu de la temporada.\nRecuperar el bon joc i aconseguir els tres punts davant el Valladolid és l'objectiu de l'equip d'Ernesto Valverde, la renovació per una temporada del qual, més una altra d'opcional, s'ha fet oficial aquest divendres. El tècnic haurà de fer una alineació pensant en l'anada dels vuitens de final de la Lliga de Campions davant l'Olympique de Lió, que dimarts espera els blaugranes.\nUna de les principals novetats de la convocatòria és la tornada del lateral Jordi Alba, que es va perdre el partit de la jornada passada per sanció. Es perdran el partit contra el Valladolid, els lesionats Jasper Cillessen, Arthur Melo, Rafinha Alcántara i Samuel Umtiti, que aquesta setmana ha començat a treballar amb el grup però que encara no té l'alta mèdica.\nEl Valladolid torna al Camp Nou sense dos dels seus titulars, Oscar Plano -que compleix sanció- i Rubén Alcaraz -amb molèsties-, per la qual cosa hi haurà canvis en l'onze inicial. A més, Sergio González, qui ja va plantejar la possibilitat de fer algun canvi tàctic, tampoc podrà comptar amb Hervías ni amb Luismi, tots dos per lesió, mentre que ha deixat fora de la llista, per decisió tècnica, Moi.


Un moment de la celebració al jardí de l'Ambaixada de França.\nDt., 14/07/2020 - 22:56\nL’ambaixadora de França, Jocelyne Caballero, s'ha acomiadat aquest dimarts d’Andorra en la celebració de la Festa Nacional, que ha tingut un aforament reduït arran de la crisi sanitària.\nLlegir més sobre Caballero s’acomiada en una Festa Nacional atípica\nLlegir més sobre La guerra dels 44 anys i altres ‘fakes’ històrics per picar\nJa no és cap diamant per polir. Té molt de potencial, però la seva última temporada amb Fotis Katsikaris a la banqueta de l’Herbalife Gran Canària va ser per oblidar amb només 11’58” per partit amb 4,2 punts de mitjana, 1,4 rebots i 4,4 de valoració.\nLlegir més sobre Toca recuperar el millor Oriol Paulí\nL’Inter Escaldes, el líder de primera.\nDt., 14/07/2020 - 00:10\nDijous a les 20.30 a l’Estadi Nacional primer match-ball per l’Inter Club Escaldes per conquerir el títol de lliga de primera divisió.\nLlegir més sobre L’Inter Escaldes tindrà el seu primer ‘match ball’ pel títol\nL’OTSO Travessa d’Encamp es va presentar ahir al Comú d’Encamp.\nDt., 14/07/2020 - 00:05\nPrimera cursa de muntanya després del confinament\nLlegir més sobre Primera cursa post-Covid


Mostra de Jocs i Joguines de l'Eixample: ¡jugueu, nois!\ndijous 04 juny 2020\nL'esdeveniment, organitzat pels quatre casals infantils del districte, inclou més de 30 activitats\nDivendres, 20/12/2019 - 20:47\nMostra de Jocs i Joguines de l’Eixample\nCasals infantils Cotxeres Borrell, Urgell, Fort Pienc i Sagrada Família\nFins al 3 de gener, de dilluns a divendres\n1,20 € per nen/sessió (sempre acompanyat per un adult)\nDiu el pedagog Francesco Tonucci que la millor joguina és aquella que sense ser gens concreta ho pot ser tot. Amb la idea de fomentar el sentit crític de cara a l’allau nadalenca que s’acosta, els quatre casals infantils de l’Eixample (Cotxeres Borrell, Urgell, Fort Pienc i Sagrada Família) han organitzat la Mostra de Jocs i Joguines. Fins al 3 de gener, de dilluns a divendres, ofereixen espais pensats per a les famílies amb nens de 0 a 12 anys a un preu simbòlic (1,20 € per sessió) i 33 activitats complementàries. Entre aquestes, un taller de robòtica Lego, un laboratori de llum per a nadons o una exposició de Playmobil.\nEls racons de joc estan dividits per franges d’edat (0-3, 4-7 i 8-12 anys), i donen cabuda a les propostes tradicionals i també a les últimes novetats lúdiques i educatives. Cada època té el seu joc. I les seves joguines. Des dels manipulatius, que encanten als nadons de fins a 3 anys, a les torres de construcció per les quals es deleixen les criatures de 4 o 5. Després, el joc simbòlic, on la banyera es pot convertir en un barco pirata o el pal de fregar vell en un cavall. I videojocs per als grans. Impossible obviar-los.\nA partir de dilluns, 23, coincidint amb les vacances escolars, l’horari normal de la Mostra serà d’11.00 a 13.30 i de 16.30 a 19.30 hores. Els dies 24 i 31, vigílies de dia festiu, només obrirà al matí. Estarà tancada els dies 25 i 26 de desembre, i 1 de gener.\nTaller de creació de marionetes\nLes activitats complementàries, incloses a l’entrada, són els plats estrella d’un menú que pretén ser deliciós, original i saludable. La majoria aniran rotant d’un centre a l’altre. Aquest divendres, 20, ja es podrà visitar l’exposició de ‘clicks’ de Playmobil al casal del Fort Pienc (plaça del Fort Pienc, 4-5), tot i que la veda s’obrirà dilluns, 23. Allà, hi haurà Legoimagina, un espai de construcció Lego per a nens de 4 a 12 anys. A les 17.30 hores, a més, es farà un taller de robòtica amb peces de Lego per a nois de 8 a 12 anys.\nAl d’Urgell (Urgell, 145) tenen preparat un taller de creació de marionetes amb peces de fusta, ferro i cargols per a famílies amb nens de 4 a 12 anys. Els Galiot Teatre els esperen a les 11.00. A la tarda (17.30), reprendran l’activitat amb l’espectacle ‘Il·lusionat’, jocs de màgia per a un públic a partir de 4 anys.\nAl casal de la Sagrada Família (Provença, 480) ofereixen, a les 11.30 hores, el bonic laboratori de llums de Wood&ArtLab, pensat perquè els nadons deambulin lliurement entre elements lluminosos que estimulin la seva curiositat. Estarà també a Urgell dimarts, 24, a la mateixa hora.\nEls tallers de construcció originals no faltaran durant tota la mostra. Dilluns, 23, a les 17.30, Explorium descobrirà a la sala d’actes de Sagrada Família com crear la cúpula de Leonardo amb peces de fusta tridimensionals (de 8 a 12 anys), i dimarts, 24, a les 11.00, Kapla ensenyarà a aixecar figures gegants sense encaixos (de 4 a 12 anys).\nCrear un hotel d’insectes, construir un eco-coet o provar els dots psicomotrius en família són altres de les activitats fins al 3 de gener.\nMés informació de A l'última\nNannyfy: cangurs en 'streaming'\n«Em van convidar a una conferència sobre seguretat laboral i resulta que el ponent era jo»\nTemes: En família\nLa recepta d'Escribà per volar amb uns bunyols\nSopar virtual benèfic amb els germans Torres\nMercat d'Autors: cuiners 'top' en un mateix espai


Petit Mont Blanc (2.677 m.) | Engarrista\nLloc de sortida: Les Prioux Pralognan-la-Vanoise, Savoia (França)\nSensació de dificultat: Fàcil Algun passatge aeri a la part superior. Passos equipats amb cadenes i cordes\nLes Prioux 00:00 00:00 0,0\nPont du Diable 00:30 00:30 1,3\nCol du Mône 02:30 03:00 4,9\nPetit Mont Blanc 00:25 03:25 5,4\nPausa 01:10 04:35\nInici 02:05 06:40 10,4\nIniciem uns dies de vacances als Alps, concretament a la zona de la Vanoise, el primer Parc Nacional creat a França situat al sud del massís del Mont-blanc i al nord dels Ecrins. Posem el nostre punt de partida a la petita localitat de Pralognan-la-Vanoise, en un cul-de-sac de carretera al centre del Parc. És una petita població alpina amb una petita estació d'esquí, algun dels remuntadors de la qual també funcionen a l'estiu. No és un lloc de masses, sinó una petita població tranquil·la, que es pot fer tota a peu, sense un excessiu bullici però amb prou ambient per no trobar-nos sols. És un lloc plàcid, on ve de gust passar uns dies, emmarcat entre muntanyes que s'enfilen verticals des de la mateixa població, i que són ben preuades pels escaladors.\nQuedem aquí amb uns bons amics i companys d'aventures, la Pila i el Pep, acompanyats del petit Lluís que tot i la seva curta edat ja despunta com a muntanyenc. En aquesta primera jornada decidim emprendre una ruta fàcil i agradable que ens permetrà una primera visió de la zona. Ens enfilarem a un cim modest en alçada però molt popular ja que és un bon mirador i podem pujar-hi per un camí còmode i evident, al gust francès. Des de Pralognan pugem amb les furgonetes fins a petit nucli de Les Prioux, on hi viuen alguns pastors a l'estiu, i alguna de les tradicionals vivendes s'han habilitat com a refugi i bar d'estiu. Encara trobem també algun taller que fan formatges amb el mètode tradicional, dins de la denominació d'origen Beaufort.\nEns separem amb la Pilar, el Pep i el Lluís, que pujaran pel camí tradicional, i amb la Sílvia decidim provar el camí més aeri que surt des del pont del Diable, al peu d'una petita cabana forestal. Així doncs des del petit nucli comencem a caminar però en baixada, seguint el camí que ens tornaria cap al poble de Pralognan tot seguint el riu Doron de Chavière. Baixem uns metres fins que veiem el pont del Diable, al costat d'una petita presa hidroelèctrica. A l'esquerra del camí trobem una petita cabana forestal, just al punt on comença a pujar el camí. La ruta està ben indicada amb senyals grocs, i ens sorprèn un cartell que avisa de la perillositat del camí. Més amunt veurem que no n'hi havia per tant, tot just algun pas una mica aeri que es supera sense problemes, alguns fins i tot equipats amb cordes i cadenes.\nComencem a pujar i de seguida veiem com serà el camí: una successió gairebé infinita de curts revolts que superen un pendent fortíssim. És un camí molt bonic, que comença al peu d'uns prats inclinats i que s'enfilen molt fort fent centenars de ziga-zagues pel fort pendent. Podríem haver comptat els revolts, però segur que ens hauríem descomptat. N'hi ha centenars. A mesura que pugem les vistes sobre la població de Pralognan i les muntanyes que l'envolten són cada cop més boniques. És un camí molt curiós, sobretot per veure com l'ésser humà ha domesticat una zona tan pendent. Entre revolt i revolt ens entretenim amb les vistes, sobretot cap als grans cims. Despunta la Grande Casse, una muntanya glacial espectacular que és el sostre del massís, i que se situa pocs quilòmetres a l'est.\nLa flora també és molt destacable a la zona. Ens sorprèn trobar abundant flor de neu un cop situats a mitja alçada. També destaquen els preciosos marcòlics vermells, una de les flors de muntanya més grans i espectaculars. Hi ha flor de neu ja que el substrat és calcari, tot i que la muntanya que pugem avui deu el seu nom als guixos que es troben a la part superior. El cim vist des de la vall es veu blanquinós, i no és pas per la neu, sinó precisament pel guix que corona la part més alta. És una muntanya molt popular gràcies als bons camins que hi menen i al bonic paisatge que gaudirem tant mentre pugem com un cop dalt del seu cim.\nPassada la primera meitat amb més pendent sembla que el terreny es suavitza, però tornem a trobar alguns passos més drets, precisament els que estan equipats amb cordes i cadenes. No són passos gens difícils, almenys en sec i a l'estiu, però són lleugerament aeris ja que el terreny és molt dret. Passem sense ni utilitzar l'equipament, i poc més amunt efectivament el pendent remet i fem un llarg flanqueig vorejant el sostre de la muntanya fins prop del Col du Mône, on confluïm amb el camí normal i ens trobem amb la Pilar, el Pep i el Lluís, que tot just acabaven d'arribar. El camí normal és una mica més curt, però val a dir que el Pep portava el Lluís a l'esquena, la qual cosa té molt de mèrit ja que el jove és molt ferm.\nTots plegats emprenem els darrers metres en forta pujada fins al cim. Anem seguint l'aresta sud per bon camí, tot i que molt costerut, i amb vistes cap al sector de ponent de la zona de Courchevel, conegut per l'estació d'esquí, on recordo haver-hi esquiat de més jove. Els últims metres del camí passen per la zona de guixos, i el terra canvia de color, ara blanquinós. També sobta que fumeja lleugerament, i fins i tot s'endevina una certa pudor de sofre, fet que no ens constava. En tot cas acabem de pujar els últims metres i coronem el bonic cim del Petit Mont Blanc (2.677 m.), al cap d'amunt del qual hi ha una taula d'orientació que ens permet identificar els principals cims.\nPassem una bona estona al cim, ja que el dia és esplèndid, tot i que alguns núvols tapen els cims principals. Dinem i passem una bona estona en un entorn privilegiat, amb bones vistes sobre les valls de Pralognan i Courchevel. El sector de Courchevel és més verd, envoltat d'immenses pastures. Cap al sud el terreny és més pedregós, amb la cresta del Roc de la Pêche, igual que cap al nord, on despunta la bonica Aiguille de Mey, lleugerament més alta del cim on ens trobem. Cap a l'est, malgrat els núvols, s'endevinen els cims més elevats del sector del Col de la Vanoise, amb la Grande Casse al cap d'amunt, que amb els seus 3.855 s'enfila fins al sostre del massís.\nDesprés de més d'una hora gaudint d'aquest bonic cim emprenem el camí de baixada. Fem el tram més dret ja conegut fins al Col du Mône, i seguim baixant pel camí normal que passa al peu d'un petit refugi de pastors. El camí és similar al que hem utilitzar per pujar, però aquest fa llaçades més amples per un pendent més amable. Baixem tot contemplant la capçalera de la vall que puja des de Pralognan, coronada per cims punxeguts de més de 3.000 metres. Moltes idees d'indrets per visitar i muntanyes per pujar, ja que aquest territori és preciós i interminable. Una bonica combinació del verd de les pastures, el gris de la roca i el blanc de les glaceres que coronen els cims més alts. Entremig la mà de l'home que tan sols ha domesticat mínimament aquest paisatge amb les bordes dels pastors que mantenen la seva autenticitat alpina.\nAnem desfilant en baixada tot gaudint de l'immens paisatge, el bon temps i la conversa amb els amics. Uns últims revolts per terreny més dret ens acosten de nou al petit llogarret, on arribem just a l'hora que una petita granja estan fent els tradicionals formatges de Beaufort, amb les característiques peces de 45 kg. Amb aquesta última pincellada més humana, tradicional i antropològica tanquem la primera ruta de les nostres vacances, ben satisfets de l'elecció i de l'experiència viscuda. Tornem a baixar a Pralognan, la que serà la nostra casa durant uns quants dies fins a fer-nos enamorar. Una localitat plàcida, agradable, voltada de grans muntanyes i amb una temperatura molt agradable després de les calors de principis d'estiu. Als vespres el termòmetre baixa fins al voltant dels 10º, fet que ens assegura un son reparador que ens deixarà a punt pel dia següent, on noves aventures ens esperen.


El Ple, en contra del TS i a favor d'exhibir banderes no oficials com la LGTBI | Ràdio Sabadell\nEl Ple, en contra del TS i a favor d'exhibir banderes no oficials com la LGTBI\nEl Ple rebutja la prohibició del TS d'exhibir banderes no oficials | Roger Benet\n19.06.2020 15:33 Pere Gallifa\nLa majoria del Ple municipal ha votat a favor d'una moció presentada per Esquerra, la Crida i Junts en contra de la prohibició del Tribunal Suprem d'exhibir banderes no oficials en els edificis públics, com pot ser la façana de l'Ajuntament on actualment hi ha la bandera LGTBI, la trans i una pancarta a favor dels refugiats.\n"Aquesta sentència fereix greument el dret a la llibertat d'expressió de les institucions", ha sentenciat Gabriel Fernández (ERC). Francesc Baró (JxS) ha situat el debat en l'eix legitimitat versus legalitat, en considerar que la sentència "pot seguir la legalitat però la interpretació és fosca i és moguda per la por". Finalment, Nani Valero (Crida) ha completat la presentació del text valorant que "acatar la sentència és excloure la manifestació de lluites socials".\nÉs en aquest sentit que la moció ha rebut els vots favorables de l'equip de govern. Marta Morell (Podem) considera que "és una interpretació conservadora del dret", ja que "s'ataca la llibertat d'expressió de l'Ajuntament". Per part del PSC, Pol Gibert ha donat suport al text presentat però no a les manifestacions que s'han sentit a la sessió telemàtica, posant en dubte la legitimitat de la monarquia o la qualitat democràtica de l'estat espanyol. "Em cenyiré al que he llegit perquè si he de fer cas al que han dit, potser canviaria el sentit del vot", ha etzibat.\nL'únic partit que s'ha abstingut ha estat Ciutadans, valorant que la decisió s'hauria d'haver pres en una Junta de Portaveus, com la gran majoria de declaracions institucionals. De totes maneres ha recordat a la resta de grups "que els drets fonamentals són de les persones si no de les institucions. L'error de la sentència està en la llei de banderes". Ha conclòs proposant als grups que la canviïn aprofitant que tenen majoria al Congrés. "Ens abstindrem per la forma i algunes expressions del text", ha acabat.\nAcaba el primer #plesbd programat per avui.\nEn tres minuts començarà una segona sessió per debatre la prohibició del Tribunal Suprem d'exhibir banderes no oficials als edificis públics, com els ajuntaments.\nEl punt l'han proposat @erc_sbd, @CridaSabadell i @JuntsXSabadell. pic.twitter.com/NAkJmTTJL4\n— Ràdio Sabadell 94.6 (@RadioSabadell) June 19, 2020


Fem fora els corruptes. Tombem el govern amb mobilitzacions i vagues | En lluita\nFem fora els corruptes. Tombem el govern amb mobilitzacions i vagues\nPer En lluita. L’escàndol de corrupció que es va destapar fa mesos amb la publicació dels “papers de Bárcenas” afecta de manera directa la cúpula del PP. Ens trobem davant d’una profunda crisi política del govern de l’Estat espanyol. En la seva declaració davant el jutge l’ex tresorer del PP ha acceptat per primera vegada l’autoria dels papers de la comptabilitat B del PP. En ells es fa visible el finançament il·legal mitjançant donacions de grans empresaris. A més es reconeix el pagament de sobresous a alts càrrecs del partit, incloent a Rajoy i Cospedal.\nNo és casualitat que entre les principals donacions il·legals hi figurin importants empreses constructores que van rebre el tracte de favor de les administracions durant els anys de la bombolla immobiliària. Quan parlaven de col·laboració publico-privada es referien en realitat a la instauració del suborn i el pagament de comissions com a pràctica habitual.\nD’altra banda, avui mateix es coneixia que el jutge d’instrucció del cas Palau veu indicis de pagaments de comissions de Ferrovial a Convergència Democràtica de Catalunya a canvi de contractes públics. Tampoc és casualitat que dues de les constructores del TAV a Euskal Herria apareguessin “als papers”, i que el PNB sigui el partit que rep proporcionalment més donacions anònimes.\nLa corrupció i les prebendes són conseqüències directes de gestionar un sistema que només beneficia a la minoria rica, a esquenes de la majoria i moguts per la lògica de la competència.\nLa resposta del PP davant aquesta nova etapa de l’escàndol és negar la major. A la roda de premsa Rajoy va centrar el seu missatge en dos punts clau: (1) compromís amb el programa de reformes -llegeixis retallades- i (2) aposta per l’estabilitat política. Aquest missatge no anava destinat a calmar els ànims dels milions de persones indignades amb els escàndols, que a més són les que estan pagant el preu de la crisi amb acomiadaments, retallades i desnonaments. El missatge anava en realitat dirigit a la Troica i les elits econòmiques de l’Estat.\nLa “estabilitat política” que defensa el govern es basa en el fet que el PP utilitzarà la seva majoria absoluta per tallar d’arrel qualsevol iniciativa institucional. Per això, la proposta d’una moció de censura, llançada tímidament pel PSOE, empantanegat amb els seus propis casos de corrupció, com el dels ERO d’Andalusia, no servirà de gaire. Esquerra Unida, veient com les enquestes li donen cada vegada més suport electoral, ha posat sobre la taula la necessitat de convocar eleccions anticipades.\nUn escenari d’eleccions anticipades per fer fora el govern del PP seria desitjable, però només podrà donar-se com a conseqüència d’una àmplia mobilització social. I tot i així, això no serà suficient. El límit de les polítiques d’austeritat serà determinat per la capacitat de resistència des de baix. Per això, animem a participar en totes les mobilitzacions que aquests dies s’estan convocant, com la #BarbacoaDestituyente de dijous 18 o el #FemForaLaMàfia. Si el govern cau, serà sens dubte una victòria dels carrers. Qualsevol govern que vingués després estaria molt pressionat per la mobilització i difícilment se sostindria aplicant polítiques continuistes.\nCal seguir impulsant totes les iniciatives que posin al centre la mobilització. Avui mateix, el govern grec s’enfronta a l’enèsima vaga general, igual que ho va fer el govern portuguès fa unes setmanes. Després de l’ocupació de la televisió pública grega per part de la plantilla, la idea del control obrer, impulsada des de fa temps per l’esquerra anticapitalista, comença a cobrar força entre els sectors més combatius de la classe treballadora, amb ocupacions en algunes fàbriques amenaçades amb el tancament. El que passa a Grècia és una mostra de com, idees que semblaven molt radicals, van guanyant més suport a redós de les lluites. A l’Estat espanyol hem d’anar construint un escenari que pressioni les passives cúpules dels sindicats majoritaris perquè convoquin una vaga general que faci la crisi política insuportable per a un govern ja debilitat.\nEls escàndols de corrupció aprofundeixen la crisi política i institucional que, sumada a la greu crisi social, posa en dubte el cor mateix del règim forjat durant la Transició. S’obre una esquerda a la cadena de dominació de l’austeritat i el deute. La caiguda dels governs lleials amb els dictats de la Troica ha de ser un primer pas per arribar a un escenari d’empoderament de les classes populars que ens permeti construir una sortida progressista a la crisi.\nEn aquest sentit, és important que la mobilització cristal·litzi també en alternatives polítiques i electorals democràtiques i transparents, capaces de participar honestament en els moviments socials amb l’objectiu, no d’hegemonitzar-los, sinó d’aprendre i generalitzar les millors experiències de lluita i resistència. Aquesta és l’aposta política que des d’En lluita volem impulsar unitàriament i sense sectarismes.\nEn lluita, 16 de juliol de 2013\nAnticapitalisme, Crisi econòmica, Varis


Albirat el primer ciclista al carril bici de Mataró - #SomosPeriodismo\nAlbirat el primer ciclista al carril bici de Mataró\n«No havia vist mai a ningú conduint el vehicle que hi ha dibuixat a terra»\nUn grup de veïns assegura haver-se trobat una persona en bicicleta utilitzant el carril bici del carrer Biada, a Mataró, un mes després que l’Ajuntament iniciés la seva construcció. Segons les declaracions dels assistents, «és un acte històric». L’home anava amb un estrany uniforme, molt ajustat i amb un casc foradat; i amb un vehicle de dues rodes igual al que hi ha dibuixat a l’asfalt de la carretera: «el noi ens va dir que era una bicicleta, quan es va aturar per dir-nos-ho ens vam espantar molt».\nLa incertesa davant els ciclistes es deu a la nul·la afluència d’aquestes voreres pedalables de Mataró. La ciutat comptava, el juny del 2021, amb un total de 6.500 metres de carril. A partir del juliol del mateix any, com s’esmenta a la web de la institució, es va començar la construcció de 8.500 metres més. Quinze kilòmetres que, avui dia, segons les estimacions dels ciutadans, estaran en desús i envairan els carrils per la resta de vehicles.\nEn aquest projecte d’ampliació de vies ciclistes per arreu de la ciutat, a manera de fer-la més sostenible i que tothom pugui circular-hi en bicicleta, s’han instal·lat carrils al cementiri i a l’hospital. «Ara, per anar a enterrar els morts, els familiars podran fer servir les bicicletes i si volen, per evitar la despesa del cotxe funerari, podran portar un tàndem pel conductor i el cadàver» assegura l’alcalde David Bote.\nD’altra banda, els organitzadors de la volta ciclista a Catalunya han proposat al consistori municipal la possibilitat de fer una etapa sencera a la ciutat que passes per l’anella ciclista, després que quedessin embadalits amb «la magnífica infraestructura». Aquesta etapa passaria per vies emblemàtiques que s’han vist afectades. Anar amb cotxe serà més complicat que no suar al No N’hi Ha Prou. A més, tindria 5 punts d’avituallament situats durant tot el recorregut.\nL’alcalde, molt criticat per la població, diu que espera que a partir de l’any 2030 a Mataró només s’hi pugui circular en bicicleta i patinet elèctric. L’objectiu de David Bote és convertir la ciutat en la capital mundial de vehicles de dues rodes. Tot i això, la població creu que es tracta d’una capgrossada més del PSC, partit governant, que convertirà Mataró en un mem altra vegada.\nArtículo anteriorNo hay tiempo pero lo seguimos perdiendo: el fracaso de la COP26\nArtículo siguienteSangre joven para un nuevo Barça\nSangre joven para un nuevo Barça


"On funciona un televisor, hi ha algú que no està llegint"\nLa troupe japonesa ha anat i tornat a la ciutat de les sabates amb puntualitat, Renfe a vegades sorprèn. La nit freda i plujosa del desembarcament recomanava sopar de consomé i truita a la francesa i fi de festa televisiu: final d'OT. Riallades sonores i crítiques sense pietat en germanor destorbant els somnis de les habitacions veïnes.\nL'hotel era l'únic existent a la vil.la i oblida't de l'esmorzar buffet on pots arreplegar algun tentempié per l'entreacte. "Zumo, café y bollo" i gràcies. Les nenes ens vam camelar el cambrer perquè ens servís torrades amb pernil que l'ofici de l'artista demana molta energia. Els nous integrants de la companyia assajaven pel matí mentre la resta ens entreteníem amb activitats tan interessants com vaguejar, passejar, depilar-se o pulir-se les dietes anant de rebaixes. La plàcida lectura de l'obrera de l'espectacle va ser interrompuda per l'inquilí del pis de sota que astorat descobria una desconeguda en paños menores al seu suposat llit!\nFeia un fred que pelava. Cinc minuts de congelació anar fins al teatre. Pase complert a la tarda sense temps per la migdiada. Canvis a última hora. Estic encantada amb la nova entrada triomfal de la meva bruixa però cap il.lusió em feia a la següent escena carregar un pesat drac fent un serpentejant passeig. Confessaré que no em vaig esforçar gens en fer la dragonària tasca aconseguint que el dire en funcions em deslliurés de tal enfarfec.\nMolta merda! S'aixeca el teló. Adrenalina a tope. Molts nervis tenien els que estrenaven i cap pedra al fetge els que oxidat portàvem el text en castellà. La nostra poc castiza dicció ens delata, va haver farfallejades i alguna catalanada. I tot un seguit d'inclemències. El Botxí protagonista amb un fort encostipat anava perdent la veu. A la virginal Marítima se li havia posat malament el dinar i temia que se li escapés un rot a mig diàleg. El nou Emperador estava cagat a les calces i volia fugir per cames. El "Segon trombó" s'equivocava de lletra contínuament i ni dissimulava el riure. A mi només se'm va oblidar d'entrar a una escena... Quin desastre! A empentes i rodolons arribàvem al final i baixava el teló d'una funció de supervivents.\nSopar de molt bon rotllo, bona nit sense corredisses i cinc hores i mitja de talgo avui cap a casa. En un plis he recollit les meves pertinences. Em sento orgullosa de mi, en una motxilla vaig encabir les mudes netes, la versió reduïda de necesser i farmaciola, el guió, la intendència per al viatge, el llibre, els sudokus, l'mp3 i poca cosa més. Quina meravella durant uns minuts la il.lusió de travessar les Rússies en el Transiberià. Sense els quimonos hem interpretat a la perfecció el rol de turista japonès i enganxats a la finestra amb el mòbil hem fet fotos a uns no habituals paisatges nevats en terres alacantines.\nSembla ser que en aquest viatge ha estat més interessant la vida d'artista que l'art en sí mateix...\nSi voleu criticar encara més despietadament mireu "mision eurovision"; potser vaig enganxar les interpretacions més còmiques Per què a la majoria de feines ningú es presenta sense una base, o uns estudis o una experiènica, i en canvi tothom s'atreveix a cantar??\nTens raó Colomet. Malgrat això la funció va agradar, per sort el públic no s'entera de les "desgràcies" de dalt l'escenari. I ha sortit una crítica que ens ha deixat molt bé a tots.\nTambé tens raó ulls blaus. Hi ha qui pensa que en quatre dies es pot aprendre a cantar, o qui té un excés d'autoestima i cap sentit del ridícul creient en les seves inexistents condicions artístiques. Però si la tele ens fa creure que qualsevol dia el teu somni es pot fer realitat... Deixem que siguin feliços i ho provin! (I nosaltres que ens en riem, que dolents som)\nLa Renfe, puntual.\nNeva a Alacant (a Alacant!!!).\nUs surt malament la funció i teniu bones crítiques i el reconeixement del públic.\nEm fa patir aquest virus que et va entrar a NY noieta.\ncom molen els teus bolos excèntrics, ha faltat saber la reacció del públic, espero que generosa i càlida!\nJaja paseante: Encara conservo el senderi. Si dubtes de la meva paraula disposo d'una pila de testimonis que a canvi d'una retribució generosa corroboraran tot el que jo digui.\nHanna: el públic queda encantat. És un gust treballar així.\nI love alatrencada


Inici > detall del relat: WERNHER\nHospital d’Alexandria. Alexandria. Washington. 16 de març de 1977 04 hores\nEn Wernher sabia que s’estava morint i que aquell cop ja no tornaria a sortir de l’hospital.\nEls metges anaven graduant la dosi de morfina per amortir els dolors i, d’aquesta manera, havien aconseguit que els darrers dies haguessin estat relativament plàcids i calms. Però en Wernher sentia la minva de forces, d’energia i, sobretot, la manca de ganes de viure. Notava com, minut a minut, la mort, en forma de metàstasi cancerosa, l’anava consumint per dins, i si escoltava el seu interior amb molta atenció, arribava a sentir com se li anaven podrint les seves pròpies entranyes, resultat de la cruenta batalla biològica que anava perdent. Les llargues nits transcorrien entre breus períodes de consciència i perllongats viatges narcòtic-morfeics –per efecte de les drogues que corrien pel seu flux sanguini– que el duien a paradisos inconeguts, on la pau i la voluptat eren els seus únics acompanyants. L’entrada ocasional de les infermeres per a comprovar que tot estava bé, o per a reposar l’ampolla de medicament esgotada, feia retornar a en Wernher a l’habitació de l’hospital, i llavors lluitava per no marxar-ne i mantenir-se conscient, estirat en aquell llit incòmode, per a poder recordar els petits trossos de vida que sabia que ja mai tornaria gaudir: l’olor de la mar, el sol de tarda d’hivern amb les seves ombres allargades, la sensació del vent juganer sobre els cabells despentinats, la imatge de la lluna...\nAquella nit, però, no va ser com les altres; en lloc de les infermeres habituals, un jove amb bata blanca, que no va saber reconèixer, va entrar a l’habitació ja encetada la matinada.\n-\tBona nit, doctor Von Braun. Com es troba avui? –li va preguntar el metge, mentre agafava una cadira i l’atansava al llit–. Li fa mal res? Necessita alguna cosa per alleujar el dolor?\n-\tBona nit, doctor. Bé, em sento feble, però estic bé, no tinc dolors. Quina hora és? Què passa res? Com és que ve vostè i no la infermera de la nit? –va poder murmurar en Wernher, estranyat per la presència d’aquell personatge desconegut que s’havia assegut a tocar del llit, a pocs centímetres d’on ell reposava el cap.\n-\tSuposo que ja es deu imaginar que no li queda gaire temps de vida, i m’agradaria...\n-\tQui és vostè? La Mort? –el va interrompre, atordit, girant el cap per observar-lo més detingudament–. Sempre me l’havia imaginat com la figura vetusta i arcaica de les representacions; l’esquelet amb la caputxa i la dalla. Quina ingenuïtat la meva! Però si em ve a buscar, sàpiga que estic preparat.\n-\tLa Mort? És que una persona com vostè creu en aquestes falòrnies infantils? No em decebi, doctor Von Braun, no em digui que, finalment, ha sucumbit a les absurdes pors humanes i ha oblidat tot el que ha viscut durant aquests seixanta-cinc anys. És que la va veure quan la va tenir tan a prop? És que la va veure quan va jugar amb ella? Quan se’n va servir? No, no sóc la Mort. Sóc, si s’ho vol mirar com si fóssim en un conte de fades, el seu Àngel de la Guarda: jo l’he creat i jo l’acomiado.\nLa proximitat dels dos homes,i la fragilitat d’en Wernher, havia convertit la conversa en un xiuxiueig quasi inaudible, en una imatge escènica que en aquella habitació entre penombres, per a un observador imaginari,podria semblar la d’una confessió religiosa al llit de mort.\n-\tNo entenc res. Llavors, vostè és el capellà que em ve a donar l’extremunció? –provava d’endevinar, desconcertat, en Wernher–. Però si porta bata de metge, i no utilitza paraules de sacerdot... De què m’està parlant? De què em vaig servir? Àngel de la Guarda? Creador? Estic molt confós. Si us plau, deixi’m morir en pau!\n-\tEm torna a decebre, doctor Von Braun. Sempre havia pensat que la seva conversió religiosa havia estat una simple estratègia per a netejar la negra imatge que va fer-se durant la guerra. No em dirà que s’empassa tot aquest teatre dels sagraments. Una ment com la seva ha d’haver descobert la interpretació interessada d’aquesta eina de control que us vaig donar, ara ja quasi obsoleta, i que dota a alguns éssers terrenals d’un poder sobrenatural sobre altres, seus iguals. Una persona com vostè, doctor Von Braun, ara em ve amb la farsa de la unció dels malalts?\n-\tPerò, qui és vostè? Què vol de mi? Infermera! –va provar de cridar en Wernher, alarmat, amb un filet de veu que no va arribar ni a omplir la cambra–. Jo no he fet res, jo només vull morir.\n-\tTranquil·litzi’s, doctor, jo no li faré cap mal. D’aquí una estona, després de la nostra conversa, vostè traspassarà dolçament, sense cap dolor, havent, això sí, conegut el propòsit real de la seva existència. Només cal que escolti el que li vull explicar. És una deferència que m’agrada tenir amb les meves... diguem-ne creacions. Els acostumo a visitar una estona abans de la mort, i els faig saber la vertadera finalitat que tenia la seva vida, el perquè de les seves qualitats especials, i discutim si les han utilitzat per al fi que jo havia planificat. La primera cosa que els pregunto, abans de cap explicació, és si creuen que ha pagat la pena. Creu que la seva vida ha pagat la pena, doctor Von Braun? Creu que el gran pas per la humanitat ha aconseguit reparar les vides que va ajudar a destruir, primer excavant els túnels de Mittelwerk en condicions infrahumanes, després, en l’esclavatge més ferotge, fabricant els seus “Vergeltungswaffe 2” i, finalment, ja com enemics de guerra, per l’efecte d’aquelles 2.780 unitats del “A4” que vostè va crear? Van morir 27.357 ànimes innocents que no tenien res a veure, ni amb la guerra, ni amb les ànsies de poder del seu cap, a qui va aconseguir convèncer per a la fabricació massiva d’aquella nova arma revolucionària amb el famós “Wirhaben es dochgeschafft!” sobre impressionat en la pel·lícula d’un llançament exitós i que, en la foscor de la sala de projecció del seu quarter general, a més de convèncer-lo, el devia excitar fins a l’erecció. Aquest sí que va morir pensant-se que la seva vida havia pagat la pena. No em va voler ni escoltar. Va morir creient que la seva superioritat no havia estat mai compresa pels aduladors que l’envoltaven, als quals sempre va menystenir i que, finalment, dins el seu cervell malalt, va catalogar, sense excepció, com a traïdors, per acció deslleial o per omissió per incapacitat. Doctor, no estic aquí per a jutjar-lo, res més lluny de les meves intencions, ho haurà entès perfectament quan aquesta conversa hagi acabat, però abans d’explicar-li el que li he vingut a revelar, m’agradaria conèixer les seves últimes reflexions després de l’anàlisi retrospectiva de la seva existència que, de ben segur, una persona com vostè ja haurà fet. Què me’n diu, creu que ha pagat la pena la seva vida?\n-\tVaig aconseguir portar l’home a la lluna! –va contestar en Wernher, amb tota l’arrogància i l’orgull que la seva humiliant posició de moribund li permeté–.Vaig honorar al mestre Orbeth qui, finalment, vaig tenir com ajudant. No creu que aquesta gesta ja val tota una vida? Era el meu somni, jo només volia fer com La dona a la lluna. Sí, el Führer era boig, però em va permetre fer el que jo volia. Ell va ser el culpable de totes aquelles morts, no pas jo! I prova d’això és que els americans no em van culpabilitzar de tot allò i em van rebre amb els braços oberts. Els russos i els americans se’m rifaven! O és que, tantes coses que sap de mi, no ha sentit a parlar de l’operació Paperclip?\n-\tFa deu anys vaig anar a Princeton a visitar el doctor Oppenheimer. Malgrat la gran intel·ligència que havia demostrat en vida, no era capaç de concloure si la seva existència havia estat ben emprada. Em va recordar el vers que li va venir al cap quan va veure que la teoria que havia desenvolupat es tornava realitat: “M’he convertit en la Mort, Destructora dels Mons”. M’agrada observar-los en les seves lluites internes, que s’agreugen quan arriba el final, quan tots, amb l’única excepció del sàdic alemany drogoaddicte que vostè ha anomenat, cauen en la temptació de la por a l’estadi desconegut que ha de venir, tan tergiversat pels líders espirituals que segueixen. Gaudeixo veient com aquestes limitacions artificials que s’han auto-imposat com l’ètica, els manaments religiosos, els sentiments... els produeixen més dolor que no pas benefici, sobretot si qui finalment s’auto-analitza, com la majoria de les meves creacions, disposa d’una capacitat racional per sobre dela mera acceptació de les coses. No sé si s’havien arribat a conèixer amb en Robert, suposo que sí, i també desconec si havien arribat a parlar dels anys en què vostès dos treballaven en bàndols enemics i el destí de la humanitat estava a les seves mans. Ell es preguntava què hauria passat si no hagués estat capaç de desenvolupar la teoria atòmica? Sembla que els seus, amb aquells A-4, haurien guanyat la guerra. I llavors què? Tampoc tenia clar que la pèrdua d’aquelles dues-centes cinquanta mil ànimes japoneses hagués estat un preu just per evitar una Europa comandada per un boig malalt. I l’altre boig? Aquell va guanyar amb l’ajuda d’aquestes dues-centes cinquanta mil vides i no va passar res! En Robert es torturava en base a aquelles auto-limitacions que el duien a una equació irresoluble fins i tot per a un cervell tan privilegiat com el seu. L’objectiu era el Bé, l’avenç humà, però el resultat era la Mort i la deshumanització. Ja veurem què m’explica el doctor Oberth quan el vagi a veure d’aquí dotze anys... Per cert, parlant de mestres, qui hauria estat orgullós de vostè hauria estat en Tsiolkovski, l’origen d’aquesta dèria seva dels coets. En Konstantín va morir sense ni tant sols imaginar-se els letals usos alternatius dels seus somiats coets de propulsió líquida per als viatges espacials. “L’absència d’evidència no és evidència d’absència” deia, referint-se a la vida extraterrestre. El vaig fer feliç el dia de la seva mort.\n-\tI tant que el vaig conèixer l’Oppenheimer, i l’he defensat en moltes ocasions. Era massa bona persona, i em penso que mai va entendre que el Bé a llarg termini té un preu molt alt, que s’ha de pagar.\n-\tVeig, doncs, que vostè s’estima més evitar les auto-limitacions absurdes... o es tracta, només, d’un autoengany per a no sentir-se culpable, ara que arriba la fi? De veritat que no se sent, encara que sigui només una mica, responsable de tota aquella bogeria alemanya? És molt fàcil responsabilitzar al líder, però no creu que potser vostè podria haver fet alguna cosa per evitar-la o, com a mínim, reduir-la?\n-\tJa li ho he dit abans, el meu objectiu no era matar, ans al contrari, el meu somni era fer avançar la humanitat. És cert, va morir molta gent, però no vaig ser jo qui va donar les ordres. Gràcies a ells, però, vam aconseguir uns avenços que van ser la llavor pel que ha vingut després i, molt més important, pel que ha de venir. És que no admirem als egipcis per les seves grans construccions que van ser possibles gràcies a un número inimaginable de morts i enormes patiments? Vostè ha sentit a parlar d’en James Marion? Qualsevol avenç té un preu. La hipocresia és cosa dels polítics, nosaltres els científics tenim un objectiu molt clar i no podem deixar que la subjectivitat de l’ètica ens distregui. Però ara, un cop resposta la seva qüestió, digui’m: qui és vostè i què ha vingut a dir-me.\n-\tGràcies per la seva resposta sincera, veig que ho té clar, doctor Von Braun. Ara, per a poder acceptar i entendre el que li explicaré, haurà de posar tota la seva ciència a disposició de la imaginació i obrir la ment, sense limitacions ni prejudicis humans. Segur que, tractant-se de vostè, tot serà més senzill. Suposo que amb el que li he anat dient ja deu sospitar alguna cosa. Com puc tenir tanta informació de la seva vida? Com puc haver visitat a en Tsiolkovski, al Führer i al doctor Oppenheimer abans de la seva mort amb tants anys de diferència? Per què em defineixo creador i a vostès els anomeno creacions? Doncs sí, doctor Von Braun, ho ha encertat, l’absència d’evidència no és evidència d’absència. Jo sóc l’evidència.\n-\tCom? Què m’està provant de dir?\nEn Wernher, impactat i confós pel que acabava d’escoltar, va provar d’incorporar-se, però el seu estat, molt afeblit, li ho va impedir. Pel seu cap, emboirat per la medicació, hi anaven passant tot tipus de suposicions: era un boig? Com havia aconseguit entrar a l’hospital a aquelles hores en què les visites eren prohibides? Potser era un acompanyant d’una altra habitació, però com podia saber tantes coses d’ell? Podria ser un d’aquells caçadors de nazis que els perseguien i entregaven als serveis secrets israelians. No, no tenia sentit, era massa jove i ell havia estat un personatge públic durant tota la seva carrera als Estats Units, per què l’hauria d’anar a buscar ara, que la seva vida ja tocava a la fi?\n-\tDoctor Von Braun, no perdi les seves últimes energies amb càbales inútils –va dir el visitant amb un somriure condescendent després d’esperar uns minuts per a què en Wernher es tranquil·litzés, estirat en el seu llit de mort–. No, no sóc ni un boig ni un caçador de nazis. Sóc la seva evidència de que existeix vida fora del planeta Terra i, com podrà suposar en veure’m aquí, una vida molt més avançada que la seva. De fet, la seva existència, la de la seva humanitat, vull dir, ens la deu a nosaltres. Ja li he dit que haurà de posar tota la seva ciència a disposició de la imaginació per a poder assimilar el que estic a punt d’explicar-li. El meu origen és, segons les seves unitats de mesura, a tres-cents mil anys llum d’aquí –va fer una pausa d’uns segons–. Sí, és possible. El primer principi que hauria de reconstruir és que els conceptes Temps i Espai no són unívocs, i per a nosaltres tenen una interpretació completament diferents a la seva. Per a explicar-li d’una manera entenedora, tot i que jo ja sé que en una altra situació menys medicada no li caldria, cada segle de la Terra és, per a nosaltres, com un segon, i cada any llum seu, un mil·límetre. Res no és únic. Amb el temps, vostès s’han creat unes lleis físiques a la seva mida, simplificacions dels seus cervells limitats per a poder entendre el seu entorn proper però, en realitat, aquestes lleis són molt més complexes, indesxifrables per a éssers infra-desenvolupats com vostès, i varien en funció de les circumstàncies i de les dades bàsiques de partida, de les dades del problema: la distància a l’astre central del sistema, el volum i la densitat del planeta, l’antiguitat del que vostès anomenen galàxia, els materials... Per a nosaltres, el seu planeta és un més dels cinc-cents trenta-sis laboratoris que hem creat per a realitzar els nostres experiments d’evolució vital en diferents ambients i condicions, i jo en sóc el responsable, el creador, en podríem dir. Després de localitzar-lo, fa uns quatre mil milions d’anys, dels seus, clar, vaig aportar l’origen, la primera matèria orgànica. Només van ser unes molècules amb capacitat per a replicar-se, però, amb l’ajut de l’evolució atmosfèrica, arribant al que heu anomenat catàstrofe de l’oxigen, i de certs errors avantatjosos en les rèpliques moleculars (que és el que després anomenaríeu selecció natural), fa només uns sis milions d’anys, i sense cap més acció per part meva, aquell origen orgànic havia derivat en homínids. Tres milions d’anys més tard, van aparèixer el que es podrien considerar els primers éssers humans, i llavors va ser quan vaig començar a actuar fins arribar, amb l’ajut indispensable dels canvis climàtics, on som ara: homo habilis, homo naledi, homo rudolfensis, homo neanderthalensis.... fins a l’homo sàpiens.\n-\tI, precisament, vostè, que ve d’un altre planeta, té la mateixa aparença física que l’atzarós procés evolutiu de milers de milions d’anys ha creat. No creu que aquesta simple evidència ja desacredita aquesta història fantàstica que prova d’explicar-me? Què vol realment? –el va interrompre en Wernher pensant-se, amb el poc orgull que les forces li permetien, que ja havia desemmascarat el farsant.\n-\tDoctor Von Braun, torna a decebre’m. Vostè ha de ser una persona de ment oberta, vostè coneix l’univers, sap que el seu planeta només és un petit gra de sorra, un minúscul punt en l’infinit.\nI mentre parlava, aquell metge, sense ni tant sols variar el to de veu, va anar transformant-se en un gran cavall blanc que tot just cabia a l’habitació, alçant-se sobre les seves potes del darrere per mostrar la seva majestuositat, en un petit gosset que seguia demanant-li al científic més flexibilitat mental per a intentar comprendre el relat que li estava explicant, en una llagosta, en una formiga... fins que va tornar a la forma humana inicial que el va fitar a mode d’evidència. Davant aquella demostració, en Wernher no va tenir més remei que convèncer-se de que si allò que estava vivint era real, i no era un viatge narcòtic ni les primeres evidències d’un estat ja traspassat, havia de ser cert. Va reunir totes les energies que li quedaven i va concentrar-se per a provar d’entendre el que li volia explicar aquell ésser oficialment extraterrestre, i llavors, un cop acceptat el gran poder del seu interlocutor, li va sorgir una idea que li va fer regirar el cor.\n-\tMolt bé, el crec, senyor...\n-\tDigui’m senyor Murphy, si vol –va respondre, ja tornat a la cadira del cap del llit.\n-\tDoncs, sí, el crec, senyor Murphy. Sempre he cregut que en el vast univers hi ha d’haver altres vides, és clar que sí, no n’he tingut mai cap dubte, però posi’s en el meu lloc; una cosa és creure-ho i una altra és veure-ho. Però, bé, un cop entrem en aquesta fase, un cop convençut de qui és vostè, dels grans coneixements que em mostra i de l’avançada civilització que representa, em permetrà la gosadia de demanar-li una demostració?\n-\tNo, no el guariré. Avui, doctor Von Braun, vostè morirà. I no, no el faré viatjar en el temps per a tornar enrere; els mons paral·lels no estan permesos en els nostres laboratoris, ja que porten, sistemàticament, a una situació d’incoherència vital que només aporta confusió i episodis desestabilitzadors –li va respondre, sense esperar que en Wernher li concretés la petició que li feien totes les seves visites en aquells moments abans de la mort–. Si vol, doncs, continuo. Com li anava dient, quan l’evolució natural va aconseguir crear els primers éssers humans, va ser quan vaig començar a actuar. Les meves aportacions han estat sempre molt discretes, i les he aconseguit aplicar seguint només tres procediments diferents:el primer, el procediment més generalitzat, és una lleugera modificació genètica aplicada al zigot, al ventre de la mare, per a produir certs individus amb alguna característica potenciada (essencialment la intel·ligència o la creativitat) que siguin capaços de catalitzar el potencial humà amb l’objectiu de fer un salt endavant en el procés. El segon procediment és la posada a disposició de la humanitat d’algun nou instrument o element important per a l’evolució i, per últim, el tercer, el més dràstic, és la implantació d'algun individu del meu món entre vosaltres. Pensi, pensi quins personatges de la història podrien ser aquests extraterrestres que han canviat l’avenir de la humanitat. No s’ha preguntat mai per què les pintures religioses sempre dibuixen els seus personatges amb aurèoles llampants? I els Déus grecs i romans, on es deia que vivien? –Va tornar a fer un silenci per a deixar que en Wernher reflexionés–. Només un cop he hagut d’intervenir jo personalment. Va ser durant la crisi dels míssils de Cuba. La situació em va crear certs dubtes, ja que també estava interessat en veure com hauria reaccionat la humanitat terrestre després un cataclisme nuclear, però finalment vaig decidir que sempre hi seríem a temps, i que valia més avortar aquella ridícula situació provocada per l’estúpid orgull humà, que estava a punt d’acabar amb tot aquell esforç evolutiu. Vaig haver de fer una visita a en Jrushchov per a modificar el curs dels esdeveniments, obligant-lo a desmantellar aquelles maleïdes bases de míssils nuclears i ajudant-lo a arribar a un acord amb els americans, que no donés mostres de debilitat a ninguna de les dues parts perquè no afectés la supèrbia del poder. Us vaig donar el foc, les primeres eines, l’escriptura, vaig jugar donant la roda a només una part de la humanitat per veure com se’n sortia l’altra...\n-\tAixí, és cert, entre nosaltres han conviscut extraterrestres! Però jo, què hi tinc a veure amb tot això que m’està explicant? Quin paper hi jugo jo en aquest laboratori?\n-\tVostè és una de les meves creacions. Jo mateix vaig introduir a la baronessa les modificacions necessàries per a què vostè fos qui ha estat. I, ho ha de saber, n’estic molt orgullós, no ho podia haver fet millor. Sense vostè, l’home encara no hauria estat capaç de sortir del planeta. La llavor en la seva etapa alemanya va germinar als dos costats del que van anomenar “teló d’acer”. Gràcies a la cobdícia i manca d’escrúpols dels seus enemics va ser capaç de la transformació més inversemblant que mai s’ha produït en aquest planeta; en pocs dies va passar del bàndol vençut al vencedor i, en pocs anys, per als mateixos jutges, de ser un assassí nazi a ser el gran heroi respectat d’Amèrica. La seva aportació és un primer pas als futurs contactes que vostès hauran de tenir amb els altres laboratoris. Volem posar-los en contacte per analitzar com interaccionen. Com es podrà imaginar, cada planeta ha evolucionat de manera molt diferent, en funció de les intervencions que cada responsable hi ha fet. En el seu cas, per exemple, una de les aportacions que més ha influenciat la seva etapa, diguem-ne, intel·ligent ha estat la religió. Em vaig adonar que l’home, tal com havia evolucionat, tenia por, una por genèrica i irracional a la immensitat sense límits, a no trobar respostes a les preguntes bàsiques que havia après a fer-se, com l’objectiu de la vida, la mort... I aquesta por, aquesta manca de sentit, feia que actués de forma erràtica, sense cap progrés, mostrant més aviat una degeneració social preocupant. Va ser llavors que vaig fer intervenir altres individus del meu món, fent-los aparèixer com éssers superiors, dotats de poders celestials capaços de canalitzar totes aquelles pors donant respostes que aconseguien fer seguir uns preceptes i imposar límits a la llibertat. Vaig implantar Profetes, Messies, Gurús, Sants... que van convèncer fàcilment aquella pobra gent tant necessitada d’unes escriptures.\n-\tI com són les altres civilitzacions? Han avançat tant com la nostra?\n-\tDoncs n’hi ha de tot tipus. Algunes s’han auto-destruït i altres encara no han passat dels éssers unicel·lulars. La veritat és que el seu planeta és força interessant. Hem estat capaços de crear un equilibri dinàmic que va evolucionant de forma controlada. Per un costat la creació de personatges singulars com en Pitàgores, en Da Vinci, en Kepler, en Galilei, en Colom, en Newton i vostè mateix, dóna una empenta per avançar, i per l’altre, la introducció de la Pesta, la Grip espanyola, el Càncer, i altres personatges genocides, com el seu Führer, l’Stalin, en Gengis Kan, i tants d’altres, m’han permès mantenir aquesta harmonia terrestre.\nQuè li sembla? Tot això que li explico no li dóna una altra perspectiva a la seva vida?\nEn Wernher, esgotat, va tancar els ulls i va provar de pair aquella nova visió. Havia estat un simple instrument en mans d’aquells éssers superiors. Ni tant sols els seus somnis eren seus, els hi havien induït artificialment. I allò el portava a preguntar-se com hauria estat la seva existència si en Murphy no hi hagués intervingut. Una existència més sense cap reconeixement? Més desgraciada? Hauria mort en aquella guerra inútil? La ignorància segurament l’hauria fet més simple, més feliç. Potser ara estaria gaudint d’una vida senzilla a Alemanya, amb una família humil però feliç, sense aquella maleïda malaltia i amb molts anys per endavant.\n-\tÉs també vostè qui em destrueix? –va llençar al silenci de l’habitació, encara amb els ulls tancats, sense esma per, ni tan sols, alçar la veu per sobre d’un dèbil xiuxiueig–. És el preu que em fa pagar, després de prestar-li els meus serveis?\n-\tDoncs sí, vostè ja ha fet el que havia de fer. En el seus seixanta-cinc anys d’existència ha fet avançar aquest planeta més del que jo havia planejat. L’he d’acomiadar aquí.\nI el cor d’aquell científic que va ser capaç de meravellar els dos mons va parar de bategar en aquell mateix moment.\nPalo Alto. Califòrnia. 5 d’octubre de 2011 05 hores\nNomés entrar a l’habitació es va adonar que havia fet tard; la seva creació ja estava inconscient. No podria explicar-li l’objectiu de la seva existència. L’Steve, que era com es deia el moribund, sí que havia estat una bona creació,fins i tot havia anat massa lluny, i per això també l’havia d’eliminar abans d’hora.\nAmb la universalització de la cultura, les pors als patiments eterns i foscors infernals, tan treballada durant segles pels líders de les diferents religions i que havien anat tan bé pel control de les masses humanes, anaven desapareixent, i només hi restaven fidels aquelles persones que, realment convençudes, hi trobaven un reconfort espiritual. Conscient que estava perdent aquella gran eina mística que li havia donat tan bons resultats, va crear l’Steve, que va ser programat per utilitzar l’estupidesa humana en lloc de la por per a crear un altre mitjà de control i així poder mantenir la humanitat a disposició de la seva batuta de director del laboratori.\nUtilitzaria la cobdícia, el narcisisme, l’avarícia, l’enveja... per a crear un nou símbol sagrat que tothom estigués orgullós de posseir i que, al mateix temps, fos l’eina de control massiu que es necessitava un cop els Déus havien deixat d’exercir el poder pel qual van ser creats. Però l’Steve va anar massa ràpid i es corria el risc de que la gran massa, cultivada per a no creure’s les històries inversemblants que havien descobert que només buscaven robar-los els plaers terrenals, però encara ignorant, no fos capaç de seguir-lo i no entengués el gran potencial de l’univers que estava a punt d’oferir-los. L’havia d’eliminar per a que les seves idees, els seus invents revolucionaris i futuristes, fossin copiats per d’altres per aconseguir aplanar el missatge i donar més temps de digestió a tota aquella gent que, un cop morts els pastors, estaven creant una societat caòtica, sense ordre, només afamada per a comprar i posseir coses, sense saber per a què.\nL’Steve va crear aquell aparell que es podia fer funcionar amb un sol dit, només amb un botó, i que obria les portes a un nou món irreal però a l’abast de tothom qui el posseís. I molt aviat tothom en va tenir un, i tothom es passava el dia mirant-lo, i tothom en va esdevenir addicte. Per a mantenir-ne l’atenció, cada parell d’anys creava un model amb alguna innovació, encara que fos intranscendent, que feia perdre el valor i l’interès per al ja antic... i cada cop més cars... i cada cop més petits. Quan va tenir als adults “enganxats” va anar pels petits, molt més fàcils de fer addictes, i ja per a tota la vida.\nNomés van caler una pocs anys per a tornar a prendre el control.\nI la gran massa idiotitzada ja tenia els seus nous Déus, però aquest cop no eren els Déus salvadors, eren els Déus de la infelicitat.


Podcast - Factoria - Campus Digital - Universitat de les Illes Balears\nSaps que a la UIB pots elaborar podcasts educatius?\nQuin tipus de podcasts puc fer?\nQuina és la durada recomanada dels podcasts?\nQuines són les plataformes que la Universitat utilitza per difondre els podcasts?\nQuin és el procediment per sol·licitar aquest servei com a professor de la UIB?\nAmb quin suport tècnic puc comptar?\nDes del gener de 2019 la Universitat disposa d’un canal de podcast a Spotify, anomenat UIBuniversitat, on qualsevol professor o professora que imparteixi classes a qualsevol estudi reglat de la Universitat pot penjar àudios educatius adreçats al seu alumnat.\nEl docent parla tot sol davant del micròfon. Es pot gravar sota les indicacions del personal tècnic de Campus Digital o, també, es pot emprar la cabina d'àudio del Servei de Recursos Audiovisuals, si aquesta es troba disponible. L'ús d'aquesta cabina alenteix el procés de realització dels monòlegs, a causa del nivell d'ocupació que té.\nOfereix dues alternatives diferents:\nAudiotutories. Consisteixen en un diàleg entre docent i estudiant, a manera de preguntes i respostes, sobre temes que sabem que són de difícil comprensió per a l'estudiant. Llavors, podem gravar àudios que responen a preguntes que sabem que tracten sobre qüestions difícils, i que molts d'alumnes, tot i tenir-hi dubtes, no s’atreveixen a demanar en públic.\nDiàleg entre professionals. El docent té una xerrada amb un especialista o col·lega, en la qual tots dos ofereixen orientacions sobre un tema determinat, des de la seva experiència laboral i personal.\nConferència / taula rodona / jornades / seminaris\nEls esdeveniments relacionats amb les assignatures de grau i postgrau poden ser publicats al canal de podcast UIBuniversitat, sempre que es compleixin les indicacions següents:\nEl personal tècnic del servei Campus Digital no assisteix als esdeveniments per gravar-los. Els organitzadors de l'esdeveniment són els responsables de gravar‑lo: ho poden dur a terme ells mateixos, o poden fer una sol·licitud de gravació al Servei de Recursos Audiovisuals.\nEls responsables de l'esdeveniment han de passar l'àudio al format mp3 o wav. Si l'original dura més de quaranta minuts, s'ha d'enviar adjunt un missatge que indiqui en quin minut i segon s'ha de tallar l'àudio, a fi de dividir-ne les diverses parts en fraccions de no més de quaranta minuts cadascuna.\nEls responsables de l'esdeveniment han de gravar una introducció que expliqui de què tracta el dit esdeveniment, qui hi participa, quins capítols conté, etc.\nNo hi ha una durada mínima de gravació, però sí que hi ha una durada màxima, la qual és d'uns cinquanta minuts; aquesta durada inclou la introducció i el cos del missatge. Hem d'aplicar aquest límit a causa dels condicionants tècnics de la plataforma que utilitzam.\nAquest servei es pot sol·licitar des d'UIBdigital, dins Sol·licituds, a l'apartat de Vicerectorat de Campus Digital i Transmèdia, Podcast. S'ha de tenir present que qui ha de fer la gravació és el professor o la professora, des del seu propi mòbil.\nLa gravació de l'àudio\nL'ordre de gravació recomanat és: primer, els continguts principals; després, una introducció als continguts principals.\nAquesta introducció hauria d’incloure la informació següent:\nUna pregunta atractiva, que capti l’atenció dels destinataris.\nEl nom i els cognoms de la persona que fa la gravació.\nEl nom de l’àrea de coneixement o la disciplina amb la qual es relaciona la gravació.\nInformació sobre l'edició del podcast\nUn cop feta la gravació, l'àudio, en format mp3 o wav, s'ha d'enviar per correu electrònic al servei de Campus Digital (a Antoni Martín o Isabel Torrandell).\nA continuació, el podcast s'editarà seguint l'estructura següent:\nCapçalera de la UIB (en el mateix idioma de la gravació). Si els interlocutors parlen en català i castellà, la capçalera de la UIB es posa en català.\nTot seguit, l'àudio s'exporta al format mp3 o wav. Per acabar, l’àudio editat es puja a la plataforma d'Anchor.fm i es comparteix als canals de distribució habilitats.\nDes del moment en què fas la sol·licitud d’edició de podcast, pots posar-te en contacte amb el personal tècnic del servei de Campus Digital per a qualsevol aclariment; t'informaran del procediment que s'ha de dur a terme per gravar un podcast i publicar-lo al canal de Spotify de la UIB, i t'oferiran recomanacions per dur-ho a terme.\nSom Factoria Podcast


alcaldes.eu | Forma part de la Climató mundial 2016\nL'organització "Climate-KIC" està buscant ciutats arreu del món perquè s'uneixin al moviment Climató del 28 d'octubre del 2016 i actuin envers el canvi climàtic. La Climató és un esdeveniment global de 24 hores que es realitzarà simultàniament a les principals ciutats del món.\n19 ciutats d'arreu van prendre part en el primer repte de la Climató el 18 de juny del 2015. Es van mobilitzar més de 2,6 milions de persones de tot el món per realitzar accions climàtiques. Participar en aquesta iniciativa t'ajudarà a involucrar als teus stakeholders i a implementar el teu pla d'acció sostenible.\nCada ciutat crea el seu propi repte, tot reflectint quins són els majors impactes del seu urbanisme. Aquests reptes inclouen plans urbans, infraestructures, habitatge i gestió d'aigua/residus, l'ús de dades digitals, etc...\nEls participants poden unir-se amb una idea prematura i treballar amb un equip per a desenvolupar-la durant les 24h, o bé desenvolupar una idea des de zero el mateix dia.\nDesprés de 24 intenses hores de col·laboració, motivació i recerca de solucions, la millor idea de cada ciutat serà seleccionada per un jurat composat per stakeholders locals de certa rellevància.\n"L'oportunitat de treballar i compartir coneixement i consells amb equips de diferents països i identificar com els diferents punts de vista poden ser desenvolupats en un espai de temps curt, considerant les distàncies, zones horàries i mentalitats, va ser fantàstic!" Daniel Dias, alcalde de Sao Paulo, Brasil - Agència d'Innovació USP.\n31 de juliol del 2016: data límit per aplicar.\nRegistra el teu interès a climathon.climate-kic.org\nMànager de la Climató - Orsolya Barna climathon@climate-kic.org\nStakeholder: usuari rebedor/client del servei públic.


N'és la sardana\nDes de Roses a L'Escala,\nsom els millors sardanistes,\nNostre nom per tot ressona\nper bonica i per ballar,\na les viles més boniques\ni als pobles de l'Empordà.\nN'és la sardana ben puntejada\ni el ball mes típic de tots els balls,\ndoncs és la dansa que inspira el poble,\ngermana nostra i "a ma" constant.\nI a la plaça de la vila,\nun jorn de Festa Major\nva dir-me un brau llenyataire:\n- Jo t'estimoc amb passió.\nSi en vols ser la meva esposa,\nper unir el nostres cors.\nel ball mes típic de tots els balls,\nSi m'estimes llenyataire,\nballem doncs una sardana\ndoncs és la dansa que inspira el poble\nObservacions: Hem trobat aquesta sardana recollida com a cuplet, dintre "35 cuplets catalans - segona sèrie" sense referència de l'any de publicació (segurament finals dels anys 20).


Articles de la realitat*: Cinc coses que ‘La casa de papel’ posa sobre la taula\nrealitat* / Articles de la realitat* / Cinc coses que ‘La casa de papel’ posa sobre la taula\nAquesta sèrie es pot catalogar com a part del gènere policíac, entroncant amb les pel·lícules d’atracaments. En aquestes sempre acabes empatitzant amb els atracadors però en el cas de “La casa de papel” t’hi sumes de forma descarada. No només hi ha un pla, l’equip, la tensió o la mediació telefònica, acompanyades d’escenes dramàtiques i de tocs romàntics -més o menys creïbles-, sinó que a més, ells són “la resistència” (“E questo è il fiore del partigiano. O bella ciao, bella ciao, bella ciao, ciao, ciao. E quest'è il fiore del partigiano morto per la libertà”).\nLa sèrie mostra diferents aspectes en tensió entre ells si fem una lectura des d’una òptica feminista. El lideratge i l’autoritat tenen nom d’home, però també cal posar-hi alguns matisos. El personatge de ‘el Profesor’, el líder suprem del grup, és un home, malgrat no respon als clixés de gènere habituals; la seva figura basa l’autoritat en el respecte, la seva intel·ligència i la planificació per a que cada membre de l’equip aprofiti les seves capacitats per un objectiu comú. Així mateix, la figura que assumeix la responsabilitat del pla sobre el terreny també és masculina, però aquí sí que amb un model de lideratge molt més autoritari. És cert, però, que les figures femenines, dins i fora de l’equip, tenen un pes molt important, assumint protagonisme de forma continuada i lideratge en moments clau (Tòquio o Nairobi,... no són només ciutats). Val la pena destacar, la normalitat amb la qual es tracten les relacions sexuals i afectives allunyades de l’heteronormativitat.\nTambé es podria entrar en l’origen social i econòmic de cada personatge, però això ja seria desvelar masses coses. Per acabar, només recordar que: “Una mattina mi sono alzato. O bella ciao, bella ciao, bella ciao, ciao, ciao. Una mattina mi sono azalto e ho trovato l'invasor”.


ESCOLA SANT MARTÍ 3r: de gener 2012\nFEM BROQUETES DE FRUITA!!\nAquest any, per la Castanyada, hem fet broquetes de fruita!! Ha estat molt divertit compartir aquest moment amb tots els nens/es de primer. I les broquetes ens van sortir boníssimes!!\nHEM ANAT AL MONTSENY!!\nAl primer trimestre vam anar al Montseny i ens ho vam passar d'allò més bé! Vam trobar una castanyera molt divertida i vam jugar molt!! Esperem que us agradin molt les fotos!! Un petó molt gran per tots!\nHola pares i mares. Com sabeu durant aquest curs estem treballant la lectura. A la classe vam començar a llegir durant el primer trimestre un llibre molt interessant i divertit: "El petit coco".\nEl petit coco té un company molt fort i gran: una balena que li ajuda en alguns moments.\nArrel d'aquestes lectures ens va sorgir un dubte: Si les balenes poden estar molt de temps sota l'aigua sense respirar, com de grans tenen les balenes els pulmons?? De ben segur que deuen ser molt grans!! Ja us anirem explicant com evoluciona la nostra investigació!!\nLa força de la gravetat!\nHola pares i mares. Com ja sabeu a la classe del món tenim molt d'interès en descobrir què és això de la força de la gravetat....Ho va descobrir Isaac Newton quan li va caure una poma a sobre del cap!!\nAmb la Imma vam iniciar algunes converses i vam arribar a la conclusió que a sota de la Terra hi han imans que ens atreuen i fan que no poguem volar. Així que vam decidir cavar forats al pati per veure si trobavem algunes imans però no vam veure res.\nEncara seguim investigant sobre aquest tema i sobre d'altres, com per exemple: Si hi ha força de la gravetat, com és que els ocells poden volar? També volem saber moltes coses sobre el sistema solar i el nostre planeta Terra...ens queda molt treball per endavant!!! Estem molt emocionats!!


Torra insta per carta Sánchez i la Fiscalia a alliberar els presos\nEl president català reclama la posada en llibertat i la indemnització de tots els líders independentistes jutjats\nActualitzada 01/06/2019 a les 06:21\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, va instar ahir per carta el president espanyol, Pedro Sánchez, i a la Fiscalia General de l’Estat a atendre el document d’un grup de treball de l’ONU i exigir la llibertat dels “presos polítics” i una “indemnització”.\nEl Govern català va celebrar una reunió extraordinària per aprovar un únic acord, que reclama complir la resolució del grup de treball dependent del Consell de Drets Humans de Nacions Unides que qualifica d’“arbitrària” la privació de llibertat dels líders independentistes Oriol Junqueras, Jordi Sànchez i Jordi Cuixart. Torra va enviar una carta a Sánchez en la qual consta l’acord adoptat pel govern –que també es farà arribar a la Fiscalia–, que fa seva aquesta resolució internacional i reivindica la posada en llibertat de tots els presos jutjats pel procés.\nLa consellera de la Presidència, Meritxell Budó, va assegurar en roda de premsa que Sánchez “té l’obligació de donar resposta al que li demana el grup de treball” i va advertir que, si no es compleix, el govern ho “denunciarà a tot arreu” i impulsarà “accions polítiques i legals” perquè es faci efectiva la resolució.\nSegons la missiva, “el govern de l’Estat espanyol està interpel·lat”, després quees fes públic públic el citat document, a “alliberar els presos polítics”, perquè “no complir-ho és un desistiment de les seves obligacions en la defensa dels drets humans”.\nLa portaveu del Govern central, Isabel Celaá, va titllar la carta de “despropòsit”, i va apel·lar a la separació de poders. Per la seva part, el ministre d’Afers exteriors en funcions, Josep Borrell, va considerar que els grups de treball de l’ONU, com el responsable de l’informe, han de comptar amb un finançament “transparent i clar” i un millor sistema de “rendició de comptes”. Borrell va posar així en dubte el funcionament del grup que ha emès l’informe, la difusió del qual va atribuir a una “cortina de fum” per mirar de tapar la repercussió de la recent decisió del Tribunal Europeu de Drets Humans de fer costat al Constitucional en la suspensió del ple del Parlament de 2017 que anava a declarar la independència de Catalunya.\nEn un altre ordre de coses, el president de Foment del Treball, Josep Sánchez Llibre, va instar ahir la Generalitat a realitzar en una declaració “formal i inequívoca” que descarti accions que contravinguin l’ordre jurídic actual, perquè puguin tornar les empreses que han marxat de Catalunya. Ho va dir en la reunió del Cercle d’Economia, que se celebra a Sitges, on també va asse-nyalar que les empreses que van marxar no ho van fer per “capritx”, sinó per defensar els interessos dels seus accionistes i protegir els dipòsits dels clients.


Ja toca recuperar el poder adquisitiu del personal públic | Intersindical Valenciana\nJa toca recuperar el poder adquisitiu del personal públic\nIntersindical Valenciana convoca mobilitzacions de protesta per les conseqüències negatives que, pels empleats i empleades públics, té paralització de la tramitació parlamentària dels PGE 2018\n16 / 12 / 2017 | Intersindical\nÉs un fet constatable que una gran part, no tot, de l’ajust pressupostari i de reducció del dèficit de les Administracions Públiques des de que, en 2010 esclatara la crisi, ha estat a expenses de les retribucions dels empleats i empleades públics.\nSi ens basem en les dades sobre variació de l’IPC que facilita l’INE, des de gener de 2010 fins novembre 2017 la variació de l’IPC acumulada ha experimentat un increment del 11,6%, mentre que les retribucions del personal públic han estat congelades, excepte en 2016 i 2017 que s’incrementaren en un 1%. A aquesta pèrdua neta de poder adquisitiu d’un 9.6%, caldria afegir la retallada retributiva del 5-7% que va aplicar el govern de Zapatero en 2010; amb la qual cosa i obviant altres retallades salarials, no menys importants, aplicades per les Comunitats Autònomes, es podria quantificar la pèrdua de poder adquisitiu en una forqueta que es situa entre 14.6 i el 16.6%.\nAquestes dades parlem per elles mateix i potser, per aquesta raó, hem sentit en innombrables ocasions com, des del poder executiu, es reconeix l’esforç realitzat per les treballadores i treballadors públics per contribuir a la superació d’una crisi i/o estafa, de la qual no han estat responsables. Per altra banda, a aquestes manifestacions hem de sumar altres, també des del Govern de l’Estat, en les que al·legant una millora de l’economia i de les finances públiques, es considera l’oportunitat de que els salaris dels treballadors i treballadores del sector privat experimenten millories significatives que incrementen el seu poder adquisitiu.\nEn aquest context resulta extremadament contradictori que, allò que és recomanable pel sector privat no ho siga pel sector públic, quan Govern de l’Estat i el Ministre d’Hisenda i Administracions Públiques, Sr Montoro, decideixen paralitzar la tramitació parlamentària del Pressupostos Generals de l’Estat per 2018 i congelar, de facto, les retribucions del seu personal sine die, sense articular cap mesura compensatòria.\nPer totes aquestes raons, des d’Intersindical Valenciana considerem com a irrenunciable que, es reconega aquest esforç del personal públic i s’incloguen previsions pressupostàries que permeten, no sols no perdre més poder adquisitiu en 2017 per la desviació de l’IPC (1,7%), si no recuperar una part del que s’ha perdut als darrers anys i, a més, ho volem ja.\nPer Intersindical Valenciana ja toca que, per coherència amb els missatges optimistes sobre la situació econòmica, el Govern de l’Estat articule crèdits extraordinaris per revertir la precarietat salarial de les treballadores i treballadors públics i comence a tornar eixa part del nostre poder adquisitiu que ens ha estat segrestada per l’executiu. Ja toca que s’articulen de forma immediata clàusules de revisió salarial i fons addicionals per la recuperació d’aquest capacitat adquisitiva perduda des de 2010.\nTot el que no siga avançar en aquesta línia, serà considerat com una nova agressió al personal públic i a les seues famílies; una agressió a la que caldrà respondre amb les mobilitzacions que s’estimen oportunes. És per aquest motiu que la Intersindical convoca als empleats i empleades públics a una concentració, el dia 19 de desembre, a les 11h, davant la Delegació del Govern a València amb un missatge senzill i clar que no admet retòriques buides: “ja toca recuperar i millorar el poder adquisitiu”.


Els Mossos d'Esquadra confisquen 240 plantes de marihuana a Mieres - Garrotxa Digital\nComentaris tancats a Els Mossos d’Esquadra confisquen 240 plantes de marihuana a Mieres\nA principis de setembre els Mossos d’Esquadra van localitzar una plantació de marihuana a Mieres. En total, es van trobar 240 plantes en una masia aïllada del veïnat de Samuntà de Baix.\nPer aquest motiu els Mossos van imputar el seu propietari per un delicte contra la salut pública. Durant la primera setmana de setembre la policia catalana va dur a terme cinc actuacions a diferents municipis de la demarcació de Girona, decomissant 1120 plantes. Aquesta és l’època de l’any que els Mossos localitzen més plantacions exteriors de marihuana, perquè per cultivar-les s’aprofita el bon temps de l’estiu.\nEls Reis Mags van visitar aquest dissabte el municipi de Sant Joan les Fonts en la tradicional Calvacada Reial. Aquesta va conduir a Ses Majestats fins al Pavelló del poble on van rebre a centenars de nens i nenes. Els tres Reis d'Orient, Melcior, Gaspar i Baltasar,…


És la Facultat de Medicina una prioritat? - Diario de Mallorca\nÉs la Facultat de Medicina una prioritat?\nesther montoliu 15.03.2016 | 02:16\nEls que ja duim uns quants anys fent feina exclusivamenta a la Sanitat pública i concretament tant en l'hospital Son Espases com en el seu predecessor, ja res ens ve massa de nou. De la proposta inicial de reforma de l'hospital Son Dureta (que per cert s'està deteriorant dia a dia) passàrem per art d 'encantament a tenir un supernou superhospital amb un tuf de clavegueres, que amb els anys no ha fet més que augmentar (i els responsables segueixen a l'ombra, i no precisament de la presó).\nVe al cas i com si en fós la continuació (que ho és), la situació sanitària actual. I és que encara que no s'en parli massa ara i aquí (no convè?), estem vivint de ple les seqüeles de les retallades. El nou Govern de les illes, IB–Salut i Gerències fan i desfan números i càbales, però els comptes no acaben de sortir. Contractes precaris que, amb l'excusa de les "rotacions" perque "tothom treballi", es reparteix misèria, inseguretat i angoixa davant el present i el futur incert. A més a més, el que fins i tot és pitjor, amb repercusions negatives en l'atenció als pacients quan s'impedeix que les persones ja "formades" puguin tenir una continuitat en el seu treball. Per exple. Tres ginecòlogues, professionals molt ben formats, amb experiència, (després de sis anys de carrera, quatre d'especialitat, un any de contractes precaris) a dia d'avui no saben qué passarà l'1 d'abril. Tampoc se sap quí atendrà les seves pacients. I la bossa de treball tancada desde fa dos anys.\nMentrestant, s'està promocionant "a bombo y platillo" una facultat de Medecina que, amb uns beneficis que no nego hi puguin ser, ja son moltes les veus contràries i al meu entendre, no els falta raó. Per exemple: estic d'acord amb els Podemos que amb aquest pressupost es podria ampliar la possibilitat de beques (alerta no només per medecina sino altres carreres també), la inversió directa en investigació (de tot tipus no només biomèdica). I prioritzar l 'assistència que en un munt d'aspectes s'ha anat deteriorant o deixat en mans de la Sanitat privada que n'està fent "l'agost". Els diners es desvien amb els "concerts", i se surt per la porta falsa dels sobressous en peonades. La preminència que té la medecina privada en aquesta, la nostra comunitat, es beneficia, entre altres coses, de les llistes d'espera de la pública, i és una font de tot tipus de corrupteles... S'acabarà tot això amb la nova facultat? Jo no veig com. No em convenç, veig moltes presses i tem si hi ha un rerafons. I que només benefifii com sovint passa, a uns quants.\nCrec que en aquest tema (com en molts d'altres) es mouen emocions i sentiments que ens poden nigular la ment. I això és aplicable als dos "bàndols", és clar.\nTots els estudiants de Catalunya s'han de repartir entre Lleida i Barcelona capital, dóna igual a la distància que visquin (han de viure en pisos, col·legis majors...). I de poc els ha servit a la gent del Pallars (per exemple) la facultat de Medecina de Lleida: segueixen estant bastant desamparats. I què en pensen per exple els de Menorca, Eivissa i Formentera? A on anirien a estudiar. I els de Mallorca que pot ser prefereixin escollir, si tenen nota, una altra facultat. Crec que el debat pot ser ric i això és bo. Pero no s'ha de convertir en una qüestió de bons i dolents.\nHe llegit al diari que "facultatius de Mallorca" li dónen suport. No sé quí són ni quants són. Pero no en el meu nom, a mí ningú m'ha preguntat. Ni en el de molts col·legues amb els que he parlat.\nL'article d'en Vicenç Thomas ha donat un poc més de llum: potser s'hagués tengut de començar per aquí. Ja sé que ell no és ara conseller de Sanitat. Pero ho va ser en el seu moment, i, al semblar, en té una idea molt clara (i la consellera actual?). Els arguments no m'han semblat pura demagògia (del tipus : falten metges, beneficiarà la Salut pública...). Quan es va construir l'Hospital Son Espases, i supòs ja amb mires a una futura facultat, es van fer unes infraestructures "pagades" per l'Institut Carlos III i si no s'aprova la facultat no es rebran uns diners per investigació. Val. Però Ja estem una altra vegada venuts, embrancats en projectes heredats, no discutits, no prou valorats.\nJo, contràriament als que sembla que ho tenen tan clar, no sé el que és millor. Pero crec que és de llei que les coses es facin d'una altra manera. I visto lo vist en la política d'aquest país, no s'ofenguim pel fet de que que moltes persones desconfiem. I per descomptat, existeixen unes altres prioritats.\n* Ginecòl·loga a l´Hospital de Son Espases


Inicio› Inspiración › Turisme cultural › La ciutat medieval de Cervera\nLes parets de les cases feien a la Època Medieval de muralles defensives contra els atacs dels enemics. Pere el Cerimoniós, al 1368, va fer ampliar les muralles per lluitar contra Castella. La relació històrica entre Castella i Catalunya no s’entén sense conèixer els esdeveniments que han tingut lloc a Cervera. Al 1359, per exemple, les Corts Catalanes es van reunir en aquest emplaçament per elaborar les Lleis Generals, i fou així como va néixer la Diputación de la Generalitat.\nAmb Felip V com monarca de Castella es va instaurar el Decret de Nova Planta, al 1711, fet pel qual es va reorganitzar el territori de la Corona d’Aragó i la llengua catalana va començar a ser perseguida amb força de manera oficial. La Universitat de Cervera va ser un important centre cultural i literari al segle XVIII impulsat pels Borbons amb l’objectiu últim de tancar la resta de centres culturals de Catalunya utilitzant exclusivament el castellà. L’emplaçament no va ser fortuït ja que es troba a una distància equitativa entre les ciutats importants.\nVisita la vila històrica i descansa a les cases rurals de Cervera:\nCasa completa ( 4 – 8 plazas )\nL’ Allotjament, que és una part del castell, disposa de 8 places distribuïdes en quatre habitacions dobles, amb banyo en cada habitació més un fora de les habitacions…\nCal Goma és una casa del segle Xll situada al singular poble fortificat de Montfalcó Murallat. La casa s’ ha restaurat amb la màxima cura, conservant totes les seves gruixudes…\nCasa completa ( 2 – 8 places )\nCal Barbas és una casa rural porticada del segle XVI-XVII. Formen la casa pairal de 3 plantes on actualment vivim els propietaris i la casa dels masovers, que l’ hem condicionat i…\nCasa completa ( 4 – 7 places )\nCasa rural constituïda per: planta baixa i tres pisos. Ocupa la part central d’ una antiga casa senyorial de finals del s. XVI. Cal Plaça els ofereix una sèrie d’ habitacions…\nCervera, La Segarra, Lleida


INICIACIÓ A L'HARMÒNICA A CÀRREC DE QUIM ROCA — L'apuntador\nA càrrec de: Quim Roca (músic autodidacta, participa en diferents projectes musicals i organitza tallers de cants harmònics, d’harmònica, de respiració; a més a més, col·labora a l’Encontre d’Harmònics de l’Espai Terapèutic i Creatiu Diafanum)\nL’harmònica és un dels instruments més intuïtius, més venut i econòmic; i que a més el pots portar per tot arreu. Per aquests motius, en aquest taller aprendre les eines bàsiques per tocar aquest instrument, amb l’ajuda de Quim Roca, músic autodidacta amb més de 20 anys d’experiència.\nUn curs dirigit principalment a persones que mai han tocat l’harmònica o que estan començant en aquests moments. Les nocions principals que aprendre són com agafar bé l’instrument, com fer els ritmes bàsiques i els efectes amb les mans o com tocar els acords més importants.\n16/01/2020 de 19:00 a 22:00\nTothom Públic juvenil Públic adult


L’equip absolut del CAC es classifica per la fase d’ascens a Primera | 08370\n← El Termotur Calella guanya la plaça de Superdivisió Masculina\nÈxit participatiu al Primer Torneig “Sant Jordi” de bitlles catalanes →\nEl Club Atletisme Calella ha assolit la primera posició final després de disputar les dues jornades classificatòries per la fase d'ascens a Primera. Els calellencs han estat els líders del seu grup, per davant de la Unió Atlètica Colomenca. La fase d'ascens es disputarà d'aquí a un mes, el 20 de maig. [@more@]\nL'equip absolut masculí del Club Atletisme Calella (CAC) s'ha classificat per la fase d'ascens a primera. En la primera jornada classificatòria, els calellencs es van adjudicar cinc de les deu proves que es van disputar; mentre que en la segona jornada, que ha tingut lloc aquest cap de setmana a Sant Celoni, el CAC va poder mantenir el primer lloc del seu grup tot i presentar-se a la cita atlètica sense ensenyar totes les cartes.\nA Sant Celoni, només Albert Pujades va aconseguir una primera posició i va ser a la prova d'alçada. Aquest resultat es va completar amb quatre segones posicions: Arnau Gonzàlez al disc, Carles Garcia en els 100 metres llisos, i l'equip de 4×100 metres llisos, i en la prova de 400 metres llisos. L'alteta calellenc Samuel Carnicero -integrant del 4×100 metres llisos- va fixar un nou rècord juvenil del club aconseguint la marca de 50''1, la que és també una de les millors marques espanyoles de la distància.


Riberaonline.info - Priorat, Ribera d'Ebre i Terra Alta: XIV edició de la Festa de les Entitats Socials de Tortosa\nXIV edició de la Festa de les Entitats Socials de Tortosa\nLa tradicional Fira Jove de la Solidaritat que fa uns anys es va traslladar a la plaça de l'Ajuntament, aquest any retorna sota el nom de Festa de les Entitats Socials. La jornada, organitzada conjuntament entre l'Ajuntament de Tortosa i el Departament de Benestar Social i Família de la Generalitat de Catalunya, pretén donar a conèixer quines són les principals entitats solidàries que tenen seu al nostre territori.\nUna bona iniciativa per donar a conèixer a la ciutadania, però, sobretot als més joves, quines són les tasques que desenvolupen cadascuna d'aquestes entitats i per què són tant importants per al teixit associatiu de la ciutat.\nUna vintena d'estands, ubicats a l'entorn de la plaça, han ofert tot tipus de tallers i d'informació durant una intensa jornada que s'ha allargat fins a les 20:30h de la tarda.\nL'acte ha comptat amb l'assistència de la regidora d'Acció Social, Diversitat cultural, Igualtat i Drets Civils, Mònica Ripoll, que ha fet una visita als estands participants, entre els quals en destaquen els de la Fundació ELA Miquel Valls, Creu Roja, Atzavara Arrels, AFATE, Mans Unides, AECC Catalunya Contra el Càncer o Obre't Ebre, entre d'altres.\nDurant el dia, a l'escenari de la plaça hi ha hagut diferents activitats i actuacions, com la de la Coral Decibels, el centre de dansa Neus Rodés, el grup Obscens o el cor infantil de Labinota.\nTortosa, Terres de l'Ebre, 28 de setembre de 2019