Bages per a Tothom participa a la Taula Territorial de Ciutadania i Immigració de la Catalunya Central | Bages per a tothom\nSegons Bosch les polítiques de la Generalitat, la d’immigració inclosa, s’han vist afectades per la relació gairebé inexistent entre el govern de l’estat i la Generalitat, que s’ha caracteritzat per les retallades i el silenci. El Govern Central va reduir el Fons d’Acollida que transferia a les comunitats autònomes a 16 milions d’euros el 2011 i a 0 euros el 2012, per la qual cosa el presspost de la Direcció General també s’ha vist reduit en un 50%. Altres polítiques del Govern Central que afecten les polítiques d’immigración han estat el decret sanitari que implicava la pèrdua de la targeta sanitaria per a persones nouvingudes que no cotitzessin a la Seguretat Social però també per als autòctons que no haguéssin cotitzat mai. La Generalitat de Catalunya va decidir no complir aquesta normativa i a partir de l’1 d’abril tothom hauria de disposar de targeta sanitària a Catalunya.\nAlgunes actuacions del govern en l’àmbit de les polítiques migratòries han estat:\nReglament de la Llei d’Acollida. La llei de 2010 preveia un sistema d’acollida que s’havia d’especificar en el reglament que segueix en tràmit. El govern té l’intenció d’aprovar-lo aquest 2013 per tal de definir i homogeneitzar el servei d’acollida que s’ha d’oferir des de tots els ens locals i que inclouria aspectes com la llengua, l’orientació laboral i el coneixement del país. En aquest sentit ja s’ha començat a implementar un projecte de formació per a formadors en coneixement del país. Aquest projecte ha estat definit per la Fundació Ser.gi de Girona i amb el finançament de la Fundació la Caixa.\nAplicació de la Llei d’Estrangeria espanyola. L’Estat té les competències en el control de fronteres i en decidir qui pot entrar al país i com. La Generalitat té competències limitades en aquest sentit però té la competència exclusiva en polítiques d’integració. En aquest sentit, és la Generalitat qui emet els informes d’arrelament, d’habitatge i d’esforç d’integració per a la regularització, el reagrupament familiar i les renovacions de permisos. Aquests informes els redacten els ajuntaments i la Generalitat els valida i emet. A la Catalunya Central, el 2012, s’han emès 565 informes d’arrelament (dels quals 76 han estat desfavorables), 559 informes d’adequació de l’habitatge (12 desfavorables) i 34 d’esforç d’integració (5 desfavorables).\nPla de Ciutadania i immigració. S’està treballant en la redacció del nou pla 2013-2016 que hauria d’estar llest per a després de l’estiu i que ha de tenir en compte la situació de crisi econòmica i social actual, les noves formes de moviments migratoris, les segones generacions de persones immigrades i el procés de transició nacional.\nAltres activitats són l’Informe Anual sobre l’Estat d’integració de la nova immigració en què estan treballant l‘ECAS i la UAB amb el finançament de la Fundació La Caixa; el programa de retorn voluntari; la gestió del dret d’asil; polítiques antirumors; acompanyament per als emigrants; formació i divulgació sobre immigració i racisme; i el suport econòmic a entitats i ens locals.\nDesprés de la intervenció del Director General es va obrir un torn de preguntes en què les entitas van poder intervenir. El representant de Caritas va fer referència a l’existència del Centres d’Internament d’Estrangers en què hi ha tancades persones en situació irregular a l’espera de poder ser expulsats del país i el fet que en aquests centres es conculquen tots els drets humans. Xavier Bosch va explicar que aquests centres són competència de l’Estat, que en l’actualitat s’hi ha permès l’entrada a la Creu Roja per a fer-ne la gestió però que més enllà d’això la Generalitat no hi pot fer res. Altres persones van aprofitar per fer preguntes relacionades amb permisos de residència i treball, salut, fet religiós, etc. que el Director General va derivar al 012 on hi ha persones especialitzades en immigració que ofereixen assessorament.\nTot i que és molt important que l’administració s’acosti a les entitats i organitzacions que treballen el fet migratori per explicar-nos què fa, quines són les seves prioritats i donar comptes de la seva gestió i, per tant, la trobada de la Taula Territorial de Ciutadania i Immigració té sentit, el resultat final està molt lluny de ser òptim.\nEn aquesta trobada hi havia entitats del Bages, d’Osona, de l’Anoia que treballen els mateixos aspectes i hagués estat bo que hi hagués pogut haver una interacció més estreta per conèixer-nos millor. Saber quines problemàtiques tenim i com les gestionem i poder crear xarxa per evitar algunes duplicitats, per exemple, o per replicar projectes que s’han realitzat en altres pobles i ciutats amb èxit. I hagués estat bo també que l’administració hagués preguntat una mica més, perquè la distància que hi ha entre els pobles i ciutats de Catalunya i Barcelona, el govern central, no es medeix només en quilòmetres sinó també en l’actitud.\nA Bages per a Tothom ens hagués agradat molt que la trobada hagués estat molt menys unidireccional i que s’hagués organitzat de maneera que la participació no hagués estat només nominal sinó real. Aquestes trobades representen despeses en recursos també i s’haurien de gestionar de manera més eficaç i eficient.\nacollida, anoia, Bages, caritas, catalunya central, Direcció General per a la Immigració, Estrangeria, Immigració, osona, taula territorial de ciutadania i immigració, xavier bosch


Monument a la Patum per subscripció popular\nInforma: Albert, Patronat de la Patum\nDissabte, 27 de febrer de 2010 a les 18:45\nBerga (el Berguedà) - El passat mes de desembre es va donat el tret de sortida al Monument de la Patum, un projecte de construcció d'un gran monument a la festa berguedana que es finançarà per subscripció popular. Ara ja es poden fer les aportacions per Internet.\nL'escultura, que reprodueix el logotip de Salvador Vinyes que des de fa uns anys identifica la festa berguedana, farà uns sis metres d'alçada i es col·locarà en una rotonda d'entrada a la ciutat. El projecte està impulsat pel creador del logotip i pel Patronat de la Patum.\nSimulació del monument. Fotografia: Regió 7\nLa idea dels promotors és que aquest sigui un monument popular, que es faci gràcies a les aportacions de tots els que hi vulguin col·laborar. Es calcula que caldran entre 3.000 i 4.000 persones per pagar-ne el cost. Per fer-ho possible es posaran a la venda unes butlletes que costaran cinc euros.\nA partir d'ara, a través d'un simple procediment electrònic, també es pot fer el procés per Internet, a través de la pàgina http://www.monumentlapatum.org. Tots els qui hi facin una aportació tindran el seu nom gravat en l'escultura.\nMés informació: http://www.monumentlapatum.org


El proper dilluns, tornaran a les escoles nord-catalanes els equips pedagògics i l'endemà, serà el torn dels mainatges de les llars d'infants i de les escoles primàries, segons ha informat avui Ràdio Arrels.\nAquesta setmana les escoles han rebut la visita d'un representant de l'acadèmia i d'un representant de l'ajuntament per verificar que cada establiment compleix amb els requisits per poder obrir la setmana que ve. És el cas de l'escola maternal d'Illa que dilluns va convocar un consell d'escola per posar-se al dia de tot el protocol sanitari que ha enviat el ministeri de l'educació.\nCom era d'esperar les mesures són molt estrictes i no sempre fàcils d'aplicar. Per començar el nombre d'alumnes que es podran acollir depèn directament de l'espai disponible a classe, es calcula que són necessaris 3 metres quadrats per a cada alumne.


Sis veïns d’Almussafes ja s’han inscrit per a col·laborar en el nou punt d’intervenció local de Creu Roja – RiberaTV\nSis veïns d’Almussafes ja s’han inscrit per a col·laborar en el nou punt d’intervenció local de Creu Roja\nL’ajuntament del municipi espera que en les pròximes setmanes el nombre de voluntaris seguisca augmentant\nEl primer projecte en el qual participaren els col·laboradors serà “Aliments per a la solidaritat”\nAlmussafes, a 23 de novembre de 2016. Després de la presentació oficial del nou punt d’intervenció local de Creu Roja d’Almussafes celebrada la setmana passada, el consistori continua explicant el projecte als ciutadans per a animar-los a unir-se al mateix. Ahir, fou el torn del Centre de Formació de Persones Adultes, on es va desenvolupar una xarrada, en col·laboració amb Escola Oberta, en la qual membres de l’entitat van presentar als nombrosos assistents els objectius del programa “Aliments per a la solidaritat”, que va comptar amb la participació de voluntaris d’altres poblacions i fins i tot almussafenys que van formar part de Creu Roja en l’anterior etapa en el municipi.\nLa creació del nou punt d’intervenció local de Creu Roja a Almussafes continua avançant amb la fase de captació dels voluntaris que s’ocuparan dels projectes que progressivament vagen posant-se en marxa. Ahir, dimarts 22 de novembre, la sala multi usos del Centre de Formació de Persones Adultes de la localitat va acollir una xarrada emmarcada dins de la iniciativa “Escola Oberta”, impulsada per la EPA i coordinada per la professora Amparo Linares, en la qual es va presentar als alumnes el projecte de reimplantació de l’entitat assistencial a Almussafes.\nRosa Ferrer, coordinadora de la delegació especial de Creu Roja a València, va anunciar que ja hi ha 6 almussafenys inscrits en aquest nou punt d’intervenció local, una xifra que des del consistori municipal esperen que vaja augmentant durant les pròximes setmanes per a aconseguir que el programa “Aliments per a la solidaritat”, el primer que s’iniciarà en aquesta nova etapa de l’organització en la població, obtinga el resultat esperat pel departament de Benestar Social i per l’assemblea de Creu Roja d’Algemesí.\nEn la xarrada desenvolupada ahir, Ferrer va desgranar els set principis que regeixen el treball de Creu Roja, que són humanitat, imparcialitat, neutralitat, independència, voluntariat, unitat i universalitat. A més, va explicar que l’entitat està present en 185 països, que a València hi ha 28 assemblees en funcionament i que amb l’establiment d’aquest punt d’intervenció es pretén contribuir al desenvolupament dels objectius per als quals va ser creada, que es tradueixen sobretot en la prevenció i l’assistència als grups socials desfavorits.\n“Aliments per a la solidaritat”\nTal com s’ha acordat amb l’Ajuntament, Creu Roja començarà la seua intervenció a Almussafes amb el programa “Aliments per a la solidaritat” i els voluntaris que s’adherisquen a aquest primer projecte s’encarregaran de descarregar els productes, organitzar-los en les prestatgeries i de distribuir-los entre les famílies en funció de les necessitats concretes. També seran els responsables de la relació amb els usuaris i de controlar el nivell d’existències disponibles. Per a açò, a més de triar a un coordinador, es durà a terme una formació específica que els capacitarà per a dur a terme aquesta labor.\nEn l’acte van participar voluntaris almussafenys de l’anterior etapa en el municipi així com col·laboradors d’altres poblacions, entre els quals es trobava Arianna Méndez, de Benifaió. “Vaig començar en Creu Roja en 2010. M’interessa el camp de l’atenció social i considere que cal donar una mica del nostre temps i tenir un compromís amb l’entitat, realment el programa d’aliments és molt senzill”, va explicar.\nLa responsable de l’àrea de Benestar Social de l’Ajuntament de València, Laura Acuña, va assenyalar que esperen que en els pròxims dies vaja augmentant el nombre d’inscripcions, que poden realitzar-se en les dependències d’aquest departament municipal, situades en la planta baixa del Centre de Salut.\nSis veïns d’Almussafes ja s’han inscrit per a col·laborar en el nou punt d’intervenció local de Creu Roja added by Ribera Televisió on 23 novembre, 2016


Holiday home Strandvejen Harboøre X Harboore Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Harboore, Holiday home Strandvejen Harboøre X és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHoliday home Strandvejen Harboøre X també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Harboore. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Holiday home Strandvejen Harboøre X la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Harboore.


La revista de viatges amb històries Etiòpia: mirada a la mort al país diferent (En) - La revista de viatges amb Història\nPortadaÀfricaEtiòpia: mirada a la mort al país diferent (En)\nEtiòpia em va durar tres nits i 600 quilòmetres. Va morir Mandela i vam haver d'anar-nos just quan començava a entendre que per fi havia arribat a una Àfrica totalment diferent de la que fins ara havia contemplat.\nFins i tot Etiòpia vaig arribar a pensar que si Àfrica no era un país s'assemblava molt. Francament, entre Sud-àfrica, Swazilàndia, Namíbia, Botswana, Zimbabwe, Moçambic, Malawi, Zàmbia, Tanzània, Kenya i Uganda he trobat moltes similituds, en la forma per descomptat, i en el fons. Trobava més canvis econòmics i de desenvolupament que grans bretxes socials. Em semblava que hi havia una base cultural força comuna a tothom, una proximitat malgrat les diferències. Etiòpia, en aquestes tres nits i 600 quilòmetres, em va semblar una altra cosa.\nFins i tot Etiòpia vaig arribar a pensar que si Àfrica no era un país s'assemblava molt\nPotser fos perquè hi vaig arribar amb molt de bagatge, haver llegit el llibre d'un amic que t'explica el país per sobre d'explicar-se així mateix. El “Viatge a les fonts del Nil blau” era en part el causant del meu viatge, així que d'alguna manera hi aterrava amb el manuscrit disposat a identificar-me o allunyar-me de la mirada de Ricardo Coarasa, autor de l'obra.\nI així vaig arribar a una Addis Abeba on ens va rebre un amic de Francesca que viu allà. Ens va portar a casa seva i ens va treure per alguns d'aquells bars canalles de postí de les capitals africanes on les prostitutes usen laca per encerar les seves altes sabates de taló. Després, arribant fins a casa seva, ens va explicar que potser veiéssim hienes que baixen fins al seu barri, a la falda d'una muntanya, a menjar escombraries i als molts gossos de carrer que tinguin la mala sort de trobar-se. No vaig arribar a creure'l fins que ja al llit vaig sentir nítidament el “riure” de diverses.. Em va impressionar pensar en una ciutat on a la nit passegen hienes pels seus carrers.\nEm va impressionar pensar en una ciutat on a la nit passegen hienes pels seus carrers\nAl matí següent ens trobem amb Joan. Era una recomanació de Ricardo, un vell col·lega del viatge, que em va ensenyar el seu país amb una barreja d'accent cubà batut amàric. Yohanes pertany a aquesta generació d'africans que en les seves independències van ser acollits pels països comunistes per ser ensinistrats. Un gran tipus del que en poc temps acabem sent amics. Espero veure'l ara, quan creui per Etiòpia si res no es torça, al mes de març.\nI així sortim de ruta per a un viatge on havíem d'arribar fins a Gondar i Lalibela. Des del cotxe vaig veure un paisatge canviant. La capital em va semblar que era un lloc on s'entenia un progrés econòmic fort. Era millor i més gran del que s'esperava. No és Addis un lloc bonic, conserva la fesomia de les ciutats comunistes creades a mitjans del segle passat, amanida en aquest cas amb vestigis de palaus reals i una mica d'iconografia feixista deixada per la Itàlia de Musolini. No és un lloc bonic, per exemple,, però si em va semblar un lloc interessant.\nDesprés vam anar ascendint els més de 3000 metres d'alçada que té la ciutat a les muntanyes d'Entoto i va anar apareixent l'Etiòpia rural. L'immens camp estava majoritàriament llaurat, una bona notícia per mesurar el desenvolupament d'un país, però les poblacions que passàvem a mesura que s'allunyaven de la capital anaven semblant més pobres. Cases de tova o pedra, rectangulars, en petits i constants nuclis de població que apareixien escampats abans els nostres ulls.\nNo m'agrada en general la cuina africana, excepte moçambiqueña\nParem a menjar una injera en un petit poblat, on el propietari és un cubà que va emigrar fa anys a Etiòpia. No m'agrada el plat que amenaça de perseguir-me els propers dies i després de provar-ho intento menjar una carn encebada que la nit anterior a Addis em va encantar i ara em sembla un greix intragable. No m'agrada en general la cuina africana, excepte moçambiqueña. Ho sento, no trobo cap gràcia a la shima en cap de les seves variants ni m'agrada el cuit que solen fer la carn acompanyada sempre de vegetals.\nDesprés d'un dinar en què gairebé no vaig menjar res tornem a la carretera. Encara ens queden gairebé cinc hores de cotxe. Veiem les grans construccions xineses, que Yohanes m'explica que es veuen igual de malament que a tota Àfrica. La Xina s'ha convertit en un sinònim de barat i dolent per als africans. Hi ha molts camions «varats» a la carretera, esperant una peça miraculosa que els tregui del seu enterrament, i després de la finestreta s'observa una activitat constant d'un poble que no sembla que s'hagi resignat a ser exemple de pobresa.\nArribem de nit a Bahar Dar i trobem una multitud de persones que s'arremolina a la carretera. No podem passar, els cotxes estan aturats en una llarga fila. Ens apropem i comprovem que hi ha un cadàver sobre l´asfalt. Sembla que el seu cos va caure allà, en aquest precís moment i en aquest precís lloc. Allí es va acabar la seva vida. Passem pel seu costat i miro de reüll el cadàver. “Val la pena viure amb intensitat, aquest podria ser jo”, penso. “Segur que ell abans també va pensar alguna vegada això mentre mirava la mort d'un altre”, em dic en silenci.\nSegur que ell abans també va pensar alguna vegada això mentre mirava la mort d'un altre\nAl matí següent, quan ja sabia que havia d'anar-me'n per a Johannesburg, i després d'escriure una desconeguda història d'un intent de assassinat de Mandela amb què vaig ensopegar per casualitat, decidim anar a conèixer almenys les cascades de Tis Isat. Va ser pel camí quan vaig trobar una segona seqüència que em va parlar de la mort. Entre un munt d'escombraries on cremava part de la merda allà llançada havia gossos, porcs, homes i nens buscant una cosa que ficar-se a la boca. Ficaven les seves mans o musells en muntanyes de deixalles. Els nens portaven els seus peus descalços. Només s'escoltava el bordar d'alguns gossos. Al cel volaven voltors i cigonyes. Vaig pensar llavors en allò quotidià on visc d'aquesta escena tantes vegades contemplada, en la desgràcia que ha de ser néixer ja mort. Me'n vaig recordar d'aquell cadàver de la nit anterior. Me'n vaig recordar de nou que sóc afortunat.\nKgalagadi: la mort d'una llengua\nEtiquetes: Addis Abeba, Bahar Dar, etiòpia, Hienes, misèria, pobresa, Tis Isat\n1 febrer, 2014 a 4:16 | #\nEn el meu recorregut per Àfrica de tres anys, part de la volta al món que em portarà 13, he estat a Etiòpia. El vaig recórrer amb bici, no amb cotxe, i per més de tres mesos. Vaig viure més d'un mes a la capital esperant per la visa del Sudan. Mai, repeteixo, mai, vaig veure altres hienes que les que un home alimenta a Harare perquè els turistes facin fotos a canvi de diners. I mai vaig veure nens furgant a les escombraries disputant-li menjar als gossos. Aquesta crònica sembla escrita amb tots els esterotips possibles de qui no estima Àfrica. Flac favor a aquest content que regala hospitalitat.\n1 febrer, 2014 a 4:49 | #\nBenvolgut Álvaro, aniré per parts. Fa quatre anys que visc a l'Àfrica i he viatjat per dotze països del sud-est africà. Les història de les hienes me la conta el segon de l'ambaixada italiana que porta a Addis Abeba un any i mig. Com va explicar al post jo no les vaig veure però les vaig sentir tan nítidament que semblava que estaven sota la meva finestra. Ell, quan anàvem al cotxe, ens ho va explicar amb naturalitat, senzillament va dir «segur que ara veiem algunes hienes, jo les veig moltes nits que torno a casa…». Suposo que saps on és l'ambaixada italiana; doncs just allà, com ens va explicar ell, allò és ple de hienes. Allò que tu no veus no creguis mai que és l'única realitat, hi ha més vida al voltant que la que siguin capaços de captar els teus ulls. Et deixo un link, tret a l'atzar, d'un paio que parla també de les hienes d'Addis: http://www.daveblackonline.com/sleepless_in_addis_ababa.htm\nSobre allò que dius d'Àfrica, no tinc ni idea de per on viatges ni com ho fas, però segur que no és resort de luxe en resort de luxe, encara que ho semblés pel teu comentari. Dir que no has vist a l'Àfrica nens en un escombriaire al costat de gossos és o un comentari per quedar molt bé i demostrar que tu no ets un simple que parla d'esterotips, que tu sí que explicaràs a la resta com és la real Àfrica, o és una demostració que des de la bici no tens bones vistes. Si vols, per posar-te un exemple, passa't per Maputo, on jo visc, i te'n vas a les escombraries, on veuràs nens, ancians, homes i dones, al costat de gossos, rates i corbs lluitant per alguna cosa que emportar-se a la boca. El llegirà (basuero) de Maputo és molt famosa, hi ha tones d'escombraries i fins i tot gent que hi viu. Fins i tot, hi va haver un programa molt polèmic d'una ONG holandesa que va pretendre crear allà msim habitatges, entre la mateixa merda. Es va retirar després d'una enorme polèmica.\nPerò si Maputo t'agafa lluny, elige Nairobi, Harare (d'on dius que vens) i fins i tot la riquíssima Johannesburg, a Soweto, al barri d'El Dorado, i et fas una volta amb la bici i em dius si hi ha nens, gossos i escombraries. A Luanda, el seu escombriaire, també acull milers de persones. Jo Lusaka, just a l'entrada de la ciutat des de Livingstone, també veuràs la mateixa escena.\nFinalment, et diré que en la meva humil opinió és la teva manera de veure Àfrica la que li fa un flac favor, almenys els que estan condemnats a buscar a les escombraries. El bonisme o paternalisme d'alguns occidentals, que al meu entendre és racisme amb un somriure, és el que jo crec que no ajuda l'Àfrica. Al meu bloc, l' 4 anys, s'han narrat progressos socials, creixement econòmic, llocs meravellosos…però et diré que cada cop més sento que tot canvia lent, que les classes polítiques són massa corruptes encara i que aquesta gent necessita solucons per no anar a l'escombriaire a menjar i no a un munt de viatgers que adoren el continent de pas i que han decidit que la forma d'ajudar-lo és amagar els seus problemes. Nosaltres, tu i jo, estem de pas al cap ia la fi, els que necessiten solcions són ells i els fills d'ells. Això just (criticar parlar de la misèria), ho vaig sentir recentment en una recepció del president d'un país africà, a la seva luxosa mansió, en què demanava que donéssim una visió positiva del seu país. Ell és milionari, corrupte i en la seva luxosa festa fixa't que em va passar com a tu, no vaig veure ningú buscant menjar a les escombraries. Fora, a no més de dos quilòmetres, hi havia milers.\n1 febrer, 2014 a 9:35 | #\nHola Álvaro, jo no he passat tres anys a l'Àfrica, ni amb bici, ni en cap mitjà de transport. Només he anat un parell de vegades a un parell de països\nTot i això no em fa falta viure un mes a Addis… Has vist les fotos del post??? Jo veig nens, homes, i gossos… Ah!, i suposo que les escombraries cremant-se són d'un escombriaire\n1 febrer, 2014 a 12:30 | #\nCrec que cadascú, quan viatja, tens una cosa. I això és una de les centmil meravelles de viatjar. Com els quadres, en què un veu les plantes, altres el cel, i altres el detall diminut de la cantonada que no ha vist gairebé ningú.\nÉs formidable. I aquest intercanvi de mails és una prova evident. Podríem escriure alguna cosa sobre això.\nA mi el post m'encanta, és com un collage, i les fotos em semblen fondes amb aquesta boira com de conte, d'aquesta terra delicada que queda entre el somni i la realitat.


La Biblioteca Municipal ha rebut la visita dels i les alumnes de 5é i 6é del Col·legi Públic Verge del Miracle per a fer una animació lectora sobre Santiago Ramón y Cajal i un taller de Neurociència, a càrrec de "Los gatos con batas" que ofereixen els contes i a continuació jocs amb la ciència.\nPromogut per les Regidories de Cultura i Educació, un total de 188 participants han pogut fer aquesta activitat consistent en la realització d'un squishi circuit per a provar la conductivitat dels materials mitjançant l'encesa de llums LED amb l'ajuda d'una pila de petaca.\nAbans del taller didàctic l'alumnat, a partir de diversos llibres il·lustrats, còmics i contes de la vida de Santiago Ramón y Cajal, han desenvolupat una activitat d'animació lectora, complementada amb la part pràctica del taller, una activitat molt completa que ha sigut tot un èxit entre els i les participants.\nAixí mateix, els llibres que han utilitzat, hi estan disponibles pel préstec a la Biblioteca Municipal, per si els i les jove s'han quedat interessats en aprendre més sobre la ciència i les neurones.\nUnes visites que s'han realitzat en dos jornades, ahir i hui, amb la participació de tots els grups de 5é i 6é del CEIP Verge del Miracle amb l'objectiu de les regidores de treballar conjuntament Cultura i Educació fent més propera l'activitat cultural i la familiaritat amb els espais culturals, així com la ciència i la cultura.


Viladecans obté el premi al nou model innovador de gestió pública\nViladecans obté el premi CNIS 2021 al nou model innovador de gestió pública\nEl guardó posa en relleu el camí que ha pres l’ajuntament en el seu nou model de treball intern\n29 de de novembre del 2021. 10:21\nL’Ajuntament de Viladecans (Baix Llobregat) ha obtingut el guardó al millor projecte d’innovació pública d’Espanya dels Premis CNIS 2021, entregats a Madrid.\nEl premi posa en relleu el camí que ha pres l’Ajuntament de Viladecans en el seu nou model de treball intern. El Model d’Innovació de l’Ajuntament (MIA) té per objectiu «accelerar la qualitat de vida» aplicant metodologies com vectors innovadors extensos en la cultura organitzativa del sector privat.\nEl MIA es construeix en unes noves estructures transversals, quatre Comitès de Direcció, que impulsen 24 projectes estratègics sobre espai públic, educació, transformació digital i transició ecològica i econòmica.\nSegons el Consistori, aquesta nova cultura organitzativa busca «agilitar les accions incloent una planificació adaptativa als imprevistos».\nPremis CNIS 2021\nEls Premis CNIS s’han atorgat en el marc del Congrés Nacional d’Innovació i Serveis Públics (CNIS). Viladecans ha obtingut el premi davant de dos finalistes: la Diputació de Sevilla i la Tresoreria de la Seguretat Social.\nL’any 2017, l’ajuntament ja va guanyar el guardó al Projecte Europeu Innovador per impuls d’entorns personals d’aprenentatge en escoles de les ciutats.\nViladecans presenta l’Àlex i l’Eulàlia, els seus nous gegants «moderns»\nIlla i Vergés, medalles d’honor de Viladecans per la seva tasca durant la pandèmia\nEl Congrés CNIS es desenvolupa des del 2011 amb el suport, entre d’altres, del Ministeri d’Economia i Competitivitat, el Ministeri d’Indústria, Energia i Turisme i el Ministeri d’Hisenda i Administracions Públiques.


La PAH reclama a l'Ajuntament un pla de xoc per afrontar els problemes d'habitatge | Ràdio Sabadell\nLa PAH reclama a l'Ajuntament un pla de xoc per afrontar els problemes d…\nLa PAH ha fet arribar les seves demandes a l'Ajuntament/ Karen Madrid\n05.07.2017 13:08 Karen Madrid\nLa PAH reclama a l'Ajuntament un pla de xoc per afrontar els problemes d'habitatge\nLa Plataforma d'Afectats per la Hipoteca reclama a l'Ajuntament l'aplicació d'un pla de xoc per afrontar els problemes d'habitatge que es registren a la ciutat. Des de la PAH denuncien que el consistori no està donant resposta a les més de 3.000 persones que ocupen pisos a Sabadell i demanen més compromís per part de l'administració local. "Entenem que és una situació extremadament breu; no és una bossa de pobresa, és una part de la població significativa i creixent. La ciutat requereix un pla de xoc. No estem a l'any 2004, calen mesures d'efecte immediat", ha declarat el portaveu de la PAH, Albert Giménez.\nDavant d'aquesta situació, la Plataforma ha fet arribar a l'executiu quadripartit cinc mesures que consideren "de mínims" per solucionar la situació. Una de les més destacades és l'habilitació d'un centenar d'immobles més per a l'emergència social. "L'actual resposta dels serveis socials és d'una extrema precarietat i consisteix en demanar als afectats que es busquin un pis, que els hi pagaran el primer mes i la resta ja veurem", ha explicat Dani Bastús, portaveu de la PAH. Una altra de les propostes de l'entitat és que s'impedeixi el tall de subministraments a les famílies vulnerables i que s'emprenguin mesures per regular els preus del lloguer a la ciutat. A més, també demanen que s'assenyalin públicament les empreses i autoritats que estan impedint el desenvolupament d'aquestes mesures, així com una revisió del funcionament de serveis socials. "Volem que s'obrin expedients a les assistentes socials que no mantinguin una actitud de respecte cap a les persones afectes i mantinguin una actitud racista, classista o sexista. Ens hem trobat amb aquestes situacions", ha explicat Bastús.\nLa PAH va traslladar ahir aquestes mesures a l'Ajuntament, amb la voluntat que s'apliquin en el pròxim any, atès que els segueixen arribant nous casos de persones sense habitatge. "Els casos que portem han sortit en les dues últimes setmanes. És una problemàtica que està al carrer, no ha desaparegut. Els casos d'hipoteca han baixat, però la problemàtica s'ha desplaçat al lloguer i a l'ocupació. Quan et fan fora de casa has de buscar un lloc i un altre", ha explicat Giménez. En aquest sentit, també recorden que l'administració pública atén de forma temporal alguns casos, però acaben tornant al sistema. És el cas de la Marián, que en quatre anys ha passat per set domicilis diferents: "Estic canviant sempre de pis, amb la meva filla de cinc anys. Sento que la meva situació mai no millorarà". Des de l'Ajuntament, segons la PAH, han apuntat que necessiten unes setmanes per estudiar aquestes propostes i decidir si les incorporen.\nL'Ajuntament admet que no pot donar resposta a tots els casos relacionats amb la pèrdua d'habitatge\nDes de l'Ajuntament han fet un balanç positiu de la reunió amb la PAH i asseguren que estudiaran les seves propostes per a incorporar-les. De fet, la regidora d'Habitatge, Glòria Rubio, apunta que les mesures de la Plataforma “van en la mateixa línia de treball de l'Ajuntament”, encara que el seu desenvolupament no pugui ser complet per les limitades competències de l'administració local. En aquest sentit, Rubio ha donat la raó a la PAH i ha assegurat que no s'està donant resposta a tots els casos de pèrdua d'habitatge: “És evident que el que estem fent és insuficient, perquè hi continuen havent famílies en situació d'emergència”.


El PSM-EN rebutja la reforma laboral que impulsa el Govern espanyol\nEl PSM-EN considera que la reforma que vol realitzar el Govern de l'estat de les prestacions per desocupació es contradiu amb els pretesos objectius expressats pel President Aznar. En opinió de la formació nacionalista, aquestes mesures no milloraran la distribució del fons econòmic que prové de les cotitzacions que realitzen tots els treballadors, sinó que podrien convertir-se en un estalvi destinat a mantenir el nivell d'ingressos de l'administració central, davant l'anunciada reducció de impostos. Per al PSM, és injust que es carreguin damunt les esquenes dels ciutadans socialment més febles els efectes de la minva d'impostos de què gaudiran les capes socials amb uns ingressos més alts.\nEl PSM recorda que el “Plan de Acción para el Empleo del Reino de España 2002”, reconeix que “en términos generales, el sistema español de protección social no engendra trampas de pobreza, ya que la prestación es claramente inferior al salario...”. La reforma que propicia Aznar és, per als nacionalistes mallorquins, contradictòria amb aquesta anàlisi.\nD'altra banda, el PSM considera que l'eliminació dels salaris de tramitació sí que és una “trampa” que abaratirà la lliure decisió empresarial per dur endavant una política d'acomiadaments a la carta, ja que tots els acomiadaments tindran els mateixos costos, siguin justificats o no, sense diferenciar els procedents dels improcedents. Aquesta mesura pot crear greus situacions d'injustícia, i suposa a la pràctica accedir a la reiterada reclamació patronal de poder realitzar acomiadaments lliures i sense costos.\nEl PSM expressa també el seu desacord davant el fet que les indemnitzacions rebudes per acomiadament rebin la consideració de rendes de capital, i per tant computables com ingressos familiars. Aquesta mesura podria conduir a la paradoxa que un treballador que hagi estat acomiadat no pugui cobrar subsidi d'atur, quan es doni la circumstància que la indemnització per acomiadament superi el llistó del mínim d'ingressos familiars.\nPel que fa a l'anunciat retall de les prestacions per desocupació agrària, el PSM tem que aquesta mesura contribueixi encara més a la deserció de treballadors del camp, a més d'introduir greuges comparatius entre els treballadors agraris i els d'altres sectors. Segons les reformes anunciades per Aznar, si per aconseguir quatre mesos d'atur els treballadors industrials hauran d'haver cotitzat 12 mesos, els treballadors agraris, amb una cotització idèntica, sols podran cobrar tres mesos d'atur, a més de no tenir accés als subsidis.\nEn definitiva, el PSM afirma que aquest paquet de mesures suposa un greu atemptat i una clara passa endarrere en la protecció social dels treballadors en atur, amb greus conseqüències sobre els seus nivells d'ingressos i sobre la qualitat de vida. Per als nacionalistes, a més, és altament preocupant el to de les declaracions dels representants del Govern de l'estat, que contribueix a divulgar la idea que hi ha uns treballadors bons que volen treballar, i uns altres de dolents que volen cobrar sense treballar. El PSM alerta del risc de foment de la fractura social que comporta aquest tipus de declaracions, en crear una imatge del desocupat com a culpable de la seva situació que s'aprofita dels recursos públics de protecció social.


DIJOUS 21 DE MARÇ, DIA MUNDIAL DE LA POESIA\nDes de la Biblioteca de Sant Fruitós de Bages celebrem el Dia Mundial de la Poesia i hem preparat les següents activitats:\n“Joan Brossa. Centenari del naixement”. Cedida per la Biblioteca El Casino de Manresa, podreu gaudir de l’univers del poeta a partir de la recreació dels seus poemes objecte.\nDel 18 de març al 12 d’abril.\n“Taller d’expressió poètica”. Per a infants a partir de 4 anys (amb inscripció prèvia). Jugarem i crearem a partir de la poesia visual de Joan Brossa. Dijous 21 de març, a les 18:00 h.\nRECITAL PER A ADULTS\n“Lectura de poemes de Joan Brossa i tertúlia”. Commemorem l’Any Brossa recitant els seus poemes i coneixent millor la seva producció poètica que ell va exercir en un continu exercici d’experimentació i de llibertat. Coordina: Francesc Canellas. Dijous 21 de març, a les 19:30 h.\nUs proposem gaudir amb nosaltres del Dia Mundial de la Poesia!!!


Sergi Roberto: “Tota la plantilla està oberta a ajudar al club econòmicament” Sergi Roberto: “Tota la plantilla està oberta a ajudar al club econòmicament” – Món Esport\nSergi Roberto: “Tota la plantilla està oberta a ajudar al club econòmicament”\nEl futbolista blaugrana creu que aquesta temporada tornarà a jugar al mig del camp\nRedacció Agost 14, 2021 1:50 pm\nEl futbolista Sergi Roberto afronta la seva novena temporada al primer equip del Barça. El català es mostra optimista abans d’arrencar la Lliga tot i la marxa de Messi i vol deixar enrere el darrer curs, on tan sols va poder disputar 19 partits per problemes físics.\nEl futbolista ha relatat en una entrevista a La Vanguardia el calvari que va passar la temporada passada: “Tot anava bé, però em vaig lesionar i vaig ser positiu en covid-19. Recuperar-me a casa no va ser idoni i després vaig recaure. Volia ajudar l’equip, però no podia”.\nEl català creu que aquesta temporada tornarà a la seva posició natural al mig del camp i deixarà de jugar com a defensa: “Cada any em pregunto on jugaré. Tenint en compte com van els entrenaments, aquest any em veig més al centre del camp perquè hi ha dos laterals drets a l’equip”.\nEl jugador de Reus admet que la marxa de Messi és molt difícil de superar: “Ens falta el millor jugador de la història del club. Teníem el millor futbolista del món i totes les jugades ofensives passaven per ell. Estava a tot arreu”.\nPer tal de compensar l’absència de l’argentí, Sergi Roberto assegura que “hem de fer una passa endavant i estar més units que mai. Si no aconseguim fer els 40 gols de Messi, hem de fer 30 i rebre’n deu menys“. El català és molt optimista amb la plantilla que ha quedat: “Reviso totes les plantilles de Primera i la nostra és la millor“.\nD’altra banda, Roberto assegura que és fals que hi hagi jugadors de la plantilla que s’han negat a acceptar una rebaixa salarial davant la greu situació econòmica del club: “L’any passat vam acceptar una reducció de sou i tota la plantilla ha estat oberta a ajudar al club econòmicament. Encara no hi ha un acord perquè estem negociant”. El futbolista assegura que ell és el primer disposat a fer un cop de mà per ajudar al Barça a sortir d’aquesta crisi: “Acabo contracte aquest any i renovaré a la baixa. Estic esperant una proposta del club“.


L’armada argentina deixa de buscar els tripulants del submarí\nEls familiars reclamen que es recuperin els cossos sense vida\n4 min. Buenos Aires 02/12/2017 00:00\n651x366 La familiar d’un dels tripulants desapareguts, desconcertada després de saber que l’Armada abandonava la recerca. / ARDUIN MAURICIO / EFE La familiar d’un dels tripulants desapareguts, desconcertada després de saber que l’Armada abandonava la recerca. / ARDUIN MAURICIO / EFE\nEl submarí San Juan tenia la base al port de la marina argentina de la ciutat de Mar del Plata, a uns 400km de Buenos Aires. Des de fa 16 dies, els familiars dels 44 tripulants han esperat un miracle. I encara l’esperen, tot i que el govern argentí i l’armada han donat per acabat l’operatiu SAR, la sigla en anglès de save and rescue. Això vol dir que ja no es busquen més els mariners. Se’ls dona per morts després de dues setmanes intenses de recerca enmig de l’oceà Atlàntic.\nQuatre mil persones s’han desplegat per terra, mar i aire en les tasques per mirar de trobar els 44 tripulants del San Juan. Més d’una dotzena de països han participat en aquest megaoperatiu SAR. I especialment s’hi han implicat els que tenen submarins, com és el cas d’Espanya, gràcies a un acord internacional de col·laboració i solidaritat existent arran de la catàstrofe del submarí rus Kursk l’any 2000.\nTota nació que tingui un submarí perdut, en emergència o enfonsat, ha d’emetre un avís al sistema ISMERLO, l’oficina internacional de rescat de submarins segons la sigla en anglès. I és precisament aquest organisme internacional el que s’encarrega de coordinar la missió de rescat entre els països integrants a tot el món.\nPerò aquest operatiu internacional i solidari s’ha donat per acabat. “Ja han passat 15 dies des que vam perdre el rastre del submarí, i hem estat buscant-lo el doble de dies que marquen els protocols”, explicava el portaveu de l’armada argentina, el capità Enrique Balbi. Aquest mariner de 53 anys i també exsubmarinista s’ha convertit involuntàriament per als argentins en el rostre mediàtic d’aquesta tragèdia. Cada dia s’ha encarregat d’informar els mitjans de comunicació de les novetats de l’operació de rescat. I ell ha sigut, i no el ministre de Defensa, l’encarregat d’informar, llegint un mil·limètric comunicat de premsa amb un llenguatge eufemístic, que ja no es busquen més els mariners perduts i que ja no s’espera trobar-los amb vida.\n“Després d’haver recorregut un milió de milles nàutiques i després d’analitzar tota aquesta àrea a una profunditat de 300 metres sense resultats positius, l’armada ha decidit canviar el protocol de recerca i rescat per només el de recerca de la nau. I si l’embarcació és a més de 500 metres de profunditat es donaran per finalitzades totes les operacions”, explicava Balbi.\nEl comunicat no va convèncer els familiars dels tripulants del submarí desaparegut. “L’únic que vull és que el meu fill torni -es lamentava Hilda Raquel Colombani-. I, si és mort, vull que em donin el seu cos per poder enterrar-lo cristianament. Vull estar segura que no es queda al fons de l’oceà”. Marcela Moyano, la dona d’un altre desaparegut, també es va mostrar indignada: “S’han de comprometre a buscar-los i rescatar-los”, va reclamar a l’agència Efe. “Les famílies no ens aturarem. Volem els cossos i que es comprometin a buscar-los”, va insistir.\nAra, doncs, per localitzar el submarí, que es creu que pot estar enfonsat a 600 o 1.000 metres de profunditat, són indispensables els minisubmarins enviats a l’Argentina per Rússia. Tripulats remotament des d’un vaixell en superfície, poden precisament arribar fins als 1.000 metres de profunditat.\nParal·lelament, la justícia argentina ja investiga què podria haver passat. L’explosió a bord és la hipòtesi més acceptada. L’aigua del mar, que hauria entrat al submarí pels tubs de ventilació en les maniobres que es fan a poca profunditat per oxigenar la nau, en contacte amb les bateries elèctriques genera una combinació letal. I és que amb aire contaminat i després una explosió, les possibilitats de supervivència són quasi inexistents.


REPTE 280. I després dels anissos, què?\nIntervenció de: Nubada | 11-10-2007\n"... i foren feliços i menjaren anissos". Així acaben molts dels contes infantils amb final feliç, especialment els de casaments de prínceps i princeses. Amb aquest repte us proposo que us pregunteu: i després dels anissos, què?\nCom va continuar la vida de la Blancaneus, la Ventafocs o la Bella Dorment després de casar-se amb el príncep? I la de la princesa del pèsol? I aquella que va fer un petó a una granota i s'hi va acabar casant... en què deu pensar cada cop que besa el seu marit? També es pot aplicar a pel·lícules: què deuen fer, avui, la Pretty Woman i el seu adinerat client?\nImagineu-vos contes, pel·lícules o novel·les com si el final feliç fos el començament de la història, i continueu-la vosaltres mateixos.\nTema: I després dels anissos, què?\nExtensió: màxim 350 paraules\nParaules clau: mirall, nina, rovelló i esfilagarsar\nTermini: dilluns a les 15 h.\nMenjaren anissos i... foren feliços?


👉 Els rumors de divorci entre Risto Mejide i Laura Escanes ja tenen resposta\nLa 'influencer' ha aclarit com està la seua relació amb el publicista\ndissabte, 16 de gener 2021 - 12:35h\nRisto Mejide i Laura Escanes són una de les parelles més mediàtiques del panorama nacional. Els dos sempre han generat un gran interès per la seua notable diferència d'edat, tot i que la parella ha deixat clar en diferents ocasions que els importa poc que es parle d'ells per este assumpte. Es van casar allà per 2017 i fa un any es van convertir en pares de Roma, la seua primera filla en comú.\nEn les últimes hores, unes paraules de la 'influencer' sobre el baix moment anímic que està passant han fet saltar totes les alarmes davant d'una possible crisi de parella amb Risto Mejide. Què ha fet la 'influencer' per tancar a els rumors sobre una presumpta crisi amb el seu marit? Com en ella és habitual, Escanes ha fet servir les xarxes socials per a desmentir estos comentaris que estaven circulant per les converses de molts dels seus seguidors.\nLaura Escanes aclarix els rumors de crisi\n«Xics, conteste una volta i ja. Ho vaig dir en el directe, però ho recorde per ací: per no pujar fotos amb algú no vol dir que haja passat alguna cosa. Ni amb amics, ni amb parelles... Fa uns mesos que puje més prompte poques fotos com 'post' i estic més present en 'stories'. No ha passat res. Estem bé. No hi ha divorci, podeu estar tranquils. He llegit cada cosa», ha sentenciat Laura.\nLa popular 'influencer' ha explicat que tot va perfectament entre ells, encara que molts pensen el contrari. La raó de la seua baixada de moral ha sigut la nova vida que porta durant la pandèmia, que com a tots els espanyols, ens ha canviat d'una manera o una altra la nostra forma de viure.\nEl matrimoni va canviar de lloc de residència fa uns mesos, deixant la seua antiga vida en Barcelona per a mudar-se a una nova casa a Madrid, especialment pels compromisos laborals del publicista, que presenta cada vesprada el programa 'Todo es mentira' en Cuatro. A demés, per a la 'influencer' també li venia molt bé el canvi de ciutat per les mateixes raons professionals que el seu marit.\nActualment, estan viatjant a Barcelona, i més si és possible tenint en compte les restriccions de les comunitats que estan variant la vida habitual de la parella. Un gir substancial en el dia a dia que hauria provocat una reflexió sincera de Laura Escanes sobre el que estem vivint amb la pandèmia: «Últimament no puje tantes fotos ni estic tan pendent per ací. Estic donant prioritat a escoltar-me més i em va bé mentalment».\nEncara que Escanes no vol que els seus fans s'alarmen, sí que ha declarat que a voltes vol permetre's un temps per a estar amb ella mateixa i fins i tot tindre el dret de sentir-se trista. «No crec que siga incompatible ser feliç amb passar moments més difícils o tindre dies dolents i estar trist. Ens hem de permetre estar tristos. La situació no ajuda, hi ha un poc de llibertat que ens han llevat», ha assegurat la 'influencer' en alguns dels seus 'stories'.\nLa pandèmia de la Covid ha canviat completament l'estil de vida de la gent, i estos canvis sempre tenen l'objectiu d'intentar que el virus dure el menys possible en les nostres vides. Laura Escanes també ho ha passat malament durant els últims mesos i ho reflectix de tant en tant en les seues xarxes socials.\nD'esta forma, la jove ha obert el seu cor en numeroses ocasions per a que els seus 'followers' vegen com és de transparent i el que patix de voltes en la mateixa pell. Amb això, Escanes demostra que no tot és alegria i positivitat en Instagram, com de voltes es vol mostrar d'una manera irreal.\n"Susanna Griso, en xoc en ple directe: «Em va obrir les cames»" "Els pares de l'escola d'Elionor i Sofia diuen 'prou' a la reina Letícia"


El quadern robat: Notes d'una visita comentada a l'exposició "Me and Mr. Jones"\nNotes d'una visita comentada a l'exposició "Me and Mr. Jones"\nLa visita comentada d’ahir a l’exposició “Me and Mr. Jones” d’Oriol Jolonch va donar molt de si, i gràcies a les preguntes dels assistents, van anar sorgint alguns dels temes fonamentals de la seva obra. Els detallaré a continuació, amb el risc de deixar-me’n algun, cosa que ja intentaré completar a posteriori. De moment, aquestes són les notes que vaig prendre:\n- Perquè el nom de Mr. Jones?: Simplement perquè és un nom corrent. Jolonch volia “despersonalitzar” el personatge per a que qualsevol es pugui identificar. Mr. Jones no fa referència a ningú en concret, sinó a tothom en general.\n- Referents: l’Oriol Jolonch es va declarar admirador del cinema fantàstic de Tim Burton, entre altres. La fotografia dedicada a Georges Méliès, és un exemple de per on van les coses. Ens va parlar d’una pel.lícula que el va impressionar molt: “Crudo”, en la que una nena vegetariana es veu obligada a menjar fetge i, després d’això, sofreix una transformació inquietant. No li interessa el gènere de terror en el sentit de les referències a tot allò sobrenatural. El seu interès es centra en el que passa a l’interior de les persones; en com les coses que passen a nivell real o emocional poden fer canviar el comportament i la manera de veure el món. La foto en la que a l’esquena de Mr. Jones s’obre una finestra en la que es veuen dos corbs, fa referència a les parts obscures que l’ésser humà pot portar a dins.\n- El bosc: El bosc, com a tema, té una llarga tradició en la literatura fantàstica, dels del conte infantil de la Caputxeta vermella, a totes les narracions que fan referència a un “bosc encantat”. Una de les fotografies exposades, mostra un ull que mira a través del boscatge. L’Oriol ens va desvelar una sensació que té sempre que camina per un bosc: la de que algú l’esta observant. Poden ser els mateixos arbres, o l’ànima del bosc. Hi ha alguna cosa viva, en una altra dimensió, que ens vigila.\n- La idea d’amença: Aquesta idea esta present en moltes fotos. Fa referència als perills que amenacen la humanitat, originats quasi sempre pels mateixos homes. “Les botes del Mariscal” o “The last three minutes” en són un clar exemple. Unes botes gegantines estan al centre de la imatge, un paisatge idíl·lic. Uns núvols de tempesta creuen el cel, i tot ens fa pensar en que cal trobar un recer del perill de destrucció imminent. Les botes són el símbol d’aquesta amenaça... humana. A “Last three minutes” veiem una noia d’esquena en un llac, envoltada de bosc. A la part superior de la imatge, un rellotge gegant marca l’hora: falten tres minuts per a les dotze. L’Oriol ens va parlar del rellotge de l’Apocalipsi, un rellotge ideat per científics i que avança o retrocedeix, depenent de les accions humanes i del perill que generen per a la destrucció del món. Ens va dir que l’el.lecció de Trump com a president dels Estats Units, va fer avançar perillosament el rellotge. La idea de que el món no és un bon lloc per viure, l’expressa també la foto “Sin titulo aparente”, una de les més inquietants de l’exposició, en la que un cap de nino, surt propulsat cap a l’esquerra de la imatge. Ens va explicar que fa referència a un espermatozou, que, enlloc d’entrar, fuig a tota pressa, ja que no té cap mena de ganes d’entrar a formar part del món humà a la terra.\nNota: Com he apuntat al començament, aquesta entrada pot ser ampliada posteriorment.\nPublicat per Anna Belsa a 12:56\nNotes d'una visita comentada a l'exposició "Me an...\nUn país de funcionaris?


Recollida de mobles i trastos vells | Ajuntament de Navàs\nÉs molt fàcil desfer-te d'un moble o d'un trasto que no vulguis. Ho pots portar directament a la Deixalleria (dins de l'horari d'obertura) o sol·licitant el Servei de Recollida Domiciliària de Mobles i Trastos; et volem facilitar aquesta feina per tal d'evitar que llencis aquest trastos al carrer o a qualsevol indret del municipi o dels municipis veïns.\nTots aquells objectes que et vulguis desfer i que es generen a la llar, que pel seu volum no es poden dipositar en els contenidors de carrer, o bé aquells que són difícils de portar a la deixalleria: sofàs, portes, mobles, cadires, persianes, sunyers, matalassos, ...\nRuna, sanitaris o objectes similars, si s'han fet obres a l'habitatge.\nResidus especials de petit volum, aquests s'han de portar a la Deixalleria o bé quinzenalment a la Deixalleria mòbil situada a Pl. Antoni Gaudí, al costat del mercat a Navàs o bé, quinzenalment els divendres a Palà Torruella.\nQuan i com es recullen els mobles i trastos vells a Navàs?\nAquest servei és realitzat per un vehicle que circularà quinzenalment pel nucli de Navàs (dissabtes al matí), només passarà a recollir els mobles i trastos vells d'aquelles zones en que s'hagi sol·licitat el servei de recollida a l'Ajuntament i s'hagi acordat el dia i la zona de recollida, per això és important recordar quins són els sistemes per sol·licitar el servei de recollida.\nLa data de recollida no serà en ferm fins que rebi la confirmació de la mateixa o bé la proposta d'una nova data de recollida (en cas de que el dia proposat estigui cobert).\nLa reserva s'ha de fer com a mínim amb 6 dies d'antelació.\nRecorda, és un SERVEI GRATUÏT per a particulars.\nQuins sistemes tens per sol·licitar el servei de recollida de mobles i trastos vells?\nPer a la petició del servei cal realitzar sol·licitud prèvia, que podeu fer:\n1. Per telèfon\nTrucar al telèfon de l'Ajuntament de Navàs 938390022, regidoria de Medi Ambient. De dilluns a divendres de 9-14 h. Concertarem un dia i passarem a recollir-los per contenidor més pròxim de casa teva.\n2. Correu electrònic, mitjançant el següent formulari de reserva on-line:\nDades de la persona/empresa/entitat\n* Forma comunicació: Correu electrònic\n* Adreça i telèfon:\nDades per sol·licitar el tràmit\n* Data recollida:\n* Domicili recollida:\n* Objecte a recollir:\nLloc: Oficina d'Atenció al Ciutadà - OAC Navàs\nDarrera actualització: 07/04/2017 10:49 Total visites: 1187


Col llombarda amb pomes, panses i pinyons - Receptes cartesianes\nCol llombarda amb pomes, panses i pinyons\n4 grans (16 g) all\nOpcional: 1 branca api\n50 g (o aigua) caldo vegetal\n2 unitats (350 g) ceba\n700 g (1/2 unitat) col llombarda\nOpcional: 1 fulla llorer\n1 cullerada d'oli d'oliva verge extra (14 g) oli d'oliva verge extra\n700 g (3- 4 unitats) pomes Golden\n50 g vi ranci\n• GALIANO, Cristina: "Cómo adelgazar sin dietas y no volver a engordar" (segona part, p.224), llibre digital\nEl comidista (consultat el 2019)\nSi per coure la col amb pressió (procés 3) voleu fer servir caldo vegetal en comptes d'aigua, convé que el tingueu fet amb antelació.\nPodeu fer tota la recepta amb antelació i reescalfar-ho al moment.\nEncara que disposeu de sofregit de ceba a la nevera o al congelador, més val que no el feu servir per estalviar-vos aquest pas, perquè com que ho courem tot a l'olla de pressió, no cal que el sofregit hagi estat gaire estona fent-se.\n4 grans d'all, pelats i picats o a làmines fines (16 g)\n[Si voleu picar els alls amb la thermomix, poseu-los al got un cop pelats, sencers, i feu el següent:\nPoseu l’oli i l'all, en fred, a l'olla de pressió super-ràpida sense la tapadora de pressió.\n2 cebes, pelades i picades (350 g)\n[Si voleu picar la ceba amb la thermomix, poseu-la al got un cop pelada i tallada a trossos d'aproximadament la mateixa mida, i feu el següent:\nsi encara no està, programeu a continuació: 1 o 2 s, v=4.]\nAfegiu-ho a l'olla sense la tapadora de pressió. En el primer moment poseu el foc fort, però de seguida abaixeu molt el foc i tapeu la cassola amb una tapadora que no sigui la de pressió. Aneu remenant i controlant que la ceba no es cremi: uns 10 min.\nCocció de la col llombarda i la poma sense pressió\n700 g de col llombarda (1/2 unitat), rentada, havent eliminat el tronc i la part dura del centre de les fulles, així com les fulles exteriors més dures; a tires\n[Si voleu, podeu picar la col llombarda amb la thermomix. Poseu-la al got tallada a trossos d'aproximadament la mateixa mida, en 2 tandes, i feu el següent:\nAfegiu les tires de llombarda a l'olla, remeneu i tingueu l'olla al foc, sense la tapadora de pressió: 2 min.\n50 g de vi ranci\nAfegiu-lo a l'olla, remeneu, i deixeu-ho al foc destapat, per tal que s'evapori l'alcohol: 1 min.\nCocció amb pressió\n50 g de caldo vegetal o d'aigua\n700 g de pomes golden (3-4 unitats), pelades, tretes les llavors i a vuitens\nAfegiu-ho a l'olla i remeneu.\nTapeu l'olla amb la tapadora de pressió. Espereu que aparegui la segona ratlleta de l'indicador de pressió; abaixeu el foc i compteu 2 min; apagueu el foc i espereu que baixi la vàlvula.\nPoseu-los en una paella o en un cassó (sense afegir-hi res).\nTorreu els pinyons lleugerament: poseu la paella o el cassó al foc, i aneu-los remenant tota l'estona fins que agafin una miqueta de color: uns 3 min (vigileu, que es cremen de seguida). Reserveu-los .\nAddició dels pinyons a l'olla\nAmb l'olla fora del foc, afegiu-hi els PINYONS torrats i remeneu.\nMariona Fradera 16 de Maig de 2020 07:16\nBoníssima! El resultat és espectacular, i això que amb el confinament he hagut de cambiar les pomes per unes peres molt dures.


Escrit per Tals les 23:11\nHi ha tantes coses barrejades en aquest escrit que no sé si ficaria la pota en comentar segons què. El passat de vegades és millor deixar-lo allà on està. Algú em va dir que només ens hi podem enfrontar quan som prou forts per fer-ho. Vaig penjar la frase al blog perquè sempre peco d'això també. El passat em guanya perquè encara no he aconseguit la força per encalçar-lo. Potser millor mirar endavant ara, i ja girarem la vista quan puguem.\n12 de gener de 2010, a les 1:22\nFurgar al passat és un oci més, crec jo. És una gràfica on vas dient: òstia, abans sí que tenia collons.\nòstia, abans sí que era sensible.\nòstia, abans sí que era feliç.\nòstia, abans sí que patia..\nAbans és com ara, en realitat, no?\n12 de gener de 2010, a les 23:11


la serp blanca: Una novel·la txeca que agradava a Kafka\nUna novel·la txeca que agradava a Kafka\nFeia temps que tenia ganes de llegir L’àvia, de Božena Nĕmcová. A la biblioteca del meu pare n’hi havia un exemplar, encara amb els fulls per tallar, de la traducció directa al català de Rudolf Slabý, publicada el 1924 per l’Editorial Catalana en dos volums i no reeditada des d’aleshores. Sentia curiositat per aquesta novel·la, que Kafka admirava, considerada un dels clàssics de la literatura txeca, encara que no se sol tenir present en el gran corrent de la novel·la europea del XIX. Ara he aprofitat l’agost per llegir-la. A més de ser una lectura pendent des de feia molt de temps, tenia l’excusa suplementària de la meua última visita a Praga, a finals de juliol. Era el moment.\nD’entrada, he de reconèixer que L’àvia em va desconcertar. Esperava llegir una novel·la realista, segurament una mica melodramàtica, i en lloc d’això m’he trobat amb la descripció sostinguda d’un ambient idíl·lic, al camp, on pràcticament no passa res. La narració s’inicia en el moment en què l’àvia, el personatge principal que dóna títol a l’obra, va a viure amb la seua filla i el gendre, que s’han establert en un poblet de Bohèmia, després de viure i treballar a Viena. Els quatre xiquets de la parella queden encantats des del primer moment amb l’arribada de l’àvia, tota bondat i bon sentit, que els conta rondalles i els obre els ulls al món que els envolta. Entorn d’ella el narrador articula la presentació de tot un seguit d’informacions etnogràfiques d’una civilització rural, que encara no ha estat tocada pel món industrial: la natura, els animals de corral i els del bosc, els costums i les tradicions (el respecte pel pa, les minetes… ), el pas de les estacions, les festivitats, les cançons… Hi ha també les visites a la comtessa del castell, amable i distant. Els seus criats, en canvi, són arrogants i antipàtics. Pitjor per a ells. La novel·la acaba amb la mort dolça de l’àvia, que al mateix temps que tanca l’idil·li, el confirma.\nDe tota manera, caracteritzar L’àvia com un idil·li no és exacte del tot, i, sobretot, no li fa justícia. Encara que no «passa» res, els personatges, quan conversen entre ells, es conten històries que sovint marquen un contrapunt fosc a la placidesa de cada dia. Sobretot, la de Victorina, una jove que, atreta i atemorida alhora per la figura misteriosa i romàntica d’un soldat, s’enfonsa en un procés d’autodestrucció. Després d’haver estat traïda, sembla, pel seu amant, retorna al poble, embogida, amb un fill als braços, i des d’aleshores s’està al bosc com un animal salvatge. Victorina és l’únic personatge que no pot ser ajudat per l’àvia. La seua història és contada d’un manera el·líptica, inquietant, sense comentaris moralitzants.\nHi hi altres moments de la novel·la que pertorben o interrompen l’idil·li, com ara la descripció de les inundacions que produeix el desglaç o el reclutament forçós de joves per a un servei militar de quinze anys. També, els records de l’àvia. De vegades, de nit, reflexiona sobre la seua penosa vida passada, i el lector comença a comprendre la força que ha de ser necessària per convertir-se en la figura que la comunitat necessita, plena de bondat i de saviesa, ni trista ni dèbil.\nTot plegat constitueix un contrast amb la vida quotidiana, lenta i satisfeta, que presenta la novel·la. Però són com anotacions al marge, que van quedant enrere, mentre la vida continua en el bon sentit de la paraula, perquè, com moralitza el narrador «la dissort i la dolor purifiquen l’home de totes les misèries, com el foc purifica l’or. No hi ha alegria sense pena».\nL’idil·li, finalment, és inseparable de la idea de la pàtria txeca, personificada en el patriotisme instintiu i elemental de l’àvia, basat en la fidelitat als seus i en l’estima per les pròpies tradicions. En un passatge de la novel·la, diu als seus néts: «estimeu, doncs, vosaltres també la pàtria txeca, com si fos la vostra mare, estimeu-la per damunt tota cosa, treballeu per ella com pertoca a uns bons fills». Per a l’àvia, la pàtria és, sobretot, la llengua. Un dels pocs elements que grinyolen en l’ambient idíl·lic és, de fet, l’alemany. L’únic defecte que l’àvia troba al seu gendre és que no sap parlar txec. Això sí, com a mínim l’entén i és bona persona. En la novel·la hi ha una escena molt reveladora sobre la convivència entre les dues llengües a Bohèmia a mitjan segle XIX. El primer dia que els néts van a escola, el mestre els llegeix un llibre en veu alta, mentre ells copien al dictat. Després, han de traduir el text: si és alemany al txec i si és txec a l’alemany. El problema és que els xiquets no saben alemany i, per tant, són castigats indefectiblement. L’àvia, sempre posant pau, els diu que el mestre vol convertir-los en persones de profit i que com més coses sàpiguen amb més facilitat podran anar pel món. Els néts li retruquen, i és l’única vegada que ho fan, que no tenen necessitat de saber alemany, perquè al poble només es parla txec, i que ja aniran a Alemanya si els fa falta aprendre’l.\nBožena Nĕmcová va novel·lar en L’àvia els records de la seua infantesa feliç. La seua vida posterior, per contra, de feliç ho va ser ben poc. Havia nascut a Viena el 1820, filla d’una criada i d’un cotxer, tots dos al servei de la duquessa de Raciborz. S’ha especulat que potser era filla il·legítima de la duquessa, perquè els pares es van casar després del naixement de Božena, i perquè la noia, a diferència dels seus germans, va ser educada per tutors privats pagats per la duquessa. A més, se li permetia l’accés a la biblioteca del castell de Raciborz.\nTot va canviar quan Božena es va casar, o la van casar, als disset anys amb Josef Nemec, un funcionari estatal que gairebé li doblava l’edat. El matrimoni va anar malament des d’un principi. Van tenir quatre fills. El marit era un patriota txec que era transferit constantment com a càstig d’un lloc a un altre. Quan es van traslladar a Praga, Nĕmcová va entrar en contacte amb els cercles nacionalistes, que la van animar a escriure. Entre el 1845 i el 1847 va editar un llibre de rondalles. Durant els anys que van seguir la reacció a les revoltes del 1848, Nĕmcová i el seu marit van patir moltes privacions. El 1853 Josef Nemec va ser destituït del seu càrrec en represàlia per les seues activitats polítiques i va morir un dels seus fills. Ella mateixa va emmalaltir greument. Va ser en aquest temps que va començar a escriure Babička (L’àvia). Publicada el 1855, va ser rebuda com una obra mestra, però la vida de Nĕmcová va continuar sent difícil, marcada per la mala salut i la pobresa. El 1860 va abandonar el marit, aprofitant que havia rebut una oferta de treball d’una editorial, però no va poder aconseguir la independència econòmica. Va morir el 1862, als quaranta-dos anys.\nSegons Max Brod, Kafka va llegir ben aviat L’àvia, quan era adolescent. En la seua correspondència, Kafka manifesta la seua admiració per a suavitat de la «prosa musical» de Božena Nĕmcová i especialment per la seua correspondència, que considerava «un pou inesgotable d’experiència humana». Brod estava convençut que un episodi de L’àvia —el de Kristla, la filla del taverner assetjada per un italià insolent del seguici de la comtessa— devia haver influït en la història d’Amàlia i l’alt funcionari Sortini en El castell. La colla d’ajudants i intermediaris retratats per Kafka en aquesta novel·la fan pensar en els majordoms altius amb lliurea del castell descrits per Božena Nĕmcová.\nLa traducció de Rudolf Slabý, gairebé un segle després, es llegeix molt bé. Slabý (1885-1957), lingüista i traductor txec, va estudiar filologia romànica. Sorprès per la Primera Guerra Mundial viatjant per Espanya, es va establir a Barcelona el 1914. Va traduir al txec obres de Rusiñol, Guimerà i Adrià Gual, entre d’altres. El 1926 va retornar a Praga, on va ensenyar català a la universitat i va divulgar en conferències el fet nacional de Catalunya i l’obra cultural de la República Espanyola. Va traduir al castellà i al català obres de les literatures txeca i russa. A més de L’àvia, llibrets d’òperes d’Smetana i de Rimsky-Korsakov, i diverses narracions de Puixkin. Va ser coautor, amb R. Grosmann del Diccionario de las lenguas española y alemana, conegut com a «Diccionario Slabý/Grossmann», obra de consulta bàsica per a traductors i estudiosos de les llengües alemanya i espanyola.\nEtiquetes de comentaris: Bozena Nemcová, Franz Kafka, Literatura txeca\nmbf 11 de setembre de 2015 a les 19:32\nJo també tinc aquesta col.lecció dels meus pares.Aquest el vaig llegir fa 5 anys i em va encantar.També recorde més que res els sentiments que desprèn.No sé si em confonc ara però potser que també fa referència a algunes guerres de prusians. Per a més detall , és experiència personal , li vaig llegir tot en veu alta a la meua mare velleta que no hi veia i li havia agradat molt llegir i no podia( el llibre era d'ella).En aquesta Col.lecció Biblioteca Literària de l ' Editorial Catalana hi ha molts altres títols boníssims."El vicari de Wakefield" d' Oliveri Goldsmith per exemple..Ara impossible de llegir en català ni en castellà perquè no es troben si no són de llibreria de vell.Montserrat Brugal i Feliu


En els anys de crisi econòmica han proliferat els anomenats "minijobs", feines a temps parcial, amb contractes temporals i marcada estacionalitat\nRedacció 17 Oct 2016 - 10.07\nLa crisi econòmica ha fet augmentar el nombre de contractes a temps parcial i estacionals\nEl nombre de treballadors que cobren un salari inferior als 300 euros mensuals ha crescut de forma espectacular des de l'inici de la crisi econòmica, segons dades facilitades per l'Agència Tributària.\nL'any 2008, el percentatge de treballadors que cobraven un sou per sota dels 300 euros era del 16%. Sis anys més tard, el 2014, aquest percentatge havia augmentat fins al 22%. I això tenint en compte que, en aquest període, la crisi havia eliminat dos milions i mig de llocs de treball.\nUna dada a tenir en compte és la franja d'edat on més contractes d'aquests "minijobs" s'han fet. Abans del 2008, el segment de població on més contractes amb baix salari hi havia era els de 18 a 25 anys. Ara, és el segment de treballadors entre 26 i 35 anys on més contractacions d'aquest tipus s'han fet, i creix entre els assalariats d'entre 35 i 45 anys.\nLes causes per les quals un segment important de la població cobra un salari mínim que no supera els 300 euros estan sempre vinculades a la precarietat laboral. Són contractes temporals que es renoven contínuament i no passen a ser mai indefinits, amb jornades a temps parcial o amb una marcada temporalitat o estacionalitat.\nSindicats i OIT demanen apujar el salari mínim\nL'Organització Internacional del Treball ha demanat un increment del salari mínim per "treure de la pobresa" a gent que té una feina, però que, paradoxalment, un salari tan baix no els permet sortir del llindar de la pobresa.\nA l'estat espanyol, el salari mínim s'ha incrementat en 55 euros en els últims 8 anys i ha passat dels 600 als 655 actuals. Els sindicats espanyols reclamen un increment de 150 euros per l'any 2017 amb l'horitzó d'arribar fins als 1.000 euros els pròxims anys.\nEls 655 euros del salari mínim espanyol se situa a nivells similars als de Portugal, Grècia, Malta i Eslovènia. A la Unió Europea, el mínim salarial fluctua entre els 215 euros de Bulgària i els 1.923 de Luxemburg. A Àustria, Itàlia, Dinamarca, Suècia o Finlàndia no hi ha salari mínim fixat per l'administració.


National Geographic + Chevrolet + 6 bloggers = OnTheRoadAgain | mossegalapoma\nFent el cafè d’aquest matí, llegint els RSS als que estic subscrit, m’ha sorprès una entrada d’en Leo Prieto, blogger Xilè i fundador de FayerWayer, al qual han convidat a fer un Road Trip pel desert d’Atacama, explicar-ho per a les càmeres de National Geographic i, alhora, al seus lectors del bloc.\nUna curiosa iniciativa que s’emmarca en un projecte conjunt de National Geographic i Chrevolet per a potenciar una nova web de nom “On The Road Again” que servirà per a que les persones comparteixin les seves experiències en els viatges.\nBé, és un projecte comercial més, una mena de Reality Show, però la gràcia està en la forma de promocionar-lo. Agafant 6 bloggers famosos de 6 països diferents d’Amèrica Llatina i fer que ells mateixos presentin i comparteixin amb els seus lectors una part del seu País, en un “Road Trip” en vídeo i penjat en un canal propi al YouTube.\nRoger - Dreadful\ton 14 novembre 2008 at 10:50 am\nDoncs a mi em sembla una bona idea. Estaria bé que en fessin un a la catalana i veure-us a tu Tomàs des d’Aigüestortes, al Jordi des del Canigó i al Miquel des d’Els Ports… per dir-ne tres… ; D\nTomàs\ton 15 novembre 2008 at 9:16 am\n@Roger, jo vull fer un “trip” pel Pedrarforca!!! 😀\nJoan Carles\ton 15 novembre 2008 at 4:38 pm\nJo m’apunto al tour culinari, expert en arrossos de la terra, peixet fresc, mariscades, bon vinatxo, cava, whisky macallan 15 tacos….\nVaja que la guia pijolín es podria preparar i saber el que es realment un “bon ranxu”, no aquelles tonteries on et presenten un pèsol en mig d’un plat de la Bundesliga.\nPer proposar que no quedi 😀\nTomàs\ton 20 novembre 2008 at 8:46 am\n@Joan Carles, ja se sap…. en època de crisi, la cuina de tota la vida (escudella i plat de llenties) a menys d’una desena part del que et costaria el pèsol del plat de Bundesiga 😀\nJoan Carles\ton 20 novembre 2008 at 12:47 pm\nJo no sé que es la crisi, sóc tarifa plana, ni aquestos darrers 10 anys m’he forrat, ni ara em foto de gana…. tota la vida la porto de pobre, això sí, SENSE HIPOTECA ¡¡¡¡\nPer això de tant en tant una bona mariscada i un arrosset dels bons encara m’ho puc fotre, entre mig verdureta, llenties i anar fent, que amb bona matèria prima + ben cuinat = tot es exquisit jejejeje\nLa jugada està en saber on pots arribar sense haver de fer excessos on t’amarguin la vida durant anys, ja sabem que en aquest país l’aparença de voler ser es un esport nacional, això ha ofegat a molta gent que ha tirat més de mànega que de braç.\nTomàs\ton 22 novembre 2008 at 12:26 pm\n@Joan Carles, una sort això que dius de “Sense Hipoteca”. No tots tenim la mateixa sort.\nQuan vaig prendre la decisió de comprar el pis on visc ara, un apartament petit, fa uns 6 anys, començava el boom dels crèdits fàcils. Recordo que en aquell moment hagués pogut optar a un pis més gran i més nou, però vaig voler retallar al màxim els riscos preveient les vaques flaques. En contra de l’opinió de família i amics que no entenien que em fiqués en un lloc tan vell i antic (però amb la seva gràcia, eh?) 🙂\nAra veig que vaig encertar en la prudència.\nQuan al setembre de l’any passat vaig decidir deixar la meva feina estable i ben remunerada per passar a ser un incert autònom més només tenia un camí possible: “estrenyem al màxim el cinturó i eliminar tota despesa”. A efectes de la meva economia personal, jo vaig “entrar en crisi” fa més d’un any 😀 per lògica.\nVinc a dir que ja porto més d’un any d’avantatge en això de mirar-se molt i molt la pela.\nAra ja no caven mariscades en la meva dieta, però cuina de mercat, bones verduretes, arrossets fets amb carinyo i llenties de la iaia sí que cauen dia sí, dia també. 😀\nJoan Carles\ton 22 novembre 2008 at 12:41 pm\nAixò de tenir piset per tot déu quan es vol independitzar/emancipar ho mataran…. tornarem com a les pel-lícules d’abans, la iaia, la sogre, la cosina, els 5 germans, pare mare i parenta a un pis (al menys abans eren grans) de 60m2.\nI quantes vegades miravem amb escepticisme el minimalisme dels japonesos, això de fet està arribant aquí.\nCom diu un conegut meu:\nEns estem “americanitzant”… i ja sabem els anys de gilipollisme que ens porten d’avantatge!\nTomàs\ton 22 novembre 2008 at 12:48 pm\n@Joan Carles, raó tens i coincideixo amb tu que, això dels pisos compartits, ja no serà més patrimoni exclusiu dels estudiants. Ara o compartim pisos, despeses i expectatives amb amics, família, parella, etc… creant noves supra-estructures familiars a l’estil (de pare, mare, germans, sogres, parenta, tietes i gats) o d’aquesta no ens en sortim. Si no al temps.


Estudiants, gent gran i professionals busquen solucions innovadores per a l'envelliment saludable | UOC - HUBBIK\nHome // Actualitat // Estudiants, gent gran i professionals busquen solucions innovadores per a l'envelliment saludable\nMantenir hàbits d’autocura saludables com la higiene personal i de la llar, mantenir una dieta adequada, l’adherència a la medicació, etc.\nAquests reptes s’han traslladat a estudiants d’FP i universitaris de diversos centres (Centre d’Estudis Secundaris Joan Maragall de Badalona, Escola de Noves Tecnologies Interactives, Escola Universitària d’Infermeria Gimbernat i la UOC) perquè hi treballin amb l’objectiu de trobar-hi solucions innovadores.\nEls estudiants treballaran, mitjançant una plataforma en línia de la UOC, les seves propostes innovadores per a afrontar els reptes. Una comissió d’experts triarà les idees finalistes, que es presentaran en una jornada de treball en què participaran tots els implicats en el projecte. L’acte serà el dissabte 19 de novembre de 9 a 14 h al Centre Cívic de la Salut de Badalona.\nDurant aquesta jornada es triaran les propostes guanyadores de la competició. L’equip que aporti la solució més innovadora podrà desenvolupar-la amb el suport de HUBBIK amb l’objectiu de convertir-se en una eina concreta (aplicació mòbil, aparell electrònic, etc.). Rebrà un premi de 1.000 € i podrà participar en l’Stanford University Design Challenge, una competició de la Universitat de Stanford que promou la creació d’eines per a millorar la qualitat de vida de la gent gran. El segon i tercer classificat podran presentar els seus projectes al World of Health IT (WoHIT) i rebran 500 € i 300 €, respectivament. L’etiqueta per a seguir la competició serà #CO3aging.\nWorld of Health IT, cita amb les millors pràctiques de salut digital europees\nEl congrés World of Health IT se celebrarà a Barcelona els dies 21 i 22 de novembre i presentarà les millors pràctiques en salut i noves tecnologies vigents actualment a Europa. L’esdeveniment inclourà sessions sobre salut mòbil, genòmica, ciberseguretat i gestió de la tecnologia als hospitals. Entre els ponents hi haurà Richard Daniels, vicepresident de Kaiser Permanente, l’organització sanitària més innovadora del món; el metge rapper ZdoggMd, i representants de polítiques de salut digital de territoris com Estònia, Noruega i Catalunya, entre altres. La Fundació TIC Salut hi presentarà el seu nou programa de certificació d’aplicacions de salut.\nHIMSS Europe és un actor fonamental i líder d’opinió en la transformació del sector de la salut mitjançant la tecnologia. Com a organització independent sense ànim de lucre que té com a principi fonamental la innovació, HIMSS Europe uneix actors clau dels sectors de la salut i l’atenció sanitària per mitjà d’esdeveniments, continguts i anàlisis. Les comunitats que s’integren en l’organització tenen com a objectiu ajudar els sistemes de salut a definir les seves estratègies TIC i a millorar els serveis de la indústria de la salut. Fundada el 1961, HIMSS integra més de 60.000 membres, 600 empreses i més d’un milió de professionals de la salut i les noves tecnologies que lideren iniciatives innovadores a tot el món.\nBadalona Serveis Assistencials és una organització sanitària municipal que té com a finalitat prestar serveis de salut i atenció a la dependència al Barcelonès Nord i al Baix Maresme. Amb deu centres i més d’un miler de professionals, dóna cobertura a una població de referència de 435.000 persones.\nAging 2.0 és una xarxa global d’innovació que té la missió d’accelerar la innovació per a millorar les vides de la gent gran a tot el món. Aging 2.0 connecta, educa i dóna suport a innovadors mitjançant les seves comunitats. El seu grup a Barcelona col·labora en l’organització de la CO3.


47 cambrilencs han mort per la covid-19 des de l'inici de la pandèmia - Revista Cambrils\nD'aquestes 47 persones mortes a Cambrils, 23 persones estaven en residències del municipi i 24 persones més corresponen a la població en general\nPublicat el Dilluns, 8 de febrer de 2021 10:27h\n47 cambrilencs han mort de la covid-19 des de l'inici de la pandèmia, segons les dades del departament de Salut de la Generalitat, en el període comprès entre l'1 de març de 2020 i el 7 de febrer de 2021. D'aquestes 47 persones mortes a Cambrils, 23 persones estaven en residències del municipi i 24 persones més corresponen a la població en general.\nUna mitjana d'edat de 42,02 de les persones contagiades entre la població total a Cambrils\nPel que fa a les dades totals de Cambrils en aquest període es poden extreure diferents xifres: el nombre de casos confirmats amb PCR o amb TA (test d'antígens) a Cambrils és de 1.735. En aquests onze mesos de pandèmia, s'han realitzat un total de 18.399 PCR i 2.250 TA amb un percentatge de positivitat d'ambdues proves del 8,11%. Pel que fa a l'edat mitjana de les persones afectades per la covid-19 aquesta és de 42,02 anys. A nivell de vacunació, a data de 7 de febrer, hi ha un total de 778 persones vacunades a Cambrils amb la primera dosi, mentre que n'hi ha 397 persones que han rebut la segona dosi de la vacuna. Actualment, segons aquestes dades del Departament de Salut, hi ha 11 persones de Cambrils ingressades per la covid-19 –10 corresponen a la població en general i un altre pacient més és un resident d'alguna de les residències cambrilenques–. El risc de rebrot a Cambrils se situa actualment en 337.\nUna mitjana d'edat de 83,3 anys de les persones contagiades a les residències\nPer altra banda, les dades específiques dins de les residències de Cambrils són les següents (entre l'1 de març de 2020 i el 7 de febrer de 2021): els casos confirmats amb PCR o TA és de 98. Durant aquest període s'han realitzat un total de 1.858 proves PCR a persones residents i 215 TA, amb un percentatge del 4,89% de les proves positives. En aquest sector residencial, la mitjana d'edat de les persones afectades és de 83,39 anys. I, pel que fa a la campanya de la vacunació, 234 residents de Cambrils ja han rebut la primera dosi, mentre que 148 han rebut la segona dosi.


Polèmica a Riera de Gaià per tancament carrers que afavoreix terrassa local\nLa Riera de Gaià (Tarragonès), 1 ago (EFE).- Prop d'un centenar de veïns de la Riera de Gaià han presentat firmes a l'Ajuntament contra el tancament al trànsit de tres cèntrics carrers de la localitat que, segons el seu parer, es duu a terme únicament per permetre la terrassa d'un local de restauració.\nEls veïns de la Riera de Gaià, un poble de Tarragona de 1.500 habitants, ha presentat les firmes en contra del tancament dels cèntrics carrers Fondo, Major i Sant Antoni, que s'aplica de divendres a diumenge des del 20 de juny fins al 12 de setembre, i des de les set del vespre fins a la mitjanit.\nEls veïns que s'oposen a aquesta mesura argumenten que això els obliga a donar una volta per accedir a les seves cases, la qual cosa perjudica la seva mobilitat, i que l'única justificació és permetre una terrassa d'un local de la zona.\nEs dóna el cas que l'alcalde, Jaume Casas (CiU), regenta una carnisseria-xarcuteria a escassos metres d'aquest local, i que és un dels seus proveïdors, per la qual cosa els veïns sospiten d'un "tracte de favor".\nCasas ha confirmat a Efe que el local és un dels seus clients, però assegura que el local de restauració "tot ho compren en el poble" i nega cap tracte de favor.\n"Vam tancar el carrer perquè els veïns hi puguin passejar, tot és legal segons les nostres ordenances", assegura l'alcalde.\nCasas sosté que la terrassa no causa molèsties perquè "a les dotze de la nit està tot recollit" i atribueix les crítiques "a les enveges pròpies de poble" i a "l'oposició que no té on agafar-se"\nPer al propietari d'aquesta terrassa, Ginés García, "set caps de setmana a l'any no són per queixar-se, tot són enveges".\nEls veïns afectats assenyalen encara que "per entrar a les nostres cases, hem de sortejar taules i cadires, impossible entrar amb la compra o amb un cotxet de nadó o en cadira de rodes".\nAfegeixen a més que "a la mitjanit no s'acaba l'enrenou, es queden tots per allà fins a la matinada bevent, fumant i parlant; és impossible descansar".\nJaume Rufí, regidor d'Acord per la Riera-Entesa, en l'oposició, considera "poc justificat el tancament de carrers" i assenyala que "els veïns afectats ja fa temps que es queixen i ningú no els fa cas".\nNo obstant això, avança que "en el ple de setembre tornarem a posar l'assumpte del tancament de carrers sobre la taula, perquè hi ha massa sospites que només beneficia un local particular".


Lunes, 03 Mayo 2021 11:40\n• Este projecte planteja un catàleg de lectures com a teràpia per a acompanyar els malalts\nLes biblioteques de la comarca de la Ribera continuen apostant pel foment de la lectura com a recurs que genera salut. El grup "Biblioteques Inquietes de la Ribera", que compta amb la col•laboració del Departament de Salut de la Ribera, enceta una nova fase de recomanacions amb lectures per al benestar en les relacions interpersonals.\nA l'acte de presentació, que ha tingut lloc a la Biblioteca Municipal d'Alzira, han estat presents la seua directora, Asun Perepérez, el regidor de Cultura, Alfred Aranda, la directora de la Biblioteca d'Algemesí, Angus Benito i el subdirector mèdic d'Atenció Primària del Departament de Salut de la Ribera, Joan Paredes.\nL'objectiu, segons ha explicat la responsable de la biblioteca alzirenya és ajudar a la ciutadania amb llibres que ajuden a superar entrebancs. "Parlem de llibres que aporten alguna cosa al benestar i a la salut de les persones. La lectura és una ajuda fonamental, en molts casos, per a les persones que estan malaltes o que estan convivint amb malalts"\nEn este cas s'ha elaborat un catàleg delectures adaptat a totes les edats i nivells que compta amb novel•les, poesia, llibres infantils i juvenils, còmics, divulgació i biografies. Este nova compilació, junt a la de propostes orientades als professionals de la salut es poden trobar al seu lloc web https://bibliotequesinquietesribera.wordpress.com/\nEl representant del Departament de Salut, Joan Paredes, ha agraït la col•laboració entre entitats per fer de la lectura una eina complementària per a superar i entendre els problemes de salut més enllà dels fàrmacs.\nPer la seua banda, el regidor de Cultura, Alfred Aranda, ha recordat que els llibres són un bon complement a l'hora d'afrontar els problemes. Per això, ha destacat que este projecte entre municipis de la Ribera indica que som pobles que aposten per avançar.\nLa directora de la Biblioteca d'Algemesí ha recordat que el grup de Biblioteques Inquietes està conformat per 19 biblioteques de municipis de la comarca. Una iniciativa que s'entén com un conjunt d'activitats de promoció lectora a través de les quals les persones són protagonistes en el control i millora del seu benestar. A més ha avançat que ja s'està treballant en un tercer catàleg sobre Etapes de la vida.\nEs tracta d'una agrupació formada per les biblioteques d'Alberic, Alcúdia, Algemesí, Alginet, Almussafes, Alzira, Benimodo, Canals, Carcaixent, Càrcer, Castelló, Corbera, Guadassuar, Llombai, Manuel, Perelló, Polinyà del Xúquer, Sollana i Sueca\nMás en esta categoría: « Personal investigador del CIPF prueban con éxito una nueva terapia para el cáncer de mama triple negativo El Hospital de Alzira evita el desplazamiento a 440 pacientes con el envío de la medicación a sus domicilios »


Home » Pernils » Truita de patates, sense secrets\nPosted By elpernilibericserra on Mar 25, 2021\nAvui t’expliquem sense secrets, l’origen i la recepta d’una de les joies de la gastronomia espanyola.\nComencem per la història:\nEns remuntem a l’època de la conquesta del Perú, quan els espanyols, després d’observar als indígenes consumir aquest fruit (anomenat en llengua quítxua, papa), van decidir portar-lo a Espanya. Estaríem faltant a la veritat, si comptéssim que va causar furor i va tenir gran popularitat, més aviat, en els seus començaments, va ser, a canvi, i no va tenir cap acceptació.\nOn sí tindria gran popularitat seria a Anglaterra, Irlanda, Itàlia i els Països Baixos, ja que creixia en terres fredes i era capaç de donar grans collites en poc temps, amb la qual cosa era un sustito perfecte dels cereals. Sobretot, en època de fam i guerres, ja que, a l’estar oculta sota terra, els enemics no la arrasaven.\nVa ser ja en 1720, quan un irlandès que residia a Madrid, Enrique Doyle, va convèncer a Carlos III dels beneficis que aportava la seva producció, tant a nivell alimentari, com pel baix cost que requeria.\n5 anys després, la patata o patata, estaria present a les terres de tot el regne. Però, ¿com es va arribar a la recepta de la tan coneguda truita de patates?\nBé, no va ser de cop i volta, de fet, com hem comentat, el primer ús de les patates, va ser com sustito dels cereals, amb la qual cosa, gaudia d’importància en la indústria fornera, i poc més. Però seria gràcies a la imaginació de les camperoles de Navarra, que es duria a terme la idea de fregir en lloc d’enfornar una barreja de patata cuita, aigua, sal, llevat i farina de blat. La idea va agradar i s’aniria perfeccionant fins arribar al que avui coneixem com truita de patates. I si bé en els seus començaments, va ser un plat que era digne només de les taules més humils, a mitjan el segle XIX ja estaria present en els esmorzars de totes les classes.\nEl 1867, el nostre Rei d’aquell llavors, Alfons XIII es la oferiria a el Príncep de Gal·les, durant una vista d’aquest en el nostre país. I fins i tot, va arribar a formar part de l’menú de restaurant espanyol a l’Exposició universal de París.\nDit això, ¡anem a l’gra!\nCom es fa una bona truita de patates?\nPreparació de la truita de patates\nHauràs de pelar les patates, rentar-les i assecar-les.\nTallem les patates a làmines circulars, no molt gruixudes. I les tirem. Un cop llistes, les col·loquem en un bol gran, i les barregem amb els ous. Deixem reposar.\nA continuació, trobarem aquesta barreja, en la nostra paella mes antiadherent, i anirem daurant, a foc lent, durant 15 o 20 minuts. Quan observem que la barreja té una textura consistent i un color daurat, vorejarem per procedir a daurar l’altra cara de la truita. Un cop quallada, per aquest costat també, és el moment de retirar-la i emplatarla.


‘Collages’ i cubismes d’avui | Cultura | EL PAÍS Catalunya\n‘Collages’ i cubismes d’avui\nRobert Janz i Pep Duran mostren a Barcelona el rastre vigent del dadaisme\nBarcelona 2 NOV 2016 - 17:34\tCET\nUn dels particulars casquets de Pep Duran.\nEl collage va ser un dels grans invents del cubisme. De fet, n’era gairebé l’origen, perquè en fragmentar les formes per compondre-les canviant-ne l’estructura i, sovint, també el punt de vista, va crear un collage pintat. Passar d’aquí a utilitzar trossos de cartró, fusta, paper de diari o partitures, era lògic. Per què imitar-los si era més interessant enganxar-los? I els pintors cubistes no van tardar gaire a fer-ho. Aquests dies es pot veure una excel·lent monogràfica del millor moment del cubisme, el dels anys deu, al Museu Picasso, amb artistes com Picasso, Braque i Gris, però també Léger, Lipchitz, Laurens, Severini, Maria Blanchard o Diego Rivera.\nEl moviment dadà té les seves arrels en el cubisme, però els seus components de seguida van voler matar el pare. Marcel Duchamp va assassinar la pintura de manera radical. Però no tots els seus col·legues van seguir aquest camí. De fet no el va seguir ningú més que ell, malgrat que, a partir dels anys setanta i vuitanta del segle XX, Duchanp s’hagi convertit en un dels artistes més influents de l’art del tombant de segle. Però el dadaisme també va evolucionar cap a una línia molt més formalista, d’estricte ordre geomètric en el cas de Sophie Taeuber-Arp, de recreació del biomorfisme en el cas de Hans Arp, i de recuperació d’un cert cubisme en el cas de Kurt Schwitters, artista que va excel·lir en els assemblatges de grans dimensions i en els petits collages.\nUn segle després, cubisme i dadà encara perduren. Un dels vessants de l’irlandès nord-americà Robert Janz (Belfast, 1932), que exposa a la galeria A/34, parteix de la desmaterialització de l’art que va iniciar Duchamp. Una de les seves facetes són grafitis amb aigua. Aquests dies, a Barcelona n’ha fet bastants —al carrer d’Aribau, a les parets del Macba i a l’escultura d’Oteiza que hi al davant...—. Pinta quasi sempre un home cérvol que recorda les pintures rupestres, com un homenatge i una cita constants al moment primigeni de la pintura i la representació, quan no hi havia ni mercat, ni encàrrecs, i amb prou feines espectadors. Janz pot pintar en qualsevol superfície exterior perquè no la taca, ni la malmet, ni tampoc l’acció fa pudor, ni molla ni seca. Després desapareix del tot. És l’obra immaterial i inaccessible, tant per al comerç com per al col·leccionisme, molt d’acord amb l’art conceptual més radical dels anys setanta, quan Janz va començar a exposar. Un dels primers llocs va ser a la Galeria Cadaqués, el 1975. Per contra, també fa collages, escultòrics i pictòrics, sovint amb la mateixa figura o amb gats i animals inventats, amb una gran riquesa de textures i materials.\nPep Duran (Vilanova i la Geltrú, 1955) també fa un gran salt al temps amb la seva sèrie Amorfa que presenta a la galeria Rocío Santa Cruz. De nou Schwitters i també el cubisme, en una visió passada pel pop art i la postmodernitat. Gairebé tot són escultures/collages. Unes estan foses en plom o bronze i les peanyes que les suporten formen part de l’obra, perquè estan tan o més elaborades que aquesta. Unes altres són en baix relleu, responen al nom de Suite Magma i és on hi ha algunes de les millors realitzacions.\nMoltes giren entorn del barret, tema també bastant cubista i dadà, i són un bon homenatge a la seva companya, la dissenyadora Nina Pawloswky. De fet, aquests dies comparteixen l’escenografia d’El coratge de matar, de Lars Norén, que es representa al Teatre Nacional de Catalunya, ell amb els decorats i ella amb el vestuari. Els retalls de feltre i ràfia, rodons i ovalats, buits i plens, segurament sobrants de casquets i pameles que donen voltes pel món, i els bocins de patrons, ullets i altres andròmines desestimades, donen peu a unes construccions boniques i ben encaixades, amb poques pretensions transcendentals (malgrat que també puguin tenir-ne), llestes per ser contemplades. Unes obres elegants que uneixen la gràcia dels petits assemblatges picassians dels anys deu —de fusta, llauna, fil ferro i cartró— amb l’encant estrafolari del cornet invertit de llana que va tombar la irreductible, aparentment freda, i atractiva, gran Ninotchka lubitschiana.


La població d’óssos als Pirineus arriba als 52 exemplars\nLa població d’ossos al Pirineu assoleix ja els 52 exemplars, davant dels 40 que inicialment es van identificar el 2018 (tot i que indicis posteriors van situar aquesta xifra en 49 individus). Pel que fa al nombre de naixements, s’han registrat en total 10 noves cries de 5 femelles diferents. Es tracta d’una xifra rècord, només assolida abans els anys 2016 i 2017. Les femelles que s’han reproduït són Sorita (2 cadells), Isil (2 cadells), Caramelles (2 cadells), Bambou (2 cadells) i Fadeta (2 cadells). Els exemplars que es donen per morts durant el passat 2019, després de més de dos anys sense tenir-ne indicis, són 6. Entre aquests, la femella Hvala, detectada per última vegada el 2017; el mascle Fifonet, així com els 2 cadells de Sorita.\nL’àrea geogràfica on s’han trobat en algun moment indicis de la presència de l’os bru als Pirineus (i que no s’ha de confondre amb l’àrea on hi ha una presència permanent d’aquests animals) s’ha ampliat el 2019 en 3.000 km² respecte del 2018 i representa ja en una superfície de 10.400 km². Cal assenyalar, però, que bona part d’aquest increment es deu a un desplaçament exploratori puntual que va fer el mascle Goiat a la primavera de l’any passat, durant el qual va visitar zones molt meridionals del Pallars Jussà i la Ribagorça aragonesa allunyades de les zones habituals. L’àrea de distribució de l’ós s’estén principalment pels Pirineus centrals (7.800 km²). Als Pirineus atlàntics, s’han localitzat les femelles Sorita i Claverina, i els mascles Nere, Cannellito i Rodri, sobretot al nord-est de Navarra i la banda francesa.\nFinalment, pel que fa al seguiment de l’espècie a Catalunya, durant el 2019 s’han localitzat 440 indicis d’os, dels quals 190 són fotografies i vídeos i 141 són mostres de pèls. En tot el Pirineu s’han localitzat 2004 indicis o rastres, a banda de les ubicacions dels exemplars equipats amb GPS. A més, s’han analitzat nombroses mostres per a la identificació genètica, de les quals 78 provenen de Catalunya. La Universitat Autònoma de Barcelona ha identificat 8 exemplars de 20 mostres rebudes, mentre que el laboratori francès Antagene, ha identificat 41 exemplars de 314 mostres (58 de Catalunya). Aquestes dades les ha facilitat el Grup de Seguiment Transfronterer de l’os bru als Pirineus després de fer balanç de la població d’os bru del 2019, i de les actuacions de seguiment i conservació dutes a terme durant el passat exercici. Ha estat en una reunió telemàtica a conseqüència de la crisi sanitària del coronavirus, en què han participat representants de la Generalitat, el Conselh Generau d’Aran, el Govern d’Andorra, l’Aragó, Navarra, França i la Fundación Oso Pardo.


#EYE - Erasmus per a joves empresaris: premi empresari de la dècada - Reporter UE: reporter de la UE\nEn el marc del 10th anniversari del programa Erasmus for Young Entrepreneurs (EYE), dos empresaris van rebre el premi "Emprenedor de la dècada" a 18 March a Brussel·les.\nNelly Davtyan, d'Armènia, va ser seleccionada com el "nou empresari de la dècada" i Ioannis Polychronakis de Grècia va ser seleccionada com a "empresària amfitriona de la dècada". L'EYE ha ajudat a establir associacions de 7000 entre emprenedors nous i experimentats de tota la UE. Els empresaris de 14000 van participar en aquestes associacions i van poder iniciar, aprendre noves habilitats, crear nous productes i serveis i ampliar-se a nous mercats.\nEl comissari Elzbieta Bieńkowska, del mercat únic, de la indústria, de la iniciativa empresarial i de les PIME, va dir: "El mercat únic és el principal actiu que tenim. És especialment crític per als nostres empresaris, ja que els permet iniciar, créixer i superar les fronteres. M'alegro que tinguem un programa que els faci beneficiar encara més del mercat únic. Per això, estem ampliant-nos a llocs nous i us proposem finançament addicional de 2021 en endavant. "\nEl programa EYE facilita l'intercanvi d'experiència empresarial i de gestió a tot Europa i més enllà. Coincideix amb un emprenedor recentment establert o potencial amb un emprenedor experimentat que gestiona una petita empresa en un altre país. El canvi està cofinançat amb el programa Programa COSME, El programa europeu per a petites i mitjanes empreses. Entre 2014 i 2016 només, les empreses noves 250 i més de treballs 2,000 van ser creades gràcies al EYE.\nMés informació sobre el programa EYE al programa lloc web i en la Fullet d’aniversari d’Ony 10th.\ncategoria: Una primera pàgina, Educació, Erasmus, Erasmus +, EU, Comissió Europea\n" La UE allibera 3.5 milions d’euros en ajuda d’emergències després del cicló Idai i les inundacions mortals a #Mozambique, #Malawi i #Zimbabwe\nLa Comissió informa sobre les seves accions per promoure la igualtat de #LGBTI »


L’accés a Internet a Europa, encara massa car – Edunomia\nNomés de travessar l’Albera i entrar en territori de l’estat francès, vaig rebre un missatge de Movistar que em comunicava que podia accedir a Internet per 11,60 EUR per dia, amb un màxim de 10 MB. Això és molt més que no pas l’Euro que costa dins del territori de l’estat espanyol. Donat que no és pas fàcil trobar hotspots o que als hotels la Internet inalàmbrica pot tenir poca qualitat, ems embla un costa excessiu. Potser pot resoldre una connexió d’urgència, però per mantenir un blog o consultar el web em sembla car.\nPer cert, la cadena francesa Ibis ha canviat la seva política. Ara proporciona gratuïtament la connexió inalàmbrica; l’any passat feia pagar uns 5 EUR. Ja ens anem acostant a la política americana, on tots els hotels que vaig visitar el 2005 proporcionaven accés gratuït a Internet.\nFa poc vaig llegir que la Comissió Europea demanava una rebaixa en el cost de l’accés a Internet per a mòbils en roaming. Crec que aviat les coses milloraran.\nFutbal.lè a la carretera


Enxampen un home que robava el gasoil dels camions aparcats al carrer. | Ràdio Palafolls\nHome Policial - Judicial Enxampen un home que robava el gasoil dels camions aparcats al carrer.\nEnxampen un home que robava el gasoil dels camions aparcats al carrer.\nMarc Ferri , maig 14, 2010\t / 461 0\nLa Policia Local i els Mossos d’Esquadra han identificat aquesta matinada un jove palafollenc que extreia gasoil dels dipòsits dels camions aparcats a la via pública. Els agents locals van localitzar un camió al Polígon industrial de Can Baltasar, amb una manega al dipòsit. Els agents van sospitar que el vehicle estava sent víctima d’una extracció de carburant i van inspeccionar la zona més propera, on van localitzar un cotxe obert amb material propi per robar gasoil i amb uns bidons amb un centenar de litres d’aquest combustible.\nEs sospita que l’home va fugir en veure arribar els agents policials.\nEls Mossos d’Esquadra, amb les dades del vehicle van localitzar el sospitós, un jove de 24 anys de PLF, que se li ha imputat un delicte de Fur i passarà a disposició judicial.\nEls propietaris de camions han exposat a aquesta emissora que és habitual el robatori del carburant en aquest tipus de vehicles quan estan aparcats al carrer, uns robatoris que no són denunciats en la seva majoria.\nMarc Ferri, agost 28, 2015\nLa Guàrdia Civil escorcolla l’ajuntament de Lloret pel pagament de comissions del 3% a CDC