Frihedsgudinden - Statue of Liberty - qaz.wiki\nFrihedsgudinden - Statue of Liberty\nKolossal neoklassisk skulptur på Liberty Island i New York Harbor\nFor andre anvendelser, se Frihedsgudinden (disambiguation) .\n40 ° 41'21 "N 74 ° 2'40" W  /  40,68917 ° N 74,04444 ° V / 40,68917; -74,04444 Koordinater: 40 ° 41'21 "N 74 ° 2'40" W  /  40,68917 ° N 74,04444 ° V / 40,68917; -74,04444\nHøjde på kobberstatue (til fakkel): 46 meter\nFra jordoverflade til fakkel: 93 meter\n3,2 millioner (i 2009)\nFrihedsgudinden National Monument\n1984 (8. samling )\nOfficielt navn: Frihedsgudinden, der oplyser verden\nOfficielt navn: Statue of Liberty National Monument, Ellis Island og Liberty Island\n27. maj 1971\nNew York City vartegn\nPlacering i New York City\nVis kort over New York City\nPlacering i New York (delstat)\nDen Frihedsgudinden ( Liberty oplyse verden , fransk: La Liberté éclairant le monde ) er en kolossal neoklassisk skulptur på Liberty Island i New York Harbor indenfor New York , i USA . Kobberstatuen, en gave fra folket i Frankrig til folket i USA, blev designet af den franske billedhugger Frédéric Auguste Bartholdi, og dens metalramme blev bygget af Gustave Eiffel . Statuen blev indviet den 28. oktober 1886.\nStatuen er en figur af Libertas , en klædt romersk frihedsgudinde . Hun holder en fakkel over hovedet med sin højre hånd og bærer i sin venstre hånd en tabula ansata indskrevet JULI IV MDCCLXXVI (4. juli 1776 i romertal ), datoen for den amerikanske uafhængighedserklæring . En brudt bøjle og kæde ligger ved hendes fødder, mens hun går fremad og fejrer den nylige nationale afskaffelse af slaveri. Efter indvielsen blev statuen et ikon for frihed og USA, set som et symbol på velkomst til indvandrere, der ankom ad søvejen.\nBartholdi blev inspireret af en fransk lovprofessor og politiker, Édouard René de Laboulaye , der siges at have kommenteret i 1865, at ethvert monument, der blev rejst til USAs uafhængighed, korrekt ville være et fælles projekt for de franske og amerikanske folk. Den fransk-preussiske krig forsinkede fremskridt indtil 1875, da Laboulaye foreslog, at franskmændene skulle finansiere statuen, og USA leverer stedet og bygger piedestal. Bartholdi afsluttede hovedet og den fakkelbærende arm, før statuen blev fuldt designet, og disse stykker blev udstillet til reklame på internationale udstillinger.\nDen fakkelbærende arm blev vist på Centennial Exposition i Philadelphia i 1876 og i Madison Square Park på Manhattan fra 1876 til 1882. Fundraising viste sig at være vanskelig, især for amerikanerne, og i 1885 blev arbejdet på piedestalen truet af manglende midler . Forlag Joseph Pulitzer fra New York World startede et drev for donationer for at afslutte projektet og tiltrak mere end 120.000 bidragydere, hvoraf de fleste gav mindre end en dollar. Statuen blev bygget i Frankrig, afsendt i udlandet i kasser og samlet på den færdige piedestal på det daværende Bedloes Island. Statuens færdiggørelse blev præget af New Yorks første ticker-tape parade og en dedikationsceremoni ledet af præsident Grover Cleveland .\nStatuen blev administreret af United States Lighthouse Board indtil 1901 og derefter af Department of War ; siden 1933 er det blevet vedligeholdt af National Park Service som en del af Frihedsgudinden National Monument og er en stor turistattraktion. Monumentet blev midlertidigt lukket fra 16. marts 2020 på grund af COVID-19-pandemien indtil den delvis genåbner den 20. juli 2020. Offentlig adgang til altanen omkring fakkelen er blevet spærret siden 1916.\n1 Design og byggeproces\n1.2 Design, stil og symbolik\n1.3 Meddelelse og tidligt arbejde\n1.4 Byggeri i Frankrig\n2 Efter dedikation\n2.1 Fyrtavle og krigsafdeling (1886–1933)\n2.2 Tidlige National Park Service år (1933–1982)\n2.3 Renovering og genindvielse (1982–2000)\n2.4 Lukninger og genåbninger (2001 – nuværende)\n3 Adgang og attributter\n3.1 Placering og adgang\n3.2 Inskriptioner, plaketter og dedikationer\n4 Historiske betegnelser\nDesign og byggeproces\nDen romerske gudinde Libertas og Sol Invictus ("The Unconquered Sun") (vist her) påvirkede begge Frihedsgudinden.\n(Disk fra det 3. århundrede fundet på Pessinus i det moderne Tyrkiet).\nBritish Museum , London.\nIfølge National Park Service blev ideen om et monument præsenteret af det franske folk over for USA først foreslået af Édouard René de Laboulaye , præsident for det franske anti-slaveri samfund og en fremtrædende og vigtig politisk tænker i sin tid. Projektet spores til en samtale i midten af 1865 mellem Laboulaye, en stærk afskaffelse og Frédéric Bartholdi , en billedhugger. I samtalen efter middagen i hans hjem nær Versailles skal Laboulaye, en ivrig tilhænger af Unionen i den amerikanske borgerkrig , have sagt: ”Hvis et monument skulle rejse sig i De Forenede Stater som et mindesmærke for deres uafhængighed, skulle synes det kun var naturligt, hvis det blev bygget ved en samlet indsats - et fælles arbejde for begge vores nationer. " National Park Service, i en rapport fra 2000, anså det imidlertid for at være en legende, der blev sporet til en pjece om fundraising fra 1885, og at statuen sandsynligvis blev udtænkt i 1870. I et andet essay på deres hjemmeside foreslog Park Service, at Laboulaye var opmærksom på at ære Unionens sejr og dens konsekvenser, "Med afskaffelsen af slaveri og Unionens sejr i borgerkrigen i 1865 blev Laboulayes ønsker om frihed og demokrati til en realitet i USA. For at ære disse præstationer foreslog Laboulaye at der skulle bygges en gave til De Forenede Stater på vegne af Frankrig. Laboulaye håbede, at ved at henlede opmærksomheden på de nylige præstationer i USA, ville det franske folk blive inspireret til at opfordre til sit eget demokrati over for et undertrykkende monarki. "\nIfølge billedhuggeren Frédéric Auguste Bartholdi , som senere fortællede historien, var Laboulayes påståede kommentar ikke beregnet som et forslag, men det inspirerede Bartholdi. I betragtning af den undertrykkende karakter af Napoleon III- regimet tog Bartholdi ingen øjeblikkelig handling på idéen undtagen at drøfte den med Laboulaye. Bartholdi var under alle omstændigheder travlt med andre mulige projekter; i slutningen af 1860'erne, han nærmede Isma'il Pasha , Khedive af Egypten , med en plan om at bygge Fremskridt eller Egypten Regnskabsmæssig Lyset at Asien , et kæmpe fyrtårn i form af en gammel egyptisk kvindelig Fellah eller bonde, klædt og holder en fakkel højt, ved den nordlige indgang til Suez-kanalen i Port Said . Skitser og modeller blev lavet af det foreslåede arbejde, selvom det aldrig blev rejst. Der var et klassisk præcedens for Suez-forslaget, Kolossen på Rhodos : en gammel bronzestatue af den græske solgud, Helios . Denne statue menes at have været over 30 meter høj, og den stod ligeledes ved en havneindgang og bar et lys til at lede skibe. Både khedive og Lesseps afviste den foreslåede statue fra Bartholdi med henvisning til de dyre omkostninger. Den Port Said Lighthouse blev bygget i stedet, som François Coignet i 1869.\nFrihed er afbildet med hævet højre fod og viser, at hun går fremad\nEthvert stort projekt blev yderligere forsinket af den fransk-preussiske krig , hvor Bartholdi fungerede som militsmajor. I krigen blev Napoleon III fanget og afsat. Bartholdis hjemprovinsen Alsace gik tabt for preusserne , og en mere liberal republik blev installeret i Frankrig. Da Bartholdi havde planlagt en rejse til USA, besluttede han og Laboulaye, at tiden var inde til at diskutere ideen med indflydelsesrige amerikanere. I juni 1871 krydsede Bartholdi Atlanterhavet med introduktionsbreve underskrevet af Laboulaye.\nAnkom til New York Harbor , Bartholdi fokuserede på Bedloe's Island (nu opkaldt Liberty Island ) som et sted for statuen, ramt af det faktum, at skibe, der ankom til New York, måtte sejle forbi den. Han var meget glad for at høre, at øen var ejet af De Forenede Staters regering - den var blevet afstået af New York State Legislature i 1800 til havneforsvar. Det var således, som han sagde det i et brev til Laboulaye: "land fælles for alle stater." Ud over at møde mange indflydelsesrige New Yorkere besøgte Bartholdi præsident Ulysses S. Grant , som forsikrede ham om, at det ikke ville være svært at få stedet til statuen. Bartholdi krydsede USA to gange med jernbane og mødte mange amerikanere, som han troede ville være sympatiske med projektet. Men han forblev bekymret for, at folkelig opfattelse på begge sider af Atlanterhavet ikke var tilstrækkeligt støttende for forslaget, og han og Laboulaye besluttede at vente, før de iværksatte en offentlig kampagne.\nBartholdis skulptur fra 1880, Lion of Belfort\nBartholdi havde lavet en første model af sit koncept i 1870. Sønnen til en ven af Bartholdi's, den amerikanske kunstner John LaFarge , hævdede senere, at Bartholdi lavede de første skitser til statuen under sit amerikanske besøg i La Farges Rhode Island- studie. Bartholdi fortsatte med at udvikle konceptet efter sin tilbagevenden til Frankrig. Han arbejdede også på en række skulpturer designet til at styrke den franske patriotisme efter preussernes nederlag. En af disse var Lion of Belfort , en monumental skulptur hugget i sandsten under fæstningen Belfort , som under krigen havde modstået en preussisk belejring i over tre måneder. Den trodsige løve, 73 meter lang og halvdelen af den i højden, viser en følelsesmæssig kvalitet, der er karakteristisk for romantikken , som Bartholdi senere ville bringe til Frihedsgudinden.\nDesign, stil og symbolik\nDetalje fra en fresco fra 1855–56 af Constantino Brumidi i US Capitol i Washington, DC, der viser to tidlige symboler i Amerika: Columbia (venstre) og den indiske prinsesse\nBartholdi og Laboulaye overvejede, hvordan man bedst kunne udtrykke ideen om amerikansk frihed. I den tidlige amerikanske historie blev to kvindelige figurer ofte brugt som kulturelle symboler for nationen. Et af disse symboler, det personificerede Columbia , blev betragtet som en udførelsesform for De Forenede Stater på den måde, at Britannia blev identificeret med Det Forenede Kongerige, og Marianne kom til at repræsentere Frankrig. Columbia havde fortrængt den traditionelle europæiske personificering af Amerika som en "indisk prinsesse" , som var blevet betragtet som ikke-civiliseret og nedsættende over for amerikanere. Det andet betydningsfulde kvindelige ikon i amerikansk kultur var en repræsentation af frihed , der stammer fra Libertas , frihedsgudinden, der er bredt tilbedt i det gamle Rom , især blandt frigjorte slaver . En Liberty figur prydede de fleste amerikanske mønter af tiden, og repræsentationer af Liberty udkom i populære og borgerlige kunst, herunder Thomas Crawford 's Statue of Freedom (1863) på toppen af kuplen af USA Capitol Building .\nStatuens design påkalder ikonografi, der er tydelig i den antikke historie, herunder den egyptiske gudinde Isis , den antikke græske gud med samme navn, Romersk Columbia og den kristne ikonografi af Jomfru Maria .\nThomas Crawford 's Statue of Freedom (1854-1857) topper kuppel af US Capitol bygning i Washington, DC\nKunstnere fra det 18. og 19. århundrede, der stræber efter at fremkalde republikanske idealer, der ofte bruges repræsentationer af Libertas som et allegorisk symbol. En figur af frihed blev også afbildet på Frankrigs store segl . Imidlertid undgik Bartholdi og Laboulaye et billede af revolutionær frihed som det, der blev afbildet i Eugène Delacroix 'berømte Liberty Leading the People (1830). I dette maleri, der fejrer Frankrigs julirevolution , fører en halvklædt frihed en bevæbnet skare over de faldne kroppe. Laboulaye havde ingen sympati for revolutionen, og derfor ville Bartholdis figur være fuldt klædt i flydende klæder. I stedet for indtryk af vold i Delacroix-arbejdet ønskede Bartholdi at give statuen et fredeligt udseende og valgte en fakkel, der repræsenterer fremskridt, for at figuren skulle holde.\nCrawfords statue blev designet i begyndelsen af 1850'erne. Det skulle oprindeligt krones med en pileus , hætten blev givet til frigjorte slaver i det gamle Rom. Krigssekretær Jefferson Davis , en sydlænding, der senere ville tjene som præsident for de konfødererede stater i Amerika , var bekymret for, at pileus ville blive taget som et afskaffelsessymbol . Han beordrede, at den blev ændret til en hjelm. Delacroix's figur bærer en pileus , og Bartholdi overvejede først også at placere en på hans figur. I stedet brugte han et diadem eller krone til at topke hovedet. Dermed undgik han en henvisning til Marianne, som altid bærer en pileus . De syv stråler danner en glorie eller aureol . De fremkalder solen, de syv have og de syv kontinenter og repræsenterer et andet middel foruden fakkelen, hvor Liberty oplyser verden.\nBartholdis tidlige modeller var alle ens i konceptet: en kvindelig figur i neoklassisk stil, der repræsenterer frihed, iført en stola og pella (kjole og kappe, almindelig i skildringer af romerske gudinder) og holder en fakkel højt. Ifølge populære beretninger blev ansigtet modelleret efter Charlotte Beysser Bartholdi, billedhuggerens mor, men Regis Huber, kurator for Bartholdi Museum, har registreret, at dette såvel som andre lignende spekulationer ikke har noget grundlag . Han designede figuren med en stærk, ukompliceret silhuet, der ville blive modregnet godt ved dens dramatiske havneplacering og tillade passagerer på skibe, der ankom New York Bay, at opleve et skiftende perspektiv på statuen, da de fortsatte mod Manhattan. Han gav det dristige klassiske konturer og anvendte forenklet modellering, der afspejler projektets enorme skala og dets højtidelige formål. Bartholdi skrev om sin teknik:\nOverfladerne skal være brede og enkle, defineret af et dristigt og tydeligt design, fremhævet de vigtige steder. Man skal frygte udvidelsen af detaljerne eller deres mangfoldighed. Ved at overdrive formularerne, for at gøre dem mere synlige eller ved at berige dem med detaljer, ville vi ødelægge andelen af værket. Endelig skal modellen ligesom designet have en opsummeret karakter, som man ville give til en hurtig skitse. Kun det er nødvendigt, at denne karakter skal være et produkt af vilje og studier, og at kunstneren, koncentreret sin viden, finder formen og linjen i sin største enkelhed.\nBartholdi foretog ændringer i designet, efterhånden som projektet udviklede sig. Bartholdi overvejede at have Liberty til at holde en brudt kæde, men besluttede, at dette ville være for splittende i dagene efter borgerkrigen. Den rejste statue skrider over en brudt kæde, halvt skjult af sine kapper og vanskelig at se fra jorden. Bartholdi var oprindeligt usikker på, hvad han skulle placere i Liberty's venstre hånd; han slog sig ned på en tabula ansata , der plejede at fremkalde begrebet lov. Skønt Bartholdi i høj grad beundrede De Forenede Staters forfatning , valgte han at indskrive JULI IV MDCCLXXVI på tabletten og dermed forbinde datoen for landets uafhængighedserklæring med begrebet frihed.\nKonstruktion af kobberhuden\nBartholdi interesserede sin ven og mentor, arkitekt Eugène Viollet-le-Duc , i projektet. Som chefingeniør designede Viollet-le-Duc en murbro i statuen, som huden ville være forankret på. Efter konsultationer med metalstøberiet Gaget, Gauthier & Co. valgte Viollet-le-Duc det metal, der skulle bruges til huden, kobberplader og metoden, der blev brugt til at forme det, repoussé , hvor arkene blev opvarmet og derefter slået med træhamre. En fordel ved dette valg var, at hele statuen ville være lys i forhold til dens volumen, da kobberet kun skulle være 0,094 tommer (2,4 mm) tyk. Bartholdi havde besluttet sig for en højde på lidt over 46 meter til statuen, dobbelt så stor som den italienske Sancarlone og den tyske statue af Arminius , begge lavet med samme metode.\nMeddelelse og tidligt arbejde\nI 1875 nød Frankrig forbedret politisk stabilitet og en genopretningsøkonomi efter krigen. Voksende interesse for den kommende Centennial Exposition i Philadelphia fik Laboulaye til at beslutte, at det var tid til at søge offentlig støtte. I september 1875 annoncerede han projektet og dannelsen af den fransk-amerikanske union som dens indsamlingsarm. Med meddelelsen fik statuen et navn, Liberty Enlightening the World . Franskmændene ville finansiere statuen; Amerikanerne forventes at betale for piedestalen. Meddelelsen fremkaldte en generelt gunstig reaktion i Frankrig, skønt mange franskmænd var imod USA for ikke at komme deres hjælp under krigen med Preussen . Franske monarkister modsatte sig statuen, hvis den ikke blev foreslået af den liberale Laboulaye, der for nylig var blevet valgt til senator for livet . Laboulaye arrangerede begivenheder designet til at appellere til de rige og magtfulde, herunder en særlig forestilling i Paris Opera den 25. april 1876, der indeholdt en ny kantate af komponisten Charles Gounod . Stykket fik titlen La Liberté éclairant le monde , den franske version af statuens annoncerede navn.\nStereoskopisk billede af højre arm og fakkel i Frihedsgudinden, 1876 Centennial Exposition\nOprindeligt fokuseret på eliterne var Unionen vellykket med at skaffe midler fra hele det franske samfund. Skolebørn og almindelige borgere gav, ligesom 181 franske kommuner. Laboulayes politiske allierede støttede opfordringen, ligesom efterkommere af det franske kontingent i den amerikanske uafhængighedskrig . Mindre idealistisk kom bidrag fra dem, der håbede på amerikansk støtte i det franske forsøg på at opbygge Panamakanalen . Kobberet kan være kommet fra flere kilder, og noget af det siges at være kommet fra en mine i Visnes , Norge, selvom dette ikke er bestemt med sikkerhed efter test af prøver. Ifølge Cara Sutherland i sin bog om statuen til Museum of the City of New York var der behov for 91.000 kg for at bygge statuen, og den franske kobberindustri Eugène Secrétan donerede 58.000 kg kobber.\nSkønt planerne for statuen ikke var blevet afsluttet, gik Bartholdi fremad med fabrikation af højre arm, bærende fakkel og hoved. Arbejdet begyndte på Gaget, Gauthier & Co. værkstedet. I maj 1876 rejste Bartholdi til USA som medlem af en fransk delegation til Centennial Exhibition og sørgede for, at et kæmpe maleri af statuen kunne vises i New York som en del af Centennial-festlighederne. Armen ankom først til Philadelphia i august; på grund af sin sene ankomst blev det ikke opført i udstillingskataloget, og mens nogle rapporter korrekt identificerede arbejdet, kaldte andre det "Colossal Arm" eller "Bartholdi Electric Light". Udstillingsområdet indeholdt et antal monumentale kunstværker for at konkurrere om fairgoers interesse, herunder en overdreven springvand designet af Bartholdi. Ikke desto mindre viste armen sig populær i udstillingens svækkede dage, og besøgende klatrede op til fakkelens altan for at se tivoli. Efter udstillingen blev lukket, blev armen transporteret til New York, hvor den forblev udstillet i Madison Square Park i flere år, før den blev returneret til Frankrig for at slutte sig til resten af statuen.\nUnder sin anden rejse til USA henvendte Bartholdi sig til en række grupper om projektet og opfordrede til dannelsen af amerikanske komitéer i den fransk-amerikanske union. Udvalg for at skaffe penge til at betale for fundamentet og piedestal blev dannet i New York, Boston og Philadelphia. New York-gruppen overtog til sidst det meste af ansvaret for amerikansk fundraising og kaldes ofte "den amerikanske komité". Et af dets medlemmer var den 19-årige Theodore Roosevelt , den fremtidige guvernør i New York og præsident for De Forenede Stater. Den 3. marts 1877 underskrev præsident Grant, på hans sidste fulde dag i embedet, en fælles beslutning, der bemyndigede præsidenten til at acceptere statuen, da den blev præsenteret af Frankrig, og til at vælge et sted til den. Præsident Rutherford B. Hayes , der tiltrådte den følgende dag, valgte det Bedloe's Island-sted, som Bartholdi havde foreslået.\nByggeri i Frankrig\nStatueens hoved udstillet på verdensudstillingen i Paris , 1878\nDa han vendte tilbage til Paris i 1877, koncentrerede Bartholdi sig om at fuldføre hovedet, som blev udstillet på verdensudstillingen i Paris i 1878 . Fundraising fortsatte med modeller af statuen i salg. Billetter til at se byggeaktiviteten på værkstedet Gaget, Gauthier & Co. blev også tilbudt. Den franske regering godkendte et lotteri; blandt præmierne var værdifuld sølvplade og en terracotta model af statuen. Ved udgangen af 1879 var ca. 250.000 franc rejst.\nHovedet og armen var bygget med hjælp fra Viollet-le-Duc, der blev syg i 1879. Han døde snart og efterlod ingen indikation af, hvordan han havde til hensigt at overgå fra kobberhuden til sin foreslåede murbro. Det følgende år var Bartholdi i stand til at få ydelserne fra den innovative designer og bygherre Gustave Eiffel . Eiffel og hans bygningsingeniør, Maurice Koechlin , besluttede at opgive molen og i stedet bygge et jerntårnstårn . Eiffel valgte ikke at bruge en helt stiv struktur, som ville tvinge spændinger til at ophobes i huden og til sidst føre til revner. Et sekundært skelet blev fastgjort til midterpylonen for derefter at gøre det muligt for statuen at bevæge sig lidt i vindene i New York Harbour, og da metallet ekspanderede på varme sommerdage, forbandt han løst støttestrukturen til huden ved hjælp af flade jernstænger kulminerede i et maske af metalstropper, kendt som "sadler", der blev nittet på huden og gav fast støtte. I en arbejdskrævende proces måtte hver sadel udformes individuelt. For at forhindre galvanisk korrosion mellem kobberhuden og jernstøttestrukturen isolerede Eiffel huden med asbest imprægneret med shellak .\nEiffels design gjorde statuen til et af de tidligste eksempler på gardinvægskonstruktion , hvor det udvendige af strukturen ikke er bærende , men i stedet understøttes af en indvendig ramme. Han inkluderede to indvendige vindeltrapper for at gøre det lettere for besøgende at nå observationspunktet i kronen. Adgang til en observationsplatform omkring fakkelen blev også givet, men armens snæverhed tillod kun en enkelt stige, 12 m lang. Da pylon tårnet opstod, koordinerede Eiffel og Bartholdi deres arbejde omhyggeligt, så færdige segmenter af hud ville passe nøjagtigt på bærestrukturen. Komponenterne i pylon-tårnet blev bygget i Eiffelfabrikken i den nærliggende parisiske forstad Levallois-Perret .\nÆndringen i strukturelt materiale fra murværk til jern tillod Bartholdi at ændre sine planer for statuen. Han havde oprindeligt forventet at samle huden på stedet, da murbroen blev bygget; i stedet besluttede han at bygge statuen i Frankrig og lade den adskilles og transporteres til USA til genmontering på plads på Bedloes Island.\nI en symbolsk handling blev den første nitte anbragt i huden, der fikser en kobberplade på statuens stortå, drevet af USAs ambassadør i Frankrig Levi P. Morton . Huden blev imidlertid ikke udformet i nøjagtig rækkefølge fra lav til høj; arbejdet foregik på en række segmenter samtidigt på en måde, der ofte var forvirrende for besøgende. Noget arbejde blev udført af entreprenører - en af fingrene blev foretaget efter Bartholdis nøjagtige specifikationer af en kobbersmid i den sydfranske by Montauban . I 1882 var statuen komplet op til taljen, en begivenhed Barthodi fejrede ved at invitere journalister til frokost på en platform bygget inde i statuen. Laboulaye døde i 1883. Han blev efterfulgt som formand for den franske komité af Ferdinand de Lesseps , bygherre af Suez-kanalen . Den færdige statue blev formelt præsenteret for ambassadør Morton ved en ceremoni i Paris den 4. juli 1884, og de Lesseps meddelte, at den franske regering havde aftalt at betale for sin transport til New York. Statuen forblev intakt i Paris i afventning af tilstrækkelige fremskridt på piedestalen; i januar 1885 var dette sket, og statuen blev adskilt og båret for sin havrejse.\nRichard Morris Hunts piedestal under opførelse i juni 1885\nUdvalgene i De Forenede Stater stod over for store vanskeligheder med at skaffe midler til opførelsen af piedestalen. Den økonomiske krise i 1873 havde ført til en økonomisk depression, der varede gennem det meste af dette årti. Liberty-statueprojektet var ikke den eneste sådan virksomhed, der havde svært ved at skaffe penge: opførelsen af obelisken senere kendt som Washington-monumentet stoppede undertiden i årevis; det vil i sidste ende tage over tre og et halvt årti at gennemføre. Der blev kritiseret både Bartholdis statue og det faktum, at gaven krævede, at amerikanerne skulle betale regningen for piedestalen. I årene efter borgerkrigen foretrak de fleste amerikanere realistiske kunstværker, der skildrede helte og begivenheder fra nationens historie, snarere end allegoriske værker som Liberty-statuen. Der var også en følelse af, at amerikanerne skulle designe amerikanske offentlige arbejder - udvælgelsen af den italienskfødte Constantino Brumidi til at dekorere Capitol havde fremkaldt intens kritik, selvom han var en naturaliseret amerikansk statsborger. Harper's Weekly erklærede sit ønske om, at "M. Bartholdi og vores franske fætre havde 'gået hele figuren', mens de var ved det, og givet os statue og piedestal med det samme." New York Times udtalte, at "ingen ægte patriot kan stå over for sådanne udgifter til bronze kvinder i den nuværende tilstand af vores økonomi." Stillet over for denne kritik tog de amerikanske komitéer lidt handling i flere år.\nFrank Leslie's Illustrated Newspaper , juni 1885, viser (med uret fra venstre) træsnit af den færdige statue i Paris, Bartholdi og statuen indvendige struktur\nGrundlaget for Bartholdis statue skulle lægges inde i Fort Wood , en nedlagt hærbase på Bedloes Island bygget mellem 1807 og 1811. Siden 1823 havde den sjældent været brugt, selvom den under borgerkrigen havde fungeret som en rekrutteringsstation. Befæstningen af strukturen var i form af en elleve-punkts stjerne. Statuens fundament og piedestal blev justeret, så den vender mod sydøst og hilser skibe, der kommer ind i havnen fra Atlanterhavet. I 1881 bestilte New York-komiteen Richard Morris Hunt til at designe sokkelen. Inden for få måneder indsendte Hunt en detaljeret plan, der angav, at han forventede, at byggeriet ville tage omkring ni måneder. Han foreslog en piedestal 35 meter høj; over for pengeproblemer reducerede komiteen det til 27 meter.\nHunts piedestaldesign indeholder elementer fra klassisk arkitektur, herunder doriske portaler, samt nogle elementer påvirket af aztekernes arkitektur . Den store masse er fragmenteret med arkitektoniske detaljer for at rette opmærksomheden mod statuen. I form er det en trunkeret pyramide, 62 fod (19 m) firkantet ved bunden og 39,4 fod (12,0 m) øverst. De fire sider har samme udseende. Over døren på hver side er der ti skiver, hvorpå Bartholdi foreslog at placere staternes våbenskjolde (mellem 1876 og 1889 var der 38 amerikanske stater), selvom dette ikke blev gjort. Ovenfor blev der placeret en altan på hver side indrammet af søjler. Bartholdi placerede en observationsplatform nær toppen af piedestalen, over hvilken selve statuen rejser sig. Ifølge forfatteren Louis Auchincloss fremhæver piedestalen "voldsomt kraften i et gammelt Europa, over hvilket den dominerende figur af Frihedsgudinden stiger". Komiteen hyrede den tidligere hærgeneral Charles Pomeroy Stone til at føre tilsyn med byggearbejdet. Byggeriet på det 15 fod dybe (4,6 m) fundament begyndte i 1883, og piedestalens hjørnesten blev lagt i 1884. I Hunts oprindelige opfattelse skulle piedestalen have været lavet af massiv granit . Økonomiske bekymringer tvang ham igen til at revidere sine planer; det endelige design krævede hældte betonvægge, op til 6,1 m tykke, stillet over for granitblokke. Denne Stony Creek granit kom fra Beattie Quarry i Branford, Connecticut . Betonmassen var den største, der blev hældt til dengang.\nDen norske indvandrer civilingeniør Joachim Goschen Giæver designede de strukturelle rammer for Frihedsgudinden. Hans arbejde omfattede designberegninger, detaljerede fabrikations- og konstruktionstegninger og tilsyn med byggeriet. I færdiggørelsen af sin teknik til statuerammen arbejdede Giæver ud fra tegninger og skitser produceret af Gustave Eiffel.\nUdpakning af ansigtet af Frihedsgudinden, som blev leveret den 17. juni 1885\nFundraising i USA til piedestal var begyndt i 1882. Udvalget organiserede et stort antal pengeindsamlingsbegivenheder. Som en del af en sådan indsats, en auktion over kunst og manuskripter, blev digteren Emma Lazarus bedt om at donere et originalt værk. Hun afviste oprindeligt og sagde, at hun ikke kunne skrive et digt om en statue. På det tidspunkt var hun også involveret i at hjælpe flygtninge til New York, der var flygtet fra antisemitiske pogromer i Østeuropa. Disse flygtninge blev tvunget til at leve under forhold, som den velhavende Lazarus aldrig havde oplevet. Hun så en måde at udtrykke sin empati for disse flygtninge med hensyn til statuen. Den resulterende sonet , " The New Colossus ", inklusive de ikoniske linjer: "Giv mig din trætte, din stakkels / dine kløede masser, der længes efter at trække vejret fri", er entydigt identificeret med Frihedsgudinden og er indskrevet på en plak i sit museum .\nSelv med disse bestræbelser forsinkede fundraising. Grover Cleveland , guvernøren i New York , nedlagde veto mod et lovforslag om at give $ 50.000 til statueprojektet i 1884. Et forsøg næste år på at få Kongressen til at levere $ 100.000, der er tilstrækkelig til at gennemføre projektet, mislykkedes også. New York-komiteen med kun $ 3.000 i banken suspenderede arbejdet på piedestalen. Med projektet i fare tilbød grupper fra andre amerikanske byer, herunder Boston og Philadelphia, at betale de fulde omkostninger ved at opføre statuen til gengæld for at flytte den.\nJoseph Pulitzer , udgiver af New York World , en New York-avis, annoncerede et forsøg på at rejse $ 100.000 - svarende til 2,3 millioner dollars i dag. Pulitzer lovede at udskrive navnet på hver bidragsyder, uanset hvor lille det angivne beløb. Drevet fangede New Yorkeres fantasi, især da Pulitzer begyndte at offentliggøre de noter, han modtog fra bidragydere. "En ung pige alene i verden" donerede "60 cent, resultatet af selvfornægtelse." En donor gav "fem cent som en dårlig kontordrengsmid til Pedestal Fund." En gruppe børn sendte en dollar som "de penge, vi sparede til at gå til cirkus med." En anden dollar blev givet af en "ensom og meget gammel kvinde." Beboere i et hjem for alkoholikere i New Yorks konkurrerende by Brooklyn - byerne ville ikke fusionere før i 1898 - donerede $ 15; andre drikkere hjalp med gennem donationskasser i barer og saloner. En børnehaveklasse i Davenport, Iowa , sendte verden en gave på $ 1,35. Da donationerne strømmede ind, genoptog udvalget arbejdet på piedestalen.\nStatuen ankommer til New York Harbor ombord på den franske fregat Isère 1885\nDen 17. juni 1885 ankom den franske damper Isère [ fr ] til New York med kasser med den adskilte statue om bord. New Yorkere viste deres nyfundne begejstring for statuen. To hundrede tusind mennesker stod på kajen, og hundredvis af både sættes til søs for at byde skibet velkommen. Efter fem måneders daglige opkald til at donere til statufonden, den 11. august 1885, meddelte verden , at der var samlet $ 102.000 fra 120.000 donorer, og at 80 procent af det samlede beløb var modtaget i summer på mindre end en dollar.\nSelv med funddrevets succes blev sokkelen først færdig i april 1886. Straks derefter begyndte genmontering af statuen. Eiffels jernrammer blev forankret til stål- I-bjælker i betonsokkelen og samlet. Når dette var gjort, blev hudafsnittene omhyggeligt fastgjort. På grund af bredden på piedestalen var det ikke muligt at opføre stilladser , og arbejdere dinglede fra reb, mens de installerede hudafsnittene. Bartholdi havde planlagt at sætte projektører på fakkelens altan for at belyse den; en uge før indvielsen, nedlagde veto af hærens korps af veto mod forslaget og frygtede, at skibets piloter, der passerede statuen, ville blive blindet. I stedet skar Bartholdi koøjer i fakkelen - som var dækket af guldblad - og placerede lysene inde i dem. Et kraftværk blev installeret på øen for at tænde fakkelen og til andre elektriske behov. Efter at huden var afsluttet overvåget landskabsarkitekt Frederick Law Olmsted , meddesigner for Manhattans Central Park og Brooklyn's Prospect Park , en oprydning af Bedloes Island i forventning om dedikationen. General Charles Stone hævdede på indvielsesdagen, at ingen mand var død under konstruktionen af statuen. Dette var imidlertid ikke sandt, da Francis Longo, en ni og tredive år gammel italiensk arbejder, var blevet dræbt, da en gammel mur faldt på ham.\nAfdækning af Frihedsgudinden Oplysning af Verden (1886) af Edward Moran . Olie på lærred. J. Clarence Davies Collection, Museum of the City of New York .\nEn dedikationsceremoni blev afholdt om eftermiddagen den 28. oktober 1886. Præsident Grover Cleveland, den tidligere guvernør i New York, præsiderede begivenheden. Om morgenen for indvielsen blev der afholdt en parade i New York City; skøn over antallet af mennesker, der så det, varierede fra flere hundrede tusind til en million. Præsident Cleveland ledede processionen og stod derefter i reviewstanden for at se bands og marchere fra hele Amerika. General Stone var paraderens store marskal. Ruten begyndte ved Madison Square , som engang var stedet for armen, og fortsatte til batteriet ved den sydlige spids af Manhattan ved hjælp af Fifth Avenue og Broadway med en let omvej, så paraden kunne passere foran verdensbygningen på Park Række . Da paraden passerede New York Stock Exchange, kastede handlende ticker tape fra vinduerne, begyndende New York traditionen med ticker-tape parade .\nEn nautisk parade begyndte kl.12.45, og præsident Cleveland gik ud på en yacht, der førte ham over havnen til Bedloes Island for indvielsen. De Lesseps holdt den første tale på vegne af den franske komité efterfulgt af formanden for New York-komiteen, senator William M. Evarts . Et fransk flag, der var trukket over statuens ansigt, skulle sænkes ned for at afsløre statuen ved afslutningen af Evarts tale, men Bartholdi forkastede en pause som konklusion og lod flaget falde for tidligt. Den efterfølgende jubel sluttede Evarts adresse. Præsident Cleveland talte derefter og sagde, at statuens "lysstrøm skal gennembore mørkets uvidenhed og menneskets undertrykkelse, indtil Friheden oplyser verden". Bartholdi, der blev observeret nær mødestedet, blev opfordret til at tale, men han afviste det. Orator Chauncey M. Depew afsluttede taleoplægget med en lang adresse.\nIngen medlemmer af offentligheden fik tilladelse på øen under ceremonierne, som var forbeholdt højtstående personer. De eneste kvinder, der fik adgang, var Bartholdis kone og de Lesseps barnebarn; embedsmænd erklærede, at de frygtede, at kvinder kunne blive såret i folkemængden. Begrænsningen fornærmede områdets suffragister , der chartrede en båd og kom så tæt som muligt på øen. Gruppens ledere holdt taler, der bifaldt legemliggørelsen af Liberty som en kvinde og fortalte kvinders ret til at stemme. Et planlagt fyrværkeri blev udsat til 1. november på grund af dårligt vejr.\nKort efter indvielsen foreslog en afroamerikansk avis The Cleveland Gazette , at statuens fakkel ikke blev tændt, før USA blev en fri nation "i virkeligheden":\n"Frihed, der oplyser verden," faktisk! Udtrykket gør os syge. Denne regering er en hylende farce. Det kan ikke eller rettere ikke beskytte sine borgere inden for sine egne grænser. Skub Bartholdi-statuen, fakkel og alt, ud i havet, indtil dette lands "frihed" er sådan, at det gør det muligt for en uofficiel og flittig farvet mand at tjene et respektabelt liv for sig selv og sin familie uden at blive ku-kluxed , måske myrdet, hans datter og kone oprørt, og hans ejendom ødelagt. Ideen om "landets" frihed "til at" oplyse verden "eller endda Patagonia er ekstremt latterlig.\nFyrtavle og krigsafdeling (1886–1933)\nFrihedsgudinden c. 1900 , der viser den originale kobberfarve\nRegeringsplakat, der bruger Frihedsgudinden til at fremme salget af Frihedsobligationer\nDa fakkelen blev tændt om aftenen, hvor statuen blev indviet, frembragte den kun en svag glans, næppe synlig fra Manhattan. Den verden karakteriseret det som "mere som en Glowworm end et fyrtårn." Bartholdi foreslog forgyldning af statuen for at øge dens evne til at reflektere lys, men dette viste sig at være for dyrt. Den USA Lighthouse Board overtog Frihedsgudinden i 1887 og lovede at installere udstyr til at forbedre brænderens effekt; på trods af sin indsats forblev statuen næsten usynlig om natten. Da Bartholdi vendte tilbage til USA i 1893, fremsatte han yderligere forslag, som alle viste sig ineffektive. Han lobbyede med succes for forbedret belysning i statuen, så de besøgende bedre kunne sætte pris på Eiffels design. I 1901 beordrede præsident Theodore Roosevelt, som engang var medlem af New York-komiteen, statuens overførsel til krigsafdelingen , da den havde vist sig ubrugelig som et fyrtårn. En enhed fra Army Signal Corps var stationeret på Bedloes Island indtil 1923, hvorefter militærpolitiet forblev der, mens øen var under militær jurisdiktion.\nKrige og andre omvæltninger i Europa førte til storstilet udvandring til USA i slutningen af det 19. og det tidlige 20. århundrede; mange kom ind gennem New York og så statuen ikke som et symbol på oplysning, som Bartholdi havde tænkt sig, men som et tegn på velkomst til deres nye hjem. Forbindelsen med indvandring blev først stærkere, da en indvandrerforarbejdningsstation blev åbnet på det nærliggende Ellis Island. Denne opfattelse var i overensstemmelse med Lazarus vision i sin sonet - hun beskrev statuen som "eksilens mor" - men hendes arbejde var blevet uklart. I 1903 blev sonetten indgraveret på en plak, der blev anbragt på statuen.\nMundtlige historier om indvandrere registrerer deres følelser af opstemthed, når de først ser Frihedsgudinden. En indvandrer, der ankom fra Grækenland, mindede om:\nJeg så Frihedsgudinden. Og jeg sagde til mig selv: "Dame, du er så smuk! [ Sic ] Du åbnede dine arme, og du får alle udlændinge her. Giv mig en chance for at bevise, at jeg er det værd, at gøre noget, at være nogen i Amerika. " Og altid var denne statue i mit sind.\nStatuen blev hurtigt et vartegn. Oprindeligt var det en kedelig kobberfarve, men kort efter 1900 begyndte en grøn patina , også kaldet verdigris , forårsaget af oxidationen af kobberhuden, at sprede sig. Allerede i 1902 blev det nævnt i pressen; i 1906 havde den helt dækket statuen. Tro på, at patinaen var tegn på korrosion, godkendte kongressen US $ 62.800 (svarende til $ 1.787.000 i 2019) til forskellige reparationer og til at male statuen både indvendigt og udvendigt. Der var betydelig offentlig protest mod det foreslåede udvendige maleri. Den Army Corps of Engineers studeret patina for eventuelle skadelige virkninger på statuen og konkluderede, at det beskyttede huden, "blødgjort omridset af statuen og gjorde det flot." Statuen blev kun malet på indersiden. Ingeniørkorpset installerede også en elevator til at tage besøgende fra basen til toppen af piedestalen.\nDen 30. juli 1916 under første verdenskrig satte tyske sabotører i gang en katastrofal eksplosion på Black Tom-halvøen i Jersey City, New Jersey , i det, der nu er en del af Liberty State Park , tæt på Bedloe's Island. Carloads af dynamit og andre sprængstoffer, der blev sendt til Storbritannien og Frankrig for deres krigsindsats, blev detoneret. Statuen blev lidt mindre beskadiget, hovedsageligt på den fakkelbærende højre arm, og var lukket i ti dage. Omkostningerne til reparation af statuen og bygningerne på øen var ca. $ 100.000 (svarende til ca. $ 2.350.000 i 2019). Den smalle opstigning til fakkelen blev lukket af hensyn til offentlig sikkerhed, og den har været lukket lige siden.\nSamme år begyndte Ralph Pulitzer , der havde efterfulgt sin far Joseph som verdensudgiver , et forsøg på at rejse $ 30.000 (svarende til $ 705.000 i 2019) til et udvendigt belysningssystem for at belyse statuen om natten. Han hævdede over 80.000 bidragydere, men nåede ikke målet. Forskellen blev stille lavet af en gave fra en velhavende donor - en kendsgerning, der først blev afsløret i 1936. Et undervandskabel førte elektricitet fra fastlandet, og projektører blev placeret langs Fort Woods mure. Gutzon Borglum , der senere skulpturer Mount Rushmore , redesignede fakkelen og erstattede meget af det originale kobber med farvet glas . Den 2. december 1916 trykkede præsident Woodrow Wilson på telegrafnøglen, der tændte lysene og med succes belyste statuen.\nEfter at USA gik ind i første verdenskrig i 1917, blev billeder af statuen stærkt brugt i både rekrutteringsplakater og Liberty-obligationsdrev, der opfordrede amerikanske borgere til at støtte krigen økonomisk. Dette imponerede offentligheden for krigens erklærede formål - at sikre frihed - og tjente som en påmindelse om, at Frankrigs kamp havde givet statuen.\nI 1924 brugte præsident Calvin Coolidge sin autoritet under antikvitetsloven til at erklære statuen til et nationalt monument . Det eneste vellykkede selvmord i statuens historie opstod fem år senere, da en mand klatrede ud af et af vinduerne i kronen og sprang til sin død, kiggede ud fra statuen og bryder ned og lander på basen.\nTidlige National Park Service år (1933–1982)\nBedloe's Island i 1927, der viser statuen og hærens bygninger. De elleve spidse vægge i Fort Wood , som stadig udgør statuens base, er synlige.\nI 1933 beordrede præsident Franklin Roosevelt statuen, der skulle overføres til National Park Service (NPS). I 1937 fik NPS jurisdiktion over resten af Bedloe's Island. Med hærens afgang begyndte NPS at omdanne øen til en park. Den Works Progress Administration (WPA) nedrevet de fleste af de gamle bygninger, nedklassificeret og genpodedes den østlige ende af øen, og bygget granit trin til en ny offentlig indgang til statuen fra dens bageste. WPA udførte også restaureringsarbejde inden i statuen og fjernede midlertidigt strålerne fra statuens glorie, så deres rustne understøtninger kunne udskiftes. Rustede støbejernstrin i piedestalen blev erstattet med nye af armeret beton; de øvre dele af trapperne i statuen blev også udskiftet. Kobberbeklædning blev installeret for at forhindre yderligere skader fra regnvand, der havde sivet ind i piedestalen. Statuen blev lukket for offentligheden fra maj til december 1938.\nUnder Anden Verdenskrig forblev statuen åben for besøgende, selvom den ikke blev oplyst om natten på grund af mørklægning under krigstid . Den blev tændt kort den 31. december 1943 og på D-dagen den 6. juni 1944, da dens lys blinkede "dot-dot-dot-dash", Morse-koden for V, til sejr . Ny, kraftig belysning blev installeret i 1944–1945, og fra og med VE-dagen blev statuen igen belyst efter solnedgang. Belysningen varede kun et par timer hver aften, og det var først i 1957, at statuen blev oplyst hver nat, hele natten. I 1946 blev statuen inden for rækkevidde af besøgende belagt med en særlig plastik, så graffiti kunne vaskes væk.\nI 1956 omdøbte en lov fra Kongressen officielt Bedloe Island til Liberty Island, en ændring, som Bartholdi-generationer tidligere fortalte. Handlingen nævnte også bestræbelserne på at grundlægge et amerikansk immigrationsmuseum på øen, som støttemændene tog som føderal godkendelse af projektet, selvom regeringen var langsom med at yde midler til det. Ellis Island i nærheden blev gjort til en del af Statue of Liberty National Monument ved proklamation af præsident Lyndon Johnson i 1965. I 1972 blev immigrationsmuseet i statuens base endelig åbnet ved en ceremoni ledet af præsident Richard Nixon . Museets bagmænd forsynede det aldrig med en gave til at sikre sin fremtid, og det lukkede i 1991 efter åbningen af et immigrationsmuseum på Ellis Island.\n26. september 1972: Præsident Richard Nixon besøger statuen for at åbne American Museum of Immigration . Statuens hævede højre fod er synlig og viser, at den er vist fremad.\nI 1970 ledede Ivy Bottini en demonstration ved statuen, hvor hun og andre fra National Organization for Women 's New York kapitel trak et enormt banner over et gelænder, der stod " WOMEN OF THE WORLD UNITE! "\nBegyndende den 26. december 1971 besatte 15 antivietnamkrigsveteraner statuen og førte et amerikansk flag på hovedet fra hendes krone. De forlod 28. december efter en kendelse fra Federal Court. Statuen blev også flere gange overtaget kort af demonstranter, der offentliggjorde årsager som Puerto Ricas uafhængighed , opposition til abort og modstand mod amerikansk intervention i Grenada . Demonstrationer med tilladelse fra Park Service omfattede en Gay Pride Parade- rally og den årlige baltiske nation- samling.\nEt kraftigt nyt belysningssystem blev installeret i forvejen af den amerikanske Bicentennial i 1976. Statuen var omdrejningspunktet for Operation Sail , en regatta af høje skibe fra hele verden, der kom ind i New York Harbor den 4. juli 1976 og sejlede rundt Liberty Island. Dagen blev afsluttet med en spektakulær udstilling af fyrværkeri nær statuen.\nRenovering og genindvielse (1982–2000)\n4. juli 1986 : First Lady Nancy Reagan (i rødt) genåbner statuen for offentligheden.\nHovedartikel: Bevaring-restaurering af Frihedsgudinden\nSe også: Liberty Weekend\nStatuen blev undersøgt meget detaljeret af franske og amerikanske ingeniører som en del af planlægningen for hundredeårsdagen i 1986. I 1982 blev det meddelt, at statuen havde brug for betydelig restaurering. Omhyggelig undersøgelse havde afsløret, at højre arm var forkert fastgjort til hovedstrukturen. Det svajede mere og mere, da kraftige vinde blæste, og der var en betydelig risiko for strukturfejl . Derudover var hovedet installeret 2 fod (0,61 m) fra midten, og en af strålerne var iført et hul i højre arm, da statuen bevægede sig i vinden. Armaturstrukturen var dårligt korroderet, og ca. to procent af de udvendige plader skulle udskiftes. Selvom problemer med ankeret var blevet anerkendt så tidligt som i 1936, da støbejernsudskiftninger for nogle af stængerne var blevet installeret, var meget af korrosionen blevet skjult af lag maling gennem årene.\nI maj 1982 meddelte præsident Ronald Reagan dannelsen af Frihedsgudinden – Ellis Island Centennial Commission, ledet af Chrysler Corporation- formand Lee Iacocca , for at skaffe de nødvendige midler til at fuldføre arbejdet. Gennem sin indsamlingsarm Statue of Liberty – Ellis Island Foundation, Inc., samlede gruppen mere end 350 millioner dollars i donationer til renoveringen af både Statue of Liberty og Ellis Island. Frihedsgudinden var en af de tidligste modtagere af en marketingkampagne . En kampagne fra 1983 annoncerede, at virksomheden for hvert køb foretaget med et American Express- kort ville bidrage med en cent til renoveringen af statuen. Kampagnen genererede bidrag på 1,7 millioner dollars til restaureringsprojektet.\nI 1984 blev statuen lukket for offentligheden i løbet af renoveringen. Arbejdere rejste verdens største fritstående stillads , der skjulte statuen fra syne. Flydende kvælstof blev brugt til at fjerne lag af maling, der var blevet påført det indre af kobberhuden i årtier, hvilket efterlod to lag kultjære , der oprindeligt blev påført for at stoppe lækager og forhindre korrosion. Sprængning med bagepulver fjernede tjæren uden yderligere at beskadige kobberet. Restauratorernes arbejde blev hæmmet af det asbestbaserede stof, som Bartholdi havde brugt - ineffektivt, som inspektioner viste - for at forhindre galvanisk korrosion. Arbejdere inden for statuen måtte bære beskyttelsesudstyr , kaldet "månedragter" med selvstændige åndedrætskredsløb. Større huller i kobberhuden blev repareret, og nyt kobber blev tilsat, hvor det var nødvendigt. Den nye hud blev taget fra et kobbertag på Bell Labs , der havde en patina, der lignede statuen meget; til gengæld fik laboratoriet noget af det gamle kobberhud til test. Fakkelen, der viste sig at have været utæt vand siden ændringerne i 1916, blev erstattet med en nøjagtig replika af Bartholdis uændrede fakkel. Det blev overvejet at udskifte arm og skulder; National Park Service insisterede på, at de skulle repareres i stedet. Den originale fakkel blev fjernet og erstattet i 1986 med den nuværende, hvis flamme er dækket af 24 karat guld. Fakkelen reflekterer solens stråler om dagen og lyses af projektører om natten.\nHele pølsejernarmaturet designet af Gustave Eiffel blev udskiftet. Korrosionsbestandigt rustfrit stålstænger med lavt kulstofindhold, der nu holder hæfteklammerne ved siden af huden, er lavet af Ferralium , en legering, der bøjes let og vender tilbage til sin oprindelige form, når statuen bevæger sig. For at forhindre stråle og arm i kontakt blev strålen justeret igen i flere grader. Belysningen blev igen udskiftet - belysning om natten kom efterfølgende fra metalhalogenlamper, der sender lysstråler til bestemte dele af piedestalen eller statuen og viser forskellige detaljer. Adgang til piedestal, som havde været gennem en ubeskrivelig indgang bygget i 1960'erne, blev renoveret for at skabe en bred åbning indrammet af et sæt monumentale bronzedøre med design, der symboliserer renoveringen. En moderne elevator blev installeret, hvilket giver handicappet adgang til observationsområdet på piedestalen. En nødhejse blev installeret inde i statuen og nåede op på skulderniveauet.\n3. - 6. juli 1986 blev udpeget som " Liberty Weekend ", der markerer statuens 100-års jubilæum og dens genåbning. Præsident Reagan præsiderede genindvielsen med fransk præsident François Mitterrand til stede. Den 4. juli blev Operation Sail gentaget, og statuen blev genåbnet for offentligheden den 5. juli. I Reagans dedikationstale sagde han: "Vi er vogtere af frihedens flamme; vi holder det højt for verden at se. "\nLukninger og genåbninger (2001 – nu)\nFrihedsgudinden den 11. september 2001 som tvillingetårnene i World Trade Center brænder i baggrunden\nDen nye trappe til kronen\nUmiddelbart efter angrebene den 11. september blev statuen og Liberty Island lukket for offentligheden. Øen åbnede igen i slutningen af 2001, mens piedestal og statue forblev uden for grænserne. Piedestalen genåbnet i august 2004, men National Park Service meddelte, at besøgende ikke sikkert kunne få adgang til statuen på grund af vanskelighederne med evakuering i en nødsituation. Park Service fulgte denne position gennem resten af Bush- administrationen. New Yorks kongresmedlem Anthony Weiner gjorde statuens genåbning til et personligt korstog. Den 17. maj 2009 Præsident Barack Obama 's indenrigsminister , Ken Salazar , meddelt, at som en 'speciel gave' til Amerika, ville statuen blive genåbnet for offentligheden den 4. juli, men at kun et begrænset antal folk fik lov til at stige op til kronen hver dag.\nStatuen, inklusive piedestal og base, blev lukket den 29. oktober 2011 til installation af nye elevatorer og trapper og for at bringe andre faciliteter, såsom toiletter, op til kode. Statuen blev åbnet den 28. oktober 2012, men lukkedes derefter en dag senere før orkanen Sandy . Selvom stormen ikke skadede statuen, ødelagde den noget af infrastrukturen på både Liberty og Ellis Islands , inklusive kajen, der blev brugt af færgerne, der løb til Liberty og Ellis Islands. Den 8. november 2012 meddelte en talsmand for Park Service, at begge øer ville forblive lukkede på ubestemt tid, før reparationer skulle udføres. Da Liberty Island ikke havde nogen elektricitet, blev en generator installeret til at drive midlertidige projektører for at belyse statuen om natten. Overinspektøren for Statue of Liberty National Monument , David Luchsinger - hvis hjem på øen blev alvorligt beskadiget - sagde, at det ville være "optimistisk ... måneder", før øen blev genåbnet for offentligheden. Statuen og Liberty Island genåbnet for offentligheden den 4. juli 2013. Ellis Island forblev lukket for reparation i flere måneder, men genåbnet i slutningen af oktober 2013.\nFrihedsgudinden er også blevet lukket på grund af nedlukninger og protester fra regeringen såvel som for sygdomspandemier. I oktober 2013 lukkede den amerikanske føderale regerings nedlukning , Liberty Island og andre føderalt finansierede steder. Derudover blev Liberty Island kort lukket den 4. juli 2018, efter at en kvinde, der protesterede mod amerikansk immigrationspolitik, klatrede op på statuen. Øen forblev dog åben under nedlukningen af den amerikanske føderale regering 2018-19, fordi Frihedsgudinden-Ellis Island Foundation havde doneret midler. Det lukkede fra 16. marts 2020 på grund af COVID-19-pandemien . Den 20. juli 2020 åbnede Frihedsgudinden delvist i henhold til New York Citys fase IV-retningslinjer med Ellis Island fortsat lukket.\nFrihedsgudinden originale fakkel, der vises i Statue of Liberty Museum\nDen 7. oktober 2016 startede byggeriet af det nye Statue of Liberty Museum på Liberty Island. Det nye museum på 26.000 kvadratmeter (2.400 m 2 ) kan besøges af alle, der kommer til øen, i modsætning til museet i piedestal, som kun 20% af øens besøgende havde adgang til. Det nye museum, designet af FXFOWLE Architects , er integreret med det omkringliggende parkområde. Diane von Fürstenberg ledede fundraising til museet, og projektet modtog over 40 millioner dollars i fundraising ved banebrydende. Museet åbnede 16. maj 2019.\nAdgang og attributter\nTurister ombord på en Circle Line- færge, der ankommer til Liberty Island , juni 1973\nStatuen er beliggende i Upper New York Bay på Liberty Island syd for Ellis Island , som sammen udgør Statue of Liberty National Monument . Begge øer blev afstået af New York til den føderale regering i 1800. Som aftalt i en kompakt fra 1834 mellem New York og New Jersey, der satte statsgrænsen ved bugten midtpunkt, forbliver de originale øer New York-territorium, skønt de ligger på New Jersey-siden. af statslinjen. Liberty Island er en af de øer, der er en del af bydelen af Manhattan i New York. Jord skabt ved genvinding tilføjet til den oprindelige ø på 2,3 hektar på Ellis Island er New Jersey-territorium.\nDer opkræves ingen afgift for adgang til det nationale monument, men der er en omkostning for færgetjenesten, som alle besøgende skal bruge, da private både muligvis ikke lægger til på øen. I 2007 blev der indrømmet en koncession til Statue Cruises til at drive transport- og billetfaciliteterne i stedet for Circle Line , der havde drevet ruten siden 1953. Færgerne, der afgår fra Liberty State Park i Jersey City og Battery i Lower Manhattan , stopper også. på Ellis Island, når det er åbent for offentligheden, hvilket muliggør en kombineret tur. Alle færgeryttere er underlagt sikkerhedsscreening, svarende til lufthavnsprocedurer, inden de går ombord.\nBesøgende, der har til hensigt at komme ind i statuens base og piedestal, skal få en gratis museums- / piedestalbillet sammen med deres færgebillet. De, der ønsker at bestige trappen i statuen til kronen, køber en speciel billet, som kan reserveres op til et år i forvejen. I alt 240 personer om dagen har lov til at stige op: ti pr. Gruppe, tre grupper pr. Time. Klatrere må kun medbringe medicin og kameraer - der er skab til andre ting - og skal gennemgå en anden sikkerhedsundersøgelse.\nInskriptioner, plaketter og dedikationer\nFrihedsgudinden står på Liberty Island\nDer er flere plaketter og dedikationstabletter på eller i nærheden af Frihedsgudinden.\nEn plak på kobberet lige under figuren foran erklærer, at det er en kolossal statue, der repræsenterer Liberty, designet af Bartholdi og bygget af Paris-firmaet Gaget, Gauthier et Cie ( Cie er den franske forkortelse analog med Co. ).\nEn præsentationstablet, der også bærer Bartholdis navn, erklærer, at statuen er en gave fra folket i Republikken Frankrig, der ærer "Alliancen mellem de to nationer i opnåelsen af De Forenede Staters uafhængighed og vidner om deres vedvarende venskab."\nEn tablet, der er placeret af den amerikanske komité, fejrer den indsamling, der er gjort for at bygge piedestalen.\nHjørnestenen bærer en plade, der er placeret af frimurerne .\nI 1903 blev en bronztablet, der bærer teksten i Emma Lazarus 'sonnet, " The New Colossus " (1883), præsenteret af digterens venner. Indtil renoveringen i 1986 blev den monteret inde i piedestalen; senere boede den i Statue of Liberty Museum i basen.\n"The New Colossus" -tabellen ledsages af en tablet givet af Emma Lazarus Mindekomité i 1977, der fejrer digterens liv.\nEn gruppe statuer står ved den vestlige ende af øen og ærer dem, der er tæt forbundet med Frihedsgudinden. To amerikanere - Pulitzer og Lazarus - og tre franskmænd - Bartholdi, Eiffel og Laboulaye - er afbildet. De er værket af Maryland billedhuggeren Phillip Ratner.\nLiberty Island set fra One World Trade Center Skypod\nPræsident Calvin Coolidge udpegede officielt Frihedsgudinden som en del af Frihedsgudinden National Monument i 1924. Monumentet blev udvidet til også at omfatte Ellis Island i 1965. Det følgende år blev Statue of Liberty og Ellis Island sammen tilføjet til National Register over historiske steder og statuen individuelt i 2017. På det subnationale niveau blev Statue of Liberty National Monument føjet til New Jersey Register of Historic Places i 1971 og blev til et udpeget vartegn i New York City i 1976.\nI 1984 blev Frihedsgudinden udpeget som et UNESCO- verdensarvssted . UNESCOs "Erklæring om betydning" beskriver statuen som et "mesterværk af den menneskelige ånd", der "varer som et meget potent symbol - inspirerende kontemplation, debat og protest - af idealer som frihed, fred, menneskerettigheder, afskaffelse af slaveri, demokrati og mulighed. "\nSet fra jorden på Liberty Island\nHøjde på kobberstatuen 151 ft 1 in 46 m\nFundament af piedestal (jordoverflade) til spidsen af fakkelen 305 ft 1 in 93 m\nHæl til toppen af hovedet 111 fod 1 tommer 34 m\nHøjde på hånden 16 fod 5 tommer 5 m\nPegefinger 8 fod 1 tommer 2,44 m\nOmkreds ved anden ledd 3 fod 6 tommer 1,07 m\nHoved fra hage til kranium 17 fod 3 tommer 5,26 m\nHovedtykkelse fra øre til øre 10 fod 0 tommer 3,05 m\nAfstand over øjet 2 fod 6 tommer 0,76 m\nLængde på næsen 4 fod 6 tommer 1,48 m\nHøjre armlængde 42 fod 0 tommer 12,8 m\nHøjre arm største tykkelse 12 fod 0 tommer 3,66 m\nTykkelse af taljen 35 fod 0 tommer 10,67 m\nMundbredde 3 fod 0 tommer 0,91 m\nTablet, længde 23 fod 7 tommer 7,19 m\nTablet, bredde 13 fod 7 tommer 4,14 m\nTablet, tykkelse 2 fod 0 tommer 0,61 m\nHøjde på piedestal 89 fod 0 tommer 27,13 m\nFundamentets højde 65 fod 0 tommer 19,81 m\nVægt af kobber brugt i statuen 60.000 pund 27,22 tons\nVægt af stål anvendt i statuen 250.000 pund 113,4 ton\nStatens samlede vægt 450.000 pund 204,1 ton\nTykkelse af kobberplader 3/32 tomme 2,4 mm\nSe også: Kopier af Frihedsgudinden og Frihedsgudinden i populærkulturen\nEn kopi af Frihedsgudinden er en del af den udvendige indretning på New York-New York Hotel and Casino på Las Vegas Strip\nHundredvis af kopier af Frihedsgudinden vises over hele verden. En mindre version af statuen, en fjerdedel af originalens højde, blev givet af det amerikanske samfund i Paris til den by. Det står nu på Île aux Cygnes og vender mod vest mod sin større søster. En kopi på 9,1 m (30 fod) stod oven på Liberty Warehouse på West 64th Street på Manhattan i mange år; det er nu bosat på Brooklyn Museum . I en patriotisk hyldest donerede Boy Scouts of America , som en del af deres Styrke frihedsarmens kampagne i 1949–1952 omkring to hundrede kopier af statuen, lavet af stemplet kobber og 100 tommer (2,5 m) i højden, til stater og kommuner i hele USA. Skønt det ikke var en ægte replika, blev statuen kendt som gudinden for demokrati, der midlertidigt blev rejst under Den Himmelske Freds Plads protester i 1989, ligeledes inspireret af franske demokratiske traditioner - billedhuggerne passede på at undgå en direkte efterligning af Frihedsgudinden. Blandt andre genskabelser af New York City-strukturer er en replika af statuen en del af det ydre af New York-New York Hotel and Casino i Las Vegas.\nLiberty Head, US airmail stamp, 1971-udgave\nOmvendt side af en Presidential Dollar mønt\nSom et amerikansk ikon er Frihedsgudinden afbildet på landets mønter og frimærker. Det dukkede op på mindemønter, der blev udstedt for at markere dets hundredeårsjubileum i 1986, og på New Yorks 2001-optræden i statskvartalserien . Et billede af statuen blev valgt til de amerikanske Eagle platin bullion-mønter i 1997, og det blev placeret på bagsiden eller halerne på præsidentdollar-serien af cirkulerende mønter. To billeder af statuens fakkel vises på den nuværende 10-dollarseddel . Statuens påtænkte fotografiske skildring på et 2010- frimærke viste sig i stedet for at være en replika på Las Vegas casino.\nSkildringer af statuen er blevet brugt af mange regionale institutioner. Mellem 1986 og 2000 udstedte New York State nummerplader med en oversigt over statuen. Den WNBA 's New York Liberty brug både statuen navn og sit image i deres logo, i hvilken brænderens flamme fordobler som en basketball. De New York Rangers i National Hockey League afbildet statuen hoved på deres tredje trøje , der begynder i 1997. National Collegiate Athletic Association 's 1996 mænds basketball Final Four , spillet på New Jerseys Meadowlands Sports Complex , figurerede statuen i sit logo. Den libertarianske parti i USA bruger statuen i dens emblem.\nStatuen er et hyppigt emne i populærkulturen. I musik er det blevet fremkaldt for at indikere støtte til amerikansk politik, som i Toby Keiths sang " Courtesy of the Red, White and Blue (The Angry American) " og i opposition, der vises på forsiden af Dead Kennedys '. albummet Bedtime for Democracy , som protesterede mod Reagan-administrationen. I film er fakkelen rammen om højdepunktet af instruktør Alfred Hitchcocks 1942-film Saboteur . Statuen gør en af sine mest berømte filmoptrædener i 1968-billedet af Apes , hvor den ses halvgravlagt i sand. Det væltes i science-fiction-film Independence Day, og i Cloverfield bliver hovedet revet af. I Jack Finneys tidsrejseroman Time and Again spiller statuens højre arm, der blev vist i begyndelsen af 1880'erne i Madison Square Park, en afgørende rolle. Robert Holdstock , rådgivende redaktør for The Encyclopedia of Science Fiction , undrede sig i 1979:\nHvor ville science fiction være uden Frihedsgudinden? I årtier har det tårnet sig eller smuldret ud over ødemarkens øde jord - giganter har rykket den op, udlændinge har fundet det nysgerrig ... symbolet på frihed, optimisme, er blevet et symbol på science fiction's pessimistiske syn på fremtiden.\nOmtrentlig højde af forskellige bemærkelsesværdige statuer:\n1. Statue of Unity 240 m (inkl. 58 m (190 ft) base)\n2. Spring Temple Buddha 153 m (502 ft) (inkl. 25 m (82 ft) piedestal og 20 m (66 ft) trone)\n3. Frihedsgudinden 93 m (inkl. 47 m (154 ft) piedestal)\n4. Moderlandet kalder 87 m (285 ft) (inkl. 2 m (6 ft) 7 piedestal)\n5. Kristus Forløseren 38 m (inkl. 8 m piedestal)\n6. Michelangelos David 5,17 m (ekskl. 2,5 m (8 ft 2 in) sokkel)\nListe over statuer efter højde\nListe over de højeste statuer i USA\nPlace des États-Unis , i Paris, Frankrig\nFrihedsgudinden (film) , en Ken Burns dokumentarfilm fra 1985\nStatuer og skulpturer i New York City\nWikiquote har citater relateret til: Frihedsgudinden\nWikimedia Commons har medier relateret til Frihedsgudinden .\nWikivoyage har en liste over Frihedsgudinden .\nFrihedsgudinden – Ellis Island Foundation\n"A Giant's Task - Cleaning Statue of Liberty", populær mekanik (februar 1932)\nVisninger fra webkameraerne, der er fastgjort til Frihedsgudinden\nLavet i Paris Frihedsgudinden 1877–1885 - mange historiske fotografier\nForsiden af The Evening Post (New York), der i vid udstrækning beskriver dedikation fra 28. oktober 1886\nFrihedsgudinden ved Structurae\nHistoric American Engineering Record (HAER) nr. NY-138, " Frihedsgudinden, Liberty Island, Manhattan, New York, New York County, NY ", 404 fotos, 59 farvetransparenter, 41 målte tegninger, 10 datasider, 33 fotos billedtekstsider\nHAER nr. NY-138-A, " Frihedsgudinden, administrationsbygningen ", 6 fotos, 6 målte tegninger, 1 billedtekstside\nHAER nr. NY-138-B, " Frihedsgudinden, Koncessionsbygningen ", 12 fotos, 6 målte tegninger, 1 billedtekstside\nFrihedsgudinden , BBC Radio 4 diskussion med Robert Gildea, Kathleen Burk & John Keane ( In Our Time , 14. februar 2008)\nDenne side blev sidst redigeret den 3. oktober 2020 kl. 04:06 (UTC) .


Brugeranmeldelse: Tommi's Burger Joint - URBANguide\nBrugeranmelder: Louise Hansen\nRigtig hyggeligt og trendy lille sted i Kødbyen. Man sidder ved højborde og der er pladser i ‘baren’ og i et tilstødende lokale. Hvis vejret er godt kan man sætte ved et af bordene udenfor. Når man har bestilt sin mad fra det super enkle og letforståelige menu kort med burgers, fritter og shakes, får man hurtigt sim mad i en kurv og kan nu opgradere sin mad med et væld af saucer, relish og chili osv. og dernæst finde et sted at slå sig ned.\nAtmosfæren i Kødbyen er trendy og hipsteragtig og når man så træder ind i Tommi’s Burger Joint er det som at træde ind i en amerikansk diner langs Route 66 i USA. Alt er på engelsk, god musik og en afslappet og uformel stemning hvor alle er velkomne.\nIngen tvivl. Det er en af de bedste burgers jeg nogensinde har smagt. Bollen var blød og luftig. Bøffen var høj kvalitet, dejlig saftig og perfekt stegt medium. Fritterne var også helt i top, salte og sprøde.\nMenukortet er enkelt. Man vælger mellem 4 burgers, 4 typer fritter og så Shake eller andet at drikke som en sodavand, juice, en øl eller et glas vin. Man kan også vælge extras til sin burger og naturligvis en dip til fritterne. Mere ligetil kan det næsten ikke være.\nBurgerne koster mellem 69 og 84 kr. Jeg valgte deres ‘Offer of the Century’ menu med burger, fritter og soda for 99,- kr. Ret billigt når man tænker på hvad en menu på McDonalds koster… Kvaliteten og stemningen her er i verdensklasse.\nDu vil smage en af Danmarks bedste burgere.\nDu skal videre i byen.\nSkal have en hurtig top lækker burger frokost centralt i Kbh.\nHvis du elsker burgere.\nKødbyen, Høkerboderne 21-23, 1712 København\nTags Tommi's Burger Joint


Valg af gulv i stuen - hvilket gulv er bedre, mere praktisk og lettere at installere\nValg af gulv i stuen – hvilket gulv er bedre, mere praktisk og lettere at installere\nVælg gulvet i stuen\nHvad er den første ting, der får øje på gæster, der først besøgte huset? Det er rigtigt, gulvet og væggene. I dag er gulvtyperne de mest forskelligartede, da markedet bogstaveligt talt svæver med forskellige tilbud: Her kan du finde linoleum og keramiske fliser og en bred vifte af parket og laminat. Desuden adskiller de sig ikke kun i farver, men også i omfanget, indikatorer for fugtbestandighed, styrke, slidstyrke. Det er vanskeligt for den gennemsnitlige køber at forstå sorten, så denne publikation giver praktiske anbefalinger om valg af gulv til stuen.\nValg af stuegulv: tip\nKorkgulve i stuen\nParketgulv – boligindretning\nLaminat er en god mulighed for stuen\nSpørgsmålet om hvilket gulv der skal vælges er naturligvis mangesidig. Derfor afhænger det ikke kun af personlige ønsker: for eksempel er udsagnet ”alt, jeg kunne godt lide denne farve, vi tager det uden at tænke”, forkert, fordi der er mange andre faktorer, der skal tages i betragtning, når du foretager et køb:\ntype lokaler – køkken, badeværelse, stue, børns: alle værelser har deres egne betjeningsegenskaber, som man skal være opmærksom på. For eksempel kan du ikke lægge et tæppe i badeværelset; i soveværelset ser keramiske fliser ikke særlig godt ud;\nTil arrangementet af de centrale lokaler i lejligheden foretrækker de præsentabelt materiale med fremragende operationelle og dekorative kvaliteter\ntilstand, gulvets form – hvis reparationer udføres alene, skal du tage hensyn til dine evner, såvel som tilstanden på bunden af gulvet, når du tænker over, hvilket gulvbelægning du korrekt kan lægge. Og hvis denne proces vil blive overdraget til specialister, skal du kun ansætte professionelle medarbejdere, der har erfaring, færdigheder;\nprisen på gulve er langt fra den sidste faktor. Hvis du har penge, kan du med sikkerhed købe de mest dristige fantasier ved at købe dyre materialer og ikke snyde lønearbejde. Når reparationer udføres alene, og budgettet er begrænset, skal du tænke ti gange, om det er værd at købe for eksempel dyre fliser. Når alt kommer til alt skal det være lagt efter en bestemt teknologi, så den fungerer i lang tid. Hvis du ikke har tillid til dine evner, skal du foretrække enklere gulvbelægninger, der imiterer andre materialer: Du kan købe dyre linoleum med efterligning af parket – det ser godt ud, og gulvet ser godt ud;\npersonlig smag, ønsker – hvis for eksempel keramiske fliser overhovedet ikke kan lide, men det er let at montere, klippe, er det bedre at ikke købe sådanne fliser. Hvorfor? Fordi det i fremtiden ikke skaber glæde, en person går på gulvet og henfører sig selv, at udseendet absolut ikke er egnet.\nSom allerede nævnt er hvert værelse kendetegnet ved sine egne egenskaber, stuen er ingen undtagelse. Stuen er et besøgskort i huset, så den skal have et ædelt, værdigt udseende, så gæster, der kommer ind i lokalet, øjeblikkelig indser, at der bor mennesker med fremragende æstetisk smag.\nSex er en af de vigtigste komponenter i interiøret, og selvom ejernes personlige præferencer skal tages i betragtning, giver designere en række andre anbefalinger:\ngulvbelægning til hallen skal være dyrt – hvis tavler vælges som materiale, tilrådes det at vælge ikke almindelig fyr, men sibirsk lerk eller myræg. Stuen skulle imponere gæsterne, så ustabilhed er upassende her;\nGulvet i stuen skal være i harmoni med udsmykningen og indretningen.\nneutralitet – trods de høje omkostninger skal stuegulvet være dekoreret i beroligende farver, dvs. luksus bør ikke være påtrængende;\nVigtigt: gulvet bør ikke overskygge de smukke møbler og udsmykning af andre overflader. Det er baggrunden, der udligner indretningen i dette rum..\nnaturlige materialer – i henhold til europæernes synspunkter, bør kunstige gulvbelægninger ikke lægges i stuen. Derfor er parket det mest populære, men laminatet, som altid har været betragtet som den bedste erstatning for parket, skaber ikke indtryk af velstand i huset. Natursten ser luksuriøs og spektakulær ud: marmor, granit;\nVigtigt: hvis budgettet er begrænset, er det bedre at købe billigere gulvbelægninger til andre værelser og bruge de sparede penge på marmorfliser, kunstgulve.\nvarmt gulv – kun i dette tilfælde vil gæsterne, der kommer ind i huset, føle sig så behagelige som muligt, da hvad slags komfort kan vi tale om, hvis dine fødder fryser? Derfor skal man sørge for at udstyre gulvet med god varmeisolering eller at udstyre et varmesystem. Desuden afhænger denne faktor også af materialetypen: naturlig belægning bevarer varmen bedre end syntetisk.\nVigtigt: i ekstreme tilfælde, hvis besparelser kommer først, skal du lægge et varmt tæppe på gulvet eller tilbyde hjemmesko til gæsterne.\nFor øvrigt er tæppets udseende også af stor betydning. Tæppet skal se elegant ud, et beskedent palads er upassende. Tæpper heller ikke hele overfladen på gulvet med tæppe, du skal efterlade mindst 30 cm på hver side og placere tæppet i midten af stuen.\nFordelene ved korkbelægning er ubestridelige, derfor bruges dette materiale ofte i dag og nyder en enorm popularitet blandt forbrugerne. Dens fordele:\nmiljøvenlige råvarer – kork er lavet af barken af et træ, så det er helt sikkert og indeholder ikke skadelige urenheder;\nkorkgulve har høj varme- og lydisolering, gendanner let form efter deformation;\nfremragende slidstyrke, elasticitet, elasticitet;\nkork absorberer ikke lugt – et ideelt gulvbelægning til allergikere;\nCork – en progressiv belægning, der tiltrækker med sikkerhed, æstetiske kvaliteter, ubegrænsede designmuligheder\nmodstand mod henfald, holdbarhed;\ndet er dejligt at gå barfodet på korkken. Dette aspekt er meget relevant, hvis børn bor i huset, de kan lege i stuen på gulvet, mens deres ben ikke fryser.\nDerudover medfører rengøring af korkgulvet ingen særlige problemer: gulvoverfladen kan fejes, klappes.\nVigtigt: hvis der anvendes en klæbende version af korkken, kan gulvet vaskes med en støvsuger.\nEn utvivlsom fordel ved dette gulvbelægning er et bredt udvalg af designløsninger. Enhver kunstnerisk ornament kan oprettes af kork, da dets farver og farver er forskellige, og selve materialet er perfekt skåret.\nDen eneste vanskelighed er styling. Det er bedre at overdrage denne proces til fagfolk, fordi korkken er en tynd, blød belægning, så eventuelle mangler, buler, revner og grober vises på gulvoverfladen med lindring.\nStuen vil se godt ud parketbræt. På den ene side ligner det gulvbrædder i størrelse, på den anden side kan mønsteret på strimlerne i det øverste lag efterligne stykke parket. Dette er et relativt billigt materiale med en trelags struktur: det øverste lag er lavet af værdifuldt træ, og resten af gran, fyr.\nEn solid parketplade er et værdigt alternativ til dyre parket\nParketplade er kendetegnet ved øget slagfasthed, slidstyrke, det er let at aftørre, rengøre. Også dette gulv tåler normalt et fald i fugtighed, temperatursvingninger..\nVigtigt: En af parketgulvets vigtigste funktioner er muligheden for at montere et varmt gulv. Hvis du strengt overholder reglerne for betjening, ændrer gulvpladen ikke dens kvalitetsegenskaber.\nNår du vælger et parketgulv, skal du først og fremmest bestemme farve og type træ. Dette er en vigtig opgave, fordi gulvet skal være i harmoni med indretningselementerne i rummet med farven på møblerne. For at gøre dette skal du tage dig tid til nøje at overveje stilarter, størrelser, nuancer af parketgulve. Det tilrådes at gøre sig bekendt med færdige projekter, det er også en god ide at lægge et par prøver på gulvet og visuelt sammenligne dem på baggrund af den virkelige situation.\nDette materiale kan med sikkerhed kaldes populært og efterspurgt. Hvad er hemmeligheden? Faktisk er der flere af dem, for det første er laminatet æstetisk – interiøret tager funktionerne af adel, soliditet. For det andet er prisen på laminatgulve ganske overkommelig – et smukt gulv er tilgængeligt for næsten alle. Desuden er det let at installere, og det er let at tage sig af det.\nDisse gulvbelægninger til hjemmet er ideelle, i stuen kan du skabe et stilfuldt, ultra-moderne interiør eller en respektabel, respektabel forretning. Når der træffes beslutning om farveproblemet, skal der tages højde for funktionerne i stilen. Og tager også højde for den stemning, der er planlagt oprettet, fordi gulvets farve ifølge både designere og psykologer er afgørende.\nBilligt laminat kan lægges i stuen til familier med en lille indkomst\nHvis stuen er lavet i klassisk stil, skal du købe et laminat til træ af ædle arter. Det kan være eg, bøg, mahogni – rummet er omdannet, det bliver “dyrt”.\nVigtigt: under et sådant laminat er det nødvendigt at vælge et gulvlister tone-til-tone. For eksempel fremhæver et gulvbelægning af kunststof gulvlisterne, mens et træpanel, der er færdig med lak og finer, skaber en respektabilitetseffekt..\nSort, hvidt laminatgulv og deres kombination er perfekte til en avantgarde-stue.\nMen laminatet, der imiterer teak, kirsebær, eksotiske skove, er en fremragende løsning til det indre af en stue i landlig stil, retro, etnisk stil. For land kan du også vælge en hvidt version af laminatet, og til retro er materialet med virkning af skrubbe, ruhed perfekt.\net rødbrunt laminat med et langsgående mønster justeres til aktivitet;\nDet er ønskeligt at lægge et mørkt blankt laminat i en multifunktionel stue, hvor ejerne slapper af og modtager gæster. Ifølge psykologer oprettede gulve, der reflekteres som et spejl, velvillighed, aktiv kommunikation;\nfor visuelt at udvide stuen er det bedre at lægge et laminat med udtalt langsgående striber. Men tricket er, at en sådan lamineret plade er monteret på tværs;\ni en kompakt stue er det uønsket at lægge et mørkt laminat, fordi det visuelt reducerer rummet.\nUden tvivl er gulvbelægninger forskellige, men for at skabe en individuel stue er det nødvendigt at anvende fantasi uden frygt for eksperimentering. Man skal selvfølgelig ikke overtræde lovene om farvematchning, for da kan rummet vise sig at være prangende, heterogent og smagløst. Og hvis du bruger en rigtig kombination, er det indre af stuen helt sikker på at blive smuk, original.\nStue Anvendelsesteknologi med massegulv, specificitet og...


Halbyggeri - Falk PetersenFalk Petersen\nHar din virksomhed brug for halbyggeri i høj kvalitet?\nSom erfarne entreprenører inden for dansk halbyggeri leverer J. Falk-Petersen den rette løsning for dig. Vi ved, at ethvert nyt halbyggeri er en investering mange år frem. Derfor leverer vi en gennemtænkt løsning i høj kvalitet.\nVi har samlet mange dygtige håndværkere inden for flere faggrupper under ét tag. Det sikrer et godt flow i byggeriet og gør os effektive som entreprenør på dit halbyggeri. Vi kan hjælpe dig fra første skitse til færdigt byggeri. Med egne maskiner og med dygtige håndværkere kommer dit halbyggeri i mål til aftalt tid. I hele forløbet har du en fast kontaktperson.\nHalbyggeri kan være:\n• Haller til landbrug og maskiner\nHalbyggeri i Trekantområdet\nVælg J. Falk-Petersen når du søger en entreprenør til halbyggeri i Trekantområdet. Vi sørger for at dit byggeri lever op til de nyeste standarder inden for byggeri til industri og erhverv. Enhver ny hal skal fungere optimalt i forhold til virksomhedens ønsker og behov. Det har vi stor respekt for, og vi rådgiver dig gerne, når du overvejer at bygge ny hal.\nHar du spørgsmål om halbyggeri?\nKontakt Morten Falk-Petersen hvis du ønsker en uforpligtende dialog, professionel rådgivning eller priser på dit nye halbyggeri.


Vi er eksperter i rengøring. Læs mere nedenfor\nUorden og mangelfuld rengøring kan være en stressfaktor på en arbejdsplads, og derfor tilbyder vi at klare begge dele for dig.\nDermed er der bedre tid til at koncentrere sig om de kernekompetencer, din virksomhed primært skal bruge energi på, og virksomheden vil være ren og tiltalende når du møder om morgenen.\nABC Rengøring har mange års erfaring i renhold af banker, kontorer, klinikker og andre erhvervsvirksomheder. Vore ansatte har præsenteret straffeattester og er kendt for deres pålidelighed.\nVore stabile og dygtige medarbejdere sørger for, at din virksomhed bliver holdt præsentabel. Derforuden kan vi, hvis det er aftalt, styre skift af håndklæder, toiletpapir, servietter, viskestykker osv., og sørge for at der bliver skiftet efter kundens ønske.\nVi kommer på de tidspunkter, der passer virksomheden bedst og med det interval der ønskes.\nIsær på læge-, speciallæge- og tandlægeklinikker er det vigtigt at der holdes en høj hygiejnisk standard. For at undgå utilsigtet smittespredning skal sådanne steder renholdes efter strikse hygiejniske forskrifter.\nBakterier kan gemme sig mange steder og vores erfarne personale véd hvor der kræves særlig opmærksomhed på evt. bakterielommer, gribeflader eller stænkflader.\nPatienter kommer også helst på en ren og indbydende klinik. Vi har i mange år renholdt en række klinikker i Esbjerg-området. Vi tilbyder endvidere at stå for skift af papir og evt. håndklæder m.m. efter behov.\nVores personale er særdeles stabilt og du vil ikke opleve at vi svigter vores aftaler. Vi kan betjene dig enten dagligt, ugentligt eller efter dine behov.\nUanset hvilken bolig hvor der fraflyttes, er der en lang række af opgaver på en tjekliste, inden en ny lejer kan flytte ind.\nEn grund rengøring er en af opgaverne. Vi har muligheden for at hjælpe dig.\nAfkalkning af bruser, rengøring af køkken, vask af gulv - Vi sørger for lejligheden står rengjort til ny lejer.


Teenage Mutant Ninja Turtles. DVD ny i plast! – Eventyrhuset\nTeenage Mutant Ninja Turtles. DVD ny i plast!\nTeenage Mutant Ninja Turtles. DVD ny i plast! VIEW MORE\n31291060387923 7,00 kr


Hjælp er jeg for "hård" - Teenagebørn - DinDebat.dk\nSkrevet 14.november 2010 (redigeret)\nJeg har en søn på 15, som jeg elsker over alt på jorden.\nHan har en masse søde venner (næsten for mange).\nHan har spurgt om han må ryge vandpibe (frugt) og det har jeg sagt nej til, heller ikke cigaretter, så længe han bor hjemme, jeg vil ikke se at han ødelægger sine lunger..\nen dag da Vi hans far og jeg havde været væk hjemmefra hele dagen skulle han for at tjene nogle penge til en tur til halbal sammen med hans venner, ordne hans værelse og ryde op i køkkenet.\nDa vi kommer hjem står alle døre åbne og ikke låste lyset brænder og de unge mennesker er taget til halbal og på hans værelse lugtede der af hash og jeg fandt en vandpibe........\nJeg blev stik hamrende tosset og ringede til ham og sade at jeg ville hente ham, han blev meget ked af det og græd i telefonen, ( han fortalte at det var en af kameraterne , som havde den med, og han havde taget den fra ham og sagt at hans forældre ikke ville have det.. jeg siger til ham om han troede at sådan en "kammerat" var velkommen i vores hjem) for han var ved at skore sin store kærlighed....\nMen vi hentede ham og han var enorm ked af det, men det var vi også og fortalte ham at vi elskede ham og vi hentede ham for hans egen skyld..\nVi skal nu have en snak med ham, når han og nogle af hans bedste kamerater står op( ikke ham med piben)..\nMen var det rigtig af os at hente ham når nu han var ved at skore sin store og første kærlighed??? Øv noget lort\nRedigeret 14.november 2010 af Gæst\nSkrevet 14.november 2010\nNu tror jeg personligt ikke på straf, og derfor mener jeg også, at det var forfejlet af jer at hente ham fra en fest. Han er jo trods alt 15 år og både over den kriminelle og seksuelle lavalder - jeg mener, at I ydmyger ham ved at hente ham som om, han var et lille barn.\nMin tilgang til det havde været at tage en grundig snak med ham (dagen efter!) om, at han havde opført sig uansvarligt og om, hvad jeg forventede af ham, hvis hans venner skulle på besøg en anden gang. Og forklare ham, hvorfor det kan være problematisk at ryge forskellige ting.\nOg derudover ville jeg sådan set ikke have tiltro til, at min mening gjorde den store forskel for hans gøren og laden. Jeg tror ikke på, at man kan forhindre sine børn i at gøre dumme ting. Men man kan prøve at tale lidt fornuft ind i deres hoveder, ved at forklare dem årsagen til at man mener, som man gør.\nJeg synes I skulle have taget snakken med ham dagen efter. I udviste i den grad mistillid til jeres søn ved, at handle som i gjorde.\nI bør altid lade ham forklare sig inden i konkluderer en hel masse.\nJa det er rigtig, men når vi kommer hjem og alt er oplyst dørene står åbne og blafrer og der er luger af hash, så bliver man bange og ja jeg tænkte godt nok på om vi skulle vente, men jeg ville tage tyren ved hornene og få det klaret med det samme....\nJa jeg er enig. Tror det vil have den modsatte effekt, at i behandler ham som et barn, og han vil gøre endnu mere oprør. I den alder betyder ens venner (og piger) rigtig meget, og i har nok fået ham til at tabe lidt ansigt, og han er formentlig meget flov...\nJeg synes det er synd, og tror i ville have fået mere ud af at tage et alvorsord med ham søndag hvor alle var faldet lidt ned, og han kunne se det alvorlige i situationen med at gå fra huset ulåst, brændende lys, hashrygning osv.\nKære TS - jeg havde gjort det samme som dig - men sådan en type er jeg, der er kontant afregning ved "kasse 1."\nNår man er 15, så er man gammel nok til at fatte det koncept der hedder koncekvens - og jeg er ret sikker på, at han ikke for eftertiden acceptere at der bliver røget "sjov tobak" hos ham - for han ved hvad det kan "koste".\nJeg tror ikke jeg ville have hentet ham, men virkelig gøre ham klart i telefonen, at han fik en ordentlig skideballe når han kom hjem. Men nu ikke pga vandpipen, men pga huset ikke var aflåst. Det er bare IKKE acceptabelt i min verden, huset kunne jo havde været tømt.\nDet ville være min første prioritet, og så kunne vandpipen komme bagefter. Helt sikkert heller ikke acceptabelt.\nJeg ser det han har gjort, som et tillidsbrud. Han er 15 år og burde kunne følge regler. At låse døre burde i det mindste være meget enkelt at huske.\nJeg tror jeg ville gøre det samme som dig, mht. at hente ham.\nJeg synes at den er svær, og jeg kan godt forstå hvorfor I gjorde som I gjorde. Jeg ville have gjort anderledes, hvis jeg kunne holde hovedet koldt nok til det i situationen;)\nSom 15-årig synes jeg ikke, at man er gammel nok til at tage ansvaret for om der bliver røget vandpibe eller hash til en fest. Det mener jeg er forældrenes ansvar, for det er alt for svært for en 15-årig at opstille regler for venner.\nJeg ville have undgået at hente ham, for det må have været så pinligt for ham og alle hans venner har garanteret kimet ham ned, for at høre om han nu fik skæld ud. Jeg ville have ventet til dagen efter eller samme aften når han kom hjem. Hvis straffen havde været at han gik glip af en fest, så ville det have været lidt mere ok i mine øjne. Men det værste for ham er, at han blev ydmyget overfor sine venner og endnu værre overfor sin helt store kærlighed, kvinden han skal have børn med og alt det her;)


Jac binder Trine og hænger hende op: - Det er bedre end sex | valbyliv.dk\nTrine bliver her bundet af rigger, Dorian Gray Foto: Thirdeyeofthecyclops\n15 maj 2022 kl. 01:43\nTrine og Jac mødes med jævne mellemrum. Formålet er ofte, at Jac skal binde Trine, da de dyrker Kinbaku - også kaldet japansk bondage. Kinbaku er en erotisk leg med reb, hvor typisk manden (riggeren, red) binder kvinden.\nTrines interesse for Kinbaku startede efter hun havde været i et længerevarende forhold, hvor hun havde følt sig forkert i forhold til sin seksualitet.\n- Det var meget traditionelt, så da vi gik fra hinanden, havde jeg behov for at udforske min seksualitet, fortæller Trine, hvis veninde kom i Kinbaku Lounge i Valby. En klub, hvor de dyrker Kinbaku.\nEfter et besøg var Trine blown away.\n- Med Kinbaku kombinerer jeg det seksuelle med noget æstetisk, smukt og polariseret i et rum, hvor der er plads til alle kroppe og på alle måder, fortæller Trine, der har dyrket Kinbaku i seks år.\nOg hun føler sig ikke længere forkert.\nTrine og Jac er ikke kærester. De er heller ikke bare venner.\nIfølge Trine har de en relation, hvor de har en dyb forbindelse, der primært udspringer fra deres møde i reb. 20. maj giver de en smagsprøve på Kinbaku i forbindelse med, at Julie Bidstrup fra Vanløse Galleriet Bidsart udstiller i Bredgade 22.\nTrine og Jac er ikke deres rigtige navne. De frygter, at deres interesse for Kinbaku kan have negativ betydning i forhold til kommende ansættelser. Derfor er de anonyme.\nKinbaku betyder på japansk at “binde stramt”, og det bruges til at beskrive en praksis, hvor forbindelsen mellem nawashi (tovkunstner) og dorei (slave) er vigtig. Af denne grund betyder kinbaku også “at binde dybt” i modsætning til stramt. Kinbaku er termen for en mere erotisk og visuelt flot form for bondage, hvor kemien mellem de to parter er grundlæggende.\nNår Jac binder hende, giver hun slip på kontrollen.\n- Det er Jac, der bestemmer, hvilken vej vi skal gå i forhold til, hvad det vækker i mig, siger Trine og slår fast, at alt er samtykkende, og at hun har altid mulighed for at sige fra, hvis hun enten ikke har lyst, eller hendes krop giver efter for smerten.\n- Når Jac binder mig overgiver mig. Jeg har blind tillid til, at han passer på mig og respekterer mine grænser, og jeg er tryg ved at hengive mig til hans lyster, fortæller Trine og forklarer, at når det første reb er lagt, så er det op til Jac, hvad der skal ske.\n- Det kan være at se mig lide, være sårbar, skrøbelig eller blive liderlig, forklarer Trine og pointerer, at der ikke er to Kinbaku-seancer, der er ens.\nTrine dyrker Kinbaku med andre end Jac, dog kun med personer, hun har meget tillid til.\n- Jeg har tillid til, at riggeren er indfølende og respekterer mine grænser, ligesom riggeren har tillid til, at jeg udtrykker dem, hvis det er nødvendigt.\nEn del af BDSM\nKinbaku er en leg, der ligger under BDSM (Bondage, Dominans, Sadisme og Masochisme, red.), og for mange der dyrker Kinbaku, handler det derfor også om smerte.\n- Altså den smerte, man har lyst til at lege med, forklarer Trine og forklarer, at det også kan handle om vægtløsheden og muligheden for at komme ud af alle tanker og ned i kroppen.\nBogstaverne i BDSM står for Bondage, Dominans, Sadisme og Masochisme. De er egentlig en paraply-betegnelse for en lang række seksuelle praksisser og feticher. Det er kendetegnet ved, at deltagerne påtager sig tydelige roller, hvor magtforholdet er ulige. Og så er smerte og ydmygelse sexet.\n- Smerten kan noget, svarer Trine og pointerer, at folk løber maraton eller dyrker ekstremsport, selvom man må formode, at det gør ondt på de fleste.\n- Det at hænge i reb udfordrer din fysiske udholdenhed. Du bliver høj, da kroppen frigiver dopamin, endorfiner og adrenalin. Naturlige stoffer i kroppen, der giver en følelse af naturlig skævhed.\nOg det kick søger mange, hvad enten de dyrker Kinbaku, BDSM eller ekstremsport.\nTrine forklarer, at hun kan komme i en meditativ tilstand, samtidig med at der er mange følelser på spil.\nIntimiteten og intensiteten er nogle gange så stærk, at det virker mere erotisk end sex.\n- Intimiteten og intensiteten er nogle gange så stærk, at det virker mere erotisk end sex.\n- Det at blive set og give mig hen. At blive observeret og rummet i alt, hvad der måtte komme, og at riggeren ovenikøbet nyder det, er en større intimitet, end jeg har oplevet ved det meste almindelige sex, svarer Trine uden at tøve.\nKunstudstilling og Kinbaku\nUdover at dyrke Kinbaku privat eller i Kinbaku Lounge i Valby, har Trine og Jac også optrådt med det i forskellige undergrundssammenhænge.\nDerfor har de sagt ja til at lave en performance act 20. maj klokken 17:00 og igen klokken 18:15 på Bredgade 22.\nI hver performance, der varer cirka 20 minutter, vil Trine og Jac vise den intense dynamik, som opstår, når én part afgiver kontrollen og viser tillid til den anden.\n- At kunne læne sig ind i et andet menneske og stole blindt på, at man bliver grebet, er noget af det sværeste, jeg ved. Tråden i mange af mine malerier handler om at være begrænset af ydre omstændigheder eller indre magter. Og hvad der sker, hvis vi tør vise vores sårbarhed. Slippe kontrollen et øjeblik. Det er forbandet svært. Og det er dét jeg ønsker at vise med denne performance art, udtaler kunstner Julie Bidstrup, hvis udstilling netop omkredser temaer som tillid, kontrol, nærvær og flakseri.\nOg Trine ser frem til at vise pointen i Julies kunstværker gennem brug af reb.\n- Det, du vil opleve 20. maj, er en smagsprøve på Kinbaku. Dog så vil jeg ikke være ophængt, det vil foregå på gulvet. Måske vil Jac blotte mig lidt. Det bliver nært og intimt. Ingen wow-faktor, griner Trine, der håber, at deres performances underbygger Julie Bidstrups kunst og budskab ved at vise den skønhed og energiudveksling, der opstår under Kinbaku.\nTrine håber også at hun kan fjerne lidt af det tabu, der er omkring Kinbaku og BSDM.\n- Det er sårbart både for mig og Jac at stille os frem på første parket på den her måde, og af samme grund har hun og Jac heller ikke lyst til at stå frem med deres rigtige navne.\n- Kinbaku og BDSM er stadig en undergrundsting, og det er svært at stå frem med, fortæller Trine, som er bange for at brænde sine broer, hvis en kommende arbejdsgiver googler hendes navn (som er genkendeligt, red) og derved sorterer hende fra.\nJulie Bidstrups udstilling\nIndehaver af Vanløse galleriet, Bidsart, Julie Bidstrup, udstiller i Bredgade 22 i perioden 19. maj til 24. maj. Gæstekunstner Christian Agner debutterer ved udstillingen.\n20. maj klokken 17 og klokken 18.15 er der performance art i Kinbaku.\nHver forestilling varer ca. 20 minutter. Trine vil have tøj på, og de vil ikke have samleje under deres performances.\nSe kalender for andre events i perioden på www.bidsart.dk\nJac har det på samme måde.\nMen I står frem på Instagram og nu i den her performance. Hvorfor så ikke tage hele springet og stå frem med jeres identiteter for at bryde det her tabu?\n- Jeg ville ønske, at jeg kunne være ligeglad, da det ikke er noget, jeg skammer mig over. Mine forældre ved det. Men der er forskel på at deltage i en performance og stå frem med navn i en artikel, svarer Trine og siger afsluttende:\n- Desværre er samfundet stadig sådan, at man hurtigt dømmes, selvom det vi foretager os jo bare en erotisk leg mellem to samtykkende individer, og jeg bliver nødt til at tænke på min rolle på arbejdsmarkedet.\nTrine og Jacs identiteter er redaktionen bekendt. Du kan følge dem på Instagram under kunstnernavnene Tiedupandpersonal (Trine, red) og Jac Fabian (Jac, red)


Percussion Plus PP613 musikk stå med bæreveske, grønn hos Gear4music.com\nNotestativer Percussion Plus PP613 musikk stå med bæreveske, grønn\nPercussion Plus musikk posisjon. Grønn Finish. Tripod ikke Slip Base. Lett å oppbevare og definere. Flott For alle musikere\nPercussion Plus PP613 musikk stå med bæreveske, grønn - detaljer


Svar. Henning Sanders kvalme | fyens.dk\nPoul Poulsen, byrådsmedlem for Radikale Venstre i Assens Kommune Gelstedvej 25, 5560 Aarup\nKære Henning Sander. Jeg er ked af, at du går rundt med konstant kvalme. Det har dog ikke noget med os radikale at gøre. Det må skyldes din opvækst, hvor du er blevet påført ekstrem antipati mod netop Radikale Venstre. Det har givet dig et kald i livet, nemlig at skose liste B, og lokalt undertegnede.\nDu skal vide, at det lever jeg ganske fint med. I dine utallige læserbreve om emnet forekommer intet nyt - kun din antipati. Dog synes jeg, du skal holde dig til sandheden. Jeg har ikke foreslået at nedlægge biblioteker. Det gør BDO, og i øvrigt bibliotekerne selv for nogle få år siden.\nMht. til din kvalme, ja så havde jeg da håbet og troet, at du fik lidt ”luft” i maj, da vi mødtes ved gågadearrangement i Assens. Sådan oplevede jeg i hvert fald dit kropssprog og dit korte udfald. Måske lidt længere taletid med/mod en radikal kunne hjælpe. Jeg er klar.\nJeg har tidligere inviteret mig selv på kaffe hos dig. Jeg medbringer brød eller kage. Det tilbud står ved magt. Jeg tror på, at du bag den antiradikale facade er en rar mand med megen livserfaring. Ses vi?\nPoul Poulsen, byrådsmedlem for Radikale Venstre i Assens. Arkivfoto: Michael Bager