Louise Nielsen, Forfatter på Pixizoo Magasin - Page 2 of 2\nVores kunde Louise har testet klapvognen Baby Jogger City Tour\nVi har haft fornøjelsen af at t este Baby Joggers nye City Tour Klapvogn.\nDa jeg hjemme fortalte, at vi skulle teste en klapvogn, der kan klappes så meget sammen, at den kan bæres i en taske på ryggen, kiggede min mand en smule forbløffet på mig. Vi var begge meget spændte på, hvordan den var at håndtere i forhold til at få den klappet sammen og ud, og ikke mindst hvordan den så var at køre med i forhold til den Emmaljunga Super Nitro vi har i forvejen.\nMit første indtryk kom, da jeg hentede pakken og fik udleveret en relativ lille kasse, taget i betragtning den skulle indeholde en klapvogn, men da jeg så først skulle løfte den, var den overraskende tung og tanken om at den ville blive tung at slæbe rundt på kom promte. Det skulle dog vise sig, at den tanke ingen gang på jorden havde, da klapvognen først var pakket ud, samlet og klappet sammen igen.\nSamling, Sammenklapning og udklapning\nKlapvognen kommer næsten helt samlet. Det eneste man selv skal gøre, er at sætte de 4 hjul på og det er meget nemt med et enkelt klik. Der medfølger en dansk brugervejledning, som på en god overskuelig måde beskriver, men også viser med billeder, hvordan de enkelte trin er. Det tog ca. 5 min fra jeg åbnede kassen og til der stod en samlet klapvogn.\nDet er utrolig nemt at klappe vognen sammen og kræver kun at man trykker på en grå knap og klapper styret ned, og herefter trykkes på en rød knap og trækkes op i en snor og wupti så kan man skubbe det, det sidste stykke sammen så glipsen lukker til. Der medfølger en opbevaringspose/bærepose med skulderstropper således, at man kan bære klapvognen på ryggen hvis man har det behov. Det er praktisk hvis man er i en lufthavn og skal have klapvognen med det sidste stykke ombord på flyet, da klapvognen klappet sammen er så lille, at den kan gå som håndbagage.\nUdklapningen kræver lige så lidt arbejde som sammenklapningen. Man åbner en clips der holder top og bund sammen ,og herefter kan man folde klapvognen ud.\nGenerelt havde jeg det sådan, inden vi fik vognen, at det var meget smart den kunne foldes sammen, men kunne det nu vitterligt være så let at klappe den sammen i virkeligheden, så det var en funktion man ville benytte sig af. Jeg fandt ud af med det samme, at det i virkeligheden er så let at klappe den sammen og ud.\nGÅ TIL: 'Se vores store udvalg af produkter fra Baby Jogger her’»\nKøreegenskaber og anvendelighed\nMin mand fik æren af at teste den som den første, da han en kold morgen tog vores datter i klapvognen frem for cyklen hen til vuggestuen. Vi har også haft den med i zoo og indkøbscenter for at teste den på forskellige underlag.\nGenerelt kører den godt og selvom det er en let vogn og den er sammenklappelig, har man ikke fornemmelsen af, at den er vakkevorn eller ustabil. Vi skulle dog vænne os til, at den er lidt mindre hårdfør og skal have lidt hjælp, når det kommer til brosten og meget ujævne fliser.\nDet er, som navnet på klapvognen, da også antyder en city vogn og det er absolut også det vi synes den fungerer til. Hjulene er relativt små - så det at køre i sand og jord gør den ikke synderligt godt, men er jo heller ikke det den som udgangspunkt er beregnet til. Den gør det til gengæld godt i et indkøbscenter, hvor den er let at styre rundt med og ikke mindst let at have med dertil, da den ikke fylder noget som helst i bilen.\nStyret er relativt smalt ligesom resten af vognen, og da både min mand og jeg er relativt høje (194 og 181 cm) ville vi begge have ønsket, at styret var en lille smule bredere for at kunne få en lidt mere naturlig placering af skuldrene når vi gik med den. Vi er også lige det højeste, i forhold til at styret ikke sidder for lavt, så hvis styret havde været justerbart ville det have været en fordel.\nJohanne sad fint i sædet der har en 5 punktssele, som kan gøres til en 3 punktssele, hvis det er det man ønsker. Ryglænet kan indstilles i 2 forskellige positioner, dette styres via en strop bagpå ryglænet. Hun er dog meget nysgerrig og den mest lodrettet af de 2 positioner er alligevel lidt tilbagelænet så hun skulle lige vænne sig til at hun ikke kunne sidde helt op som hun plejer i vores Emmaljunga. Position nr. 2 som er en hvileposition gør, at hvis barnet bliver træt kan komme lidt mere ned, uden at det dog bliver helt til vandret.\nVognen kan bære 15 kg i sædet, så i vores tilfælde, da vi har en datter der både er lang og vejer lidt over gennemsnittet, betyder det at vi nok kun kan bruge den ca. 6-12 mdr. endnu (nok nærmere kun 6) så vi ville have ønsket at den kunne bære nogle flere kg, men på den anden side vil hun nok også på det tidspunkt være vokset ud af den, rent længdemæssigt.\nDet er muligt at tilkøbe en bellybar (maverem), kopholder og regnslag. Kopholder og bellybar skal tages af inden den klappes sammen men dette er også meget nemt. Der er en lille kurv under klapvognen, hvor der sagtens er plads til en lille pusletaske og så er der et lynlåsrum, hvor man fx kan gemme den medfølgende opbevaringspose.\nLouises samlede bedømmelse\nHjemme hos os er vi samlet set tilhængere at Baby Jogger City Tour klapvognen, når man har i baghovedet, hvad det er den er lavet til. Den er lavet til at bruge i byen og til at skulle kunne klappes sammen og tages med overalt. Og det er til det formål, man skal vælge at købe den efter vores mening.\nDen opfylder dog til fulde hovedfunktionen om, at den kan klappes sammen til næsten ingenting meget let og slås ud igen ligeså let.\nVi vil ikke undvære vores Emmaljunga til det primære brug i det den med sine brede terrængående hjul kan klare sand, jord og ujævnheder meget bedre. Men vi har en plan om at Baby Joggeren skal ligge fast i vores bil, for den fylder intet, og så har vi altid en klapvogn med som kan klappes ud på 0,5 hvis vi får brug for det.\nVores samlede score er 4 ud af 5 stjerner (det der trækker ned, er at styret er lige det smalleste og ikke kan justeres)\nVi vil klart anbefale den, hvis man er en familie, som har behov for en klapvogn der kan tages med på rejser eller bare have en liggende fast i bilen til ture på nogenlunde jævnt underlag.\nDu finder den populære Baby Jogger City Tour lige her.\nMin søde mormor døde for nylig! Hun var syg og gammel, og hun trængte til at lukke sine øjne. Med risiko for at lyde hård, så er døden altid trist, men nogle dødsfald er nemmere at holde ud end andre. Og her var vi mange, der ønskede at hun skulle få fred. Selvom min mormor er savnet, så var hendes sidste tid så skidt, at jeg helst ikke vil tænke tilbage på den! Jeg vil huske hende som den friske, skønne mormor, der altid var der for sine børnebørn - og altid interesserede sig for sin familie.\nMin mormor hed "Mormor" - men hun hed også Andrea!\nKasper og jeg har snakket om pigenavne siden kønsscanningen i uge 14. Og vi har været stærkt uenige... Det der HELT rigtige og perfekte navn, er bare ikke dukket op på vores fællesliste. Faktisk er der ikke dukket et eneste navn op på fælleslisten!! Jeg ved ikke hvorfor, vi ikke havde tænkt på det før, men et par dage efter min mormor døde, stod det pludselig klart! Helt klart...\nNogle forældre vælger, at deres børns navne skal starte med samme bogstav... Max, Mille og My!!! Not my kind of style... Jeg synes det bliver lidt pjattet. Så jeg er stadig igang med at "sluge" at mine børn skal hedde Arthur og Andrea. Men ikke desto mindre, så er jeg allerede helt vild med lyden af de to navne sammen! Og indtil videre kan den lille prinsesse jo ikke hedde andet end Andrea!\nOlde-morfar, der stadig lever og er fit for fight, hedder i øvrigt Kai... Men om mine bedsteforældre, Kai og Andrea, har ledt efter hinanden, grundet deres ret godt sam-klingende navne, ved jeg ikke :-)\nNu er jeg jo et godt stykke over halvvejs, og det er nu, det begynder at blive tungere, og nogen synes nok også sjovere! Min lille prinsesse er godt igang med at sparke mig i blæren, have hikke og møffe rundt som en lille mosegris! Det er jo fantastisk at mærke liv derinde, og specielt i min situation med risiko for rhesus-immunisering og min graviditetsdiabetes, så er det vigtigt at jeg kan mærke, at hun har det godt derinde! Men men... jeg synes rent faktisk ikke, det er det fedeste - jeg synes det er ret underligt og en lille smule uvirkeligt. Der ligger nogen og roder rundt inden i mig!!! Jeg har et par gange nævnt, når jeg har talt med andre mødre eller gravide, at jeg egentlig ikke bryder mig så meget om følelsen. - Det falder ikke altid i go' jord, og der bliver vist kigget lidt skævt til mig! Det er jo ikke, fordi jeg ikke kan lide at være gravid, - jeg er vild med at være gravid, men lige sparkeriet, synes jeg er noget underligt noget!\nNår man nu ellers altid skal tænke over at trække maven ind, fordi den aldrig lige passer i den nyeste bluse på markedet, eller i de der super hypede high waist jeans, så er det bare så skønt at være gravid og få mave! Lovlig mave!! Jeg er vild med at jeg ikke skal suge maven ind, og at det er okay at have en stram kjole på! Nu hvor jeg er i 24. uge, så har jeg altså en sådan rigtig gravid-mave - lige til at vise frem! Det hele ramler jo så desværre bare, når man har født, og det der dej-agtige, alt for slaskede maveskind, hænger og laver verdens mest usexede krop...\nSå op på hesten og få strammet det op i en s.... fart, når du har født, Mette!!\nJeg har en idé om, at man er "nødt" til at være bare lidt kreativ, når man er nogens mor...! Jeg har vel egentlig altid været lidt kreativ, men aldrig givet mig fuldstændig hen til et stort DIY projekt...\nMen inden længe er jeg jo to's mor, og så må jeg hellere ta' mig sammen. Nu har jeg så kastet mig over strikkeriet - og jeg vil lykkes med det. BUM! Jeg starter stille ud med en lille rosa-farvet hue... som jeg allerede har pillet op to gange og haft døgntelefonisk hotline-kontakt til min mor og svigermor, som er mine strikke-livliner.\nOm mindre end 3 måneder ryger jeg på barsel igen, og jeg håber og satser på, at jeg er fyldt med energi, så jeg når både at male og indrette babyværelse, men også får strikket hue og måske flere små nuttede strikkerier... Så nu er der ikke andet for, end at stramme an og komme i gear med strikketøjet!\n…Og en masse grimme ord.. Har fået foretaget min første glykosebelastningstest, og har da sjældent drukket noget så sødt og ulækkert. Det efterfølgende ”sugar rush” udløste nok rystelser i min krop til at jeg nok kunne have mixet en cocktail, uden af bevæge mig det mindste.. Dog havde en cosmopolitan været at foretrække. Kom dog også ind til lægen med et blodsukker på 4.0 og efter 2 timer i venteværelset sagde blodsukkeret 5.8, hvilket ikke kunne være bedre ifølge min læge. Så jeg slipper indtil videre. Jeg er i den ”heldige” situation, at jeg pga. mit pco, skal have foretaget teste hele 2 gange, yeahhh for mig, eller noget L Så jeg kan se frem til, at jeg igen d. 19. December skal tilbringe 2 timer hos min læge. Men det er nu hyggeligt nok, så længe man sørger for at medbringe underholdning.\nTroede jeg var så snu at medbringe min favorit serie, for så kunne jeg da fordrive tiden med den. Kom dog på andre tanker, da en af de bedste karaktere dør i serien, og ja, så måtte jeg ellers bruge alle mine kræfter på at holde tårerne tilbage, imens samtlige lemmer rystede derud af. Lidt pinligt at sidde der midt i venteværelset med så mange tårer i øjnene, at jeg kunne vande planter med det :D Men på den anden side, så skal der nærmest ingenting til før jeg græder.. Selv min bonus søns tegnefilm, kan få mine øjne til at løbe i vand. Noget andet der får mine hormoner helt op og kører, og ikke mindst mine tårer kanaler, er når jeg ser bette på skærmen. Det er altså et syn jeg ikke kan få nok af OVERHOVEDET. Tror på en måde, at jeg kommer til at savne at skulle til scanning og se ham på den måde. <3\nBettemanden ville ikke samarbejde\nVi blev MD scannet den dag jeg ramte 20+0, så jeg var præcis halvvejs i hele graviditets cirkusset. Vi kommer ind i det første rum, hvor damen der scannede os, efter 35 min. måtte opgive at scanne bettemanden derinde, da han på INGEN måder ville samarbejde med hende.. Så jeg fik tørret gelen af maven og moslet tøjet på igen, for at vralte videre til et andet rum, hvor en mere erfaren sygeplejerske også måtte tage kampen op med den lille stædige mand vi venter os.. Alt i alt tog det dem sammenlagt 55 min at gennemføre scanningerne, og der havde de stadig ikke set tingene fra den vinkel de gerne ville, men kunne ud fra andre billeder se, at han var helt perfekt, og at der ikke var grund til de store bekymringer omkring hans udvikling og trivsel. Så på daværende tidspunkt (18. oktober) lå der hele 20 cm og 318g ren kærlighed i min mave <3 De kunne ikke nå at tage billeder til os, da han hele tiden undveg dem ved at dreje sig væk. Så det eneste billede vi fik, var dette af hans fine rygsøjle. Men det er selvfølgelig også bedre end ingenting!\nJeg var til selve scanningen meget nervøs, da jeg endnu ikke havde mærket noget til ham derinde. Man bliver jo nervøs, når man i ens terminsgruppe læser om den ene efter den anden der mærker liv, som ikke er ligeså langt i graviditeten som mig. Og det beroligede mig slet ikke, at min jordemor havde fortalt, at fra uge 20 skulle man have mærket ham, og uge 24 skulle man mærke ham hver dag… Så dagene op til MD scanningen var ustyrligt lange, og jeg var så nervøs for, om han overhovedet havde det godt derinde.\nSå kom der livstegn\nDet skulle så vise sig, at jeg 4 dage efter md scanningen mærker de første livstegn. Første spark kom midt i, at jeg var ved at bage, hvor jeg brugte vores håndmixer. Nåede knapt nok at tænde for den, før der kom et ordentligt puf lige ved navlen, som om han da var dybt fornærmet over den høje lyd. Fra den dag har jeg mærket ham meget, og hver dag. Nogle dage mere end andre, men så længe han lige giver et lille puf fra sig, så er mor her tilfreds. Jeg kan dog ikke helt forene mig med følelsen af, når han vender og drejer sig derinde, det er virkelig en underlig følelse og til tider ubehageligt. Men sparkene og slagene er også på en måde hyggelige, i hvert fald indtil videre. Glæder mig allerede til vi skal se det bette væsen igen næste gang. Var allerede ved første lægebesøg indstillet på, at jeg skulle have flere scanninger end normal pga. mit pco og insulinresistens. Men fordi alt bare er forløbet så godt indtil videre, mener de ikke at der er grund til at jeg møder op til flere scanninger, så resten af scanningerne er for egen regning. Så mon ikke der bliver booket tid i løbet af det næste stykke tid til endnu et gensyn med bettemanden derinde, måske endda i 3D.\nSkrevet af: Karina Laursen, PixiMødrene, 4. indlæg.\nI dag har jeg været god ved mig selv og fået en dejlig gravid massage i Naturskøn i Århus. Nøj, hvor var det lækkert. Jeg havde fået dette af min mand og datter. Så lækker en gave at få. Det burde alle gravide kvinder få. Det var så afslappende og så lækkert. Dejligt at gøre noget for sig selv og få noget velvære. Jeg synes det er tiltrængt i denne tid. Jeg er ved at være godt stor, så jeg nød dette.\nJeg er i skrivende stund 24+1. Jeg skal til 2. lægebesøg i næste uge. Det bliver spændende. Jeg kan slet ikke forstå jeg allerede er så langt. Tiden er gået så vildt hurtigt i denne graviditet. Jeg tror det er fordi man har en lille guldklump i forvejen. Det er jo hende det drejer sig om nu, hvor vi kun har et barn.\nFødselsdag for vores datter\nVores datter fylder 2 år her om 2 dage, så lige nu går tiden med at forberede fødselsdag. Det er jo kæmpe stort at fylde 2 år.\nSå vi er i gang med at forberede med flag, balloner, fødselsdag i vuggestuen, og familien skal jo også til fødselsdag. Så vi glæder os til at fejre vores lille pige.\nVi snakker selvfølgelig en del om lillesøster i maven, og Marie vil gerne kysse og ae maven. Det er så super dejligt, selv om hun jo ikke helt er med på, hvad det handler om. Men vi prøver så godt som muligt at forberede hende på, at hun skal være storesøster. Jeg er sikker på hun bliver verdens bedste storesøster. Marie mener hun skal hedde Emma eller Ida. Nu må vi se. Vi kan stadig ikke blive enige om et navn.\nKan ikke mærke liv\nI følge jordemoderen skal man fra 24+0 mærke liv hver dag.\nJep jep det er super… Det er bare ikke sket her. Men det kommer egentlig ikke så meget bag på mig. I min første graviditet, var vi til scanning på Skejby ca. hver 14. dag, da jeg aldrig mærkede liv. De kunne aldrig komme med en forklaring på hvorfor. Men derfor blev jeg selvfølgelig fulgt tæt.\nJeg frygter lidt det bliver det samme denne gang. Jeg tænker, at jeg lige giver det en uge mere og ser hvordan det går. Ellers må jeg have fat i Skejby igen. Men jeg er ikke så bekymret som første gang. Det er nok bare sådan min krop er. Men jeg må sige, at jeg synes det er meget mærkeligt. Gad vide, om der er nogle af jer læsere der har prøvet det samme?\nNår jeg hører hvordan mine veninder har fortalt om, hvordan de mærker spark i maven, så bliver jeg helt misundelig. Jeg håber så meget, jeg får lov til at mærke dette, da det bliver min sidste graviditet. Vi skal ikke have flere børn. Men vi må se hvad den sidste tid i graviditeten bringer.\nJeg sidder nu her på sofaen og kl. er 20.50. Jeg er fuldstændig træt. Jeg glæder mig så meget til at få min energi tilbage. Desuden døjer jeg så meget med hovedpine. Det gjorde jeg også i min første graviditet. Denne gang er det bare kommet meget tidligere. Så det er super hårdt og meget anstrengende.\nMen det er til at se en ende på nu. Med termin d 15/2-2017, så er jeg over halvvejs og snart kommer endnu en prinsesse til verden. Det bliver så fantastisk.\nIgang med børneværelset\nVi er gået i gang med at lave børneværelse. Vi var i IKEA en dag og fik købt en del. Skab, puslebord og seng. Det hele er nu samlet, og jeg er gået i gang med at sortere tøj. Hold da op hvor har vi meget tøj fra vores første pige. Så det er faktisk rart, at vi ikke skal ud at købe så meget. Selv om man ikke kan lade være med at købe lidt nyt.\nJeg synes det er så hyggeligt at kunne gå at indrette værelse. Der er så meget inspiration at hente mange steder, så det er også svært at vælge. Man vil vel altid gerne lave det så fint som muligt. Jeg følger en del på Facebook og Instagram, så der er meget at vælge imellem. Men det er rart at få noget input fra andre mødre.\nJeg tænker meget over, om mine 2 piger kommer til at ligne hinanden, eller om de kommer til at få glæde at hinanden. Det håber jeg selvfølgelig de gør. Vi som forælde vil gøre alt for at de får glæde af hinanden.\nVores naboer har lige fået en lille pige. Da jeg stod med hende i mine arme, kunne jeg slet ikke forstå min egen datter på snart 2 år har været så lille. Og så uforståeligt at vi snart får sådan en lille pige. Men vi glæder os så sindssygt meget til at vi bliver en familie på 4.\nNu banker julen snart på døren, og vi skal i gang med at købe julegaver. Jeg glæder mig til at forkæle min datter med en masse dejlige gaver til jul. Jeg glæder mig til vi skal ud at hente juletræ og vi skal snakke om nisser. Glæder mig egentlig bare til, at vi som familie skal pynte op i vores dejlige hus.\nJeg har også været på lidt lagersalg og har fået en masse dejlige ting til baby i maven. Så selv om hun ikke er kommet endnu, så venter der hende en masse lækre sager.\nNu vil jeg bruge weekenden på at fejre min datter der bliver 2 år. Det bliver så skønt at få lov at forkæle hende. Hun fortjener det så meget. Vores egen lille stjerne, som vi elsker overalt på jorden.\nSkrevet af: Mette Louise Fogh Larsen, PixiMødrene, 4. indlæg.\nFor mig var det virkelig en kæmpe omvæltning at skulle acceptere at kroppen ikke længere kun arbejdede for mig selv, men også for et andet menneske. En dag hvor min arbejdsgiver sagde pænt til mig ”Vi ønsker ikke, der skal ske hverken dig, eller dit barn noget herude på arbejdspladsen” brød jeg mildest talt ud i gråd – mit barn?? – det lå så langt fra mig, at jeg faktisk havde ansvaret for et andet menneske i min mave, og dette ansvar tog mig virkelig ti skridt tilbage rent psykisk. Spørgsmål som; Var jeg nu klar? Rakte jeg som mor? Ville David blive ved med at synes baby og jeg var spændende nok? Hvordan skulle vi nogensinde få vores hverdag til at hænge sammen? Osv. Spørgsmål som jeg normalt ikke bekymrer mig om, fordi jeg udmærket ved, at vi er gode nok til det vi gør - vi gør bare tingene på vores egen måde.\nUmiddelbart lyder overskriften ikke særlig god, og det er den faktisk heller ikke! Men mere alvorligt er det nu heldigvis ikke... Som jeg skrev om sidst, så er der jo risiko for at den lille musse-prinsesse inde i tanken bliver rhesusimmuniseret og skal have blodtransfusion, enten gennem navlestrengen, mens hun er i maven, eller når hun kommer ud i verden! Nu har flodhesten her så raget en graviditetsbetinget sukkersyge til sig!!! Flot Mette!\nHvad det er kommet af er uvist, men en masse faktorer kan spille ind. Én ting er nok at jeg ikke er den mindste sylfide i skoven... Jeg skulle måske have engageret mig lidt mere i sund mad og motion, mens Arthur var helt lille! Jeg skulle have smidt noget mere af kampvægten! Det blev det så ikke til... Barselsvisit med kaffe og kage passede mig åbenbart bedre! En anden mulig faktor er, at vi har diabetes 2 i familien, og det kan altså også være synderen bag. En sidste mulighed er, at min krop slet ikke har nået at restituere, inden den skulle igang som ruge-maskine igen?!\nSå jeg hælder nok desværre mest til, at jeg har været en gris, ikke passet nok på mig selv og mæsket mig i lidt for store portioner... Great! Men nu er jeg jo så havnet i suppedasen, og må gøre ALT, hvad der står i min magt for at passe på mig selv og ikke mindst på den lille mus!\nJeg har aldrig være model-lækker med lange tynde stænger og hvepsetalje. Jeg har sikkert også overvejet alverdens kure, livsstilsændringer og fitness-abonnementer! Jeg har nu heller aldrig set kæmpestor eller vildt overvægtig ud (synes jeg i hvert fald selv!!!), og det er nok også derfor jeg aldrig sådan rigtig har gjort noget ved min vægt. Men jeg lover jer, jeg fik et chok... Om eftermiddagen, hvor jeg om morgenen havde drukket verden største kop tyk sukker-sirup (glykosebelastnings-testén...), får jeg "dommen"! SUKKERSYGE! Fuck!\nJeg har aldrig i mit liv vendt så hurtigt rundt på en tallerken, og er aldrig før blevet så overvældet af motivation. Det her drejer sig ikke kun om mig! Jeg har ansvaret for en lille bitte hjælpeløs baby - der skal eddermame nye boller på suppen nu!\nBlodsukker, y-tallerken og 100% sukkerfri er nye ord, der præger min hverdag - helt vildt! Jeg tænker rigtig meget over, hvad jeg spiser, og ikke mindst hvor meget jeg spiser - nok mest det sidste, som måske har været mit største problem! Jeg tror ikke, at vi herhjemme egentlig har spist vildt usundt, men to store portioner aftensmad røg der let ned! Jeg troede det ville være sværere, men motivationen har virkelig fat i kraven på mig, og jeg har ikke rørt skyggen af noget af det "forbudte"! Jeg er faktisk lidt stolt :-)\nIkke nok med en ny sund livsstil, så skal jeg i disse uger også vende mig til at være "ny i job"... Jeg er begyndt på arbejde efter barslen med Arthur, og min nye hverdag som mor, working girl og diabetiker er i fuld gang!\nMine dage tilbage på arbejde er jo talte, da jeg kun har et par måneder, før jeg til februar skal på barsel igen! Men det er dejligt at være tilbage 'in real life' og ikke mindst dejligt at tilbringe dagene sammen med skønne kollegaer og gode gamle arbejdsopgaver. At kunne tale med voksne mennesker, er værdiskabende på en lidt anden måde, end at gå hjemme med sin lækre lille dreng i 10 måneder. Men jeg ville aldrig være barslen foruden!\nJeg ved ikke om jeg er en ravnemor, men jeg sidder ikke på arbejde og savner min lille dreng - jeg ved han har det skønt i dagplejen, og at de passer godt på ham! Men når jeg ser ham om eftermiddagen, er han stadig verdens dejligste, og så har jeg pludselig savnet ham! Sikke en følelse - tænk at om ca. 4 måneder, er jeg så heldig at kunne få den følelse for to små fantastiske væsner! Så skidt med blodsukkermålinger og 10 kg gulerødder om ugen - jeg er en heldig kartoffel!\nVores kunde, Helle, har testet Thule Urban Glide 1 Løbevogn\nVi har fået lov til at teste Thules Urban Glide-løbevogn, og selvom kassen var tung at slæbe hjem, er selve vognen utrolig let at køre med.\nSamlingen var klaret på fem minutter, endda uden at kigge i manualen. En fod på pedalen, træk op i håndtaget, og vupti, så er vognen klappet op og mangler bare at få klikket hjul på. Den kan også nemt klappes sammen til næsten ingenting ved at vride håndtaget under fodstøtten, som du bare klapper op. Alle vogne hævder at være lette at klappe sammen, men denne vogn holder rent faktisk det løfte.\nHjulene kan også nemt tages af, så den fylder endnu mindre, når den er klappet sammen, og den holdes sammen med en gummistrop. Helt enkelt, og det virker.\nGÅ TIL: 'Se vores store udvalg af produkter fra Thule'»\nDer er flere gode detaljer, fx det smarte opbevaringsrum under vognen, der er utrolig rummeligt og med lynlås. Der er også en godt gemt klap til ventilation og et kighul oven på kalechen, der har en klap, der ligesom ventilationsklappen holdes fast med skjulte magneter. Ingen tarvelig velcro her! Når du vil åbne klapperne, ruller du den bare op og fastgør den i en lille lomme.\nDer sidder en bremse bag på vognen, som let aktiveres med foden, når du stopper midt på en bakke.\nVognen er s om sagt let og glider ret godt derudaf på vejen på sine brede dæk, der egner sig godt til andre terræner end bare lige flad asfalt. Den kan sagtens bruges til grusveje, uden at baby får shaken baby syndrome! Forhjulet kan svinge, så du kan bruge vognen til alm. klapvognsbrug eller sættes fast, når du skal løbe. Jeg forudser, at vi også kommer til at bruge vognen som alm. klapvogn, selvom den måske er lidt større end almindelige klapvogne, fordi den er robust og god at køre med.\nVores gamle klapvogn var underligt vakkelvorn og dårlig at køre med, fordi håndtaget var helt lige og fastlåst i den samme position. På Thule-vognen er håndtaget justerbart og det føles bedre, fordi man holder skråt på det, og så er selve vognen mere robust, selvom den er længere. Fordi forhjulet kan dreje, er den let at manøvrere med på trods af længden. Den styres dog bedst med to hænder i løb.\nBaby sidder højt og kan følge med i det hele, og ryglænet kan justeres ved at trække i en strop bagpå. Her kunne jeg nok godt have tænkt mig en lidt mere mekanisk løsning, men det fungerer fint nok i praksis, og ryglænet sidder fint fast, og ryger ikke tilbage, selvom baby sidder uroligt.\nRyglænet kan ikke lænes helt tilbage i liggeposition, men næsten. Til gengæld kan det heller ikke rykkes helt frem i oprejst siddeposition, men jeg kunne forestille mig, at det skyldes, at barnet sidder bedre lidt tilbagelænet, når man løber. Det ville dog have været rart, at der havde været flere justeringsmuligheder for ryglænet, så den ville være mere anvendelig som almindelig klapvogn.\nEn ulempe ved vognen er, at den er helt åben foran, så baby sidder og får al den kolde luft direkte ind på sig, når du løber. Især her om vinteren kunne jeg forestille mig, at det ville blive ret koldt. Man kan tilkøbe et regnslag, og det tror jeg ville være en god ide at have med. Eller en god vindtæt kørepose.\nDer er dog en kaleche, som kan trækkes frem trinvist, og den fungerer godt mod vand fra oven og den værste sidevind, men jeg kunne godt tænke mig, at den kunne trækkes helt frem, så den også kunne dække barnets ben.\nIfølge salgsmaterialet kan vognen klare en vægt op til 34 kg, men umiddelbart er sædet lige lille nok til børn, der er ældre end 3 år. Til mindre børn fungerer den dog fint, og vores otte måneder gamle datter sidder fint og trygt i fempunktsselen.\nGÅ TIL: 'Se vores store udvalg af løbevogne fra Thule'»\nUrban Glide vs. Cougar\nVi har i forvejen en Cougar-løbevogn, og hvis man skal sammenligne de to vogne, er fordelene ved Cougar-vognen, at den også kan bruges som cykelvogn med tilkøb af et cykeltræk, at der er et gennemsigtigt dækken foran, så barnet er helt beskyttet mod vind og vejr, og at den kan justeres efter barnets vægt i forhold til tyngdepunkt.\nDet skal lige siges, at Cougar-vognen er ualmindelig dyr med ekstraudstyr, og til lidt over det halve af prisen får du en rigtig fin vogn med Thule Urban Glide, som er meget, meget lettere at klappe sammen, fylder mindre selv i opklappet tilstand, har bedre rum til opbevaring og et styr, der kan justeres i højden, og som er bedre at holde på.\nCougar-vognen har også en del velcro, som bliver nusset og brugt at se på med tiden, hvor Thule-vognen kun har velcro på opbevaringsrummet under vognen. Desuden kan ryglænet justeres på Thule, og det er slet ikke muligt på Cougar-vognen.\nGÅ TIL: 'Se vores store udvalg af cykelanhængere fra Thule'»\nHelles samlede bedømmelse af Thule Urban Glide 1 løbevognen\nAlt i alt vil jeg sige, at det er en god og yderst robust løbevogn til prisen, og at den sagtens kan bruges som klapvogn også, da den er god og let at manøvrere med. Desuden er den let at klappe sammen og tage med i bagagerummet, hvilket er et stort plus for vores familie.\nHer kan du læse mange flere af vores kunders produktanmeldelser.\nVi (eller rettere sagt JEG) have valgt, at vi mellem NF og MD scanningen skulle til en kønsscanning – selvom manden absolut mente det var dumt, når vi nu kunne vente. Men jeg er på ingen måder tålmodig anlagt, så jeg fik manden slæbt med til en kønsscanning på Signes scanningsklinik i Århus den 13. september. Vi har haft et mindre væddemål kørende om, hvad vi ventede os. Min mand og bonussøn var fast besluttet og ret sikre på, at det ville blive en dreng, og moren, ja, hun havde på fornemmelsen at det blev en pige - af den årsag, at vi i min familie er lutter piger og vi har fået importeret alle fyrene ind i familien :D Hende der scannede os valgte at trække pinen lidt og gennemgik ALT hos baby, inden hun valgte at kigge efter, om det var en dreng eller pige.\nDog skulle der en del overtagelse til, da baby åbenbart mente, at vi kun måtte se ryggen. Bettefisen derinde var endda så flabet, at da vi endelig får et billede fra siden, så ryster bettefisen på hovedet og vender atter ryggen til os. Men efter en del besvær og en del overtalelse af baby, kunne hun afslører, at vi til marts venter os en skøn bette dreng, og min bonussøn dermed skal til at være storbror. <3 Så da hun fik ham filmet nedefra og afslørede, at vi ventede os en bette dreng, var manden hurtig til at få armene i vejret, som sad han på stadion til en fodbold kamp og hjemmeholdet lige havde scoret. :D\nNår kønnet viser sig at være anderledes end forventet..\nDet skal ikke være en hemmelighed, at jeg faktisk havde ønsket mig en pige, især nu hvor min søster har min skønne niece, som jeg elsker. Jeg frygtede hvordan jeg ville reagere, hvis kønnet viste sig at være andet end hvad jeg troede. Ville jeg blive ked af det, eller skuffet?? Det er jo også lidt et luksus problem, så længe barnet er sund og rask og udvikler sig som det nu skal. Jeg tror, at jeg måske havde en ØV-følelse i et split sekund, indtil det faktisk gik op for mig, at det hele nu var meget virkeligt. Jeg kan fortælle at jeg er ovenud lykkelig for vores bette fyr i maven, og at vi allerede har fået sat navn på bette manden, som kommer til at hedde Storm.\nDet er en helt speciel følelse, når man endelig kan sætte køn på ens baby og ikke mindst navn. Det hele bliver meget mere virkeligt, og man kan i visse former begynde at forberede sig til hans ankomst og købe det første tøj osv. Det er virkelig svært ikke at gå shop-amok i ALT det fine babytøj der er i butikkerne, og manden griner bare af mig, når jeg kommer hjem med noget nyt. Men de første småting er allerede i hus til bette manden. Dog må indretningen af hans gemakker vente, da vi er i processen med at få noget større at bo i – Så vi krydser fingre, for det sker INDEN bette manden melder sin ankomst <3\nNår man stadig tror man er superwoman…\n…og man bagefter må krybe til korset og anerkende ens begrænsninger efter en slem overraskelse. Jeg havde for et par weekender siden ualmindelig meget energi, og besluttede mig for, at det skulle i hvert fald udnyttes derhjemme, imens manden hjalp et vennepar med at male og flytte. Lørdagen startede med at jeg fik handlet, derefter fik hjemmet den helt store hovedrengøring, der blev sorteret i skabe, vaskekurven blev tømt for 4 maskiner med tøj – skal lige siges at jeg hver gang skal op og ned fra 4. sal! Samt jeg fik ryddet op i alle kroge af lejligheden, og midt i det hele fik fruen jo lyst til Pølsehorn, så det blev også lige bakset sammen, imens aftensmaden stod og simrede.\nFor at det ikke skal være løgn, var vi søndag ude at flytte igen, dog nøjes jeg med at gøre rent og nusse rundt. Men da jeg så 3 dage senere var til jordmoder og brokkede mig over spændt mave og ondt i maven, blev hun noget stram i betrækket, da hun mente jeg havde fået pluk veer. Så jeg blev beordret ned til min læge for at udelukke blærebetændelse eller nyre/bækkenbetændelse, hvor prøverne viste sig at være negative. Så der måtte jeg også stå skoleret overfor min læge, som var noget skrap med løftet pegefinger og det hele.. Jeg gik derfra med beskeden om, at hvis jeg ikke kunne lære at slappe af, var det næste nok en indlæggelse. Så kan jeg love for man kan finde ud af at slappe af, i sådan en grad, at jeg resten af dagen lå under dynen med hænderne på maven og med en god serie på skærmen.. Heldigvis er det gået i sig selv igen, og bette manden har fået lidt ro..\nSkrevet af: Karina Laursen, PixiMødrene, 3. indlæg.\nI torsdags var vi til misdannelsesscanning og der var jeg 20+1. Alt var heldigvis i den skønneste orden. Et lille vidunder på 340 g og 20 cm lang. Nu skal lillepigen bare have ro til at vokse sig stor og stærk.\nDet var en milepæl at komme her til. Nu kan vi for alvor komme i gang med redebygningen. Jeg tror vi bevidst, eller måske ubevidst, har ventet lidt på denne dag. Nu fik vi at vide, at alt er som det skal være og så kan vi komme i gang. Vi skal derfor nu så småt i gang med at indrette børneværelse nr. 2. Vi købte hus sidste år og har dejlig med plads, så det er dejligt, at vi kan give hver af pigerne et værelse. Det første vi skal have købt er puslebord. Jeg synes bare det er vildt svært, hvad vi skal vælge. Der er så mange fine. Men der er ikke andet for, end at vi må på jagt. Tøjet har vi på plads, da vi jo har en pige i forvejen. Så der mangler vi ikke noget.\nVi har snakket en del om navnet på vores kommende datter. Dog er vi ikke enige denne gang. Da vi fik vores første datter, var vi begge enige om navnet Marie Ocilie. Det var der bare slet ingen tvivl om. Sådan er det ikke denne gang. Vi er dog enige om, at hun også skal hedde Ocilie til mellemnavn. Men fornavn ved vi ikke. Vi har lånt en navnebog af min søster. Dette har dog heller ikke hjulpet. Måske vi denne gang venter til hun er født og så tager vi den derfra. Så må vi se, hvad vi synes hun ligner til den tid.\nVi har talt en del med vores datter om, at mor har en lille baby pige i maven. Dt er dog svært at forstå, når man ikke engang er 2 år. Men hun er optaget af mors mave og vil gerne kysse og kramme baby. Så det er bare så dejligt. Lige nu handler det for os om at give vores datter alt den opmærksomhed vi kan, inden nr. 2 kommer. Hun er sådan en glad lille pige, og selvom vi nok kan forvente en reaktion når der kommer en, som hun skal dele opmærksomheden med, så vil vi stadig gøre hvad vi kan for at forberede hende, og give hende fuld skrue på opmærksomheden.\nDet er for os en vild tanke at tænke på at vi snart går fra 3 til 4 i vores lille familie. Det er slet ikke til at forstå. Men sikke en lykke for os. Vi kan slet ikke vente. Dog er jeg meget spændt på en hverdag med 2 børn, og mor og far der arbejder på fuld tid. Jeg synes i forvejen det er svært at nå alt det man gerne vil og alle de gode timer med børnene. Det er pædagogerne der har dem. Det kan godt skræmme mig og gøre mig ked af det. Hvis det på nogen måde er muligt for os, så har vi snakket om, at jeg kan gå ned i tid. Men det er stadig kun ved snakken. Jeg tænker, at vi må se hvordan hverdagen er, når den kommende baby skal starte i vuggestue. Så må vi tage den derfra. Men jeg må sige, at jeg har ikke sat 2 børn i verden, for at andre skal have alle de gode timer med dem. Jeg er med på, at det er sådan hverdagen er i dag for rigtig mange børnefamilier, men jeg drømmer om noget andet. Men igen vi må se på det. Vi har i hvert fald gjort os en del tanker og haft mange snakke om dette.\nVi er så heldige at vi både har begge mine forældre og Jespers forældre. Så de små børnebørn bliver ovenud forkælet. Det er rigtig dejligt, og det er dejligt med nogle ekstra hænder, når man har brug for dette.\nIngen spark fra baby\nNu er jeg blot spændt på, hvornår jeg forhåbentlig kan mærke liv i maven.\nVed min sidste graviditet mærkede jeg slet ikke min datter. Jeg havde sådan glædet mig til de små spark, men de kom aldrig. Derfor blev jeg fulgt meget tæt på Skejby, da de ikke kunne forstå det. Så jeg er spændt på, om det bliver det samme denne gang. Jeg ved denne gang, at moderkagen ligger foran, så det gør i hvert fald at man som udgangspunkt mærker liv senere. Det sagde jordemoderen til os.\nJeg må sige at jeg forventer det samme i denne graviditet. Jeg har indtil videre ikke mærket noget som helst. Men jeg har fundet min positive ja-hat frem og håber, at jeg denne gang kommer til at mærke en masse spark fra min kommende datter.\nTak fordi i læser med. Det kommer lige fra hjertet og jeg prøver så vidt muligt at få alle mine tanker ned på papir, selv om det kan være svært. Jeg prøver at holde mit positive sind. Jeg holder dog nok ikke op med at være nervøs, før jeg står med hende i armene til februar.\nJeg glæder mig igen til at blive mor og give en masse kærlighed, omsorg og kys videre til min lille pige. Vi venter i spænding på vores næste guldklump.\nEndnu engang tak fordi I vil bruge tid på at læse mine tanker.\nSkrevet af: Mette Louise Fogh Larsen, PixiMødrene, 3. indlæg.\nDa jeg havde haft de få første uger af graviditeten helt symptomfrit, begyndte de første graviditetsgener at melde sig. De ømme bryster kom som det første tegn – jeg var faktisk ganske godt tilfreds – ømme bryster kunne jeg snildt leve med, det måtte betyde at jeg nu for første gang i mit liv skulle have nogen flotte fyldige bryster, så de var mere end velkomne. Den næste gene der meldte sig var kvalmen – den her gang, knap så begejstret - jeg var heldigvis ikke så hårdt ramt, at jeg måtte kramme toilettet hver dag, jeg blev dog ramt med en god heldags kvalme, som ikke gav anledning til opkast, men blot hele dage med ubehag og svimmelhed. Kvalmen ramlede sammen med en stor eksamen på medicinstudiet, hvilket påvirkede mit humør og overskud, og jeg havde dage, hvor jeg faktisk var i tvivl om, hvor god en idé det her projekt baby egentligt var. Hertil skal nævnes, at jeg overlevede vha. en meget overbærende læsegruppe, som fandt sig i lidt af hvert de uger. Den sidste gene jeg blev indehaver af, blev trætheden, og med kvalmen i bagagen lagde jeg mig fladt på ryggen og sov al fritiden væk.\nEn kvalm oplevelse...\nAftenen og natten før den længe ventede kønsscanning lå jeg ca. hvert 10. minut og råbte på 'Ulrik' ude på toilettet... Jeg var åbenbart rendt ind i en ordentlig omgang madforgiftning! Jeg har allerede i min karriere som gravid kastet op en del gange - og syntes egentlig selv, at jeg er ret hardcore til det... Men shit mand!!! Jeg har aldrig været så syg som den nat! Kasper må have spist lidt af samme forgiftende mad, dog var han ikke så syg som mig. Men vi var begge to fuldstændig drænet for energi og ikke mindst drænet for begejstring for den kommende kønsscanning...\n"Neeeejjjj - kan I se hvad det er? Ihhh altså, sikke en sød lille sprække (!!!)... Jeg er slet ikke i tvivl, det er den lækreste lille pige! Har I dog lige set?"\nNeeeej hvor dejligt - var min første tanke... Og så kunne jeg ikke høre eller tænke mere til den scanning - jeg var helt færdig og fuldstændig tom indeni! Kasper havde det ca. ligesom mig, vi var og er jo mega glade - det er så fedt at skulle have en pige denne gang, men lige i situationen fattede vi ingenting og kunne kun tænke på vores kvalme og forsøge at kontrollere den!! Vi gik derfra uden at sige et ord til hinanden - vi orkede det bare ikke...\nDet var lidt trist at sådan en glædelig - og ikke mindst længe ventet begivenhed, skulle overgåes af kvalme og opkast!\nMere om kvalme og opkast...\nSom sagt, så er jeg ved at være en habil opkaster, hvis jeg selv skal sige det! Herhjemme hedder det ikke morgenkvalme, når man er gravid, det hedder bare KVALME... Jeg er nemlig så heldig at have kvalme all day long!! Dog kaster jeg for det meste kun op om morgenen. Og når man så har en lille gut på 9 måneder, som jo er vågen fra kl. 7 ca., så sker det altså, at jeg nogle gange må lade Arthur være Arthur og spæne ud og kaste op! - Mens jeg så sidder der foran toilettet, må jeg forsøge at fortrænge at han hulker og skriger, fordi mor pludselig har forladt ham! Men hvad skal jeg gøre? - Sådan er det måske bare at skulle være storebror?!\nJeg er faktisk helt speciel, det synes mine forældre, Kasper og venner i hvert fald... Men helt ærlig - jeg er faktisk sådan rigtig helt speciel... Og det er ikke fedt, når man er gravid!\nForklaringen på min selvglade indledning her er, at jeg har en ret speciel blodtype - jeg er B rhesus negativ et eller andet... Præcis min blodtype er der ikke mange der har, og det skal man være glad for! Hvis jeg skulle være så uheldig at udvikle et rhesus positivt foster inde i maven, så har vi højst sandsynlig et problem... Og det har jeg så gjort - 2 gange!!! Flot Mette...\nKort fortalt (for det er faktisk ret indviklet) så betyder det, at når min krop opdager et fremmedlegme, altså en anden blodtype, så udvikler den nogle såkaldte anti-stoffer. Det vil sige at skulle mit blod blive blandet med fostrets blod, så vil de anti-stoffer slå barnet blodceller ihjel... Og barnet kan dermed få blodmangel.\nProblemet er desværre opstået igen... Den lille mussepige, der ligger og bokser rundt inde i min mave, er f..... også rhesus positiv! Så vi kan jo risikere at mit blod og mine anti-stoffer bliver blandet i hendes blod, og så har vi balladen! Igen! Jeg skal derfor nu under skærpet opsyn på Skejby Sygehus og til scanning hver 14. dag, hvor de vil holde øje med, at der ikke sker fald i babyens blodprocent. Det kan reelt ske, og sker det, mens hun er inde i maven og for lille til at komme ud, så kan man i værste tilfælde lave en blodtransfusion gennem navlestrengen!!!\nJeg er også nem at finde via en simpel Google-søgning, men det tænkte mine forældre naturligvis ikke på, da de fik deres lille Jill i armene for 27 år siden! Jeps, for det skulle jeg have heddet. Og hvorfor har nærmest alle mennesker et navn, de SKULLE HAVE heddet? ’Hvad gik der galt, så du ikke kom til at hedde det?’ Og hvordan kan det egentlig være, at man ALDRIG kommer til at hedde det, der først var ideen? Ser man anderledes ud end forældrene havde troet? Og hvad havde forældrene egentlig regnet med? I mine øjne ligner alle babyer jo hinanden (nogle uger endnu indtil jeg selv bliver mor og synes, at lige præcis mit barn er det 8., 9. 10... hvad er vi efterhåndenen oppe på?.. vidunder i Verden).\nMen lige meget hvilket navn man finder på til barnet, kan det jo altid associeres med en anden, laves om eller forkortes. I sport gør man det åbenbart meget (...sagde hvalen og tog en håndfuld Matador Mix). Da vi snakkede om navnet Benjamin, sagde min kæreste ’så kommer han til at hedde Ben når han starter til fodbold’. Ja, men hvem siger også at han gør det?! Og skal vi nu også til at tage hensyn til det? Og Ben er da ikke det værste navn man kan blive kaldt.\nVi er dog enige om, at det gerne må skille sig ud! Og så er der folk der siger ’Ja, jeg vil i hvert fald ikke have en revisor der hedder .....’. Jamen så må manden (tænk at det lille væsen engang bliver en ’manden’) jo finde et andet job eller skifte navn til den tid. Eller også må DU jo finde en anden revisor! Det kan umuligt være mit ansvar som mor at bladre ’Hvad kan jeg blive anno 2016’ igennem for at finde et navn der passer til samtlige professioner i hele bogen! Og hvis der så når at blive oprettet en ny profession inden min lille Bimse skal på arbejdsmarkedet, så send mig lige en catch-up mail omkring det!\nDa vi så fik hunden, var han allerede døbt Ludvig og vi havde også vænnet os til at det var hans officielle navn. Selvom vi nogen gange kalder hunden for Keld i smug, står vi altså med dette navn til overs, som ikke rigtig har fået lov at komme til sin magt endnu. Med det sagt, kan jeg da godt se, at jeg er den sidste der skal snakke om at opkalde sine børn efter personer, de forhåbentlig ikke lige ligner de første par år. Det er ikke ligefrem fordi jeg går og håber på at føde miniatureudgaven af Keld fra Olsen Banden, der kommer anstigende i brun fløjlsjakke og med den ikoniske doktortaske solidt plantet i de små søde babyhænder - FOR SÅ SKAL JEG DEN ONDELYNEME DOPES MED SMERTESTILLENDE INDEN SHOWET GÅR IGANG! På den anden side kunne det være alletiders forklaring på, hvorfor jeg i skrivende stund er to stødtænder fra at ligne en hvalros – det kan umuligt være Pingvinstænger og Marabou altsammen.\n”Så er det Karina” - jeg springer nærmest op af stolen af bare iver, og bliver næsten irriteret over, at kæresten er liiidt langsommere end mig :D Men lige så meget, som jeg har glædet mig til det her tidspunkt, så begynder en bølge af nervøsitet at ramme mig, og da vi kommer ind i lokalet, ved jeg ikke helt hvad jeg skal gøre af mig selv. Jeg begynder at få samme adfærd, som når man startede i en ny klasse – man står lidt genert og fumler akavet med tingene. Jeg kan ikke rigtig beslutte mig for, om jeg skal sætte mig ned eller bare springe op på briksen og flashe maven med det samme… Sygeplejersken gennemgik nogle ting med os, og stiller lidt spørgsmål – er hel t sikker på, at hun har kunne lugte min nervøsitet langvejs fra – men nervøsiteten forsvinder dog ret hurtigt, da jeg endelig får lov at komme op på briksen, og hun får fundet bette fisen, som dukker op på skærmen foran os. At h*n så er mindre samarbejdsvillig og allermest har lyst til at vise sin numse end så meget andet, det er en anden sag.. Men hvor er det vild at se ens kommende barn på skærmen, som hoppede rundt imens hun scannede mig, det krævede dog at jeg måtte hoste nogle gange og lige puffe lidt til bette fisen, før vi kunne se hele herligheden der gemmer sig i min mave <3 Men da h*n endelig kom frem på skærmen og sygeplejersken satte lyd på, så vi kunne høre hjertelyden, så bredte sig der en helt varm fornemmelse i hele min krop – lidt som når man er forelsket, og mit smil var ikke længere til at skjule.. Min kæreste, som på det tidspunkt havde været oppe i 16 timer, var pænt træt, så han sad med åben mund og polypper og koncentrerede sig om at øjnene ikke lukkede i, i det ellers mørke lokale – jeg valgte dog at tolke det som om han var ved at tabe kæben over vores bette fis. Jeg var totalt tom for ord, og tror jeg fik sagt mindst 10 gange ”nååå, se lige den bette fis”.\n…plejer vi ikke at spare på de våde varer, men festugen bliver noget anderledes i år. Øl bliver skiftet ud med sodavand eller danskvand og de lange nætter i Århus byliv, bliver byttet ud med søvn og hvile – Men det forhindre mig nu ikke i at deltage, i det omfang jeg nu kan. Festugen blev sparket igang med en fantastisk koncert med ingen anden end Århus’ egen L.O.C. 2 dage efter var jeg på den igen til 90’er fest, sammen med en flok veninder, hvor alle de godt 90’er hits fra cut’n move, Dr. Alban, me&my, Dj Sash og mange mange flere kunstnere tonede ud over galopbanen i Viby. Dog kræver det en vis portion fornuft, når man er sammen med veninder, der i dejlig solskin og varme nyder en kold fadøl, imens man selv sidder og sipper i sin Fanta.. Det er altså bare ikke ligeså spændende :D Men på den anden side, får man også et helt andet indblik i, hvordan man opfø rer sig og ser ud, når der ryger en vis form for alkohol indenbords og i de fleste tilfælde, er det ikke super charmerende, men ellers ganske underholdende :D Tredje arrangement på 5 dage stod på spisning med en veninde samt koncert på pustevig, hvor Le Freak gav et brag af en koncert. Selvom jeg nød alle dagene, må jeg nok indse, at jeg bare ikke har samme energi og udholdenhed, som før jeg blev gravid, og at min krop kræver en del mere hvile, end man måske selv liiige synes er nødvendigt. Livet går ikke i stå, heldigvis – og i dag fredag 9/9 står den på fed fredag koncert med Sanne Salomonsen i tivoli i Århus, også må vi se hvad den næste tid ellers byder på… <3\nSå fik vi overstået nakkefoldsscanning.\nPuha, det var en lettelse. Jeg må sige, at jeg godt nok har været nervøs op til denne scanning. Min alder taget i betragtning ( Jeg er jo 37 år ) så havde jeg hørt fra flere, at når man er rundet de 35 så går det ned ad bakke. Onsdag d. 10. august kl. 8 var vi til nakkefoldsscanning. Og JUBIIIIIIIII…..Alt var bare i den skønneste orden. Så det var simpelthen en kæmpe befrielse, og vi var så lykkelige. Lille prutten var meget aktiv og det var bare så dejligt at se. Forventet termin 15/2-2017.\nVi havde begge en idé om, at denne gang ville vi få en dreng. Vi har i forvejen en datter, Marie, der fylder 2 år til oktober. Så vi bestilte en privat kønsscanning og den fik vi i slutningen af august. Men jeg må sige, at jeg var fuldstændig ligeglad med kønnet. Så længe man bare får et barn, der er sund og rask, så var det det vigtigste.\nJeg kom op på briksen og hun scannede mig. Som jeg næsten havde gættet, ville lille prutten ikke helt samarbejde. Så jeg måtte vende og dreje, hoste, tisse osv., før der blev samarbejdet. Men så siger hende scanningsdamen endelig: Nu kan jeg se hvad det bliver. Jeg spørger: "Bliver det en pige mere?" og hun siger: "Ja det bliver en lillesøster". Pludselig mens jeg lå der, fik jeg en idé om, at det nok var en pige mere. Og ganske rigtigt. Vi bliver beriget med 2 prinsesser. Hvor heldig har man lov at være. Ja ja, rent shoppemæssigt bliver det nok knapt så spændende, da vi har alt i forvejen. Så der bliver nok begrænset med shopping. Men på den anden side er det meget praktisk med 2 piger. Vi håber selvfølgelig de får stor glæde af hinanden.\nAllerede stor mave\nDa jeg allerede har en stor mave, har vi prøvet at snakke med Marie om, hvad der gemmer sig i mors mave. Det er ikke til at forholde sig til, når man kun er 1 år. Hun ved der er en baby i mors mave og at det er en pige. Men ellers er det svært for hende. Jeg har haft en del problemer med kvalme og træthed, så når mor ligger på sofaen, er det pga. baby inde i maven. Men som sagt er det svært, når man bare er 1 år.\nNu er vi så småt gået i gang med at rydde vores ekstra værelse, så lille prutten kan få et fint værelse. Hun skal selvfølgelig sove hos os de første måneder, men bare det at begynde at bygge rede er super hyggeligt, og giver en dejlig tryghed. At kigge på seng, puslebord, hylder, knage osv. er så hyggeligt. IKEA er blevet travet igennem et par gange allerede, og Instagram er flittigt brugt. Men puha, det er svært at vælge. Der er så meget lækkert til børn. Så det bliver en svær kamp. Men fantastisk at få lov til dette endnu engang. Hele redebyggeriet frem til baby kommer, er så dejligt. Jeg vågner op med et smil på læben hver morgen og nyder min graviditet. Det er ikke alle dage, der er lige gode, men så tænker jeg på det skønne barn der kommer ud af anstrengelserne, og så er det bare det hele værd.\nVi er så småt begyndt at snakke navne. Men det er godt nok svært denne gang. Vi var begge meget hurtigt enige om at vores første datter skulle hedde Marie ( Opkaldt efter begge farmødre ), og med mellemnavn Ocilie efter min mormor. Men jeg synes det er svært denne gang. Men ingen tvivl om, at vores kommende datter også skal have Ocilie til mellemnavn. Vi er begge så vilde med dette navn, og så er det bare så smuk en tanke, at hun er opkaldt efter hendes oldemor.\nNervøs over misdannelsesscanning\nNu venter vi bare på misdannelsesscanning i slutningen af denne måned, og første jordemoder besøg her midt september. Jeg er utrolig spændt på dette. Når man har været til misdannelsesscanning, og man er halvvejs gennem graviditeten, så er det en ny milepæl der er nået. Selvom jeg ikke helt vil være ved dette, så er jeg en smule nervøs. Vi håber bare alt er OK med den lille guldklump i maven. Så vi venter spændt på det der venter os i denne måned.\nSkrevet af: Mette Louise Fogh Larsen, PixiMødrene, 2. indlæg.\nHvor mange helt nybagte forældre, er allerede (begge to) klar til nummer 2 inden for de første par måneder? - Og er enige om det!!\nSelvom vi var, og er, fuldstændig over-forelskede i Arthur, kunne vi mærke, at der var rigeligt med kærlighed. Både til hinanden, til Arthur, til hund, til kat og til hønse-harem! - Og helt sikkert til én mere!\nJeg bliver 35 næste sommer, og kunne jeg selv have bestemt, så havde jeg nok fået børn for 10 år siden!!! - Men der var Kasper jo kun 17 og kørte rundt på scooter og spillede magic cards... Heldigvis nåede han, trods alt, lige at blive lidt mere mand før vi mødtes!\nUdover min alder, og det at jeg jo lige skulle finde en mand at få mine børn sammen med, så er det nok allermest Arthurs skyld, at vi er klar til nummer 2. Han har fra starten været verdens nemmeste dreng, og vi satser på at det fortsætter...! Han har altid sovet hele natten og er altid glad. Jeg tror det kan tælles på én hånd, hvor mange gange han har grædt uden at han nemt kunne trøstes. Så vi tror, - måske dumt og naivt, at sådan bliver den næste nok også... Vi krydser fingre.\nDa jeg var til det obligatoriske 8 ugers lægetjek efter fødslen, og lægen spurgte hvordan vi beskyttede os, tabte hun kæben, da jeg sagde, at det gjorde vi ikke, og det ville vi ikke... "Vil du ikke engang have p-piller?" Nej tak!\nPseudo-tvillinger kom an...\nTvillinger lyder vildt - inden Arthur kom til, ville jeg gerne have tvillinger, så var det ligesom "overstået". Men nu har vi Arthur, og shit man - hvis der lå 2 små rollinger derinde nu!!! Puha!\nAlt det her betyder jo så, at vi ender op med 2 ble-børn og ikke mindst 2 børn der kræver 100% overvågning! Det bliver hårdt arbejde, og vi fortryder sikkert 1000 gange! Men jeg er sikker på, at det er det helt rigtige for os, - så skidt med ble-kaos og overvågning - det bliver dejligt og sindsygt!\nNakkefoldsscanning og misdannelsesscanning er vist for alle, noget der skal overstås! Det gælder også for os. Jeg har indtil videre ikke været fan af scanningerne, hverken med Arthur og nu heller ikke med den nye...\nJeg måtte, for 14 dage siden, en tur til vagtlægen og videre til scanning på hospitalet! Med stærke smerter og et par dages blødning, frygtede jeg det værste. Den unge læge der scannede mig, var på ingen måde positiv, og mente at graviditeten nok var ved at gå til grunde! - Dog ville hun lige have en second opinion fra en ældre læge...\nVi var godt på vej til at være helt knuste, og en million tanker fløj igennem os. Men inden vi nåede helt ud i tovene, udbrød den ældre tilkaldte læge: "...men den ligger jo og bokser rundt derinde"!!! Jeg var tom for ord, lamslået og helt rystet. På under 10 min. gik vi fra total angste til overumplet-lykkelige! Men det var en frygtelig oplevelse...\nI næste uge har vi besluttet os for at gøre noget ekstravagant. Vi vil købe os til en tidlig kønsscanning. Hos den private jordemoder/scanningsklinik vi har fundet, er 14+0 uger det allertidligste man kan se fosterets køn - og vi kan åbenbart ikke vente!\nDet er stort, at man idag kan beslutte, om der skal købes lyserødt eller lyseblåt i 4. graviditetsmåned (hvis man synes dét er vigtigt...?). Tilbage i start 90'erne kunne man først vide kønnet, når man lå med barnet i armene. Vi vidste i 14. uge, at Arthur var en dreng, og inden længe får vi de spændende nyheder om den lille nye...\nGode som dårlige scanninger - 3 styks på 3 uger er overvældende! Men alt er åbenbart godt, og vi glæder os stadigvæk helt vildt!\nDet her er er min dejlige familie <3 - selvom den mindste kun er til låns for mit vedkommende, men anser ham for min egen <3 Min dejlige familie består af min kæreste Dan, min bonus søn Emil, Lille Blyp, og mig. Vi er i dag onsdag d. 17/8 12+0 uger henne i vores graviditet, og venter spændt (moren venter dog MEGET utålmodigt) på at komme til nakkefoldsscanning d. 22/8, indtil da må billede af baby blyp vente. :D\nOg hvem er vi så??\nEn kort præsentation af hvem min familie er, og ikke mindst hvem jeg er. Herren i huset hedder som sagt Dan, han er 29 år og arbejder som chauffør for et frugt og grønt firma i Århus. Man kunne jo så være forfalden til at tro, at vores køleskab bugnede af diverse sunde råvarer. Men i det her tilfælde har baby altså besluttet, at spegepølse og boller i karry er langt bedre end at gnaske i en gulerod <3 Så det bliver jeg jo nødt til at lytte til. Min skønne bonusdreng hedder Emil og er 3 år. Han er lige startet i børnehave, hvilket i sig selv bringer en masse nye forandringer og ikke mindst udfordringer med sig. Vi er efter hans mening hele tiden dumme, især når han ikke får sin vilje. :D\nMit navn er Karina, jeg er også 29 år, til dagligt arbejder jeg som sekretær på et gymnasium i Århus, hvor jeg administrerer den daglige gang med vores elever og diverse andre opgaver, der nu følger med. Derudover er jeg selvudråbt husmor – jeg ELSKER at stå i køkkenet og lave mad og ikke mindst KAGE <3 (dog ikke så meget lige for tiden, da kvalme og træthed har overtaget mit liv.) Derudover har jeg gjort rengøring og tøjvask til mit domain, da jeg ikke mener manden kan vaske mit tøj ligeså godt. Og ja, der er nok lidt OCD over mig i den forbindelse, til gengæld må han gerne vaske op. :D\nUdover alle de andre ting, har jeg fået den store ære at blive en af de nye piximødre, hvilket jeg er super glad for. Jeg har ikke erfaring som blogger eller andet, men tænkte at det her ville være en god mulighed for at dele de oplevelser der opstår igennem ens graviditet, på både godt og ondt. Jeg er gravid med mit første barn, og der vil i den forbindelse komme en masse spørgsmål, bekymringer og mange andre ting, som bliver en del af mine fortællinger som ny piximor.\nNår man pludselig står med en positiv test!? :O\nMin graviditet er meget planlagt, selvom den kom noget tidligere end forventet. Jeg fik i 2011 konstateret PCOS og nedsat fertilitet. Så da vi i februar i år blev enige om, at jeg prøvede at smide mine p-piller, blev vi noget overrasket over, at jeg 3 måneder efter testede positiv. Jeg havde i måneden op til min positive test, døjet med enorm træthed, hvilket jeg bare fejede hen pga. travlhed på arbejde. Det var først i min ferie, at jeg indså, at noget kunne være på spil, da min træthed fortsatte, jeg fik aftenskvalme, madlede, plus jeg opdagede, at jeg var gået 2 dage over tiden. Så for sjov tog jeg en test, som med det samme viste positiv, og på ca. samme tidspunkt som den positive streg viste sig, brød jeg grædende sammen på toilettet. Også sidder man der med bukserne nede om hælene, ansigtet i hænderne og græd, hvorefter ens så fine makeup, nu mere eller mindre lignede en sørgelig form for klovnemaske. Men med en følelse af ubeskrivelig lykke i kroppen, men hvor man på samme tid også bliver ramt af bekymringer og usikkerhed omkring det hele.\nNormalt er jeg god til at holde masken, men liiiige i det her tilfælde kunne jeg simpelthen ikke holde det for mig selv. Jeg skulle om formiddagen være sammen med en veninde, som jo hurtigt fandt ud af jeg holdt noget hemmeligt. Så da hun fandt ud af, at der gemte sig en bette baby i maven, gik vi straks i gang med at planlægge hvordan jeg skulle breake nyheden om familieforøgelse til manden. Vi var ude i forskellige scenarier, lige fra at lave en t-shirt - til hvad der blev det endelige resultat, som I kan se på billedet - langt mindre dramatisk. En kop med et spørgsmålstegn, et par neutrale babysokker samt en positiv test.\nOgså begyndte ventetiden ellers, og var mildest talt ved at sprænge af lykke. Men men men, vi havde min kærestes søn den dag, så jeg måtte pænt vente indtil han var kommet i seng. Han havde da heller ikke mere end lige lagt dynen henover ham, før jeg fes ud i min taske og tog den indpakkede kop frem, satte den på stuebordet, og lagde mig i sengen i total spænding. :D Han nåede lige hen over dørtrinnet til stuen, før jeg gjorde ham opmærksom på, at der altså stod en gave til ham henne på stuebordet, som han meget gerne måtte åbne. Og det var sådan set begyndelsen på vores rejse sammen. Hvor vi bevæger os fra at være kærester til også at være forældre, til den kommende guldklump, som ligger trygt og godt inde i min mave. <3 Hvilket jeg glæder mig til at dele med alle jer, i de næste mange måneder. :D\nSkrevet af: Karina Laursen, PixiMødrene, 1. indlæg.\nVi skal være forældre igen og vi er simpelthen så glade.\nJeg hedder Mette og er 37 år, er gift med manden i mit liv og min bedste ven Jesper på 40 år. Sammen har vi vores datter Marie på 22 mdr. Vi venter endnu et barn til februar. Vi er så småt begyndt at glæde os til barn nummer 2. Der er ingen tvivl om, at dette er et ønskebarn, skabt i kærlighed, og vi er så lykkelige. Men pga. en spontan abort i starten af året, så har vi nok denne gang været lidt tilbageholdende med at glæde os for tidligt. Hvis nu noget skulle gå galt igen.\nJeg havde en spontan abort i starten af året. Det tog rigtig hårdt på os. Jeg tror alle der har været i denne situation, ved hvor hårdt det er. Det er altid noget man har med i rygsækken. Lige så snart man står med en positiv test i hånden, så er man i gang med at planlægge, indrette værelse osv. Sådan var det i hvert fald hos os. Vi havde ikke forestillet os, at det kunne gå galt. Aldrig i livet. Det sker kun for alle andre. Ja hurra, jeg skal love for vi blev klogere.\nDa jeg begyndte at bløde, vidste jeg nok godt at det var slut. Men min mand var meget positiv, så jeg holdt også humøret oppe. Selv om jeg inderst inde godt vidste at det her ikke var godt. 4 dage efter kom jeg til scanning, og ja den var god nok. Der var ikke længere liv. Det var især hårdt, fordi vi havde været til tidlig scanning og havde set hjerteblink.\nPuha, det var en hård periode at komme igennem. Det var svært for nogle i vores kreds at forstå at vi var så kede af det. Men tror ikke man forstår hvordan det er, før man selv har prøvet det. Oven på den omgang var vi begge enige om at det var bare op på hesten igen. Vi var meget opsat på, at vi meget gerne ville have 2 børn, og med vores alder ville vi ikke vente.\nPositiv test - går det galt igen?\nSøndag d. 12. juni tog jeg en graviditetstest. Wauw den var positiv! Jeg styrtede ind til min mand, som sad og legede med vores datter. Jeg viste ham blot testen og han kiggede på den og sagde - "Jamen super, du har ægløsning skat. Så prøver vi bare igen". "Nej nej" sagde jeg. "Det handler ikke om ægløsning. Det er en positiv graviditetstest". Han blev bare så jublende lykkelig, og den dag var der intet der kunne vælte os.\nDe næste par uger gemte vi graviditeten væk. Vi turde næsten ikke håbe på, at det denne gang ville gå godt. Efter jeg havde en spontan abort, var vi denne gang mere tilbageholdende.\nJeg er 37 år, så jeg var selvfølgelig også nervøs for, at der skulle være noget galt med barnet. Jeg har altid hørt, når man er fyldt 35 år, så er chancen for at få børn ikke god. Så jeg må sige, at det sad- og sidder nok stadig dybt i mig.\nJeg synes der var mange bekymringer. Jeg var også meget nervøs for, om jeg skulle være så uheldig igen med en spontan abort. Jeg havde en snak med min læge, som beroligede mig. "Mette, selvom du er 37 år, så tænk på dig selv som ung". Han var virkelig guld værd og det hjalp mig meget at snakke med ham.\nI sommerferien var vi til en tryghedsscanning. Jeg havde ellers bestemt, at jeg ikke ville dette denne gang, men ja ja. Man har et standpunkt til man tager et nyt. Jeg havde blødt lidt, så jeg var selvfølgelig meget nervøs. Det var en fin scanning og jeg så hjerteblink, da jeg var i 10+0. Men tror alligevel ikke helt vi troede på, at det skulle lykkedes denne gang.\nI onsdags var vi så til nakkefoldsscanning og det var bare en ren lettelse. Alt var bare så fint og selv om jeg har den alder jeg har, så endte vi med en lav risiko. Så der blev fældet glædestårer, da jeg lå der med bukserne meget langt nede og en stor mave.\nSlut med de negative tanker\nJeg synes noget af den nervøsitet jeg har haft nu er væk. Jeg ved godt der aldrig er nogle garantier, men jeg kan heller ikke bruge 9 måneder på at være nervøs. Det kommer der intet godt ud af, og det kommer også bare til at gå ud over min mand og min gudeskønne datter. Gud hvor jeg egentlig elsker de 2.\nJeg har sat mig for at jeg ikke vil bruge mere tid på at være nervøs nu. Sker der noget kan jeg hverken gøre fra eller til. Naturen går sin gang. Så jeg vil nyde min store mave og sende alle mine gode og positive tanker ned til det lille ønskebarn, der ligger i min mave.\nJeg tror dog alligevel vi lige skal over misdannelsesscanning, inden vi begynder at lave nyt værelse til den lille nye guldklump.\nPå fredag skal vi til en selvbetalt kønsscanning. Det bliver bare så spændende. I min familie er vi super gode til at lave piger, så lad os nu se. Uanset kønnet, er jeg bare lykkelig og taknemmelig, hvis vi får endnu et sundt og rask barn.\nJeg vil på tirsdag i gang med at indrette børneværelset oppe i hovedet. Der kommer det nye IKEA katalog nemlig!! Ja ja det er de små ting i hverdagen, der nogle gange kan få smilet frem. Ingen tvivl om at jeg har gjort mig en masse tanker om det at få barn nr 2. Men vi venter lige lidt endnu med den store shoppetur til vores lille nye guldklump.\nSkrevet af: Mette Louise Fogh Larsen, PixiMødrene, 1. indlæg.\nLad mig starte med en hurtig introduktion af os, inden jeg fortæller hvordan vi endte med to gyldne streger.\nHerhjemme i Århus består vi af min kæreste David og jeg, Amalie, begge 24 år. Vi mødte hinanden i forsvaret for godt 4 år siden, hvor jeg aftjente min værnepligt og samtidig forelskede mig i en af de eftertragtede sergenter. Vi flyttede sammen i Davids lejlighed fra dag 1 af, levede videre i vores ellers småkaotiske tilværelse, som indebar kaserneliv, lange arbejdsdage og en kommende udsendelse til Afghanistan for os begge.\nVores faste kaserneliv tog en uventet drejning efter udsendelserne til Afghanistan blev stoppet før tid, og vi begge tog en beslutning – dog med et års mellemrum – om at stoppe den vante tilværelse, flytte til Århus og starte studier.\nLivet gik ikke så nemt, at vi bare kom ind på drømmestudiet fra dag 1 af, men med lidt snilde, ekstra tid, tilflytning og fraflytning til byen, endte vi alligevel hvor vi står i dag: Jeg starter til september på mit 3. semester på Medicinstudiet i Århus, og David starter til september på 1. semester af Jurastudiet.\nVi er således, på forunderlig vis, endt med at være soldaterkærester med mudder til knæene og et gevær plastret til hånden, blevet studerende kærester på lange videregående uddannelse.\nBaby-talk on the table\nSom ovenstående antyder, har vi egentligt haft rigeligt at se til de 4 år vi har kendt hinanden, så projektbaby lå faktisk slet ikke i kortene.\nMin tilgang til familieforøgelse har altid ligget meget fast, først tog man sig en uddannelse, fik sig et arbejde og når tilværelsen og økonomien var stabil, kunne man begynde at skabe en familie. Det første barn kunne meget vel melde sin ankomst sidst i tyverne, gerne 28, 29 år.\nAlligevel endte vi som 23-årige at starte projektet op.\nDa projektbaby jo ikke kun består af en part, men to parter, havde David selvfølgelig også nogle idéer om, hvordan det hele skulle gribes an. Han kommer fra en familie, hvor man har fået børn i en tidlig alder (18-20 år), og baby-talk lå derfor ikke så langt fra hans verden som min.\nSommeren sidste år tog vi for første gang hul på ’snakken’. Vi kiggede hinanden i øjnene, spurgte om vi ville hinanden fuldt ud, om det var os to der havde en fremtid sammen, eller om vi bare var glade for hinanden lige nu. Vi blev hurtige enige om at vi så os to sammen, og at det også indebar børn en dag, gerne i slutningen af vores studier.\nDen ene snak tog så den anden.\nDa vi først fik taget hul på baby- talk, var det som om vi ikke kunne stoppe igen. Hver gang snakken blev taget op igen, blev der taget et år af startdatoen. Det resulterede i, at vi i julen havde besluttet det skulle være under bacheloren, hvilket jeg jo var godt i gang med. Til sidst løb utålmodigheden af med os, og vi besluttede at smide p-pillerne, med tanken om, at der nok gik et halvt års tid før jeg var inde i min normale cyklus. Således kunne vi forvente en baby et godt stykke ude i fremtiden og ikke lige i morgen.\nSamme måned som p-pillerne røg skulle jeg løbe mit andet maraton i Hamburg, og efter lidt søgen på nettet, fandt jeg frem til at elitesport som maratonløb nedsatte fertiliteten væsentligt. Derfor en forventning om, at kroppen skulle bruge yderligere lidt tid til at finde normalen igen.\nD. 6 maj skulle jeg så til kapsejlads med studiekammeraterne, drikke mig i hegnet og nyde studielivet. Det var dog samme dag jeg forventede min menstruation, så for at være på den sikre side tog vi liiige en graviditetstest inden jeg blev helt fordrukken. Det skal dog siges, at jeg to dage forinden, af ren nysgerrighed, havde taget en test, som var negativ.\nDer stod vi så med to streger, kiggede på hinanden og blev enige om at de 100 bajer til kapsejladsen, nok måtte erstattes med 100 sodavand.\nVores tilværelse har ikke ændret sig, vi har fortsat vores hverdag nøjagtig som den plejer, er netop vendt hjem efter 5 ugers backpacking i Vietnam, skal til at starte studie op igen, bliver boende i vores lille 53 kvm toværelses lejlighed. Alting er som det plejer, der er bare en lille Blop i maven, som hindrer mig i at fortsætte maratonløbet og min ellers trofaste kærlighed til mad er på deltid.\nHer står vi så mange uger senere (18+0), med en mave der så småt er voksende, en veloverstået nakkefoldsscanning, en bunke ubesvarede spørgsmål om den nye verden, en bunke spørgsmål vi ikke aner om er relevante, en overrasket familie og vennekreds, og jeg føler mig spændt, men ærlig talt, så er jeg virkelig på bar bund i den nye verden.\nSkrevet af: Amalie Neve-Græsbøll, PixiMødrene, 1. indlæg.\nEn sidste brandert\nDen 11. april 2015 blev jeg overrumplet af 15 skønne piger, der mente, at nu skulle dagen for min polterabend altså være! Og den dag er jo som oftest fyldt med en del våde varer.\nJeg var helt klar på verdens bedste dag, dog med en lille skummel mistanke til de der skide 4 dage jeg var gået over tid... Men hvad - jeg skal kun giftes én gang og måske kommer mine "sager" imorgen?!\nFuld skrue og en fantastisk dag, med blandt andet dildo-party, pole dancing og ja, rigeligt med våde varer...\nEfter en søndag med tømmermænd og Netflix, går jeg mandag morgen i møde (stadig ingen "maler i opgangen"), med en fyldt blære og en graviditetstest.\nKasper og jeg skulle være nogens mor og far!!!\nMin verden - lige nu\nArthur tog vist ikke skade af mine polterabend udskejelser, idag er han i hvert fald 8 måneder og verdens lækreste lille fyr. Både Arthur og jeg labber pt. den sidste barsel i os, inden jeg igen skal tilbage til mit arbejde som grafisk designer i en stor dansk mode virksomhed. Et sted jeg har tilbragt de sidste 9 år af mit 34 årige gamle liv.\nKasper og jeg har været gift lidt over et år og vi har kendt hinanden i 3 år. Kasper er mit livs bedste fund online - 8 år yngre end mig - ung og sprød! Han er verdens bedste blanding af en drengerøv på 26 og en gammel klog mand! Han har fuld gang i karrieren som recruitment manager i en salgsorganisation.\nVi købte, efter et års stormfuld forelskelse, et fantastisk gammelt landsted - som vi løbende, med mine 10 tommelfingre og Kaspers overraskende, hurtigtlærende håndværker skills, sætter i stand. Selvom vi stadig ikke aner, hvad vi har rodet os ud i, så får den fuld skrue og den gamle ejendom, minder mere og mere om det hjem vi går og drømmer om!\nMen nu har vi nok rodet os ud i et minor set back, hvad angår husbyggeriet... Efter kun 6 måneder med verdens lækreste baby dreng i vores liv, måtte jeg igen købe en graviditetstest og fylde blæren.\nKasper og jeg skal være nogens mor og far... Igen!!!\nNu har der ligget sådan en lille snotnæse inde i rugekassen ca. 12 ugers tid og vi glæder os vildt meget til marts, hvor vores guldklump nummer 2 join'er familien!\nMen men men... Var der nogen der sagde skrækslagen - jeg vælter mig i skrupler om 2 ble-børn, søskende-barnevogne, flere værelses-istandsættelser og masser af natte-roderier.\nDet er dog, rent faktisk helt overlagt, at baby nummer 2 er på vej - jeg er efterhånden en gammel krage, og vil gerne have mine børn før jeg bliver 35 - og det når jeg lige på et hængende hår!! Heldigvis har Kasper og jeg hele tiden været ret enige om at vores børn skulle være tæt på hinanden aldersmæssigt. Og når man har valgt noget - overlagt - så kan man også klare sig igennem det! Det tror jeg på. Det er selvfølgelig ikke ens betydende med, at det ikke bliver hårdt og til tider uoverskueligt, men jeg vil forsøge at pakke mine brokkerier væk!\nVi er af den overbevisning, at en graviditet ikke er hemmelig. Heller ikke før nakkefoldsscanningen. Hvis noget går galt, på den ene eller anden måde, så står man ikke alene, når verden ramler sammen. Derfor har vi været ret åbne og ret tidligt fortalt vores familier om den lille skus, der er på vej. Selvom vi har prøvet at fortælle bedsteforældrene een gang, at noget stort skulle ske, så var det denne gang lige så spændende og vildt som første gang. Og faktisk noget mere nervepirrende...\nJeg forventede måske at blive mødt med fordomme og kommentarer som: "allerede!!!" eller "toooo ble-børn!!!". Men jeg må tage det i mig igen - alle har været, selvfølgelig overraskede, men har syntes at vi er mega seje og overskudsagtige... - Lad os nu se!\nNå men nu er vi altså havnet i suppedasen - frivilligt eller ufrivilligt? Så nu er der én vej frem, gennem lange morgener med kvalme og opkast, træthed så bh-stropperne ryger af skulderne, hævede ben og gud forbyde det - måske bækkenløsning, som jeg bandede til helvede i min sidste graviditet.\nBarsel barsel barsel\nEn ting er at fortælle om nummer 2 til bedsteforældrene, en anden ting er altså at fortælle det til sin chef! "Øhm chef, jeg er altså gravid i 5. måned når jeg kommer tilbage fra barsel..." Jeg siger det bare - den er svær, og jeg skulle lige overveje min taktik grundigt inden jeg tog fat i hende. Heldigvis er jeg en af de heldige - og det vidste jeg jo faktisk godt! Hun blev mega glad og jeg fik en stor krammer!\nSelvom jeg er lykkelig over at skulle være nogens mor igen, så har jeg lidt dårlig samvittighed overfor min arbejdsplads og mine kollegaer. Jeg ved de savner mig og jeg savner dem helt vildt! Men jeg vender stærkt tilbage, og så må det være slut med barsel... For denne gang....!\nSkrevet af: Mette Kiel Aagaard, PixiMødrene, 1. indlæg.\nVenner og veninder er også blevet helt vildt overraskede, fordi jeg altid har givet udtryk for at børn ikke var en del af min uendeligt lange ’to do’ liste – og så har jeg altid været ekstremt strækmærke-forskrækket. Det var derfor også vildt grænseoverskridende at offentliggøre graviditeten med et fuldstændigt ufiltreret billede af mig selv i bikini på Facebook, da jeg var 20 uger henne. Hval-billedet - som jeg kalder det – er ikke det billede af mig selv, som jeg er mest tilfreds med, men jeg synes også bare et scanningsbillede er så ligegyldigt. Og så ligner scanningsbilledet altså at staklen har skæg. Hvis det er tilfældet, er jeg altså lykkelig for, at han i det mindste er en ham.


Max Payne 1-3 | Spilhjørnet\nAugust 10, 2013 alex2life\tLeave a comment\nEt af den slags spil, der vil følge dig i lang tid\nUdgivelse: 25. juli 2001\nPlatform: PC, PlayStation 2, Xbox, Game Boy Advance, iOs og Android\nMax Payne er en betjent, der en dag finder sin kone og barn dræbt. Han vil have hævn og begynder at følge diverse spor, der kan lede ham til, hvorfor hans familie var blevet dræbt. Max Payne har dog en tendens til at havne i uheldige situationer, så da det brygger op til en bandekrig, befinder Max Payne sig også midt i det hele. Samtidig kan han ikke få hjælp af sine kolleger, da hans metoder på sit hævntogt ikke er helt i orden med loven. For hver person Max får svar af, kan der bare stilles flere spørgsmål og plottet har et par gode afsløringer og er spændende gennem hele spillet.\nHistorien præsenteres ved hjælp af graphic novel-paneler, hvor personerne taler. Disse er ofte ret dystre, men dog også fyldt med humor, ikke mindst fra Max Payne selv, da han ofte reflekterer over, hvor uheldig han er.\nHistorien i Max Payne er fantastisk og velskrevet, har fede twists, men det er dog ikke kun den, der holder dig fast gennem spillet.\nDet, der holdt mig fast gennem spillet, var Max Payne selv. Man føler med ham, han har mistet sin familie og vil bare gerne vide hvorfor. Samtidig kan man ikke andet end at elske hans tørre humor. Man får endda lov til at dykke ned i hans bevidsthed gennem spillet, da man f.eks. oplever et par af hans mareridt, hvilket viser, hvor plaget han er, ret godt.\nNoget som Max Payne er kendt for, er dets bullettime, der f.eks. aktiveres ved bulletdodge, hvor man springer i en retning, mens tiden går langsomt, så du kan nå at skyde fjenderne mere præcist. Bullettime aktiveres også, når man dræber bestemte fjender, så man ser dem falde til jorden langsomt. Det er ekstremt sjovt at lege med bullettime, ikke mindst, når der er en større mængde fjender. Man skal dog passe på, da man hurtigt kan løbe tør for liv, ved et uheldigt bulletdodge. Man kan dog få lidt liv tilbage ved at få Max Payne til at bruge smertestillende. Jeg ved ikke lige, hvor sundt det er at tage så mange piller på en gang, men han lever da stadig.\nBanerne, du skal gennem i Max Payne, kan godt være lidt forvirrende til tider, da der er nogle steder, hvor man skal backtracke for at komme videre, hvilket i hvert fald forvirrede mig en smule. Der er også et par baner jeg overhovedet ikke bryder mig om og helst ville springe over. Det er når, man skal opleve Max Paynes mareridt, og man tvinges ud på en meget tynd streng af blod. Man skal herefter springe mellem forskellige af disse for at finde væk derfra. Det ville egentlig være fint nok, hvis det bare ikke var så nemt at glide ned ad dem og falde til sin dø. Det er dog ret nyttigt med quicksave i disse situationer.\nNoget der er nok af i Max Payne er våben, og du kan nærmest have et mindre arsenal på dig. Der er ingen begrænsning for antal af våben, så du burde ikke kunne løbe tør for ammunition eller noget at skyde med. Det føles nu også bare ekstremt godt at kunne bruge dual berettas, når man kombinerer det med bullettime.\nLydsiden og billedsiden i Max Payne er ekstremt passende til den dystre historie. Musikken er hen mod melankolsk og billedsiden er bare lavet tilpas dyster. De fleste baner er ret mørke og fremstiller New York som et perfekt sted for dystre forhandlinger.\nReplayability er der også i Max Payne, da man udover at spille det igennem igen for den fede historie også åbner for nye sværhedsgrader og andre modes som f.eks. New York Minute mode, hvor man skal klare banerne på tid. Jeg skal dog også huske at nævne, at jeg kom gennem historien på 4-5 timer, så det er ikke det længste spil, men når der samtidig er alle de ekstra modes, gør det op for det.\nMax Payne er et mørkt spil, og et virkelig godt spil. Dets bullettime, gode historie og alt andet i spillet gør det til et spil, som jeg vil anbefale til rigtig mange andre, da det vil være en skam at gå glip af det. Og ikke mindst en skam at gå glip af et møde med Max Payne, en af de bedste hovedpersoner du kan finde i spil-verdenen.\nMere perfektion i en fantatisk fortsættelse til Max Payne\nUdgivelse: 14. oktober 2003\nPlatform: PC, PlayStation 2 og Xbox\nI Max Payne 2: The Fall of Max Payne følger vi endnu en gang politibetjenten Max Payne, der nu er kommet tilbage på jobbet. Spillet starter dog ikke der, men in medias res ved, at Max vågner ret medtaget i en hospitalsseng. Med sit sædvanlige held bliver han angrebet, og man flygter hurtigt gennem hospitalet.\nTo år efter begivenhederne i Max Payne efterforsker han sager, hvor en gruppe kaldet “The Cleaners” har begået adskillige mord. Ved at følge et spor møder Max Payne ved et tilfælde Mona Sax, hvem han troede var død, men som samtidig er hovedmistænkt for et mord på en senator. Herefter bliver Max endnu en gang trukket ind i et twisted plot, der denne gang har endnu større konspirationer på spil.\nPlottet i Max Payne 2 er velkonstrueret og giver en lyst til hele tiden at tage bare en bane mere, indtil man faktisk er gennem spillet. Samtidig fungerer opbygningen af historien med flashbacks, så man springer lidt frem og tilbage i historien, faktisk overraskende godt.\nEn god ting ved Max Payne 2 er helt klart gensynet med andre karakterer fra det første spil. På trods af man ikke har brugt så meget tid sammen med andre personer, i det første spil har man alligevel fået en forbindelse med visse personer, som Max har kunne stole på, i hvert fald lidt mere end alle andre. Som man også kan se på forsiden af spillet, har Mona Sax en ret stor rolle i spillet, og hun er en perfekt karakter til at spille overfor Max.\nBanedesignet er også forbedret. Forvirrende steder på banerne er undgået, og der er heldigvis ikke nogen mærkelige baner, hvor man skal hoppe på tynde ting og undgå at falde ned. Man slipper dog ikke for at mærke, hvor skadet Max Payne er. Man skal f.eks. igennem et par syrede baner, hvor Max tripper på en overdosis af et bestemt stof.\nDe våben, du kan benytte dig af, i Max Payne 2, er en håndfuld fra det første spil, og så et par nye, så her er der også forbedret. Man kan f.eks. nu bruge dual Desert Eagles, hvor man kun havde adgang til en enkelt i Max Payne. Sammen med våbensystemet er blevet udvidet, er bullettime også blevet en hel del mere interessant. Hvis du bruger bullettime og reloader snurrer Max rundt om sig selv som en mindre tornado, mens han smider et nyt magasin i sit våben. Det lyder måske lidt fancy, men det fungerer vildt godt midt i en heftig ildkamp, når Max hiver den slags tricks ud af ærmet.\nSom i det første har Max også et overforbrug af smertestillende i det her spil, da det igen lindrer smerten og giver dig liv tilbage.\nMusikken er i samme stil som i det første, og passer stadig perfekt til alle situationer. Grafisk er spillet også interessant, da der gennem størstedelen af spillet er spændende ting at kigge på, og masser af detaljer.\nDer bliver samtidig også introduceret nye features, som f.eks. at man igennem en del af spillet skal styre Mona Sax samt, at man på et tidspunkt som Max kan få to personer til at følge efter dig med våben. Det med at have allierede man kan have til at følge efter sig bruges ikke mere end en gang, men det er alligevel meget sjovt at prøve.\nLigesom i Max Payne er der her nye modes, man kan åbne for, når spillet er klaret. Max Payne 2: The Fall of Max Payne fik jeg klaret på 4-5 timer, men jeg har også været gennem det et par gange før, så jeg kendte banerne udenad.\nMen med omkring 5 timer for historien og så alle de modes, man åbner for, er der nok at hente i Max Payne 2.\nMax Payne 2: The Fall of Max Payne vil jeg anbefale til alle, der enten er fans af det første, skydespil generelt, eller bare godt kan lide en god historie. Banedesignet og det forbedrede bullettime er med til at gøre det her til en rigtig god fortsættelse. Samtidig er der mods for dem, der eventuelt føler, der ikke er nok at lave i spillet eller bare har lyst til at prøve en ny måde at spille på.\nEn fortsættelse, der ændrer stilen markant.\nUdgivelse: 1. juni 2012\nMax Payne er tilbage efter nogle år og arbejder nu ikke længere som betjent, men som bodyguard for familien Branco i Brasilien. Nogle år efter begivenhederne i Max Payne 2 er Max endt som en regelmæssig kunde på den lokale bar. Efter en del år med dette bliver han pludselig mødt af Raul Passos, der påstår, at de har været på politiakademiet sammen, og de bruger resten af aftenen sammen og får drukket en del. Passos tilbyder Max et job som bodyguard, hvilket Max først afslår.\nEn gruppe bøller, hvoraf den ene er søn af en mafia-boss, truer Max og hans drikkekammerater, og mafia-sønnen giver en kvinde en lussing for at bede ham om at holde kæft, hvorefter Max Payne hiver pistolen frem og skyder. Herefter er der ikke så meget for ham i New York mere, da han vil blive jagtet overalt, så ham og Passos prøver at flygte.\nMen man møder dog først Max til en fest, hvor familien Branco er. Alt går fint og Max slapper af, da festen bliver afbrudt pludseligt af maskerede mænd, der hiver Brancofamilien med ind i en elevator og prøver at kidnappe dem. Herefter starter en jagt for Max, da han skal forhindre dette og finde ud af, hvem de maskerede mænd er. Gennem spillet viser det sig dog at være et større mysterie, og igen er der et plot fyldt med twists og afsløringer. Her kan man genkende nogle klassiske Max Payne træk, hvilket er dejligt.\nDet dystre noir-drama er udskiftet med farverige lyse omgivelser gennem det meste af spillet. Der er dog stadig mørke baner, som foregår tilbage i New York, hvilket er med til at vise, hvor markant ændringen er. Ikke, at det er skidt, da de nye lyse baner er godt designet og spændende at bevæge sig igennem.\nI Max Payne 3 er der haft været meget fokus på de små detaljer så uanset, hvilken bane du er på, er der masser at se og kigge på. Graffiti på væggene på gaderne i favelaen samt plakater for forskellige ting er et eksempel. Det går altsammen op i en større enhed, og det er med til at gøre det her spil virkelig godt.\nBullettime i Max Payne 3 er lavet lidt om, da Max nu har droppet de fancy moves med reloading, men dog har beholdt sit bulletdodge, hvilket stadig er sjovt at bruge, men ofte er ret risikabelt, da man godt kan ende i en situation, hvor man bare er en ubevægelig skydeskive midt på gulvet foran 5 skydegale bandemedlemmer. Killcams eller bulletcams, som det hedder heri, da man også følger kuglen, der flyver, er der stadig i spillet, og det aktiveres ved den sidste fjende i den gruppe man kæmper mod. Dette fungerer godt, da man så er sikker på, der ikke gemmer sig nogen fjender bag noget, når man har set et bulletcam på en fjende. Der er også et cover-system i Max Payne 3, og det fungerer faktisk godt nok. Det kunne dog have været dejligt at kunne have sat sig på hug, men det gør Max kun, hvis det er en halvvæg, han har cover bagved.\nVåben er der også masser af i Max Payne 3, men her kan du kun bære to sidevåben, altså en smg, pistol eller lignende og et gevær, riffel osv. Samtidig smider Max sit tohåndsvåben, hvis man vælger dual wielding af sine sidevåben.\nMen her er spillet blevet mere realistisk og tvinger dig ud i flere valg med hensyn til våben. Det er lidt mærkeligt at skulle skifte over fra at have ekstremt mange våben til kun at have tre, men det vænner man sig hurtigt til. Jeg havde dog lidt problemer med at vælge våben i starten, da man her kan se konsol-trækkene træde frem ved, at våbnene vælges på et hjul. Det fungerer okay, man kunne godt have været lidt bedre, jeg har i hvert fald oplevet, at Max har smidt sin riffel ved et uheld et par gange pga. jeg skulle skifte våben hurtigt og skulle navigere rundt på hjulet.\nPainkillers/smertestillende er også med i Max Payne 3, og de fungerer, som de plejer.\nMusikken i Max Payne 3 er, hvor spillet virkelig også brillierer, da soundtracket hele vejen igennem er fantastisk. Udover den klassiske Max Payne melodi, er der også andre udgaver af den, samt en hel masse moderne sange.\nHistorien blev i de to første spil præsenteret via graphic novel-paneler, men i Max Payne 3 er det almindelige cutscenes, der dog har en mærkelig effekt kørende over sig konstant. Nogle kan godt føle, at den bliver brugt for meget, men det påvirkede ikke mig så meget, da jeg var ret fanget af historien. Samtidig bliver der gennem cutscenes highlighted forskellige ord fra samtalerne, som træder frem med hvid tekst. Det lyder mærkeligt, men det fungerer overraskende godt.\nKaraktererne i Max Payne er alle interessante, da de ofte ikke er lige det, man regner med. Max Payne selv har dog stadig sin humor og kører gennem hele spillet en “I’m getting too old for this”-stil, men det fungerer, da Max ofte ender i helt vanvittige situationer og bare er uheldig generelt, og det føles heldigvis ikke, som om det bliver overspillet. Samtidig er stemmeskuespillet i Max Payne 3 virkelig godt, og der er intet at klage over der. Der er dog det, at det meste, der tales i spillet er portugisisk, og det oversættes ikke i underteksterne. Dette bidrager dog til følelsen af, at Max ikke hører hjemme der, og det hele er fremmed for ham. Det er dog lidt sjovt, når man har haft en sprog, som spansk, der ligger opad, så man kan forstå et par gloser hist og her, så man forstår, hvad de hinter mod.\nNår man har klaret historien, er der som altid masser at lave. Du kan samle stykker af “Golden Guns”, der når du har samlet alle stykker, giver det bestemte våben 10% ekstra damage og det bliver forgyldt (Bare rolig! Det kan slås fra i options). Samtidig kan man samle forskellige spor i banerne, der giver mere baggrundsinfo. Der er også flere sværhedsgrader og arkade-modes, hvor man f.eks. kan konkurrere med andre om at klare banerne bedst ved at spille dem igennem, hvor man så tjener point alt efter, hvor godt man klarer det. Man kan åbne for ekstra features som uendelig ammonition, uendelig mængde painkillers og den slags ved at klare bestemte udfordringer.\nDer er endda også multiplayer, hvilket jeg desværre ikke har fået prøvet endnu, men kun har hørt godt om og glæder mig til at prøve.\nMax Payne 3 føles ikke helt som de to første, men det gør ikke noget, da spillet bare er fedt. Det er spækket med øjeblikke, hvor man bare føler sig awesome, ikke mindst, da en bestemt sang starter i en af de sidste missioner. Den er perfekt til øjeblikket, og det skaber bare en fantastisk synergi mellem alle de forskellige elementer i banen. Samtidig får man udover den almindelige kampagne, netop også de ekstra modes og multiplayer så, der er altså masser at lave i Max Payne 3, der virkelig fortjener en gennemspilning.\nMax Payne er en serie, der burde opleves af mange, da de er fyldt med fantastiske øjeblikke. Max Payne er en karakter, der er plaget af fortidens spøgelser og konstant bliver kastet ud i nye situationer og mysterier, han ikke kan give slip på og er tvunget til at føre til ende. Max Payne 1 er helt klart ikke så kønt mere i forhold til nyere spil, men jeg vil stadig anbefale det, da det indeholder en af de bedste historier, jeg har set i et spil længe. Max Payne 2: The Fall of Max Payne skal helt klart også anbefales, da historien i dette også er ekstremt spændende, og når der samtidig er forbedret på samtlige punkter i spillet i forhold til det første.\nMax Payne 3 vil jeg også anbefale, også på trods af, at det for mange nok ikke vil føles som et rigtigt Max Payne. Jeg vil anbefale det, da det har et godt plot, flydende gameplay og ikke mindst, fordi der ikke kun er multiplayer, når man har klaret spillet, men faktisk også en del at lave singleplayer-mæssigt.\nEn genial serie, der virkelig stadig holder.\nEn note – Rockstars hjemmeside indeholder downloads af wallpapers for de tre Max Payne spil, hvis du får lyst til at frydes, hver gang du kigger på din baggrund 😀\nAndroidGame Boy AdvanceiOsMax PayneMax Payne 2Max Payne 2: The Fall of Max PayneMax Payne 3PcPs3RemedyRemedy EntertainmentRockstar GamesRockstar StudiosThe Fall of Max PayneXbox\nPrevious PostScribblenauts UnlimitedNext PostCrysis


Coop udfaser kosmetik med fluorstoffer fra butikker | BT Samfund - www.bt.dk\n9. mar. 2019 - 8:01\nCoop vil ikke længere indkøbe kosmetik med flourerede stoffer. Fra 1. september 2019 vil de være udfaset. (Arkivfoto). Nikolai Linares/Ritzau Scanpix


En gammel legende fortæller om en vældig kæmpe, som hed Reporbus. Han ville gerne tjene hos den stærkeste mand i hele verden. Han fandt til sidst en fyrste, som de sagde, var den stærkeste, som fandtes, og straks tog han tjeneste hos ham. Men en dag blev Djævelens navn nævnet ved hoffet, og da så Reporbus, at fyrsten begyndte at skælve af frygt. »Er du bange for Djævelen?« sagde Reporbus. »Så må han være stærkere, end du.« Og det varede ikke længe, før han var i Djævelens tjeneste. Men en dag kom de til et kors med en udskåren Kristusskikkelse. Da greb Djævelen Reporbus i armen og ville flygte, men Reporbus sagde: »Er du bange for Kristus? Da er han altså stærkere end du. Jeg vil drage bort for at finde ham.« Kort efter fandt han Kristus. Da glemte han sig selv, for han så, at Kristus var stærkere end alle andre i verden. Så tjente han Kristus til sin død.\nDet er trygt at tilhøre den stærkeste, en, der kan sige: »Ingen skal rive dem ud af min hånd.« Nej, hverken død eller liv, hverken engle eller kræfter eller nogen magt skal kunne skille os fra den stærkeste kærlighed, siger Paulus.\nNår Jesu kraft er på vor side, da bliver også vi stærke. Tjener vi ham, så tjener han os med al den kraft og frimodighed, vi trænger til. Derfor betyder det intet for Vor Herre, om vi føler os svage og små eller, om vi er bange og fejge. Han ejer al den kraft, som vi kan få brug for. Hans kraft har ingen begrænsning og ophører aldrig. Hør, hvad den stærkeste siger:\n»Mig er given al magt i Himmelen og på jorden.« Matt. 28, 18.


Ombygning i Århus | Vi realiserer dine boligdrømme 🗸\nOmbygning i Århus\nHvorfor ombygning af huset?\nDer er mange gode grunde til at overveje en ombygning som boligejer. Måske er børnene blevet større og efterspørger mere privatliv? Måske drømmer du om en ekstra stue eller et ekstra badeværelse? Uanset hvilke behov og ideer du og din familie har, kan Uldahl & Bruhn ApS varetage jeres ombygning i Århus og omegn.\nVi sikrer dig aftalt kvalitet, og sørger fortløbende for en nærværende og god kommunikation, så samarbejdet bliver sundt og positivt fra start til slut.\nKvalitetssikret ombygning i Aarhus og omegn\nNår det kommer til ombygninger, har du som boligejer rigtig mange muligheder. Du kan både ombygge boligen fra kvist til kælder. Lave en helt ny tilbygning i andre materialer, så huset får mere kant.\nMåske har du kun brug for en lille ombygning indenfor, så du og familien ikke behøver sælge boligen?\nUanset hvad du drømmer om, står Uldahl & Bruhn ApS klar til at hjælpe. Vi varetager også gerne totalentreprisen, så du kun skal forholde dig til design og funktionalitet.\nVi har mange års erfaring indenfor byggebranchen, og samarbejder kun med de bedste underleverandører. Hos os er din ombygning i de bedste hænder.\nVed ombygning tilbyder vi:\nVi elsker vi at udvikle byggeprojekterne sammen med vores kunder\nVi giver os tid til det enkelte projekt, og rådgiver altid vores kunder til de bedste løsninger\nUanset om du ønsker en ombygning eller en renovering, kan vi hjælpe dig sikkert i mål.\nKontakt os gerne for mere information eller for et godt tilbud. Sammen realiserer vi dine boligdrømme.\nSe vores referencer inden for ombygning\nDet kan være en rigtig god idé med en ombygning af boligen. Har I fx. en masse kvadratmeter, som ikke bliver brugt, kan en ombygning være oplagt.\nDet kan give dig fornyet glæde af boligen, men også øge husets værdi betragteligt. Uanset hvilken type ombygning du og familien drømmer om, er det altid klogt at undersøge mulighederne.\nMange års erfaring i murerfaget\nHos Uldahl & Bruhn ApS har vi mange års erfaring med ombygninger i Århus og omegn. Vi har hjulpet mange kunder med at få mere ud af deres boligareal.\nDet kan fx. være en fantastisk idé at ombygge kælderen, så du og din familie får plads til et lækkert nyt badeværelse, hobbyrum eller en hel teenager-afdeling. Måske trænger 70’er køkkenet til at blive opdateret? Når det kommer til ombygninger, er der virkelig plads til at drømme.\nStart evt. med at finde inspiration på Pinterest, Bo Bedre og Bolius. Vi rådgiver også gerne i opstartsfasen, og hjælper dig med at skræddersy drømmen.\nVi har mange gode caseeksempler, som du kan lade dig inspirere af. Når projektet har fået en fast form, kan vi hjælpe dig med at realisere drømmen, så du når sikkert i mål med din ombygning.\nVælg den rigtige ombygning til dig\nForud for et hvert byggeri, er der altid en masse detaljer og tråde som skal samles. Hvilke behov og forventninger har du til ombygningen? Hvad er det ombygningen skal sikre? Hvordan skal slutresultatet se ud?\nOmbygningen skal selvfølgelig skabe glæde, men den kan også øge husets værdi betragteligt, hvis den udføres ordentligt. Giv dig derfor tid til, at tænke tingene grundigt igennem. Herefter kan det være en god idé, at få råd og vejledning af en kompetent håndværker med projektleder-erfaring.\nDin partner fra start til slut\nHos Uldahl & Bruhn ApS kan vi hjælpe dig sikkert i mål med din ombygning. Vi har over 20 års erfaring indenfor området, og mange successfulde ombygninger bag os. Varetager vi totalentreprisen i forbindelse med din ombygning, er vi med fra start til slut. Du slipper for alt bøvlet og kan istedet koncentrere dig om ombygningens udseende og funktionalitet.\nVi har styr på alle processerne og alt det byggetekniske, som skal være på plads inden byggefasen igangsættes, og garanterer for arbejdets kvalitet under og efter byggeriet. En tryg og kvalitetssikret investering, som sparer dig for en masse bekymringer.


Træning | Sorø Bicycle Club\nDet er nu tid for landevejsfolket at finpudse formen og fremover vil fællestræningen foregå på følgende dage. Marts måned ud vil der være lørdag/søndagstræning kl 09.00 fra p-pladsen på Kirkevej i Sorø. Lørdag køres der bakketræning på Rævebakken på Næstvedvej. Søndag køres der en længere tur af ca 3-31/2 times varighed. Der er et forslag på at fylde en bil eller 2 og tage til...\nHome » Træning\nPosted By admin on mar 4, 2016 | 0 comments\nDet er nu tid for landevejsfolket at finpudse formen og fremover vil fællestræningen foregå på følgende dage. Marts måned ud vil der være lørdag/søndagstræning kl 09.00 fra p-pladsen på Kirkevej i Sorø. Lørdag køres der bakketræning på Rævebakken på Næstvedvej. Søndag køres der en længere tur af ca 3-31/2 times varighed. Der er et forslag på at fylde en bil eller 2 og tage til Helsingør måske en af påskedagene og gennemkøre GrandFondo...\nPosted By admin on aug 17, 2015 | 0 comments\nIndbydelse Enkeltstart ved Stigsnæs 2015 Tirsdag den 8. september inviterer Slagelse Cykle Ring til enkeltstart ved Stigsnæs. Enkeltstarten er klubmesterskab for SCR, men vi inviterer nabo klubberne til at deltage, så der bliver god konkurrence og fællesskab. Følgende klubber er inviteret: Sorø BC, Tissø CR, Slagelse MTB, SCR Motion og Næstved BC. Løbet starter og slutter ved Stigsnæs Landevej 588, 4230 Skælskør. Mødetid klokken 17:30...\nSommerløb 2013 – Landevejscykling\nVi har modtaget denne mail fra Næstved BC, som indbyder til lidt løbstræning de kommende søndage. Flot initiativ – som I er velkommen til at bakke op om. God fornøjelse. ——————————————————– Hej Alle.. Hvis du har lyst til at køre lidt cykelløb i sommerferien, kan du komme til Kalbyris(skovvej) hver søndag kl. 10.00! hvor...