March for Our Lives: Studerende fra DIS med i demonstration for ny våbenlovgivning i USA | DIS i Danmark\n9. maj 2018 DIS i Danmark\nDemonstrationen March for Our Lives blev organiseret i forbindelse med andre demonstrationer rundt omkring i USA efter skoleskyderiet på Marjory Stoneman Douglas High School den 14. februar 2018. Formålet med demonstrationerne var at gøre opmærksom på behovet for en ny våbenlovgivning i USA. Ved demonstrationen udtalte Samantha sig om tragedien:\n“I am incredibly honored and humbled to have been able to speak on such an important issue. Throughout this year, I have been able to analyze the U.S. from the perspective of a European student and the opportunity to observe what works in Denmark versus what works in the United States. I hope the students in the United States realize that the world supports them in their fight to end gun violence.”\nRyan Wakat, som læste på DIS i 2013, spillede en stor rolle i forbindelse med planlægningen af demonstrationen. Oprindeligt var det kun en lille gruppe frivillige, der arbejdede hårdt på at organisere begivenheden, men så henvendte gruppen sig til Democrats Abroad Denmark for at få mere hjælp. Gruppen fik yderligere hjælp af lokale frivillige. På den anden side af Atlanten gjorde den amerikanske March for Our Lives-organisation ligeledes opmærksom på den danske demonstration.\nRyan beskriver gruppens indsats:\n“The overall feeling was that we needed to do something to show our support for our fellow citizens asking for the passing of common-sense gun law reform in the U.S. As Americans, we knew that it was our responsibility, not only our right, to hold a peaceful protest standing in solidarity with the students and families of the Marjory Stoneman Douglas High School. I was eager to do something to try to make any kind of difference.”\nOm morgenen inden demonstrationen blev både Samantha og Ryan interviewet af TV2, hvor Samantha reflekterede over fremtiden: “I hope Ryan and my participation in the event opens a door for other American students to get active about issues at home.”\nFotos: Ryan Wakat


Mini-robot skal erstatte din smartphone - MX.dk\nAf Lea Ostenfeld Bitsch - 05/08-15 15:08\nMini-robot skal erstatte din smartphone\nEn japansk robot-designer har designet en lomme-robot, som i fremtiden skal erstatte smartphones.\nDen nye lomme-robot er endnu ikke offentliggjort. Videoen viser hvordan dens "storbror" Robi fungerer. Se video i større format i vores videosektion\nForestil dig, at have en lille mand i lommen, som du kan tale med.\nSådan bliver det måske i fremtiden - i hvert fald hvis man skal tro den japanske robot-designer og professor Tomotaka Takahashi fra firmaet Robo Garage. Det skriver Huffington Post.\nTakahashi arbejder i øjeblikket på at designe en robot, som du kan have med i lommen og som fremover skal erstatte din elskede smartphone. Han har efter sigende allerede en prototype klar, som han dog endnu ikke har vist offentligt frem.\nRobot-designeren sammenligner lomme-robotten med Jesper Fårekylling og fortæller, at den lille robot har hovede, arme og ben, som gør det muligt for den at gå og danse. Den reagerer på din stemme og kan vise noget der ligner følelser ved hjælp at fagter og farvede øjne.\nRobotten adskiller sig især fra tidligere robotter ved at kunne gå på nettet og på den måde lære dig at kende gennem dine onlinevaner. På den måde er robotten personlig, og du kan dele dine følelser og minder med den.\nLomme-robotten har samme størrelse som en iPhone 6, kan holde batteri lige så længe og kommer til at koste omkring 2000 amerikanske dollars, hvilket svarer til 13.600 danske kroner.\nTakahashi forudser at de fleste om 10 år har erstattet deres smartphone med en intelligent robot.\nMini-robotten, som endnu ikke har fået et navn, forventes at være på markedet inden for det næste år.\nTomotaka Takahashi har tidligere designet flere intelligente robotter. Den sidste nye er robotten 'Robi', som du kan se i videoen herover.\nFør det har han designet en robot, der klatrede på Grand Canyon og en anden, der skulle holde astronauter med selskab.\nKunne du forestille dig at skifte din smartphone ud med en robot i fremtiden?


Category Sundhed & skønhed | Tags: , billig e cigaret, e cigaret, e cigaret med nikotin, ecig, Elektronisk cigaret\nnovember 28, 2012 kl. 11:07 pm\nJeg troede ikke det var tilladt at sælge elektroniske cigaretter med nikotin i Danmark. Er der kommet nye regler fra lægemiddelstyrelsen?\ndecember 19, 2012 kl. 12:00 pm\nNej det er ikke lovligt, men mange gør det alligvel både online og i butikker. Nogle kører dog også dansk webshop men med lager i Sverige, England eller Spanien.\nPeter Johannesen siger:\njuli 22, 2013 kl. 9:58 am\nDer er nu over 100 fysiske shops spredt rundt i Danmark som sælger elektriske cigaretter med nikotin. Det er blevet helt vildt populært 🙂\njuli 28, 2013 kl. 1:04 pm\nHer i Næstved center sælger de åbenlyst væske med nikotin i, og det gøre de åbenlyst, havde en snak med dem angående om det var lovligt, og der fortalte de at der er lovligt, ved bare ikke lige om jeg tror på det. Men kan da ikke forstille mig at et stort center som Næstvedcenteret vil lade dem sælge det der, hvis det ikke var lovligt\njuli 31, 2013 kl. 8:34 pm\nSalget af e cigaretter med nikotin er efterhånden blevet så stort at jeg bestemt tror det er kommet for at blive. lovligt eller ej.\naugust 19, 2013 kl. 12:44 pm\nDet er ikke lovligt at sælge med nikotin, men mange gør det alligevel da der indtil videre ingen konsekvenser har været – også selvom salget foregår helt åbenlyst ved højlys dag og med masser af reklame.\nSe f.eks. http://www.dampguiden.dk/e-cigaret-regler/ for reglerne omkring e-cigaretter – og http://www.dampguiden.dk/e-cigaret-markedet-forar-2013/ for at se hvor mange der egentlig solgte ulovligt i foråret 2013 – tallene er skræmmende!


Børnepanel: “Hvis man skal skynde sig, falder man!” - Vores Børn - ALT.dk\nGod tid? Ja, hvad er det egentlig? Smut en tur forbi galleriet nedenfor, og find ud af, hvad børnene mener om den sag. Foto: Trine Bukh\nBørnepanel: “Hvis man skal skynde sig, falder man!”\nForældre bliver sure og skrappe, når man skal skynde sig. Derfor er det meget sjovere at have god tid, kan børnepanelet hurtigt blive enig om.\nSandheden skal man høre fra børn og fulde folk… Læs, hvad vores børnepanel mener om at skynde sig og have travlt. Vi garanterer smil på læben.\nKlik, og læs hvad vores børnepanel svarede, da vi stillede dem spørgsmålet Hvad er god tid?\nLÆS OGSÅ: Børnepanel: Det bedste i verden er …\nLÆS OGSÅ: Foto-humor: To voksne brødre genskaber barndomsminder\nBuster, 3 år\nHvis man skynder sig, gør man sådan her: Svusj, svusj, svusj! (Løber rundt og svinger armene, red.) Jeg skynder mig mest om mandagen, for så er det legetøjsdag i min børnehave, og så er jeg vildt hurtig. Ligesom Superman!\nHvis vi ikke har travlt, så skal jeg ikke tage mit morgentøj på, og så må jeg tage mit nattøj på hele dagen, og det elsker jeg. Måske må jeg holde fri og spille puslespil og uh-nej (uno, red.).\ngallery 6 billeder\nElisabeth, 4 år\nHvis man har travlt, skal man skynde sig at have morgenmad og skynde sig på arbejde, og så kan der ikke nå at blive hygge. Nogle gange har man god tid om morgenen… og om aftenen. Så kan man sidde stille og roligt og spise sin mad.\nMen hvis det nu var en dum morgen, så skulle man sidde og skynde sig. De voksne skal skynde sig på arbejde, fordi der er et møde klokken ni, og klokken har allerede været ni.\nJeg går til ballet, og så nogle gange så … nej, jeg skal lige prøve at huske på det … Nu har jeg det: Det var fordi, at hvis vi havde spist frokost hjemme, så ville mor råbe og skrige, fordi så blev vi nødt til at have travlt. Men så mor, hun pakkede en madpakke – uden madder. Hun pakkede blåbær og æbler og gulerødder og banan. Så spiste vi frokost ovre til ballet uden at have travlt.\nHalfdan. 6 år\nMan ved aldrig, hvornår man får god tid. Når man skal i skole, har man ikke god tid. Så skal man pakke sin skoletaske og børste tænder, og man skal spise morgenmad og tage tøj på og ikke mere.\nDe voksne bliver nemt sure. Så skælder de ud, på grund af at man ikke skynder sig. Det er godt at nå noget, fordi det er sjovere, hvis man er der fra starten. For eksempel hvis det er fastelavn, så vil man gerne være med til at slå katten af tønden.\nJeg synes tit, jeg har god tid. Det føles godt, fordi så skælder ens far ikke ud. Det er mest ens far, der skælder ud. Ens mor skælder ikke ud, fordi hun er taget af sted på arbejde.\nDe voksne skal nå rigtig meget. De skal for eksempel nå at komme på arbejde, hvis de har et møde. I weekenden har man altid god tid. Så kan man være lidt mere sammen med sin familie.\nLiva, 7 år\nHvis nu at man ikke har nok tid, så kan man måske ikke nå at kommei skole til tiden. Jeg ved ikke rigtig så meget, men… jeg har prøvet det mange gange. Ens mor og far bliver meget skrappe. Far er sur som en trold, og mor er sur som en citron.\nDe haster på mig. Så bliver jeg ked af det og sur, og det er ikke så sjovt. Jeg prøver at skynde mig, men jeg er bare ikke så hurtig, fordi jeg skal jo have tøj på og rede hår og alt det. Når vi har god tid, kan man tegne og spille spil i skolen.\nNogle gange i weekenden skal jeg bare være hjemme, eller vi skal til fødselsdag. Men det er ikke så mange gange, at gæsterne når at komme og synge fødselsdagssang for mig, for jeg sover lidt for længe.\nLotus, 3 år\nNår man har god tid, elsker jeg at plukke blomster. Om morgenen vækker min far mig og bærer mig ind i sofaen. Så ser jeg fjernsyn. Bagefter siger han, at jeg skal skynde mig, og så spiser jeg mange gange tivoliost (Cheerios, red.).\nNår mine venner ser mig, siger de hej, og så kan vi lege i mange uger, og så siger de ‘nu kommer din mor!’, og så krammer jeg hende. Hvis man skal skynde sig, så falder jeg. I går skulle mig og Asta-Luna skynde os, og så faldt jeg, og så fik jeg blodhul! Det var lige på knæet. Så fik jeg noget plaster af far.\nAlbert, 5 år\nNår man har god tid, har man lang tid. Når man kommer allersidst ud, så har man ikke god tid. Jeg er god til at skynde mig, når vi skal ud. Når voksne har travlt, så løber de helt ud til bilen og kører af sted for hurtigt at komme frem.\nHvis de har god tid, kan de bare gå ud til bilen. Min far siger altid, at nu skal jeg skynde mig, for ellers kommer vi for sent. Men det gør min mor ikke. Hvis jeg havde en hel dag med god tid, ville jeg lege med min togbane.\nDet er godt at have god tid, for så har man lang tid, og så kommer man ikke for sent på arbejde eller ud at lege. Jeg har aldrig travlt; jeg har altid god tid …\nSe, hvad vi ellers skriver om: Kærlighed, Aktiviteter for børn og Familieliv\nPernilles søn døde i hendes arme – nu kæmper hun for andre forældre i sorg\n8 ting du IKKE skal sige til en nybagt mor - og 8 kække svar\nSådan får I farmor mere på banen


Hans | Gyldendal - Den Store Danske\nLink til "Hans"\nHans, 2.2.1455-20.2.1513, konge. Født i Ålborg, død sst., begravet i franciskanerkirken i Odense, 1804 overført til Skt. Knuds k. sst. Christian I efterlod sig ved sin død 1481 to sønner, den voksne H. og den knap tiårige Frederik (I). Der gik et år før H. hyldedes i Danmark -selv om han tidligere var udset til tronfølger – og der gik næsten to år før han jan.-feb. 1483 ved et møde i Halmstad blev unionskonge over Danmark og Norge. Sverige under rigsforstanderen Sten Sture den ældre forholdt sig afventende, lovede inden et halvt år at opstille unionsregeringens vilkår for Sveriges vedkommende og gjorde det med den såkaldte Kalmar reces 7.9.1483, men indtog foreløbig ikke H. som konge. Dette kan have skyldtes, at H. anså vilkårene for så ubekvemme at det var håbløst – dog havde han allerede ved at modtage Halmstadrecessen givet køb – men det kan også have sin forklaring i svensk modstand, enten fra rigsforstanderen eller fra det svenske råd (som ofte så forskelligt på de politiske hovedspørgsmål). Muligvis har enkedronning Dorothea hvis position ved tronskiftet synes at have været stærk foretrukket den yngre søn, og hun har i det mindste draget omsorg for at denne fik løfte om at forsørges med betydelige indtægter af hertugdømmerne; her hyldedes de to brødre nov. 1482 "til samlet hånd" og 1490 gennemførtes der en deling mellem dem, hvorved H. fik den såkaldte segebergske del af hertugdømmerne. Men delingen satte i årtier splid mellem H. og Frederik (I) der krævede sig fyldestgjort af kongerigerne Danmark og Norge for hvad overlast der var sket ham med hertugdømmerne. H. overtog fra sin far en vanskelig forhandlingsposition over for Sverige hvor slaget på Brunkeberg 1471 og Sten Stures rigsforstanderskab ganske vist havde frataget Christian I hans svenske kongemagt, men hvor der i resten af kongens levetid havde været ført tungt henskridende forhandlinger om, hvilke principielle forfatningsmæssige hovedlinjer der eventuelt ville kunrte accepteres af begge parter. Det var forhandlinger hvori raderne brugte deres kløgt på sindrige udlægninger af traditionen eller begavede analogiforestillinger for at give deres position en større teoretisk fasthed end den havde; mens kongemagtens forhandlere måtte søge at bevare mest muligt af den kongelige magtfuldkommenhed under den nye tingenes tilstand, uden alt for tydeligt hverken at give køb eller sige nej.\nH. var dygtigere til dette spil end sin far; havde måske også den fordel at der i hans tid var en mere klart kongevenlig fløj af det svenske råd at støtte sig til. Det gjorde indtryk i Sverige at H. ved en sendelse til Rusland 1493 tilsyneladende opnåede en ny forståelse om Finlands østgrænse på grundlag af den gamle, men nu omstridte Nöteborgstraktat af 1323, åbenbart hen over hovedet på den svenske rigsforstander der i de finske slotte havde et tyngdepunkt i sin magtstilling. Fra 1494 var Sten Sture stærkt optaget af at befæste sin position i Finland samtidig med at der i det svenske råd udviklede sig en front der dels var rettet mod rigsforstanderen (krævede hans øjeblikkelige tilbagevenden til Sverige), dels ønskede at Kalmar reces skulle virkeliggøres, dvs. H. indtages i Sverige som konge. Foråret 1497 opsagde det svenske råd Sten Sture huldskab, mandskab og tjeneste (selv om det siges at ske i kærlighed og venskab) og samme sommer drog H. med en hær ind i Sverige. 29.9. udkæmpedes det afgørende slag om Stockholm hvor Sten Sture led nederlag til danskerne der lå på Brunkeberg, i oktober ankom kong H. med hovedhæren og 26.11.1497 kronedes han i Stockholm. Hans svenske kongemagt var imidlertid ganske spinkel, Sten Stures parti var med nederlaget ingenlunde udslettet, og de kræfter der havde indtaget kong H. i Sverige ønskede Kalmar reces med dens kraftige indskrænkninger af den kongelige magtudøvelse virkeliggjort. Allerede 1501 tog Sten Stures parti atter magten i Sverige. Det svenske råd forelagde i henhold til Kalmar reces alle stridspunkter mellem kongen og de svenske stormænd for de andre rigers råd (i praksis det danske). Kongemagten stod svagt, måske spillede det ind at H. netop havde lidt sit nederlag i Ditmarsken (slaget ved Hemmingstedt 17.2.1500) hvor kongen søgte at bringe ditmarskerne tilbage under den hertugelige magt, men hvor dette mislykkedes. I hvert fald kort tid efter nederlaget spores der de første tegn på en stormandsopposition, med.danske og svenske deltagere, der ikke havde til hensigt at afvente rettergangen mellem det svenske råd og kongen som Kalmarrecessen foreskrev. Et gådefuldt møde på Sölvesborg i marts 1500 repræsenterer måske en sammensværgelse mellem H.s rigshofmester Poul Laxmand og de svenske råder "på kongens værste".\nI foråret og sommeren 1501 forhandledes der i Stockholm om svenskernes klagemål over kongen, især over hans danske fogeders forvaltning af svenske slotte; marts-april 1501 udbrød der opstand i Uppland og forhandlingerne lignede mere og mere underhandlinger mellem krigsførende parter. Da H. forlod Stockholm i august efterlod han sin dronning Christine i det belejrede slot. Da han vendte tilbage med tyske og skotske lejetropper i foråret 1502 havde Stockholm slot få dage før hans ankomst overgivet sig, og dronningen blev svenskernes fange til slutningen af 1503. På krigstogets vestflanke, grænseområderne mellem Norge og Sverige, stod kongemagtens styrker stærkt, anført af Henrik Krummedige der nu fik undsætning af den unge Christian (II). De erobrede Elfsborg, belejrede Akershus, forstærkede Bohus og rakte langt ind i Västergötland. Talende for situationen er deres skånselsløse brutalitet mod modstanderne, fx drabet på den oprørske norske stormand Knut Alfssen der var mødt under lejde til forhandlinger på Henrik Krummediges skib i Oslofjorden, men huggedes ned her. Straks efter rejstes der forræderisag mod ham i Oslo, og drabsmændene blev frikendt ved en proces der bøjede retten efter magten. Den stærke militære position i Norge og Vestsverige gavnede dog ikke kongen, når hans hær ikke havde kunnet erobre Stockholm. Sten Sture blev atter svensk rigsforstander og krigen ebbede ud for at afløses af forhandlinger resten af H.s regeringstid om på hvilke vilkår han atter kunne opnå kongemagten i Sverige og hvilke kompensationer af dette rige han havde krav på i mellemtiden. Selv om H.s svenske kongemagt aldrig mere blev reelt gennemført var hans stilling over for Sverige ikke uden styrke, og alle stadier af hans unionspolitik vidner om "hans beherskelse af den kunst at vente" (Henry Bruun).\nIndenrigspolitisk gjaldt det for kong H. om at forøge kongemagtens indtægter, ikke kun for at finansiere udenrigspolitikken, men også fordi de indtægtsmuligheder han ellers kunne have haft af hertugdømmerne (efterhånden som de genskabtes ved afviklingen af faderens transaktioner) skulle deles med broderen Frederik (I). Den håndfæstning H. havde måttet acceptere 1483 udgør i sit interessante samspil med Kalmarrecessen i virkeligheden en unionsforfatning, mere klar og specifik end hvad der hidtil havde været gældende. I forhold til sin fars regering syntes kong H.s forvaltning af rigerne at skulle blive bundet på hænder og fødder, forpligtet som han overalt var til at respektere sine rigsråds ret til medbestemmelse eller endog til at nedlægge veto, mht. opkrævning af (ekstra)skatter, besættelse af lenene, erklæring af krig eller indførelse af udførselsforbud. Forfatningen forpligtede kongen til at have sin separate forvaltning af hvert af de tre riger, og gjorde – i tilfælde af strid mellem kongen og et af rigernes råd – de andre rigsråd til dommere i sagen (efter at de først skulle gennemføre en undersøgelse og forfatningsretlig belæring, "undervisning", af den part hos hvem "brøsten" fandtes, dvs. den part som disse to fremmede rigsråd ville lægge skylden på). Intet under at kong H. aldrig respekterede forfatningen, men satte sin lid til at rådets beføjelser, skønt imponerende på papiret, var vanskelige at gøre politisk operative. Han tilsidesatte således ofte, når det var nødvendigt, både disse forskrifter for regeringens førelse og sine forpligtelser til at værne om adelens privilegiestilling i hvert rige. Han søgte i Danmark at udvide krongodsets afkastning og nyttiggøre især herlighedsrettighederne (JaS fiskeri, skovbrug o.a.) til skade, efter adelens mening, for forrettigheder som den plejede at have. Og han inddrog i et vist omfang borgerlige personer i sin administration. Niels Clementsen som H. gjorde til lensmand på et af de jyske hovedlen Kalø, og som det lykkedes adelen efter H.s død at tvinge ud (hvorefter Christian II snart gav ham Ålborg i stedet) er blevet et berømt eksempel på denne lensmandstype, mere loyal over for kongen, mere effektiv i sin iværksættelse af de kongelige rettigheder i området end de gode mænd, fødte af riddere og svende måske har været som ellers krævede eneret til lenene. Kongelig indflydelse over forvaltningen af de kirkelige ejendomskomplekser og en begrænsning af adeliges råderet her har også haft H.s interesse. Birger Gunnersen som ved kongelig indflydelse 1497 blev ærkebiskop af Lund, og som tidligere havde været enkedronning Dorotheas og efter hendes død dronning Christines kansler, var selv borgerlig, og da han i sin første embedstid gennemførte en reduktion af ærkebiskoppeligt gods som hans forgængere i embedet havde disponeret over til fordel for den skånske højadel, havde dette fremstød tydeligvis kongens velvilje. Da Birger Gunnersen imidlertid senere på sit embedes vegne måtte modsætte sig en øget direkte kongelig indflydelse, kom det til et brud mellem konge og ærkebiskop.\nH. har påbegyndt den omlægning af den kongelige forvaltning der skulle sikre en mere effektiv inddrivelse af indtægterne og fremme likviditeten, den omlægning som Christian II forsøgte at føre til ende. Nødvendigheden bag dette har sikkert været at H.s indtægter af Sverige aldrig blev store, og at de af hertugdømmerne var mindre end før, mens udgifterne til krigsførelse og til forrentning af og afdrag på den kongelige gæld ikke var mindre. En udvidelse af de borgerlige næringer kunne i situationen være en fordel fordi den kunne tilvejebringe indenlandske lånemuligheder, og den ville forøge afkastningen af omsætningsafgifterne. Fuldt udviklet viser denne bestræbelse sig først i sønnen Christian IIs regeringstid. Men det præg af effektivitet og pragmatisme der kendetegner kong H.s regeringstid har – ud over sit grundlag i finanspolitikken (hvis detaljer vi i øvrigt ikke kender) – også meget at gøre med kongens personlighed. Den ro og beherskelse der kendetegner kongens afventende holdning i unionskrige og unionspolitik har ikke langt til kynisme og brutalitet. Han har ikke været blind for, hvorledes hans grænseforhandinger med Rusland 1493 kunne udnyttes til at sætte skræk i det svenske rigsråd og den svenske rigsforstander, uanset hvilke realiteter der forelå. Og han har (med hvilke rådgivere ved vi ikke) tilladt at der sattes et særligt præg på den fremgangsmåde der fulgtes efter drabet på Knut Alfssen for at rense hans drabsmænd på den måde at den mand de huggede ned ikke var en forhandler der mødte beskyttet af det kongelige lejde, men en forræder der havde ført avindskjold mod sin herre. Mens det ikke kan bevises at drabet på rigshofmesteren Poul Laxmand foregik på en ordre fra kongen selv, står det klart at kongen var personligt engageret i den højforræderisag der posthumt rejstes mod den dræbte og som tillod kongemagten at inddrage dennes meget store besiddelser. Anklagemagten sikrede sig ikke mindre end to "formelt korrekte, sagligt uholdbare" domme (Henry Bruun), dels af herredagen, dels af Sjællands landsting, på helt forskelligt grundlag, men med samme udgang, kongemagtens inddragelse af hr. Laxmands gods. Måske har Paulus Helie været vel underrettet da han skrev i Skibbykrøniken om dommen over Poul Laxmand at den var raderne afvundet "med magt og under frygt", og rigsråderne har i det klagemål de førte over kong H. ved valgmødet efter hans død beskyldt ham for at have ladet nogle af deres medbrødre miste halsen uden rettergang, skønt de kom til ham på hans skrivelse. Klageskriftet indeholder ganske vist mange politisk farvede overdrivelser, men beskyldningen er ikke grebet ud af luften.\nH.s personlige tilværelse har næppe været lykkelig; 1494 synes han at have haft et akut anfald af sindssyge, måske i forbindelse med henrettelsen afskriveren Anders Nielsen; H.s forhold til moderen og til den yngre bror som enkedronning Dorothea favoriserede har ikke været godt; og ægteskabet med dronning Christine var næppe lykkeligt. I det mindste havde kongen fra ca. 1496 et forhold til en af dronningens adelsfrøkener Edele Jernskæg der varede til dennes død 1512 og udnyttedes en del i svenskernes agitation imod kong H. I dansk historieskrivning har Hans Svanings latinske fremstilling af kong H.s tid en central placering. På grundlag herafog på baggrund tillige af sønnen Christian IIs ulykkelige skæbne har dommen over kong H. overvejende måttet være positiv, og hans velvillige indstilling over for borgerstanden har været noteret. Henry Bruuns banebrydende undersøgelse af striden med ærkebiskop Birger Gunnersen og forholdet til rigshofmesteren Poul Laxmand (1959) har indledt en nyvurdering der ikke tegner til at ville vende billedet, men væsentligt nuancere det. Tillige befinder denne nyvurdering sig i et interessant samspil med især den svenske historiker Gottfrid Carlssons nyere undersøgelser af unionens forfatningspolitiske situation i slutningen af Christian Is og begyndelsen af kong H.s regeringstid.\nForældre: Christian I (1426-81) og Dorothea (ca. 1430-95). Gift 6.9.1478 i Kbh. (Frue k.) med Christine af Sachsen, født 24.12.1461 i Torgau, død 8.12.1521 i Odense, d. af kurfyrst Ernst af Sachsen (1441-86) og Elisabeth af Bayern (1442-84). – Far til Christian II og Elisabeth (1485-1555). Bror til Frederik I og Margrete (1456-87).\nRelief af Adam van Düren, 1503, på bislagsten fra Kbh.s slot (Nat.mus.). Relief på ligsten af Claus Berg, 1513 (Skt. Knuds k., Odense). Figur skåret af Claus Berg ca. 1520 på altertavle (sst.). En altertavle fra ca. 1520 fra Helligåndskapellet i Nykøbing F. menes at gengive et portr. af H. Relief 1546 forestiller muligvis H. (slottet i Heidelberg). Tapet af Hans Knieper fra 1580erne (Nat.mus.), formentlig på grundlag af ligstenen, men ved forbytning udgivet for Chr. I, en forbytning som først blev opdaget af Chr. Jürgensen Thomsen 1832 (Tidsskr. for nord. Oldkyndighed, I 197). I mellemtiden var talrige portr. fremstillet med forbyttede navne, fx Peiter Hartmans mal. 1607 (Malmø rådhus) og dronning Sofies anetavle af Anthonius Clement, 1624 (Nykøbing k., Falster) hvor begge kongerne er afbildede. A. van Nuis' medalje af Chr. I og N. Abildgaards mal. fra Chr. Is historie (Chr.borg) viser således tilsyneladende H.s træk. Beslægtet med Kniepers tapet af Chr. I synes træsnit 1587 og 1599, stik af A. Haelwegh, J. B. Brühl og fremdeles, men udført efter et mal. i kunstkammeret, stik af O. H. de Lode 1757, G. W. Båurenfeind 1760 og A. Flint, alle disse kaldet Chr. I. Kunstkammerbilledet blev litograferet af E. Fortling, nu rigtigt kaldet H. Jacob d'Agars fremstilling af Chr. I og H. i 1680erne (audienssalen, Fr.borg) var ligeledes forbyttede; et par stik, bl.a. af J. Haas efter tegn. af Baurenfeind, synes beslægtede med disse. 1840 blev navnebetegnelserne i audienssalen byttet om så de nu sidder rigtigt, men kongernes rækkefølge blev derved gal. Hist. fremstillinger: Mal. af Isaac Isaacsz (Vittskövle), af G. Honthorst, 1640erne (Kronborg, identifikationen dog usikker), tegn. af J. Ovens (St.mus.). Tegn. af J. Wiedewelt, 1765 (kunstakad. bibl.) til et relief. Mal. efter ligstenen 1881 (Vejle rådhus). Fremstillet på mal. af Gustav Wasas historie af bl.a. Jenny Nyström-Stoopendaal ca. 1881 og Sven Rickard Bergh.\nKilder. Bidrag til Skandinaviens hist., udg. C. G. Styffe IV, Sth. 1875 indledn. 85-95 o.fl.st. Missiver fra kongerne Chr. Is og Hans' tid, udg. Will. Christensen I, 1912. Lit. Hans Svaning: Chronicon Joannis regis, 1561 (i forf.s Refutatio calumniarum cujusdam Joannis Magni Gothi Upsaliensis). E. C. Werlauff: Monument over kong H. og dronning Christina i St. Knuds kirke, 1827. C. F. Allen: De tre nord. rigers hist. I, 1864 især 219-23 og 621-23; II, 1865 33 4. C. Paludan-Müller: De første konger af den oldenborgske slægt, 1874 (reproudg. 1971) 129-282. Ernst G. Palmen: Sten Stures strid med konung H., Helsingfors 1883. Johs. Lindbæk: Pavernes forhold til Danm. under Kr. I og H., 1907 97-137. Henry Bruun i Omstridte spørgsmål i Nordens hist. I, 1940 31-75. Samme: Poul Laxmand og Birger Gunnersen, 1959 (reproudg. 1975) (anm. af Aksel E. Christensen i Hist. t. ll.r.VI, 1960-62 362-82; se også Stig Iuul sst. 382-92). Gottfr. Carlsson: Kalmar recess 1483, Sth. 1955 = Hist. ark. III. Ole J. Benedictow i Hist. t., Oslo 1969 181-219.\nKai Hørby: Hans i Dansk Biografisk Leksikon, 3. udg., Gyldendal 1979-84. Hentet 17. november 2018 fra http://denstoredanske.dk/index.php?sideId=290574\nAntal visninger1785 besøg