Tog Jorden rundt\n28. del. Alice Springs og Ayes Rock.\nEventyrlige, legendariske The Ghan. Onsdag 26-11-14\nTogturen med The Ghan er nok den mest berømte af Australiens eventyrlige togrejser, og før i tiden var det også den mest berygtede. Indtil 1929 gik jernbanen kun fra Adelaide til Oodnadatta, og så fortsatte den sidste tredjedel af turen med kamel eller retteligt dromedar. De var indført i 1800-tallet og var det vigtigste transportmiddel i ødemarken. Dromedardriverne var fra Pakistan og Afghanistan og blev kaldt "afghana", og deraf er tognavnet afledt.\nDet var trods alt mere bekvemt at tage toget frem for at ride på kamel, selv om toget sjældent kom over 30 km i timen og ofte strandede på grund af brud på skinnerne. Da banen blev anlagt i sin tid, lagde man af nemhedsgrunde togskinnerne i bunden af de udtørrede floder, for hvem havde set regn på de kanter? Da regnen endelig kom, skyllede den skinnerne væk, og toget kunne nu kun komme halvvejs. Det var ikke ualmindeligt, at man med faldskærm måtte smide forsyninger ned til de strandede togpassagerer. Rekorden var 5 uger, inden toget kom videre. Nogle kvinde beretter, men det er nok lidt overdrevet: "Jeg var ikke gravid, da togturen startede, men var højgravid, da vi endelig kom frem".\nFørst i 1980-erne blev problemet løst, idet den nye oversvømmelsessikre jernbane blev lagt længere mod vest og langt væk fra flodlejerne. Den oprindelige bane fra Adelaide til Alice Springs blev i 2004 yderligere forlænget med 1.420 km til Darwin. Dermed blev et århundredgammelt løfte og en vigtig økonomisk og turistmæssig forbindelse skabt til det nordlige Australien.\nSelv i dag er The Ghan stadig ikke nogen hurtigløber og holder kun en fart af 85 km i timen. Kun ned ad bakke og i medvind kan det komme op på 110 km i timen.\nThe Ghan har 20 "platin beds", og hvordan deres kupeer er indrettet, ved jeg ikke, men de er sikkert enormt dyre. Guld service har 192 senge, og så er der 50-100 Red Service Seats til dem, der måske ikke skal så langt, og som kan sidde op og sove. Hele togstammen vejer 1.400 tons, og hvis man kører hele strækningen fra Darwin til Adelaide er turen på 2.979 km, og den tager to nætter og tre dage eller 54 timer.\nThe Ghan kører to gange om ugen hver vej, og derfor kan det godt være lidt svært at få passet sin videre rejseplan til. I vores tilfælde skulle vi på en tredages tur til Uluru fra Alice Springs, og så ville toget være kørt, når vi kom tilbage, og vi skulle så vente 3-4 dag i Alice Springs. Derfra valgte vi at flyve fra Alice Springs til Adelaide for at komme videre til vores næste togforbindelse.\nDen rene luksus i The Ghan.\nMorgenmad på sengekanten og nedpakning af håndbagagen, for kufferterne bliver tjekket ind på toget som rejsegods. Det er fine forhold, så en The Ghan-bus hentede os på hotellet, og vi blev tjekket af på listen af The Ghan personalet. Kufferter blev afleveret og blev påført et GOLD skilt og fik mærkesedler med Alice Springs, hvor vi skulle af.\nDer var 20 minutters kørsel til toget, og medens de læssede kufferterne på, gik vi hen til de to lokomotiver for at beundre uhyrerne. De skal i fællesskab trække 30 vogne, og det giver en togstammen på 774 meter. Som en service kører bussen ned langs togstammen på perronen og stopper undervejs, for at passagererne ikke skal gå så langt. Vi skulle af ved vogn M, der er en Gold car. Der går en snoet gang igennem toget, og på hver side ligger der 2- eller 1-mands kupeer. Vi havde en luksuskupe med eget badeværelse og vægge, der lignede mahogni, men det var vel nok plastik. Der er noget "Orient Ekspressen" over toget med masser af messing m.m. Der var to køjer i kupeen, hvor den ene fungerer som sofa om dagen, og den øverste bliver slået ned til natten – af personalet selvfølgelig, for noget så simpelt skal gold-toggæsterne ikke besvære sig med. Som velkomst står der et par flasker vand og nogle cookies på bordet, foruden en velkomstmappe med praktiske oplysninger.\nToget begyndte at køre ud af Darwin, og så er det bare at læne sig tilbage og begynde at nyde tilværelsen, medens det fascinerende landskab passerer forbi. Til hver to vogne med kupeer er der en Outback Explorer Lounge med små borde og dybe sofaer, og der kan man gå hen og få sig en drink og kikke ud ad de store ruder.\nDer aftales med personalet, hvornår man vil spise, og til første måltid havde vi lunchtid kl. 11. Inden da går man hen og slænger sig i sofaerne i loungen, og når tiden nærmer sig, bliver man "seated". Jeg må nok hellere lige indskyde, at alt er incl. på The Ghan med hensyn til mad og drikke.\nSpisevognen er opdelt med fire mands borde, og man bliver parret, så man ikke skal sidde og kede sig. Man skal være lidt social, og vi startede med to damer fra Adelaide som borddamer. Lunchen startede med et lille brød, og så kunne der ellers vælges mellem 4 hovedretter, 3 desserter og kaffe eller te. Der forefindes også et fyldigt vinkort, men vi tog en cola til at starte med, og til hovedretten kom vi til at pege på champagne. Det er så første gang, vi har drukket champagne til frokost, men en gang skal jo være den første. Der er afsat en time til spisningen, så begynder tjenerne at blive endnu mere effektive, og lige så stille rydder de bordet og gør klar til det næste hold. Så rokkede vi videre gennem ødemarken med udsigt til krat og spredte træer.\nKatherine Gorge og busfulde af lystne kvinder.\nSyd for Kakadue Nationalpark er der et område, der er berømt for sine røde klipper, men det indeholder også områdets ældste kvægbrug. Hovedbyen Katherine er den vigtigste by efter Darwin her i Northern Territory. Siden kolonitiden var her en vigtig telegrafstation, men nu er byen centrum for områdets kvægavl, og det er her, kvæget drives sammen til den videre transport til middagsbordene.\nUnder 2. verdenskrig faldt der 85 bomber i byen med 1 dræbt og 2 sårede. Der ses stadig enkelte bombekratere som minde.\nGuldminen, der startede aktiviteterne her engang for længe siden, lukkede i 1920, men den genåbner igen til næste år med nye, mere effektive metoder.\nI 1998 var her oversvømmelse og krokodillerne kom ind i forretningerne, måske for at hilse på.\nByen har omkring 6.000 indbyggere, men i to hektiske dage i august er der hesteshows. Den begivenhed trækker 30.000 mennesker til, og vel også nogle heste, må man formode.\nDer findes også store mangoplantager i området, og ellers er det mest turister, byen lever af. Der ligger en lille aboriginal landsby i området, men ved indgangen står et stort skilt med "Keep Out". Det kunne godt tyde på, at de ikke er voldsomt venligtsindede og i hvert fald ikke vil have snushaner som mig til at rende rundt. Byen har et program, der arbejder på at få aboriginalbørn i skole og fastholde dem i skolen, så de får en eksamen.\nFør i tiden var der mangel på kvinder i Katherine. Derfor blev ugifte kvinder af byens ungkarle inviteret på gratis ferie. Det var en stor succes, og der kom adskillige busfulde lystige/lystne kvinder. Det syntes byens gifte kvinder var en rigtig dårlig ide, så det blev stoppet igen.\nThe Ghan stopper i Katherine, og for at fornøje og adsprede de togrejsende var der arrangeret udflugter, og der var to ting at vælge imellem. Vi valgte "Nitmiluk Gorge Cruise" på Katherine River. En turistbus hentede dem, der ville med på denne tur, og som det er helt almindeligt i Australien, så er chaufføren samtidig guide. I dette tilfælde var det en dame, og munden stod ikke stille på hende et øjeblik, medens hun kørte os rundt i byen. Vi endte nede ved floden, hvor der lå nogle turbåde, og på græsset ved siden af hoppede adskillige wallabies rundt. De var meget tillidsfulde, og nogle af turgæsterne var helt henne ved dem, men ikke jeg, for jeg skulle stå pænt i kø ved båden. Inden vi gik om bord, var der kolde sodavand og frugtbokse til fri afbenyttelse.\nFloden løber i en kløft, og en lang række sandstensklipper rejser sig 100 meter over floden. Der er 13 hovedkløfter, der kan udforskes af vandrere, og der kan lejes mindre både, så man kan komme rundt i området. Man kan roligt tage en svømmetur i floden, for ferskvandskrokodillerne er kun et par meter lange, og de er meget fredelige og angriber ikke mennesker. Det hævder de i hvert fald i de lokale turistbrochurer. Vandstanden i floden svinger 7-8 meter, da den årlige nedbør her i området er på 1 meter, og det meste kommer i november-april, og så bliver alt grønt igen.\nGuidebøgerne beskriver denne bådtur som noget helt fantastisk. Jeg må erkende, at den for mig og kun mig var verdens mest kedelige bådtur igennem en klippeslugt. Båden sejlede så langsomt, at man kunne hoppe baglæns hurtigere. En guide fortalte om alle de spændende dyr, der levede her, lige fra krokodiller, fugle og fisk. Jeg så et glimt af en enkelt lille fugl, og ellers var der ikke noget levende.\nMålet for turen var nogle aboriginalmalerier. Da vi endelig var fremme, skulle vi vente på en anden båd, der først skulle af sted, og det tog 20 minutter, før de fik rokket sig ned i deres båd. Endelig kom vi på land, og en guide forklarede om maleriet, der bestod af en mand, en kvinde og to hænder. Maleriet var sådan ca. 500 gange mindre end de malerier, vi havde set ved Ubirr i Kakadue Nationalpark. Det tog kun 5 minutter at se dem her og så tilbage i båden.\nHjemturen tog heldigvis kun 10 minutter. Den største attraktion på denne tur var for mig skipperen, der var en ægte australier a la guldgravertype med et stort, busket skæg.\nHeldigvis var wallabierne der også stadig, så jeg sneg mig hen og fik et nærbillede af dyrene. På tilbageturen talte chaufføren/guiden meget højt i 30 minutter uden at trække vejret, så hvert et grynt gik tydeligt igennem.\nDer var lidt for meget "oldekolle/plejehjem på udflugt" eller "Spies, Spies denne vej" over denne tur. Vi skulle nok hellere have taget den anden tur "Nitmiluk First Gorge Rock Art Cruise", hvad det så var for noget. Jeg ved godt, at beskrivelsen af denne bådtur lyder lidt blasert, måske fordi vi rundt om i verden har set så meget, så der skal snart noget til, før den store begejstring indtræffer. Nå, men The Ghan var jeg stadig begejstret for.\nThe Ghan fortsætter ud over stepperne.\nTilbage til toget efter en varm eftermiddag, og vi havde dinnertid kl. 18.30, hvor vi blev seated med et par fra New Zealand. Han var farmer, og hun var jordemoder. Middagen bliver serveret i den fine og smukt dekorerede "Queen Adelaide Restaurant Car". Forretten blev serveret på en stor lækker svamp, og af de fem hovedretter der kunne vælges imellem, valgte jeg kængurubøf med kartoffelmos og derefter dessert og kaffe. Af de australier vi talte med på vores Australienstur, var det de færreste, der havde besøgt Europa, og faktisk var der mange, der aldrig havde været uden for Australien, så det var for dem hele deres verden. I The Ghan og senere på den lange togrute Indian-Pacific var det ældre velbjærgede pensionister, der var ude på deres livs rejse. Nå, det er vi jo forresten også selv, men personligt føler jeg mig ikke nær så gammel som mine jævnaldrende.\nEfter maden havde vi lidt hyggesnak med Paula og Tim, som vi havde rejst med i Kakadue Nationalpark. De skulle også af i Alice Springs og selv køre hele vejen ud til Ayers Rock.\nMedens vi spiste, var der blevet redt op i vores kupe – gad vide, om de også kommer og putter os. Efter middagens vin var vi søvnige, så efter lidt godnatlæsning blev vi vugget i søvn, medens toget kørte videre gennem ødemarken.\nMorgenmaden kunne indtages mellem kl. 6.30 og kl. 9.00 efter eget ønske. Også her bliver man seated, og vi fik Ruth Nielsen og hendes mand Pete til bords. Hendes bedstefar kom såmænd fra Danmark, men hun havde aldrig selv været der. Nu boede de kun 300 km fra Sydney, så det var jo lige i omegnen, syntes de.\nVi prøver altid at være gode repræsentanter for Danmark og fortæller gerne om det lille kongerige højt mod nord, hvis nogen er interesseret. At Mary kommer fra Tasmanien og nu er kronprinsesse, ved alle, for halvdelen af ugebladene har hende på forsiden. Ifølge bladene er dronning Margrethe ved at abdicere, men det vidste vi ikke noget om og heller ikke, at kongehuset ryster i bukserne over en film, der skal laves om Frederiks ungdom.\nAnkommet til Alice Springs. Torsdag 7 -11-14\nVi stod op kl. 6 og tog et togbrusebad. Hele badeværelset med toilet og håndvask er ikke på mere end 1 m2, men det fungerer. Selvfølgelig er der håndklæder, og på toilethylden står der et udvalg af de små flasker, som altid står på hotelværelser rundt omkring, og som man sjældent bruger.\nRuderne er dobbelte for at holde varmen ude af kupeen, og der er en persienne mellem ruderne, som kan drejes op og ned efter behov. Det var stadig ødemark med lav løvskov/krat og en flot rød jord. Det var næsten overskyet. Hurra.\nFantastisk morgenmad, og foruden kaffe, juice, frugt og toast bestilte jeg "full breakfast" med hele pibetøjet i form af løg, bacon, pølse og stegte tomater. Puh ha, så meget kan jeg slet ikke spise, men når det nu engang blev tilbudt. Tjenerne er yderst effektive og meget venlige, så de er ikke lige samlet op bag en togvogn.\nLandskabet er fuldstændig fladt og mange steder bare med tørt, gult græs og spredte buske. Sådan et landskab kan kun føde et stykke kvæg for hver hele km2. Køerne er da også ret små og magre, og ligner ikke meget en fuldfed dansk malkeko.\nKlokken er 9 om morgenen, og toget er lidt forsinket, da vi i nat skulle vente på et modkørende tog. Ankomsten i Alice Springs er nu beregnet til kl. 9.45. Så må vi se, hvad det er for en by, som jeg har læst om i den fortræffelige bog "Fem sorte høns" af Nevil Shute. Den findes også som TV-serie og som film, hvor den hedder "A town like Alice".\nToget rullede ind på stationen, og folk myldrede ud. Nogle som os skulle forlade toget, og andre skulle på udflugt og tilbage til toget igen og fortsætte mod Adelaide. Kufferterne blev læsset af og stod til afhentning på vogne, der meget malerisk var kørt hen under en statue af en kamel og en kameldriver.\nVi fandt ud af, at der kørte shuttle bus til hotellerne, og vi skulle til Hotel Ibis Styles. Der er et nydeligt hotel i 2-etagers bygninger og med et par svømmebassiner. Det bedste var, at vi kunne få værelset allerede, da vi ankom kl. 11 om formiddagen, men vi er også uden for turistsæsonen. Værelset var heller ikke at kimse ad, da det var kæmpestort med både en stor dobbeltseng og en enkeltseng.\nAlice Springs – byen der er omgivet af ingenting.\nMidt inde i Australien i området det "Røde Center" ligger Alice Springs på en højslette i ødemarken. Sandet og klipperne er røde på grund af den jernoxid, som findes i den lokale sandsten. Der er omkring 1.500 km til Darwin og lidt længere til Adelaide i syd. Her lever der 27.000 mennesker, hvoraf 10 % er aboriginere. Det er den største menneskelige bebyggelse i over 1.000 kilometers afstand. Det er en storby efter Centralaustraliens standarder, hvor 5 huse og en vindmølle betegnes som en by.\nSom var det prærievogne, der beskytter mod fjenden, er byen omgivet af de savtakkede MacDonnell Ranges bjerge.\nI 1871 blev der her bygget en telegrafstation på linjen "Overland Telegraph Line", der gik fra Adelaide til Darwin. Hermed blev Australien koblet til Asien og resten af verden og til hovedkvarteret for kolonierne i London. Telegrafstationen blev bygget ved siden af en kilde ved den ellers udtørrede Todd flod. Todd var navnet på telegrafbestyreren i Adelaide og kilden (spring) blev opkaldt efter hans kone Alice. Byen voksede op syd for telegrafstationen, og i 1930 overtog den navnet Alice Springs, hvor der på det tidspunkt boede 200 mennesker, men der var tre ølbryggerier.\nDer er dog ikke meget tilbage af det gamle Alice Springs, så det er en almindelig moderne by, der er anlagt med parallelle gader og med firkantede huse. Befolkningen lever af turisterne og kvægstationerne i oplandet.\nDer findes aboriginale landsbyer i omegnen, men det er svært at komme i kontakt med de mange aboriginere i byen. Det siges endda, at der stadig er apartheidpolitik, og at pubberne er for enten hvide eller for aboriginerne, eller de er inddelt i to afdelinger. Vi har ikke selv set det, for vi går ikke så meget på pub, men tænk engang stadig i vore dage. Hvis de hvide ikke kan lide de indfødte, så rejs da hjem. Det ligner da ikke noget. Der er alkoholmisbrug og benzinsnifning, men de indfødte får da heller ikke en chance. På hele vores tur igennem Australien, så vi ikke en eneste gang en aboriginer arbejde i en forretning eller i en burgerbar eller noget som helst. Nej, for så er de hvide forretningsindehavere bange for, at de hvide med fine fornemmelser bliver skræmt væk. Til gengæld er der mange asiater, der arbejder rundt omkring.\nHvorfor kommer turisterne så til Alice Springs? Jo, for der er flere interessante seværdigheder, men det helt store trækplaster er, at byen er udgangspunkt for ture til Uluru, "Ayes Rock" og Kata Tjuta. Dem kommer vi til, for vi skal på en tre dages tur derud, og den starter i morgen, men først skal vi se lidt på selve byen Alice Springs.\nRundt i Alice Springs.\nDet var overskyet, og temperaturen holdt sig manerligt under 30 grader i skyggen. Vores hotel ligger lige ved siden af hospitalet, og der er en del aboriginals i byen. Nogle går med forbindinger, og andre er pårørende til syge på hospitalet. Medens de venter på besøgstid, sidder de i smågrupper eller ligger på græsplænerne rundt om i byen. Selvom jeg gerne tager billeder af den befolkning, vi møder på vores rejser rundt om i verden, så kunne jeg ikke få mig selv til at spørge aboriginerne. Mange af børnene er kønne på deres måde, men de bliver tilsyneladende ikke kønnere med årene. Jeg har dårlig samvittighed over at skrive dette, og på den hvide races vegne har jeg dårlig samvittighed over, hvordan aboriginerne blev og bliver behandlet i det australske samfund.\nIgennem byen kom vi forbi Todd floden, der er tør som en solbagt sandkage, men ikke desto mindre bliver der hvert år i september afholdt det berømte "Henley-on-Todd Regatta" i floden. Bådene er bundløse, og i hold på op til 8 deltagere bliver der løbet om kap i flodens tørre flodseng. I tilfælde af vand i floden bliver regattaen aflyst.\nVi besøgte museet for "De Flyvende Læger", der kun er et par år gammelt. Selve institutionen "The Royal Flying Doctors" er dog ret så gammel og blev startet i 1928 af pastor John Flynn for, som han sagde, at udspænde et sikkerhedsnet over ødemarken. De første maskiner blev leveret af "Queensland and Northern Territory Aerial Service" til daglig kaldet Qantas, som stadig eksisterer. Doktorerne kommer ud til fjerntliggende småsamfund på konsultationsrunder og selvfølgelig også ved ulykkestilfælde. Portrættet af den gode John Flynn findes i dag på 20 dollarsedlerne.\nDet koster 12 dollars at besøge museet, og det viste sig, at billetsælgeren vidste alt om Danmark. Han var også en slags kustode og fortalte, at der i dag er 21 flying doktors-stationer over hele Australien, og at de har omkring 60 specialbyggede fly til rådighed.\nMuseet viser en rigtig god film om de flyvende læger på et stort lærred. Alle hjem ude i ødemarken har billeder af menneskekroppen, og den er delt ind i firkanter med numre. Ved at oplyse hvilken firkant, det er galt med, kan lægerne hurtigere stille diagnosen.\nPå en stor skærm kunne vi se stationerne rundt omkring i Australien og hvilke fly, der var i luften lige nu.\nDer var kun en besøgende foruden os, og jeg vil tro, de godt kan bruge nogle flere, især da de flyvende læger langt hen ad vejen bygger på donationer. Derfor står der i mange forretninger og cafeer rundt omkring indsamlingsbøsser til støtte for lægerne og deres patienter. Museet havde en meget stor souvenirforretning, og jeg faldt for et flot saltvandskrokodillebælte til den nette sum af 250 dollars. Så fulgte der også en fin lærredspose med i købet, og der blev takket, fordi vi støttede lægerne.\nVi gik videre rundt i Alice Springs og i området Todd Mall er der gågader og masser af forretninger, især med souvenirbutikker, kunsthåndværk og ting til outback-ture.\nVi prøvede at finde "Aboriginal Art and Culture Centre", der går for at være verdens eneste "didgeridoo-universitet". Didgeridooerne er hule træstammer, hvori aboriginerne blæser rungende, brummende lyde. Det er en souvenir, der er lige så populær som boomeranger. Desuden skulle der på centeret være en levende historieudstilling og meget andet godt, hvis man interesser sig for aboriginals.\nCenteret var dog ikke nemt at finde, for på kortet i "Turen går til Australien" var der kun en stor tom plads, hvor centeret skulle ligge. Jeg spurgte en aboriginal, og han sagde" straight" og pegede i en retning, hvor der dog kun lå kunstgallerier.\nMed noget besvær fandt vi turistinformationen, der heller ikke lå, hvor den var angivet på kortet. I informationen fik vi et nyt og bedre kort, og han slog en ring et godt stykke ude ad en stor vej. Faktisk vældig langt ude, så da vi havde gået et stykke, opgav vi lige pludselig. Det var drønende hedt, og vi havde brugt for meget energi på at lede, så centeret fortabte sig i varmedisen. Efterfølgende har jeg faktisk rettet henvendelse til Politikens guidebøger, da der også senere var unøjagtigheder, der tog tid, og noget var helt forkert. De svarede hurtigt og ville sende besked til deres mand i Australien. De ville takke mig ved at sende mig en bog efter eget ønske.\nVi købte ind til aftensmad i et supermarked og gik ellers tilbage til hotellet for at slappe lidt af og få en svømmetur. Vi skal af sted i morgen kl. 6.10 på en tre dages tur ud i outbacken, og der skulle lige pakkes lidt.\nEn fugl med et langt spidst næb sidder på rækværket på vores balkon, og den synger så kønt. I skrivende stund sidder jeg i underbukser og krokodilleskindsbælte og nyder sangen.\nAboriginerne før og i dag.\nInden vi begiver os ud i bushen på en tre dages tur til Ayes Rock eller Uluru, som den retteligt hedder på aboriginernes sprog, vil jeg lige ridse lidt op om dette folk.\nDe første hvide blev mødt med råbet fra aboriginerne: ”Warra, Warra”, der betød rejs bort. Det gjorde de så ikke, og 200 år efter er aboriginerne landets dårligst stillede befolkningsgruppe. Levealderen er 15 år lavere, børnedødeligheden er 3 gange større, arbejdsløsheden er 6 gange større, de har langt flere livstilssygdomme, og de har 16 gange flere fængslede end gennemsnittet.\nPå trods af den kulturelle nedslidning har de 300.000 aboriginere formået at opretholde en stærk identitetsfølelse, og de er stolte af deres kultur.\nTerra Australis var ikke et ubeboet land, som europæerne påstod, for her havde boet mennesker i over 50.000 år, og i fred for den store verdens ondskab. Den ene skibsladning efter den anden af straffefanger og nybyggere jagede systematisk aboriginerne væk fra deres land. Massakre blev almindelige, stammer forsvandt og deres sprog blev kun bevaret i stednavne. Europæiske sygdomme jog igennem bushen, og de oprindelige 300.000 mennesker blev reduceret til kun 60.000. Jovist var der modstandskamp, men bue og pil hjalp ikke meget imod rifler. Hele denne modstandskamp er skrevet ud af den australske historie, som havde den aldrig fundet sted, selvom der i fjerne egne stadig var kampe så sent som i 1920’erne.\nNogle embedsmænd og missionærer prøvede, ofte i den bedste hensigt, at beskytte aboriginerne mod overgreb, idet brutale landmænd og soldater skød dem, som var de skadedyr. Beskyttelsen bestod i, at aboriginerne blev flyttet fra deres land og blev sat sammen med tilfældige andre arboriginere, med hvem de hverken delte sprog eller traditioner. Her blev de iklædt europæisk tøj og døde ellers som fluer. Senere blev der indført strengere "beskyttelsesmetoder", efterhånden som efterspørgslen på landbrugsjord steg, og de indfødte kom i reservater med en lavere juridisk status. I 1901, hvor den australske nation blev født, fik de ingen stemmeret, da de blev betragtet som en døende race.\nI 1930’erne blev det klart, at de nok ikke ville uddø alligevel. Der blev så lavet foranstaltninger til, at "halvkaster" kunne blive integreret i de lavere sociale klasser, medens "fuldblodsaboriginerne" stadig blev regnet for en døende race uden nogen fremtid.\nFra 1930 voksede deres politiske engagement, og aktivister kørte rundt i busser igennem Queensland og New South Wales med sloganet "Freedom Rides”. De forlangte, at den diskriminerende lovgivning blev fjernet, og at aboriginerne fik de samme grundlæggende rettigheder som alle andre australiere. Der kom forskellige åbninger, og nogle steder fik de deres traditionelle landområder tilbage.\nDa Australien fejrede 200-års dagen for de hvides bosættelse i Australien, benyttede aktivister sig også af fredelige protestdemonstrationer, for fra aboriginernes synspunkt havde den bosættelse været en total katastrofe.\nSpørgsmålet om rettighederne til landet står stadig øverst på dagsordenen, for landet er en integreret del af aboriginerne selv, og ansvaret for at beskytte de hellige steder er vigtigt for deres åndsliv. Nogle landområder er dog givet tilbage, og i 1993 blev der etableret et "National Native Title Tribunal", der skulle vurdere aboriginernes krav om landområder. Det er dog ikke let, for i det 19. århundrede flyttede regeringen og missionærerne aboriginerne rundt til fjerne områder, som de ikke havde naturlig tilknytning til. Det er derfor, kun få aboriginere kan bevise deres tilknytning til et bestemt område. Faktisk er dette et af de mest ømtålelige emner i Australien i dag.\nSiden 1980 har der dog været forskellige økonomiske tiltag, og der er opstået succesrige aboriginale virksomheder fra indkøbscentre og kvægstationer til kunsthåndværksbutikker. De diskriminerende love er også blevet ophævet, selvom det først var i 1967, at aboriginerne blev betragtet som statsborgere og fik stemmeret.\nDet er stadig tvivlsomt, om den australske lovgivning behandler aboriginerne retfærdigt. En langt højere del af aboriginerne ender i fængsel, hvor dødeligheden på grund af selvmord er mange gange større end for de hvide. Arbejdsløsheden er enorm høj, idet mange bor i fjerne landområder, og de har begrænset uddannelse og bliver diskrimineret på arbejdsmarkedet. Trods den europæiske kulturs indtrængen opretholder mange aboriginalstammer stadig den traditionelle levevis og holder forbindelse til fortiden.\nDet går langsomt, men mange aboriginere er kommet ind i det australske samfund. Neville Bonner blev senator i parlamentet, præsten Doug Nichols blev udnævnt til guvernør i South Australien, tennisspilleren Evonne Goolagong blev Wimbledon-mester, forfattere som Herb Wharton og Evelyn Crawford er blevet berømte for deres bøger, Cathy Freeman vandt olympisk guld, og der er anerkendte musikere og fotografer.\nSelv om mange aboriginals stadig lever under mange former for diskrimination, så er der grobund for en vis optimisme. Ingenting kan omgøre de historiske overgreb, men forhåbentlig kan der komme forståelse og respekt mellem aboriginerne og ikke- aboriginerne. Det vil gøre Australien til et bedre land at leve i for alle.\nVejen til Ayes Rock. Fredag 28-11-14\nVores hotel er incl. morgenmad, men da det var for tidligt på morgenen, havde de givet os en lille boks med cornflakes og langtidsholdbar mælk samt juice og kiks. Der er en skøn morgentemperatur, men klokken er også kun 6.05. Der var en lille gruppe ukendte mennesker i receptionen, og det viste sig at være danskere, som også skulle med på turen. En sej 4-hjulstrækkerbus ankom, og vores gruppe er på 20 personer af blandet alder og herkomst. Der er tyskere, schweizere, englændere og så danskergruppen, hvor vi var 6 stykker. Hvor vi på The Ghan var nogle af de yngste rejsende, er vi nu de ældste, da de fleste andre er unge mennesker.\nVi kørte ud af byen, og efter en time var der stop ved en kamelstation, dvs. det var dromedarer. De er indført fra Afghanistan og har nemt tilpasset sig livet i Australien. Der er tusindvis af vilde kameler i ørkenområderne, men også kamelfarme, hvor de opdrætter kameler til de meget populære kamelvæddeløb. Især er der eksport til Saudi Arabien, hvor de tørster efter nyt blod, altså kamelblod. Så er der jo også turisterne, der kan få en kortere eller længere tur på ørkenens skib. Den korteste og billigste tur kostede 7 dollars, men det var inde i en indhegning, hvor dromedaren blev ført rundt af en nydelig ung dame. En tur på 2 timer kostede 90 dollars og formodes at gå uden for indhegningen.\nPå kamelstationen var der en hel væg med præmier, så det var åbenbart prima dyr, de havde her. De havde også et par indhegnede kænguruer, der tørstede efter noget grønt græs.\nDer går en god asfalteret vej ud mod Ayes Rock, og det er vildmark det meste af vejen, selvom der godt kan gå nogle magre køer. Vi havde flere stop undervejs ved nogle rustikke udpoststeder, hvor der som regel var en bar med kolde drinks og salg af isterninger i 5 kilo poser. Et af stederne var der også en campingplads på et fuldstændigt øde område uden et eneste græsstrå. Der var endda også henvisning til gratis camping. Det var i en indhegning på 2 x 2 meter, og der var et stort hul i midten.\nVores unge guide/chauffør Stevo satte noget højt rock musik på højtalerne – vi var rigtig kommet med de unge på tur. Så fik han den ide, at vi skulle bytte sæder, så vi lærte nogle andre i gruppen at kende. Jeg fik en schweizisk og senere en tysk dame.\nKommunikationssproget er engelsk, og når jeg taler med nogen, der har engelsk som fremmedsprog, går det meget nemmere, end hvis jeg skal tale med indfødte engelsktalende. På nuværende tidspunkt kan jeg dog overhovedet ikke huske, hvad vi talte om, eller hvad de hed, udover at den schweiziske dame var på bryllupsrejse.\nDer er ca. 450 km fra Alice Springs til "Uluru-Kata Tjuta Nationalpark". Nationalparken ejes af det aborinske anangu-folk, der har leaset parken ud til myndighederne. Den drives i samarbejde med 150 aboriginere, der lever i parken. Anangu-folket fik i 1985 ejerskab over landområderne i nationalparken under en historisk tilbageleveringsceremoni. I praksis betyder det, at det er anangufolket, der har indflydelse på parkens ledelse, idet formanden er anangu, og møderne i bestyrelsen er tosprogede på både pitjantjatjara og engelsk. Ifølge aftalen fra 1985 modtager Anangu-folket 2 millioner dollars om året, men så er der også den klausul, at turisterne skal have lov til at kravle rundt på stenen. På det lokale sprog er den lille allestedsnærværende sorte myre "minga" det samme ord som for turist.\nVi var fremme ved vores lejr kl. 12.30. Lejren er med telthytter omkring en bålplads, og ved siden af er der et stort overdækket køkken med borde og bænke. Telthytterne er med rigtige senge, men det er også muligt at sove under åben himmel i en såkaldt "swag", der er en meget kraftig vandtæt sovepose med indbygget underlag. Som der stod i turbeskrivelsen, krævede denne tur lidt spejderånd, og nogle af de unge ville godt prøve kræfter med "swagen". Lidt ærgerligt, her bagefter, for jeg foretrak den bløde seng inde i telthytten, og det kunne da ellers have været sjovt at sove under åben himmel. Toilettet til denne lejr deltes med en større campingplads, der lå nogle hundrede meter fra vores lejr – det kunne godt være lidt upraktisk om natten og krævede en lommelygte.\nAyes Rock eller retteligt Uluru.\nOvenfra ligner Uluru en store knold i en meget stor, flad sandkasse. Tættere på bliver klippen furet og er slebet af vind og vejr, så der er talrige huler og grotter. Her har den ligget i 600 millioner år i ensom majestæt på en højslette. Den er 348 meter høj, 3,6 km lang og 9,4 kilometer i omkreds. Det er kun den øverste tredjedel af klippen, der kan ses, og indtil for nylig regnede man den for at være verdens største sten eller monolit, men for nylig fandt man monolitten Mt. Augustus, der er større. Det er dog Uluru, der tiltrækker flere hundredtusinde turister om året på grund af sin særprægede finslebne sider, den smukke røde farve og sin historie.\nI juli 1872 besteg den første hvide mand ved navn W.C. Gosse klippen, og han kaldte den Ayes Rock efter Henry Ayes, der var premierminister i South Australia. Gosse fik øje på kæmpeklippen i varmedisen, og han skrev:" Denne klippe virker mere og mere betagende, hver gang jeg ser på den". Det gælder stadig, og den er uden tvivl Australiens største vartegn for ødemarken. De lokale aboriginere har altid kaldt den Uluru, og da de har boet her i over 20.000 år, må de jo vide det bedst. Uluru betyder mødested, og mange aboriginale drømmespor krydser hinanden lige her, og derfor er det et meget helligt sted.\nUluru kan bestiges, men det frarådes, for 35 mennesker har mistet livet under den stejle klatretur. De fleste på grund af hjerteanfald i den stegende hede. De lokale aboriginals ser dog også helst, at man lader være, for det er for dem en stor helligdom, men tilladt under protest er det stadig. (Hvad ville vi sige til, hvis fremmede mennesker kravlede rundt på altrene i vores kirker?) Aboriginerne anbefaler i stedet en tur rundt om klippen langs klippefoden, og da der her er hulemalerier, er det en langt mere varieret tur end at stå på en rund sten. Turen rundt er beregnet til 3½ time og er på ca. 10 km.\nFluerne her er aggressive og er en plage i dagtimerne. I vintertiden uddør hele den gamle fluegeneration – en glædens stund, men på vores tur i forsommeren var en ny fluegeneration klar til at genere menneskeheden.\nVi startede ved udsigtspunktet, hvorfra man ser Uluru på afstand. Det er især et yndet sted ved solnedgang, hvor klippen skifter farve til det smukkeste okkerfarvede. Derefter besøgte vi informationscenteret, hvor der var en rigtig god film om aboriginerne, bl.a. et af møderne mellem de hvide og de indfødte. En gl. Ford havde givet op, og den blev trukket af fire kameler, da ekvipagen mødte nogle aboriginere, der var bange for kamelerne, og de havde aldrig set en bil. Den fiffige handelsmand byttede fine kunstværker mod noget billigt dåsemad, som de indfødte aldrig havde set før.\nDer var en afdeling på centeret med aboriginal kunst og souvenir, og vi købte et lille håndvævet pudebetræk for 50 dollars. I en anden bygning var der cafe og mere almindelige souvenir. Her var der nogle T-shirts med et motiv, der var sort foroven og rødt forneden og med en stor gul cirkel i midten. På det tidspunkt vidste jeg ikke, hvad motivet var, men det er simpelthen aboriginernes flag. Det sorte felt symboliserer dem selv, det røde felt den røde jord og den gule cirkel solen. Sidenhen så vi dette flag mange steder, også på officielle bygninger sammen med det almindelige australske flag.\nVi kørte en tur rundt om klippen og var inde flere steder for at klappe den og se på hulemalerier. På bagsiden er klippen så hellig, at den ikke må fotograferes og slet ikke udlægges på nettet. Heromme på bagsiden er der naturlige aftegninger i klippen, og den var faktisk her meget smukkere end den helt glatte forside.\nTilbage til lejren, hvor der i teltene var to senge, og overhovedet ikke andet. Ingen vifte og intet elektrisk lys. Bag ved lejren går der en sti op på en klippeknold, og her var der arrangeret en flot solnedgang ud over landskabet med Kata Tjuta i baggrunden, og som vi skal besøge i morgen. Mennesker fra den store campingplads var også forsamlet til solnedgangsshowet, så det var en meget international forsamling med god repræsentation af kinesere.\nVores guide havde i mellemtiden lavet aftensmad, og så stod der en masse snavsede tallerkener bagefter. Nå, men en skulle jo begynde, så jeg startede på at vaske op, og så i seng bagefter i bulderravende mørke.\nKata Tjuta eller The Olgas. Lørdag 29-11-14\nDet blev en varm nat, så jeg lå i det samme nattøj som Marylyn Monroe dog ikke Chanell no 5, men i Nivea Men 48h Dry Impact plus. Klokken 4.20 blev vi vækket af blid musik, og det var tid til at stå op. Hvor lang tid vi havde til toilet/bad og morgenmad var lidt usikkert. Der var et stykke vej til toilettet, og vi skulle også nå solopgangen. Vi gik igen op på den nærliggende høj og så solen hæve sig over horisonten. Fluerne var allerede stået op og var i fuld aktivitet. Jeg spurgte vores guide Stevo, hvornår der var afgang: As soon as possible". Ja, ja unge ven, men kan man nå både at gå på toilettet og også få et bad. Jeg sagde det på dansk, så det forstod han ikke, så det gjorde jeg. Nå, men vi kørte kl. 6, og det kunne jo bare meldes ud, så kunne man selv tage stilling til, hvad der kunne nås.\nVi skulle ud at vandre, og i Australien er det altid en god ide at starte meget tidligt på grund af varmen. Nogle track bliver simpelthen lukket efter kl. 9. Målet var Kata Tjuta, eller som stedet også hedder "The Olgas", men hvem Olga er, står der ingen steder. Kata Tjuta kan på afstand godt ligne nøgne, solbrune mennesker, der ligger slynget ind imellem hinanden. Det er 36 røde klipper, der rager op, og aboriginerne kalder dem "mange hoveder". Det må så være skaldede, vandskurede hoveder, der har fået for meget sol, for klipperne er helt røde.\nHele Kata Tjuta er 22 km i omkreds, og der er flere vandreture ind mellem klipperne igennem smalle slugter. Uluru og Kata Tjuta ligger i den samme nationalpark på en ørkenagtig højslette 600 meter over havet. Parken er på 126.000 ha, og her lever 22 forskellige arter pattedyr foruden 151 fuglearter og 52 forskellige krybdyrarter. Der falder mellem 200-250 mm regn om året, og regnen samler sig i små vandløb, der så løber ned ad klipperne i mørke aftegninger og samler sig i enkelte småsøer. På en vinternat kan temperaturen meget overraskende komme ned i nærheden af frysepunktet og ikke så overraskende op til plus 47 grader på en sommerdag. Januar er varmest med en gennemsnitstemperatur på mellem 36,6 og 22,2 grader, og juli er koldest med maks. 19,3 gader og min. 4,5 grader.\nDet er ikke tilladt af fjerne sten fra nationalparken, men det er der selvfølgelig alligevel nogen, der gør. Et par gange om ugen modtager parkmyndighederne sten som returneres, da stensamlerne har været forfulgt af ulykker siden.\nVed 7-tiden begyndte vi at gå. Det var mellemskyet, og der var en behagelig temperatur. Der går en 1,6 km lang sti op ad klipperne, og her delte stien sig, og der var opstillet drikkevandsbeholdere. Det er ikke tilladt at bestige Kata Tjuta, men det vidste kænguruerne ikke. At tænke sig, der findes en kænguruart, der hedder klippekænguruer. Hist og her var der små huler på klippesiderne, og her bygger kænguruerne reder og ligger på æg. Nå, den var vist lidt for tyk, men der lever virkelig klippekænguruer, der hopper rundt på ret så stejle steder, og vi så dem selv.\nPå stien kom der et stejlt stykke, og så kom den heldigvis ind i en del skygge og gik ellers op og ned. Det var fantastisk med de røde klippesider og den nu blå himmel. Efter et par km var der et udsigtspunkt, hvor solen var lige på. De seje gik videre rundt, og det ville forlænge turen med 2 km. Vi er ikke så seje mere – vi var helt flade, og den der med: "We are slow walkers, but vi never go back" gælder ikke rigtig mere. Ikke her i Australien i den hede, og vi ville heller ikke gå og sinke de unge mennesker i gruppen. Halvdelen af gruppen tog den korte tur. Solen stod lige på og bagte, da vi udasede gik tilbage.\nDer var nu mange turister på sporet den modsatte vej. Hvis temperaturen er over 36 grader, bliver sporet simpelthen lukket og den var lige tæt på. Et par steder var der soldrevne nødtelefoner, og anstrengelser i dette klima er heller ikke til at spøge med.\nNu sidder vi i bussen med airconditionen tændt og venter på de sidste og længes ellers efter noget iskoldt at drikke. To tyske damer var gået vild på vej tilbage, så de kom først ½ time senere mere døde end levende.\nDingoen og babyen og videre mod Kings Canyon.\nVi kørte hen til nationalparkens village, hvor vi spiste lunch under et halvtag og i behagelig nærhed af en swimmingpool. Medens vi badede, skar gruppens unge piger grønsager og rettede an, og efter maden vaskede vi op, og så var pligterne lidt fordelt. En dingo luskede rundt kun 30-40 meter fra os. Der var skilte, der på det strengeste forbød at fodre dem.\nDer er faktisk en uhyggelig historie om en dingo og baby: Den australske familie Chamberlain var i 1980 på telttur ved Uluru. Medens forældrene var på toilettet, lå den få måneder gamle pige og sov i teltet. Hun var forsvundet, da forældrene kort efter kom tilbage. Det var startskuddet på Australiens længste og mest omdiskuterede retssag. Linda Chamberlaine hævdede, at hun havde set en dingo løbe væk med babyen i munden, men hun blev ikke troet, så hun blev sigtet for mord på datteren. Hun blev dømt, men senere frikendt, og hele Australien diskuterede hendes skyld eller uskyld. Det blev aldrig endelig klarlagt. Der er fra tidernes morgen en aura af mystik omkring Uluru, og dette er også en af grundene. At dingoer er farlige, er der ingen tvivl om, for på Fraser Island angreb to dingoer i 2001 en 9-årig dreng og dræbte ham.\nVi fortsatte ad vej 4, der går direkte mod Alice Springs via hovedvejen Stuart Hwy, der går hele vejen fra Darwin til Adelaide. Lidt ude ad vej 4 ved Angas Downs drejede vi op ad en mindre vej mod George Gille Range, hvor vi i morgen skal besøge Kings Canyon.\nUndervejs stoppede vi ved en saltsø, der lå bag en kæmpe sandklit med en masse brændvarmt sand, der næsten brændte igennem sandalernes såler. Fire farvestrålende piger/kvinder kom kravlende op ad klitten. Farvestrålende, fordi deres tøj var helt anderledes festligt end vores kedelige. Nu skal man jo ikke i vore dage undre sig over at møde kinesere selv ude i den australske ødemark. Jeg spurgte, hvor de kom fra, og de var såmænd fra Beijing. Så måtte jeg jo fortælle, at der havde jeg været for kun 5 måneder siden. Hvad synes jeg om byen? Og så måtte jeg selvfølgelig rose den, som sandt var. Jeg fik vist også lige sagt, at byen har sådan nogle kønne piger. Bagefter spurgte en fra vores gruppe om, hvor de kom fra og hvilket sprog, vi talte sammen. Det var selvfølgelig engelsk, men med kraftig kinesisk og dansk accent.\nSenere, på den meget øde vej stoppede vi og fik besked på at samle brænde i underskoven, for det skulle bruges til aftensmaden.\nVed en Outbackcafe gik en grussidevej, og vi kom forbi en landingsbane for de flyvende læger. Så en grussidevej til grusvejen, og der lå campen. Nu kunne vi nok heller ikke komme ret meget længere ud i ødemarken. Her var der også telthytter, og det var noget helt nyt, for før blev der kun benyttet de tykke "swag" soveposer i denne camp. Teltene lå i en rydning, hvor der også var en stor telthytte med køkken og borde og bænke.\n100 meter inde mellem buskene var der en badekabine, der var slået sammen af nogle blikplader, og der kom endda vand ud af brusehovedet. Til gengæld var der ikke nogen dør. Det var til at leve med, men værre var det med toilettet. Det var et rigtig WC med træk og slip, hvordan de så havde båret sig ad med at lave det. Her var der heller ikke nogen dør, så vi måtte alliere os med en toiletmakker, der kunne stå lidt derfra og holde vagt, så vi ikke blev taget med bukserne nede. Der var en vandslange, så man kunne vaske hænder, og måske får de råd til en dør eller et stykke sækkelærred næste år.\nAftensmaden blev tilberedt over åben ild, der samtidig lyste pladsen op, og der sad vi på træstammer og nød maden og stjernehimmelen, inden vi kravlede i seng.\nVandretur i Kings Canyon. Søndag 30-11-14\nI buldermørke og klar stjernehimmel kaldte jeg på min toiletmakker, og vi skiftedes til at stå og vifte med lygten udenfor. Tilbage i teltet, og vi fik lige lagt os igen, da der 5 minutter efter lød blid musik, for klokken var 4.30, og det var tid at stå op. Et hurtigt bad og morgenmad, så inden kl. 6 var lejren ryddet op, og vi kørte.\n320 km sydvest for Alice Springs ligger Kings Canyon, der er en af de største og længste kløfter i Australien. For over 350 millioner år siden er de stejle klippesider som skåret ud ad klippen med en kæmpebrødkniv, og helt inde i bunden er der et permanent vandhul med grønne træer, som kaldes "Edens Have".\nIgen skulle bukkene skilles fra fårene, eller de lidt modne fra vårharerne. Jeg erkendte, at jeg hørte til fårene og de lidt modne, så det blev til den korte 5 km lange tur. Den lange tur omkring hele canyonen er på 7 km, og den skal påbegyndes inden kl. 9, ellers er den lukket på grund af varmen.\nVores lette tur startede op ad en mængde trappetrin i natursten, der kaldes "Hjerteanfaldsbakken". Undervejs var der flotte udsigter og flotte stenformationer. Vi holdt en del hvil undervejs og nød bare turen, og selv flueplagen var moderat. Til sidst var der et udsigtspunkt ud over canyonen, og lidt længere fremme smalnede den ind og var pludselig kun 1 meter bred. Her var der en lille bro med en låge og forbud mod at gå længere. Vi vendte om, som vi skulle, og temperaturen var efterhånden også oppe på 38 grader, så selvom det gik mest ned, blev det en varm nedtur.\nVed indgangen til nationalparken var der en vandhane, og det var vidunderligt at stikke hovedet ind i den kølige stråle. Videre til nationalparkcenteret med wc, halvtag over et køkken og bedst af alt en swimmingpool lige i nærheden. Her var der lunch med pølser og bøffer, og i nærheden lå en benzintank, hvor vi fik købt 0,6 liter iskaffe. Australien har mange forskellige slags iskaffer, der købes i supermarkederne, og kold kaffe med godt med sukker smager bare så godt.\nBrombee heste og McDonnel Nationalpark.\nVi var klar til at køre kl. 12 og fortsatte ud ad grusvejen. Landskabet skiftede, og der var områder, hvor græsset blev grønt, og træer og buske havde nyudsprungne blade. Så blev det tørt igen, og bjerge dukkede op i baggrunden.\nVi så flere flokke af vilde æsler og heste. De vilde heste kaldes "Brombee horses", og historien er den, at en mand, der hed Brombee, engang havde glemt at lukke leddet, og hans heste slap ud. Når folk så vilde heste sidenhen, så var det nok nogle af Brombee’s heste. Ind imellem bliver nogle af de vilde heste indfanget, men det siges, at hvis der fanges 50 heste, så er det kun de 10, der kan tæmmes. Det siges, at aboriginals er fantastiske ryttere.\nSelvom Australien er velsignet med offentlige toiletter overalt (modsat Danmark), var der dog ikke toiletter på dette afsides sted, så det blev "bushtoilettet", der måtte lægge jord til.\nVi var kommet ind i McDonnels’ Nationalpark med bløde runde bakker og bjerge i baggrunden. På et udsigtspunkt kunne der skues ud over herligheden, og en let brise og kun 28 grader gjorde livet værd at leve. Senere holdt vi ind ved "Helen Glenn Resort", hvor der var en lille sø ved en klippeskrænt. Her skulle et par i gruppen sættes af, og vores guide Stevo skulle være guide for en anden gruppe. Vi fik sagt farvel med store klapsalver til vores chauffør, kok og guide, og han havde klaret det til UG med kryds og slange.\nEn ny chauffør skulle køre os det sidste stykke til Alice Springs. Vi var gået en lille tur ned til søen, og de fleste var kommet tilbage, inden det begyndte at tordne og styrtregne. Ikke bare tøseregn, for det bare væltede ned, og de to, der ikke var kommet i tørvejr, kunne vrides. Regnen holdt op lige så pludseligt, men hele landskabet sejlede.\nDen nye chauffør, der var en ung kvinde, kørte som død og djævel, uvist af hvilken grund, men vi nåede Alice Springs i god behold, og inden det blev mørkt. Hurtigt indtjek på Hotel Ibis igen, og uden så mange falbelader tog vi kun en müslibar til aftensmad.\nVi var overraskede over så meget ødemark, der er i Australiens indre. Kun vildmark af lave buske. Ingen store træer. Ikke et hus eller anden beboelse i tusindvis af kilometer. Det havde været en spændende tur til Uluru, men nu var vi tilbage i civilisationen.\nFly til Adelaide. Mandag 1. december 2014\nJulemåned, og der var da også plastikjuletræer og nogle "granguirlander" i morgenmadsrestauranten. Selvom der i vore papirer stod, at morgenmad ikke var incl., var det alligevel, men som "continental breakfast". En full breakfast kostede 11 dollars mere, og efter strabadserne i ødemarken syntes jeg, at jeg fortjente en full breakfast. Jeg spiser dog kun bacon til full breakfast, så 2 dollars for hvert stykke bacon, var måske lige i overkanten, men vi var jo på ferie.\nDet var rejsedag, og vi skulle videre til Adelaide med fly. Vejrudsigten siger 10 grader mindre i Adelaide, og det gør bestemt ikke noget. Der går shuttle bus fra hotellet til lufthavnen, men modsat det vi havde fået at vide dagen i forvejen, så kommer den ikke til hotellet på faste tider. Den skal bestilles, og det gjorde receptionisten, og kl. 10.25 kom bussen. Det kostede 16 dollars pr. person og tog 20 minutter.\nDet er en fin, lille indenrigslufthavn, hvor der er 2-3 afgange i timen. Også ud til Uluru, hvis man ikke vil eller har tid til oplevelsen i bil gennem ødemarken. Ekstra sikkerhedskontrol af mig, også under de bare fodsåler. Desværre havde jeg fået toilettasken med i håndbagagen, så der røg min neglesaks.\nSelv i den lille lufthavn var der en stor souvenirforretning, og jeg købte en "brummer" til 18 dollars. Vi havde også brummere i den danske stenalder. Den, jeg har, er meget mindre, men den virker fint, medens det kniber lidt med den australske. I australske souvenirforretninger er der kun aboriginale ting og intet som helst fra den britiske højkultur, men det kan også sagtens undværes.\nStewardessen på flyet sagde Velkommen mr. Greiner, og det har jeg dog aldrig oplevet før. Afgangen blev lidt forsinket, da de lige skulle finde et andet fly frem end det først tiltænkte. På vej ud på startbanen kom vi forbi området for Flying Doktors, for selvom museet er et andet sted, så bruger de Alice Springs’ flyveplads.\nFlyet arbejdede sig sydpå over mange hundrede kilometer ubeboet okkerfarvet ørken. Tilsyneladende ikke engang et træ eller busk. Vi kom forbi de store saltsøer, og så kom der endelig menneskelig aktivitet i form af en vej og lidt senere noget blåt vand og nogle huse langs vejen. Så pludselig var der firkantede marker, og efter 2 timers flyvning dukkede Adelaide op. Først var der spredte huse og så lave huse på rad og række plus et lille centrum med højhuse. Så der lå den, Adelaide, som vi skulle udforske i de næste dage.\nKlik her og fortsæt til Jorden rundt med tog 29 afsnit: Adelaide og Kangoro Island.


Velkommen til Støtteforeningen SSK´s hjemmeside.\nÿText auf Deutch\nKATEMPRIS er på facebook\nDe første elever på KATEMPRIS fra efteråret 2014 hilser dig\nhermed velkommen til foreningens hjemmeside.\nAnnes mangeårige veninde fra Tyskland har også startet en støtteforening.\nHun har med professionel hjælp fået etableret en flot hjemmeside, som kan ses på\nNYT 31. marts 2020\nSå er pigerne nye soveafdeling færdig. Med Erik Thunes Legat har det været muligt at bygge denne\nflotte og velindrettede soveafdeling på 4½ måned, hvilket har givet rigtig mange bygningshåndværkere\nmulighed for at forsørge familien. Nyd billederne på nedenstående fire billedserier og tænk på, hvor\ngode forhold du som medlem af SSK er med til at give mange børn i Kayanga og omegn.\n1. serie her 2. serie her 3. serie her 4.serie her\nBilledserie af byggeprocessen af pigernes sovesal: November Primo dec. Ultimo dec.\nGeneralforsamlingen 19. marts 2020\n(Indsat 26. marts)\nblev på grund af smittefaren for Coronavirus aflyst via mail til alle medlemmer. Vedlagt var årsberetningen og regnskab\nså medlemmerne havde mulighed for at få samme orientering som normalt gives på generalforsamlingen. Men billeder,\nkaffe og kage må vente til en anden god gang. Herunder kan I læse de tilsendte dokumenter:\nFormandens årsberetning læses her\nKassererens årsregnskab læses her\nGeneralforsamlingen 14. marts 2019.\n- havde ikke fristet så mange medlemmer til at møde op, Det har vi lært at leve med, men vi ville da gerne have bredt beretning,\nregnskab, videoer og billeder ud til flere medlemmer. Med kaffe og hjemmmebagt brød hyggede vi os i små to timer, og herunder\nkan I læse årsberetning og årsregnskab.\nReferat af generalforsamlingen læses her\n(Indsat 11. marts 2019)\nPå grund af usikkerhed omkring ejerforhold og brug af webhotel, er der ikke blevet skrevet på hjemmesiden det\nsidste år. Det betyder så ikke, at SSK har indstillet arbejdet og at der ikke er sket noget på KATEMPRIS. Der er sket\nmange ting på skolen, både bygningsmæssigt og elevmæssigt, idet drengenes sovesal er blevet færdig, der er bygget et nyt\nklasseværelse og juleferien blev brugt til vedligeholdelsesarbejde og forbedringer af toiletterne. Det har også været et år\nmed meget store donationer fra private og firmaer i både Danmark og Tyskland. Donationerne har gjort det muligt at bygge\nklasseværelset samt i det kommende år en ny dininghall, hvor det forberedende arbejde er sat i gang. SSK har også deltaget\ni tre salgsmarkeder og en fotobog om KATEMPRIS så dagens lys. Alle disse tiltag vil blive omtalt nærmere i formandens\nberetning den 14. marts.\nDokumenterne vil blive lagt ud på hjemmesiden.\nGeneralforsamlingen 12. marts 2018.\nInfluenzaen havde ramt bestyrelsen, så formanden måtte melde afbud og jobbet blev overtaget af næstformanden.\nKassererens stemme var var næsten ikke eksisterende, men årsberetning og årsregnskab blev fremlagt og godkendt.\nDagsordenen blev fulgt, og af referatet kan man se, at der blev foretaget valg af nye personer. Til slut blev\nder vist nogle videoer og billeder fra skolens dagligdag. En hyggelig generalforsamling, hvor vi dog gerne havde set\nnogle flere deltagere.\nHerunder kan du læse generalforsamlingens dokumenter samt Årsberetning fra KATEMPRIS:\nFormandens beretning læses her\nÅrsregnskab læses her\nReferat fra generalforsamlingen læses her\nEfteråret 2017 (Indsat medio januar 2018)\nDet har været et travlt efterår både for bestyrelsen og for skolen og dens ansatte.\nVi har arbejdet med salgsboder efter Høstboden, der som nævnt indbragte godt 13.000 kr.\nVi forsøgte at sælge brugte ting på et bagagerumsmarked i Odense, men 3 mands dagsværk\nindbragte kun 1600 kr., hvilket ikke var tilfredsstillende. Men vejret var godt.\nI weekenden 18.-19. november havde vi en bod på Sejs-Svejbæk Borgerforenings Julemarked.\nHer blev derudelukkende solgt smukke håndarbejder, og det gav det flotte resultat af 11.358 kr.\nFredag den 24. november lavede Pølsemageriet ved Brian Flink Pedersen en event i Silkeborg\nmed sloganet ”Hotdog for vand i Tanzania”. Brian havde lavet et flot arrangement og fået Gravballe Bryghus,\nJysk Festudlejning, BSV, LaserTryk.dk samt Handel Silkeborg og Mediehuset Midtjyllands Avis til at sponsorere\neventen. Brian havde håbet på at kunne sælge 1000 stk. danmarksmester Gourmet hotdogs, men vejret var koldt\nog regnfuldt, og Black Friday lokkede hermed ikke så mange mennesker i byen, som en lun forårsaften ville have gjort.\nSåledes blev der kun solgt en fjerdedel af det anslåede, hvilket ikke rækker til den brøndboring, der var målet.\nÆrgerligt for Pølsemageriet og Brian at det store arbejde ikke ”holdt vand”, og det samme for KATEMPRIS,\nsom havde sat næsen op efter en løsning på den ustabile regntid.\nSidst på året blev byggeriet af drengenes sovesal sat i gang, og her ved det nye skoleårs start er de første elever ved\nat indtage deres sovepladser. Bygmesteren og hans team har arbejdet ihærdigt for at få bygningen færdig til skolestart,\nog det lykkedes næsten.\nEFTER HØSTBODEN (Indsat den 4. oktober):\nDer blev indsamlet 13.315 kr. Et flot resultat som vi kan takke Lynghjælperne\nog sponsorerne for - og selvfølgelig også alle de gavmilde købere, der bl.a. tømte den store bod for alle varerne. En stor tak til sponsorerne,\nsom i år var Aqua, Torvets Frisørsalon, legetøjsfirmaet MAKI, trædrejer Benny Riis, REMA 1000 i Sejs, Dagli´Brugsen, Slagter Bo,\nPuttes Blomsterværksted, Dansk Miljørådgivning A/S, Sejs-Svejbæk kirke samt flere personlige gaver.\nHØSTBOD søndag den 24. september i Sejs-Svejbæk kirke.\nOgså i 2017 har vi lagt alle kræfter i for sammen med Lynghjælperne at skabe en hyggelig og indbringende HØSTBOD.\nVi glæder os til at se jer i kirken denne søndag, hvor der er flot pyntet med efterårets blomster - boderne bugner af\nhjemmelavede ting - der er amerikansk lotteri, og Lynghjælperne sælger mad til overkommelig pris.\nSå fik vi skudt vores kostskoleafdeling i gang. Siden begyndelsen af august har vi modtaget i alt 19 børn til vores i alt 20 sengepladser!\nDejligt at børnene beder deres forældre om lov til at blive overnattende elever... det må jo betyde, at de er glade for deres skole!\nI øjeblikket har vi efterårsferie, så vi er spændte på, hvor mange ekstra børn der kommer til vores kostafdeling, når vi åbner igen.\nHvis der er nogen der vil glæde børnene med flere sengepladser, så hører vi gerne fra jer!\nGeneralforsamlingen 22. marts 2017.\nGeneralforsamlinger i mindre foreninger er normalt ikke et tilløbsstykke. Dette er også gældende for SSK. Vi var forsamlet 20 medlemmer, som\nhørte og godkendte beretning og regnskab. Snakken gik ivrigt, mens kaffen blev serveret med boller og kage til. Herefter blev der vist billeder\nfra Bents seneste besøg i Tanzania samt en PowerPoint, som i tekst og billeder opsummerede skolens udvikling fra godkendelsen i 2014 til i dag.\nTil slut gav deltagerne en stor eller mindre skærv for traktementet. 570 kr. blev der givet, og de er blevet sat ind på KATEMPRIS-kontoen.\nÅrsberetning fra KATEMPRIS læses her\nYUMMII YUMMII med Jeanette Fæster ved roret kunne til glæde for KATEMPRIS og Anne og Brightons store taknemmelighed overbringe 4764 kr. den 6. marts 2017. Støtteforeningen SSK siger hermed også tak til Jeanette Fæster for sponsoratet, som har været omtalt både på deres hjemmeside og på Facebook med bla denne tekst og billede:\nHej alle - Tusinde tusinde tak for den store opbakning til vores kampagne - når du køber en bæredygtig madkasse i januar/februar fra YUMMII YUMMII- så donerer vi 10% af vores omsætning til Katempris skolen i Tanzania. Det er gået over al forventning - mere end 200 nye og tidligere kunder har bakket op og vi glæder os meget over på vegne af jer og os, at kunne overrække penge til Katempris i næste uge. Det vil betyde flere lærere og flere elever på skolen til næste år. Et kæmpe stort tak også til alle vores ambassadører, Nicolaj Kandborg, Sebastian Lund Hausner, Mette Tranborg, Sylvester Berg Pedersen og Frederik Krarup for deltagelse - fantastiske unge mennesker. Hvis du stadig vil være med - så kører kampagnen 7 dage endnu - du kan se vores video om kampagnen her: https://www.youtube.com/watch?v=S_FXdD0Y15M&t=4s.\nBedste hilsener Jeanette/YUMMII YUMMII\nEndelig. Tirsdag den 14. februar 2017 ankom containeren i hel stand til KATEMPRIS, og jubelen var stor,\nda den blev løftet over på sit fundament.\nDe næste par dage fik vi samlet borde til spisesalen og 2 klasseværelser, og reoler er samlet og taget i brug.\nDen 3. november 2016 blev containeren kørt til havnen i Århus, hvorfra den hurtigst muligt skal sejles til Mombasa og videre ca. 1800 km på landevej til KATEMPRIS.\nDet er en 40 fods container, og den er fyldt med følgende gode sager til skolen:\nSkoleborde og stole fra Højgårdskolen i Herning, Sejs Skole, VUC Århus, AS3\nReoler fra LEO KLUB Århus\nHvide tavler på hjul fra AS3\nBærbare computere fra Sejs Skole\nSkrivematerialer og hæfter fra LEO KLUB Århus\nTroldtekt lydisolerende loftsplader fra Troldtekt\nForskallingsbrædder til montering af loftspladerne fra STARK\nMasser af spil og legesager fra LEO KLUB Århus\nKasser med LEGO- og DUPLO- klodser fra LEGO Charity\nFodbolde og fodboldtøj fra private\nMasser af skolebøger på engelsk fra VIA University i Viborg\nTransporten sponseres af Skivehus Rotary Klub, Lillerød Rotary Klub og SCAN Global Logistics.\nAlle de sager er vi nogle stykker, der har kørt, båret og skruet hundredvis af skuer af, idet bordpladerne er afmonteret, så vi kunne have plads til de ca 200 borde, der er indsamlet. Og så var vi 8 personer til at pakke containeren på en lørdag – 1 pakkemester og 7 bærere.\nDe glæder sig meget på KATEMPRIS til at få alle disse sager ned, og de mangler dem, når det nye skoleår starter i midten af januar. Vi er mange, der krydser fingre for en god og hurtig transport, så containeren kan være sikkert fremme inden jul.\nÅrets største arrangement er HØSTBODEN i forbindelse med Høstgudstjenesten i Sejs-Svejbæk kirke. Søndag den 25. september 2016 blev en stor og dejlig dag med fint fremmøde til både gudstjeneste og efterfølgende høstbod.\nHøstboden blev annonceret i Kirkebladet, Foreningsnyt, Ekstraposten og Midtjyllands Avis. Heri blev omtalt, at skolens medstifter Anne Juel Katabaro ville være til stede og fortælle om Katempris og deres arbejde med børnene, og det har da nok stimuleret interessen. I hvert fald har der aldrig været så mange spisende gæster på samme tid, hvilket gav fin mulighed for at holde et lille foredrag med billeder fra skolens dagligdag.\nMaden blev sponsoreret af kirken og fremstillet og solgt af kirkens frivillige medhjælpere Lynghjælperne. De havde i år fundet en rigtig fin og tiltrækkende menu.\nTil lotteriet var der sponsoreret gaver fra Aqua, Torvets Frisørsalon, legetøjsfirmaet MAKI, trædrejer Benny Riis, BKI kaffe, REMA 1000 i Sejs, Puttes Blomsterværksted, as3 samt flere personlige gaver. Dem siger vi hermed en stor tak til, hvilket vi også gør til de borgere, der gav syltetøj, æbler, grønt og andet til salg i boderne.\nUden alle disse frivilliges indsats og gaver ville vi ikke have opnået det meget flotte resultat af dagens arrangement. Der blev indsamlet 13.025 kr., hvilket er væsentlig mere end sidste år, og som vi er meget tilfredse med.\nEn stor tak til menighedsrådet, Lynghjælperne, kirkens ansatte og alle sponsorerne for jeres støtte og opbakning af skolen KATEMPRIS. Pengene går ubeskåret til hjælp til en god skolegang for nogle børn i Karagwe i Tanzania.\n- blev afholdt i god ro og orden. Deltagerantallet var ikke så stort, men vi havde alligevel en hyggelig aften, som sluttede med billeder og videoer fra KATEMPRIS, mens vi nød de hjemmebagte boller med ost og syltetøj.\nBeretningen og Årsregnskab blev godkendt og nedenstående kan læses dokumenterne i forbindelse med generalforsamlingen:\nÅrsregnskab kan læses her\nReferat kan læses her\nÅrsberetning fra KATEMPRIS kan læses her\nI efteråret 2015 var der mange aktiviteter i gang ud over undervisningen.\nEt stort ønske har hele tiden været at få indlagt elektricitet. Inden det kunne lade sig gøre, måtte der fældes\nen hel del træer. Det gjorde ondt på de ansatte at se disse skyggegivende træer forsvinde, men glæden ved at\nkunne se frem til, at der kom el og dermed mulighed for brug af computere, opvejede det.\nDer blev også arbejdet på at gøre et større område fladt og vandret, så der kunne spilles bold og laves idræt.\nDa dette arbejde også udføres pr. håndkraft, var det meget tidrøvende, men som det ses på billedet herunder,\ner de nået langt. Nu skal der køres mange læs jord på samt plantes græs.\nDet sidste billede viser den nye bygning med 2 klasseværelser. At det blev muligt at bygge denne fløj færdig\nså hurtigt, skyldtes at skolen fik en donation på 100.000 kr. fra Anna Lise Gamborg. Budskabet om donationen\nfik Anne og Brighton, da de var på vej hjem fra Kampala, og det kan nok være, at den lange køretur føltes\nvæsentlig kortere efter fundraiserens mailbesked.\nTræer fældes for at give plads til el-master\nFodboldbanen er ved at være planeret\nDen nye bygning tages i brug januar 2016\nMed menighedsrådets velvilje og Lynghjælpernes store arbejdsindsats blev HØSTBODEN 2015 en succes. Den blev også hjulpet godt på vej af sponsorgaver fra privatpersoner såvel som fra lokale handlende og forretninger inde i Silkeborg. Gaverne var både ting, der kunne sælges i boderne og gevinster til amerikansk lotteri.\nVed fælles hjælp kunne vi således samle 10.010 kr. ind til skolen KATEMPRIS. Med dette beløb kan der bygges en vandtank i den ene ende af det netop igangsatte byggeri af to klasseværelser. Billederne viser den store salgsbod samt nybyggeriet.\nSSK siger hermed tak til alle dem, der gjorde det muligt at samle det store beløb ind.\nOpdateret den 12. september 2015.\nHusk den store HØSTBOD i Sejs-Svejbæk kirke den 27/9 efter høstgudstjenesten kl. 11.30. Se nærmere omtale her.\nReportage om Indvielsesfesten.\nSom du måske allerede har læst her på siden, så var der stor indvielsesfest af skolen den 24. juli. Alle sejl var sat for at gøre indvielsen både festlig og højtidelig, og det lykkedes på bedste måde. Når der festes i Tanzania er det altid med deltagelse af mange mennesker. Denne fest var ingen undtagelse, da der deltog omkring 300 personer. En god blanding af elever, forældre, officielle personer, familie, venner fra nær og fjern samt interesserede fra Kayanga.\nSelve indvielseshøjtideligheden startede med, at børnene sang for på nationalsangen. Derefter blev flagene hejst. Hver person, der er nævnt på det store, blå skilt, skulle herefter plante et lille træ. Afsløringen af vandkunsten blev imødeset med spænding, og begejstringen, da vandet begyndte at springe op af globussen, var stor. Biskoppen bad en kort bøn for skolen, og dermed var den højtidelige del og selve indvielsen foretaget.\nHerefter var der taler, korsang af to forskellige kor, optræden af en tromme- dansetrup og forskellige aktiviteter med eleverne samt overrækkelse af gaver.\nSom repræsentant for foreningen og familiemedlem deltog jeg i festlighederne på lige fod med de officielle gæster. Gaven fra SSK var en flot skibsklokke, så der nu kan ringes ind og ud til undervisning med en velklingende lyd. Desuden fik skolen også et stort ur, som nok bliver placeret i det oktave hus. Begge gaver blev modtaget med glæde og taknemmelighed.\nTil en god fest hører der altid et godt måltid mad, og det blev så dagsordenens sidste punkt. Da det efterhånden var blevet sen eftermiddag, var gæsterne godt sultne og nød den rigelige mad i fulde drag.\nEn god dag var slut. Trætte og tilfredse med dagens forløb kunne vi nu tage hjem og slappe lidt af efter flere ugers intense forberedelser.\nSSK ønsker KATEMPRIS og skolens founders et stort TIL LYKKE.\nVandkunsten er lige blevet afsløret\nBiskop, Distriktskommissær samt Anne og Brighton\nDistriktskommissæren planter et træ\nBørnene danser Boogie Woogie\nAlle eleverne fik en gave\nGaver til KATEMPRIS pakkes ud\nMaden er et af højdepunkterne for gæsterne\nNavnene på dem der plantede et træ\nDu kan se flere billeder på facebooksiden https://www.facebook.com/katempris uden at have en facebookprofil.\nNedenstående er indsat den 20. maj.\nKoncentrationen er stor. Om de svarer på spørgsmål eller stiller spørgsmål, ved vi ikke. Forældrenes økonomiske forhold kender vi heller ikke. Men det er sikkert, at de har det godt, og det hjælper SSK med.\nI første omgang har SSK – som har ca. 100 medlemmer – støttet økonomisk med dele af byggeriet samt sendt en container af sted med møbler, udstyr til spisesalen samt undervisningsmaterialer.\nForeningen er nu gået i gang med at hjælpe økonomisk svagt stillede forældre med støtte til betaling af skolepenge. Nogle medlemmer af SSK indbetaler hver måned et fast beløb efter eget valg, som er øremærket til skolepenge. Lederen af Diakoniafdelingen i kirken har i samarbejde med de lokale evangelister og præster foreslået børn (uanset religion), som er værdigt trængende. Således har to tyske familier støttet hver en dreng, og nu støtter SSK to piger. Bestyrelsen har øje for, at fordelingen af drenge og piger vægtes lige.\nHvis ovenstående har givet dig lyst til at hjælpe med at støtte et barn med at blive elev på KATEMPRIS, hører vi gerne fra dig på katempris@gmail.com . Da skolepenge, kørsel og skoleuniform koster ca. 470 kr. om måneden, er tanken den, at flere donorer kobles sammen om én elev. Beløbet indbetales på SSK´s konto 7171 – 1343567 med teksten: ”dit navn – skolepenge”.\nInvitation til skolens officielle indvielse - se her\nNedenstående 8 tekster er indsat den 3. april 2015.\nLæs Generalforsamlingsindkaldelse HER\nLæs Årsberetning for 2014 HER\nLæs Årsregnskab for 2014 HER\nLæs Beslutningsreferat for 2014 HER\nLæs KATEMPRIS Årsrapport HER\nLæs Nyhedsbrev 16.02.2015 HER\nLæs LEGO rapport HER\nLæs julehilsen 22.12.2014 HER\nHøstboden i Sejs Svejbæk Kirke efteråret 2014.\nEfter høstgudstjenesten i Sejs-Svejbæk kirke den 28. september var vi blevet tilbudt at være primus motor i den efterfølgende Høstbod. Det gjorde vi med glæde, idet hele overskuddet gik til SSK. Med flotte gaver fra erhvervsdrivende og private kunne vi lave 2 trækninger af amerikansk lotteri, og salgsboderne havde fået gaver i form af planter, frugt, marmelade, blomsterkranse, hæklede dyr, afrikanske specialiteter, stenfigurer og meget mere. Og ved sponsorers hjælp kunne vi også sælge en let frokost samt kaffe med hjemmebagt kage. Med Lynghjælpernes og kirkens uvurderlige hjælp lykkedes det således at samle 9.188 kr. ind, som går ubeskåret til KATEMPRIS.\nSSK sender hermed en stor tak til sponsorer og frivillige hjælpere, uden hvis støtte vi ikke kunne have leveret så flot et resultat.\nSalgsbod for indleverede gaver Salgsbod for Dorrits produkter Gevinster ved 1. trækning af amerikansk lotteri\nLæs Nyhedsbrev 15.9.2014\nNyhed indsat den 31. august 2014.\nForeningen har fået dette diplom som bevis på, at vi fra LEGO Medarbejdernes Jubilæumsfond har modtaget en donation på 26.500 kr. Pengene er øremærket til legepladsfaciliteter. Desuden har vi også modtaget 4 kasser med legoklodser til undervisningsbrug.\nForeningen har gennem fundraiser Erik Schleicher takket for den store donation, som helt sikkert er med til at gøre KATEMPRIS til noget enestående.\nHvis du gerne vil se, hvor skolen ligger placeret i Tanzania, skal du kigge efter en gul nål vest for Victoriasøen på kortet her.\nRejsen fra Danmark til Kayanga tager omkring et døgn, hvis man rejser uafbrudt. Fly fra Billund til Entebbe i Uganda med mellemlanding i Amsterdam tager ca. 14 timer. Efter så lang en rejse tager de fleste dog en fridag og overnatning på hotel i Entebbe. Man kan aftale med en Taxichauffør, som hedder Nassers, at han henter en ved hotellet fx kl. 10, hvorefter der er 4 timers køretur til grænsebyen Muturula. Her skifter man køretøj, hvorefter der er omtrent tre timers kørsel til Kayanga. Du kan se køreruten på dette kort.\nFredag den 13. december 2013!\nDagen startede fint, idet foreningens konto blev beriget med 12.386 kr. Det var overskuddet fra Julestuen i Sejs – Svejbæk Kirke den 1. december. Et rigtigt flot reultat, som de frivillige hjælpere – Lynghjælperne – kan være stolte af og foreningen lykkelig for. Lynghjælperne stod også for salget efter høstgudstjenesten, hvilket også gav et flot overskud på 3618 kr. Ved begge arrangementer havde Lynghjælperne allieret sig med nogle gavmilde sponsorer, så her fra Støtteforeningen skal der lyde en stor tak til:\nH.B. Textil A/S\nJørn Brix, Balle Kirkevej 80, 8600 Silkeborg\nMaki A/S (legetøj), Haarupvej 22 D · 8600 Silkeborg\nAqua/Ferskvandscentret, Vejlsøvej 55, 8600 Silkeborg\nBadeanstalten I Silkeborg, Hostrupsgade 41, 8600 Silkeborg\nCelja A/S, Lynggårdsvej 17,Svejbæk, 8600 Silkeborg\nHelle Helle, Aløvej 15, Svejbæk, 8600 Silkeborg\nCarl Strunge, Svejbæk Søvej 30, Svejbæk, 8600 Silkeborg\nØrnsø Lys, Funderholmevej 28, 8600 Silkeborg\nMascot Julsøvej 100, Sejs, 8600 Silkeborg\nGalerie Moderne, Hostrupsgade 39, 8600 Silkeborg\nSilkeborg IF Invest A/S, Papirfabrikken 34, 8600 Silkeborg\nBirthe Gleerup, Miljøvenlig Frisør, Jægergårdsgade 63, 8000 Århus C\nBodil og Preben Kjeldsen, Aahavevej 93.3, 8600 Silkeborg\nBente Poulsen, Frank Jægersvej 72, 8600 Silkeborg\nAase Sjerslev Rasmussen, Sortbærvej 53, 8600 Silkeborg\nBenny Riis, Sensommervej 7, 8600 Silkeborg\nKaren Lykkegaard, P. Malmkjærs Vej 14, Sejs, 8600 Silkeborg\nJysk v/Lars Larsen, Nørrevænget 45 D, 8600 Silkeborg\nLe Gateau, Julsøvej 72, Sejs, 8600 Silkeborg\nZolo Internationel Trading, Julsøvej 201, Svejbæk, 8600 Silkeborg\nCD Company/ Eigil Plagborg, Jupitervej 6, 7430 Ikast.\nTraktørstedet Ludvigslyst, Julsøvej 248, Svejbæk, 8600 Silkeborg\nChristin Gorridsen / Nuskin, Julsøvænget 24, Svejbæk, 8600 Silkeborg\nUd over disse donationer har foreningen fået gaver og donatioener af følgende:\nOdense Sct. Georgsgilde 4. gilde: 3.000,00 kr. (givet direkte til skolen)\nPrivat gave 10.000,00 kr. (givet direkte til skolen)\nYs-mens-club Marselisborg: 5.000,00 kr.\nEuroScan ApS v/Brian Juel Jensen 5.000,00 kr.\nFrank Silzle, 100 €: 744,26 kr.\nForedragshonorar: 2.000,00 kr.\nGaver fra medlemmer: 5.300,00 kr.\nMedlemskontingent fra 87 medlemmer 17.800,00 kr.\nSåledes kunne støtteforeningen i dag overbringe 50.000 kr. til KATabaro English Medium PRImary School. Pengene skal bruges til at bygge det ottekantede klasseværelse som placeres ovenpå vandtanken.\nDagen sluttede til gengæld dårligt. Ansøgningen om betaling af fragt for containeren fik vi afslag på. Vi har ellers brugt mange timer på ansøgningen og rigtig mange timer på at samle møbler og andre ting til skolen. Alt er samlet i en 40´container, som er klar til at blive sendt af sted. OG DEN SKAL AF STED. I første omgang finder vi pengene – ca 85.000 kr. – i egne lommer, hvorefter vi må se, om der er nogle, der vil træde hjælpende til.\nDet frivillige arbejde for foreningen afspejler sig i, at der kun er brugt 20 kr til gebyr til banken. Alle andre udgifter er afholdt af bestyrelsesmedlemmerne.


Strandhus - Sommerhus 6635 Sandvig, Sandvig\nNybygget og lækkert sommerhus på toppen af Sandvig.\nLækkert hus med et moderne design på Nordbornholm. Dette hus er færdigbygget i 2020. Det er lavet i et moderne og lækkert design. I huset er der et åbent køkken og stue med en fantastisk udsigt over Østersøen. Fra stuen er der udgang til en stor terrasse. Der er 2 soveværelser med dobbeltsenge og 1 soveværelse med 2 enkeltsenge. Badeværelse med bruser og væghængt toilet. Stil og design er en rød tråd gennem hele huset.\nHuset ligger på en stor naturgrund hvor der er plads til at boltre sig. Der er havudsigt fra en forhøjet terrasse foran huset. Bilen kan I parkere ved huset.\nHuset ligger i et fredeligt sommerhusområde i Sandvig. Der er en flot udsigt fra huset til det smukke naturområde, Hammerknuden, hvor der er mulighed for nogle pragtfulde vandreture i den storslåede natur. Eller gå til Langebjerg omkring midnat og prøv om I kan høre og se Krølle-Bølle og hans venner komme frem. Der findes en god og børnevenlig badestrand med badebro i Sandvig. Der findes gode spisesteder i Sandvig, besøg Værftet og nyd deres gode mad mens øjnene mættes af den spændende indretning. Indkøbene til hverdagen kan du klare i Allinge. Så lad ferien gå til denne skønne og fredelige oase på Bornholm.


Kosmisk bevidsthed - Martinus Respondoj\nKosmisk bevidsthed er det samme som resultatet af et møde med og en sammensmeltning af en i individet boende indre imod den ydre natur og omgivelser rettet dragende kraft og en fra denne natur tilbagevirkende og individet overskyggende kraft." (småbog 10, "Kosmisk bevidsthed")\nDet kosmiske klarsyn vil derved afvige fra det fysiske syn, der jo kun udgør en evne til at "se manifestationer", ved at være identisk med en evne til at "se manifestationers facitter". Med intuitionen eller det kosmiske syn "ser" man således ikke genstandene, men de i genstandene inkarnerede idéer og årsager.\nKosmisk bevidsthed er det samme som "den hellige ånd" eller "Guds bevidsthed" LB6 2001 \nDet daglige liv i spiralens højeste verdener bæres altså af "kosmisk bevidsthed", hvilket jo er det samme som "den hellige ånd", der igen er det samme som de tankeformationer eller bevidsthedsnuancer, der udgør den allerhøjeste harmonisk, kosmisk-kemiske sammensætning af grundenergierne. Det er selve intellektualitetens, hvilket vil sige forstandens og kærlighedens kulmination. Det er oplevelse af et liv, fuldkommengjort ved væsenets allerhøjeste udnyttelse af intelligens til fordel for manifestation af uselviskhed, og i kraft af hvilken guddommelig indstilling, det kun kan befinde sig i selve Guddommens mentalitet. Det har gjort sig verden underdanig. Gudens visdom, ønsker, magt og kærlighed er blevet dets egen mentalitet. Uhindret af tyngdelove eller dræbende eksplosioner, såvel indeni som udenfor det selv, men med materien lystrende dets mindste tanke, bliver væsenet her en strålende oplevelse for det selv og andre. LB2 383 \nSåledes at være "vejen, sandheden og livet" vil sige det samme som at have "kosmisk bevidsthed". Hinsides dødsfrygten 4.6\nIndividets lavere egoistiske tilbøjeligheder og lidenskaber bliver således en uoverstigelig hindring for dets opnåelse af den totale store fødsel eller kosmisk bevidsthed og bliver derved i sig selv et værn mod den lemlæstelse eller katastrofe, som en for tidlig opnåelse af nævnte, i følge senere afsnit af Livets Bog, ville være for det pågældende individ selv og dets omgivelser. LB1 125 \nat kunne udnytte sine virkelige højeste åndserindringer til fordel for genkendelsesevnens udstrækning til genkendelse af nye højeste åndsoplevelser, hvilken genkendelse igen er det samme som "kosmisk bevidsthed" eller "klarsyn" LB1 203 \nDisse sidste rester af en fortidig "kosmisk bevidsthed" kendes i den daglige tilværelse under begrebet "instinktet". LB2 446 \n"Kosmisk bevidsthed" har således sit sæde i individets "evighedslegeme". LB2 465\nDenne solkraft, der også er det samme som "kosmisk bevidsthed", er det levende væsens evige virkelige lys- og varmekilde. LB2 471 \nBegrebet "kosmisk kemi" dækker således hele jegets berøring med grundenergierne, hele dets samlede tanke- eller bevidsthedsfunktion, ligefra dets jongleren med den fysiske energi, vi er vant til at kalde "kemi", og så til den allerhøjeste mentale udfoldelse eller beherskelse af energierne, vi kalder "kosmisk bevidsthed". LB2 506 \nDa "kosmisk bevidsthed" udtrykker væsenets allerhøjeste jongleren med energierne, og denne jongleren udgør den allerhøjeste tanke- eller bevidsthedsfunktion, og denne igen er det samme som "synet af Gud", vil nævnte "kemi" være det samme som den absolutte vej til Gud. LB2 506\nbliver det samtidigt kanal for spiralens femte grundenergi "intuitionsenergien", der efterhånden fremkalder det samme væsens møde med "den store fødsel", hvorved det får "kosmisk bevidsthed", bliver livets herre, bliver "ét med Faderen". LB2 638 \nDet er denne tilstand, der i religionen betegnes som "indvielse", "overskygning af den hellige ånd", og lignende, og her i "Livets Bog" udtrykkes som "den store fødsel" med udløsningen af "kosmisk bevidsthed". LB3 840 \nDisse væsener kan ikke undgå "talsmanden den hellige ånd", hvis indtog i deres bevidsthed eller mentalitet er det samme som "kosmisk bevidsthed". LB3 876 \nhvilken lykke eller hvilket velvære igen er det samme som "himmeriges rige", "overskygningen af den hellige ånd" eller "kosmisk bevidsthed" LB3 917\nEnhver, der vil "arve det evige liv" (opnå kosmisk bevidsthed, viden om sin egen udødelighed og være ét med Faderen), må derfor uundgåeligt indstille sin mentalitet på kærligheden. LB4 1590 \nDet er denne dagsbevidste, åndelige oplevelsesform, der i "Livets Bog" udtrykkes som "kosmisk bevidsthed". LB5 1662 \nDa har det som nævnt fået kosmisk bevidsthed, der igen er det samme som kristusmentalitet. LB6 2076 \nDet er denne bevidste forbindelses indtræden, der hedder "den store fødsel", ved hvilken væsenerne får kosmisk bevidsthed, bliver til det fuldkomne menneske i Guds billede efter hans lignelse, ja, bliver ét med Gud. LB6 2333 \nKosmisk bevidsthed er igen baseret på intuitionsevnen, men denne evne begynder først at vokse, efter at væsenet er blevet humant indstillet på grund af dets eget talent. LB7 2523 \nSynonymer: Den hellige ånd, Den store fødsel, Intuitionsenergi, Talsmanden den hellige ånd, Kristusmentalitet, ét med Faderen, Arve det evige liv, det fuldkomne menneske i Guds billede efter hans lignelse, visdommens port, indvielse, oplevelsen af kosmisk klarsyn\nSe også: Kosmiske glimt\n↑ Livets Bog 6, stk. 2001\n↑ Livets Bog 2, stk. 383\n↑ Livets Bog 1, stk. 125\n↑ Livets Bog 1, stk. 203\n↑ Livets Bog 2, stk. 446\n↑ Livets Bog 2, stk. 471\n↑ Livets Bog 2, stk. 506\n↑ Livets Bog 3, stk. 840\n↑ Livets Bog 3, stk. 876\n↑ Livets Bog 4, stk. 1590\n↑ Livets Bog 5, stk. 1662\n↑ Livets Bog 6, stk. 2076\n↑ Livets Bog 6, stk. 2333\n↑ Livets Bog 7, stk. 2523\nHentet fra "https://www.martinus-respondoj.info/da/index.php?title=Kosmisk_bevidsthed&oldid=3032"\nDenne side blev senest redigeret den 27. februar 2021 kl. 11:25.\nSiden er vist 419 gange.


Dansk efterslæb på vaccinefronten - DI Fødevarer\nEt eventuelt efterslæb på vaccinefronten kan risikere at få betydning for, hvor hurtigt den danske økonomi kommer i gang igen. (Kilde: DI Fødevarer / Macrobond)\nData fra analyseinstituttet Macrobond viser, at lande som Storbritannien og USA har sat turbo på udrulningen af vacciner mod COVID-19, siden vaccinerne kunne tages i brug i slutningen af 2020. Danmark og Tyskland halter efter disse nationer, når det handler om at få bredt vaccinerne ud. Der er ikke tvivl om, at jo hurtigere, man kan få færdigvaccineret befolkningerne i de enkelte lande, jo hurtigere kan man genåbne samfundene, og jo hurtigere kommer der gang i de økonomiske tandhjul igen. Med den genåbningsplan, som regeringen præsenterede før påske er der forventninger om, at vi også herhjemme vil se en snarlig stigning i den økonomiske aktivitet.\nBriterne og amerikanerne er foran\nBriterne og amerikanerne er kommet hurtigere fra land end EU-landene, herunder Danmark og Tyskland, i forhold til at brede vaccinerne ud, og der er derfor også forventninger om, at den økonomiske vækst i disse lande får hurtigere fat end herhjemme. Den amerikanske økonomi forventes at vokse med 7 pct. i 2021, den britiske økonomi med 5,9 pct. Den tyske med 3,8 pct., mens DI forventer, at den danske økonomi kommer til at vokse med 1,5 pct. i 2021.\nDog skal det siges, at den danske økonomi ikke har været helt så hårdt ramt som mange andre økonomier, og derfor starter den med at vokse igen fra et bedre udgangspunkt. Disse forudsigelser er selvfølgelig forbundet med en vis usikkerhed, da mutationer af virus, en mulig tredje bølge og forsinkelser af vacciner kan forstyrre prognoserne.