21.05.2009, čtvrtek, 23:53\nÚterý 31. května 2005. Tento den vstoupil do dějin fotbalového Slovácka. Neboť v tento den se náš tým vůbec poprvé představil ve finále Poháru ČMFS.\nTeď jsme v netrpělivém očekávání druhého souboje o prestižní trofej. A v rámci naladění se na finálovou vlnu rozhodně není od věci zavzpomínat...\nMÁTE V POČÍTAČI VIDEO NEBO FOTKU Z FINÁLOVÉHO ZÁPASU? OZVĚTE SE V DISKUZI POD ČLÁNKEM. RÁDI JE PŘIDÁME...\nVyprodaný Andrův stadion v Olomouci byl za ideálního letního počasí svědkem bitvy, jakou domácí pohár ještě nezažil - 11.251 diváků je totiž historický rekord v návštěvnosti poháru. Slovácko sice ostravskému Baníku podlehlo 1:2, ale i tak se zápas navždy zapsal do paměti všech, kteří ochutnali tu famózní atmosféru.\nRozhodčí: Šedivý - Filípek, Petřík. ŽK: Zb. Pospěch, Palinek, Procházka - Látal, Magera, Staněk. Diváci: 11.251.\nOstrava: Raška - Látal, Besta, Klimpl, Tomašák - Zd. Pospěch, Staněk, Bystroň, Metelka (90. Drozd) - Magera, Slončík (85.\nPapadopulos). Trenér: Jarabinský.\nDobrý den s Kurýrem (23. 5. 2005): Padne v Olomouci rekord?\nAkce, která nemá v dějinách českého a nejspíš i evropského fotbalu obdoby. Tak lze označit invazi slováckých fanoušků na finále Poháru ČMFS do Olomouce, kde se 1. FC Slovácko v úterý 31. května od 18 hodin střetne s loňským mistrem Baníkem Ostrava.\nDo Olomouce se chystá 55 autobusů. "Podle všeho by se mělo jednat o evropský s rekord, který dosud drželi fanoušci anglického klubu Exeter City z regionální soutěže. Na pohár do Manchesteru vy pravili dvaapadesát autobusů," upozorňuje na pořádnou zajímavost Pavel Trubačík z FanClubu Slovácko.\nZatím vše nasvědčuje tomu, že anglický reekord by měl za týden padnout.\n"Zájem lidí je skutečně enormní. Navíc se hlásí fanoušci ze všech koutů regionu. Nejen z celého okresu, ale i z Hodonínska, Kyjovska, Napajedel či Morkovic," všiml si Trubačík.\nAby si fanoušci mohli co nejlépe vybrat, odkud se vydají dobýt Olomouc, uveřejňujeme na str. 21 seznam lídrů jednotlivých autobusů, kontakty na ně, i města, odkud budou odjíždět.\nSpousta lidí se na finále chystá vlastním autem, i pro ně jsme na str. 21 připravili vše důležité.\nPrávo (25. 5. 2005): Fotbaloví fandové Slovácka prý vytvoří evropský rekord\nNejvětší autobusový přesun fanoušků v dějinách fotbalové Evropy. Tak mluví příznivci prvoligového klubu z Uherského Hradiště o akci, kterou chystají na příští úterý. Do Olomouce, kde I. FC Slovácko odehraje finále Poháru ČMFS s ostravským Baníkem, se vydá 55 autobusů s fandy uherskohradišťského týmu.\n„Pokud vše klapne, měl by to být skutečně evropský rekord. Zatím ho podle nás drží fanoušci anglického regionálního klubu Exeter City, kteří na pohárové utkání do Manchesteru vypravili dvaapadesát autobusů,“ tvrdí Pavel Trubačík z FanClubu Slovácko. A protože fandové velkých evropských klubů se přepravují většinou letecky, může v úterý skutečně padnout rekord.\nPro příznivce ze Slovácka jsou přichystány čtyři tisíce vstupenek, zakoupit si je mohou přímo v Uherském Hradišti při středečním ligovém utkání s pražskou Spartou nebo ve čtvrtek a v pátek od 16 do 18 hodin. „Měli by to udělat i ti, kteří se na finále chystají individuálně autem nebo vlakem. Přímo na místě už to může být složitější,“ řekl Trubačík.\nPodobný hromadný přesun fotbalových fandů zažívalo Slovácko naposledy v roce 1990; klub z Uherského Hradiště tehdy hrál pohárové finále s pražskou Duklou v Hodoníně.\nSlovácké noviny (28. 5. 2005): Fanoušci Slovácky hodlají překonat rekord\nPětapadesáti autobusy se vydají fanoušci fotbalového klubu 1. FC Slovácko na finále Poháru ČMFS s úřadujícím českým mistrem Baníkem Ostrava, který se bude hrát v úterý 31. května od 18 hodin v Olomouci.\nHanácká metropole tak zažije invazi, která nemá nejen u nás, ale i v Evropě obdoby. Měl by tím padnout nejméně evropský rekord. Víc fotbalových fanoušků se najednou autobusem v Evropě nepřepravovalo. "Dosud drželi primát fanoušci regionálního anglického klubu Exeter City, kteří jeli na pohárový zápas do Manchesteru dvaapadesáti autobusy," říká zástupce FanClubu Slovácko Pavel Trubačík.\nPro příznivce slováckého klubu byly připraveny na čtyři tisíce lístků, peklo bude mít na Andrově stadionu vyhrazeno zastřešenou tribunu VYCHOD. Koupit lístky už v Uherském Hradišti by si měli i fanoušci, kteří pocestují vlakem nebo vlastním autem. Sehnat lístky až v Olomouci bude totiž hodně složité.\nAutobusy s fotbalovými fanoušky budou vyjíždět ze všech koutů Slovácka. Jen namátkou z Uherskohradišťska, Brodska, Veselska či Kroměřížska. Konkrétní nástupní místa se zájemci dozví na telefonním čísle 777 835 474 (p. Trubačík), na němž se také mohou k zájezdu přihlásit.\nFanoušci 1. FC Slovácko patří v Gambrinus lize mezi nejslušnější i nejpočetnější. Průměrná domácí návštěva 4908 diváků je před posledním kolem řadí na třetí příčku tabulky.\niDNES.cz (30. 5. 2005): Slovácko nechce, aby finále řídil Šedivý\nSlovácko protestuje proti nominaci rozhodčích na úterní finále domácího poháru, v němž nastoupí v Olomouci proti Ostravě. K zápasu, jehož vítěz si vybojuje účast v hlavní soutěži Poháru UEFA, komise rozhodčích fotbalového svazu nasadila Milana Šedivého. Ten je namočen v korupční aféře, jeho případ ještě nebyl uzavřen.\n"Rozhodčí Šedivý je pro nás nedůvěryhodná osoba. Je zapleten v korupční aféře a jeho kauza nebyla dosud došetřena!" napsal Rudolf Baránek, ředitel Slovácka. Dopis zaslal Jaroslavu Melicharovi, šéfovi komise rozhodčích. "Žádám Vás o takovou nominaci hlavního rozhodčího, která by skýtala naději, že utkání bude řízeno spravedlivě."\nPřestože se jeho telefonické hovory se žižkovským manažerem Ivanem Horníkem staly díky vzájemnému oslovování „Milánku“ a „Ivánku“ velmi známými, zprofanovaný sudí píská v lize jeden zápas za druhým. V letošním ročníku řídil v lize dvacet zápasů. Šedivého nominace na zápasy je skandální: přinejmenším morálně nečistý muž dál diskredituje fotbal.\nŠedivého případ by se měl v nejbližší době dostat před disciplinární komisi. Ale šéf komise rozhodčích Melichar nevidí žádný důvod, proč by měl nominaci rozhodčích měnit.\n"Pan Šedivý není trestně stíhán a ani proti němu nebylo vedeno disciplinární řízení," řekl Melichar pro agenturu ČTK.\nFinále Poháru ČMFS se hraje v úterý 31. května od 18 hodin v Olomouci. Utkání přímo nepřenáší žádná televize.\nDobrý den s Kurýrem (30. 5. 2005): V úterý na zápas roku\nCelé Slovácko je na nohou. Prvoligovým fotbalistům se podařilo i přes dvanáctibodový odečet zachránit nejvyšší soutěž i pro příští sezónu a již zítra je čeká sladký bonbónek - na takřka zaplněném Andrově stadionu v Olomouci se postaví loňskému mistru Baníku Ostrava v souboji o Pohár ČMFS, jehož vítěz získá právo startu v prestižním evropském Poháru UEFA.\n"Doufám, že vrchol sezóny zvládneme, bylo by to překrásné zakončení sezóny," přeje si slovácký útočník Vladimír Malár, který středeční brankou proti mistrovské Spartě Praha pojistil udržení soutěže. Bývalý slávistický hráč už v sešívaném dresu ochutnal radost ze zisku poháru. "Zatímco v pražských klubech je nějaký ten titul skoro samozřejmostí, pro nás je to velký svátek," dodává.\nI z Malárovy rodné vísky, Hrušek u Břeclavi, se chystají tamní fotbaloví nadšenci na finále poháru vypravit autobus. "Vážně? O tom nic nevím. No každopádně budu za jejich podporu rád," byl z informace viditelně překvapen slovácký střelec. Autobusový zájezd připravují i rodiče a kamarádi Petra Filipského z Jihlavy a strýc zraněného Jana Nezmara z Hlavnice u Opavy.\nTři autobusy rodinných příslušníků jsou však jen kapkou v moři pětapadesáti autobusů, které z celého slováckého regionu vypravuje FanClub Slovácko. Překonán by tak měl být dosavadní evropský rekord. Jízdenky do autobusů i vstupenky na zápas je možné ještě dnes zakoupit v pokladnách hradišťského stadionu.\nOlomouc zažije v úterý skutečné oslavy fotbalu. Nejen, že do hanácké metropole zamíří až čtyři tisíce příznivců slováckého celku, i Baník, vyhlášená bašta fanoušků, očekává mohutnou podporu. Pořadatelé však garantují úplné zajištění bezpečnosti.\n"Rozhodně nemějte obavy. Připraveno bude 750 policistů, 250 členů pořadatelské služby, dohlížet budou helikoptéry, jízdní policie i vodní děla," uklidňuje nedůvěřivé Daniel Macho, tiskový mluvčí fotbalového svazu.\nFotbalisté se budou na finále připravovat ode dneška přímo v dějišti, fanoušci plánují odjezd autobusů v úterý kolem patnácté hodiny. Vybaveni budou kšilty proti slunci od brodského Pivovaru Janáček, partnera výpravy FanClubu na Hanou, které budou zároveň sloužit jako poukázka na pivo při následných mohutných oslavách na hradišťském Masarykově náměstí, při kterých poteče pivo doslova proudem, či v restauraci Koruna.\nSlovácko může v sobotu vstoupit do pohárové Evropy, buďte při tom.\nDobrý den s Kurýrem (30. 5. 2005): Na finále chce Nezmar i se zlomeným žebrem\nV letošní sezóně se svého příjmení moc nedrží. Na paty se mu lepí smůla v podobně častých zranění. Brzy osmadvacetiletý útočník 1. FC Slovácko Jan Nezmar si finále poháru nezahraje, po zápase se Spartou totiž skončil v nemocnici. V neděli již odpočíval doma, ve svém zlínském bytě čekal odpolední návštěvu spoluhráčů.\n* Co se vlastně stalo?\n"Úplně přesně to nevím. Po vzdušném souboji s Martinem Haškem jsem skončil na zemi, ačkoliv jsem klečel, snažil jsem se bojovat o míč, čehož si údajně sparťan Sivok všiml pozdě, nestihl zabrzdit a šlápl na mě."\n* Mezi lidmi se spekuluje, zda v tom od Sivoka nebyl úmysl. Je to bývalý hráč Budějovic, které se s vámi na dálku bily o záchranu.\n"Pevně věřím, že v tom nic takového nebylo."\nJak jste po střetu dopadl?\n"Jedno žebro zlomené, dvě naštípnutá. Navíc jsem měl od žebra i rozříznutou plíci, moc krve jsem v ní ale naštěstí neměl. Přes noc jsem byl v nemocnici, druhý den mě i díky přímluvě klubového doktora pustili domů."\n* Jak dlouho byste se měl léčit?\n"Záležet bude na rychlosti hojení, ale odhad je tak čtyři týdny. Zlomené žebro se léčí pouze klidem, ničím jiným."\n* Vy máte letos na zranění skutečně smůlu.\n"Teď jsem měl dost času na přemýšlení, a tak jsem rozmýšlel nad celou sezónou. Jen co jsem se dal do kupy po jednom zranění, hned přišlo další. Ani jsem se nestihl pořádně rozehrát. Na druhou stranu asi jednou taková sezóna přijít musela. Třeba v Liberci jsem odehrál snad sto dvacet zápasů bez jediného problému."\n* Z Hlavnice, vaší rodné opavské vísky, měl být na finále vypravený autobus. Pojede i za těchto okolností?\n"Zdá se, že ano. Se strýcem, který jej organizuje, jsem mluvil hned ve čtvrtek, a on říkal, že zájezd bude, mezi lidmi je o finále velký zájem. O to víc mě mrzí, že o tak velkou podporu přijdu."\n* Jak budete sledovat zápas vy?\n"Věřím, že se můj stav do úterý zlepší natolik, abych mohl do Olomouce taky vyrazit. Kdyby se ale hrálo dnes, tak bych nejspíš byl s Olomoucí ve spojení jen přes telefon. Zatím mě to totiž ještě hodně bolí."\nMladá fronta DNES (31. 5. 2005): Fanoušky Slovácka čeká rekordní kulový blesk\nTakřka čtyři tisíce fanoušků FC Slovácko chtějí dnes v Olomouci spatřit na vlastní oči svůj tým ve finále domácího poháru proti Ostravě. Polovina z nich pojede autobusy. Podle některých informací tak bude překonán světový rekord v počtu autobusů, které se vydaly za pohárovým zápasem.\nRekord dosud držel anglický regionální klub Exeter City. Jeho přiznivci vážili cestu do Manchesteru 52 autobusy.\n"Je to tak. Odhaduji, že naplníme ještě o tři autobusy víc. Kontaktním osobám se totiž hlásí další a další zájemci," uvedl technický manažer slováckého klubu Marek Jurák.\nZájemci o svazem poskytnutou kvótu vstupenek ještě v pondělí v podvečer obléhali pokladny uherskohradišťského stadionu.\n"Vyměnil jsem si v práci na poslední chvíli směnu, takže jedu," svěřil se jeden ze šťastných majitelů vstupenky.\nPodle obchodního manažera klubu Patrika Bazaly měl celou organizaci autobusového rekordu na starosti Fan Club Slovácko. Vedení fotbalového klubu naopak nezapomnělo na sponzory a čestné hosty.\n„Fandit přímo v hledišti olomouckého stadionu bude i vedení města. Pozván je i hejtman Zlínského kraje,“ dodal Bazala.\nPodle zástupce vedení Fan Clubu Zdeňka Zemánka vyrazí autobusy s příznivci slováckého klubu i z jiných částí republiky. "Jeden vyjede dokonce z Prahy, další z Jihlavy, Hrušek na Břeclavsku nebo Opavy. Jádro pochopitelně spadá na Slovácko," uvedl jeden z hlavních koordinátorů.\nNejvíce autobusů z plánovaných pětapadesáti poskytl uherskohradišťský podnik ČSAD. "Řidiči přivezou ranní směny z práce, vymění se za volantem a vyrazí na Olomouc. Z naší strany pojede přibližně dvacet autobusů," uvedl náměstek Ivan Kallus, který prý už zažil větší "stěhování národů" na začátku předcházejícího desetiletí. "Čeští turisté tehdy brali útokem Itálii. Desítky autobusů naráz vyjížděly i ze slováckého regionu. Takže nás zítra těžko něco překvapí."\nMezi fanoušky si akce získala přezdívku kulový blesk podle populárního filmu dvojice Svěrák-Smoljak. V každé vesnici se našla z řad fandů kontaktní osoba, která podchytila zájemce o zájezd. Vedle zpráv na webové stránce Slovácka přišly ke slovu i tradiční způsoby šíření informací.\n„Kdo jel na ligu, vyzvedl plakáty a těmi polepil obec. Nebo je umístil v hospodách. Zareagovaly i místní zpravodaje a rozhlasy," doplnil Zemánek.\nPodle Jaroslava Strnada ze Starého Města věří fandové, že se z Olomouce budou vracet s veselou. „Poslední noc jsem nemohl ani zamhouřit oka. Věřím, že budeme po návratu slavit v Hradišti až do rána,“ svěřil se fanoušek.\nJako pozitivní vnímá atmosféru spojenou s utkáním i vedoucí oddělení komunikace vnějších a vnitřních vztahů fotbalového svazu Daniel Macho. „Jsme rádi, že se pohárovému finále vrací důstojnost, která mu náleží,“ reagoval i na aktivitu slováckých fanoušků.\nTěm byla vyhrazena celá jižní část Androva stadionu. Na pořádek v Olomouci dohlédne 750 policistů a 250 pořadatelů. Připraveny jsou i helikoptéry, oddíly jízdní policie a vodní děla.\nMladá fronta DNES (31. 5. 2005): Věříme si, říká stoper Pavlík\nFotbalisté Slovácka rozhodli tři pohárová utkání v penaltovém rozstřelu. Dvakrát u něj úspěšně asistoval stoper Petr Pavlík, jednou ho nebylo potřeba. Pokud dnešní olomoucké finále s Baníkem Ostrava skončí po 90 minutách nerozhodně, znovu bude připraven pokořit soupeřova gólmana nekompromisní střelou z deseti metrů.\n"Penalty jsme trénovali, ale v našich silách je rozhodnout zápas v normální hrací době," tvrdí Pavlík. "Kdyby se kopaly, asi bych opět byl mezi pěti vybranými střelci," dodal.\nMá pohárové finále favorita?\nVšichni favorizují Ostravu, tak je v tom necháme.\nHlavně musíme hrát zodpovědně zezadu a neinkasovat. Kluci vepředu se o nějaký gól postarají.\nVětšina vašich spoluhráčů v sobotu odpočívala, vy jste v Mladé Boleslavi odehrál 60 minut. Nebudou vám chybět síly?\nPodle původního plánu jsem měl v poločase nahradit Rajnocha. Ale zranil se Švejnoha, tak jsem šel na hřiště dřív. Myslím si, že to nebude mít žádný vliv, cítím se v pohodě.\nDo Olomouce se chystají davy vašich fanoušků. Cítíte jejich podporu?\nUrčitě. Sejdou se dva mančafty, kteří mají jasně nejlepší diváky v lize. Nás poženou za historickým úspěchem, chceme je potěšit.\niDNES.cz (31. 5. 2005): Pohár ve strhujícím finále získala Ostrava\nDva góly po přestávce rozhodly strhující finále Poháru Českomoravského fotbalového svazu mezi Slováckem a Ostravou. Na zaplněném Andrově stadionu v Olomouci se o vítězství ostravského mužstva postarali překvapivou lobovanou střelou Metelka a technickým pokusem střídající Papadopulos. Slovácko už dokázalo jen snížit na konečných 1:2.\nCelkově lepší Baník vyhrál zaslouženě, přičemž jednoznačně navrch měli i jeho fanoušci.\n"Dávno jsem neviděl, aby pohárové finále mělo tak skvělou kulisu," pochvaloval si ostravský trenér Jozef Jarabinský a pochválil i úroveň fotbalu: "Byla to zajímavá a dramatická podívaná až do úplného závěru."\nVe znamenité fotbalové atmosféře, kterou by první liga mohla jen závidět, se do sebe oba soupeři zakousli ze všech sil od úvodních minut.\nV začátku se víc prosazovali ostravští fotbalisté, kteří si vytvořili územní převahu. Jejich soustředěný nápor vyvrcholil hlavičkovým pokusem Klimpla a Staňkovou dorážkou, ale v těchto okamžicích se vyznamenal pozorný brankář Drobisz.\nPotom už Slovácko začalo nájezdy oplácet, hrálo se v ostrém tempu nahoru, dolů, v každé chvíli bylo na co se dívat.\nA v jednom kuse se ozývalo mohutné povzbuzování obou zaplněných postranních tribun.\nBaníček, Baníček - burácela jedna strana hlediště.\nEf cé Slovácko, ef cé Slovácko - oplácela druhá.\nPo čtvrthodině centroval z pravé strany ostravský veterán Slončík a Metelka pár metrů před Drobiszem jen o krok nedosáhl.\nPo chvíli může nasadit k sólu Malár ze Slovácka, ale o míč přišel a následovat ostravský protiúder. Bleskurychlý Zdeněk Pospěch zatáhl míč po pravém křídle, odcentroval, ale míč opět jen těsně minul nabíhající Mageru se Slončíkem.\nOstravští byli v ofenzivě nebezpečnější, což názorně ukázala 28. minuta. Bystroň nádherným pasem vyslal Slončíka, ale tomu v sólovém nájezdu chyběla rychlost a vracející se Pavlík mu stačil míč skluzem vypíchnout. A hned vzruch na opačné straně, po chybě ostravského Tomašáka střílí bez přípravy Ivana, tečovaný míč končí rohem.\nŽádný ze soupeřů netaktizuje, oba se ženou za gólem. Když se pak z dobré pozice netrefí ostravský Bystroň, fanoušci z Bazalů rozvinou transparent s mapou Česka, na níž jsou všechna města označena nápisem Baník. My jsme doma všude - hlásá vedlejší plakát.\nPět minut před přestávkou střílí Tomašák do náruče připraveného Drobisze, poté se dostává ke střele Malár a teď se musí hodně natahovat ostravský gólman Raška.\nAsi nejblíž ke gólu měl v prvním poločase ostravský Bystroň, jenže jeho pokus ze šesti metrů zázračnou robinzonádou vyrazil Drobisz.\nBoj se nedlouho před přestávkou viditelně přiostřil, na což doplatili žlutými kartami Zbyněk Pospěch s Palinkem.\nSympatická fotbalová bitva pokračovala ve stejném duchu i ve druhé půli, útočné nájezdy se střídaly na obou stranách.\nOstravská tribuna pak vybuchla gejzírem nadšení v 54. minutě. Obranu Slovácka i jejího gólmana Drobisze překvapil prudkou lobovanou střelou Metelka - brankář se jen bezmocně ohlédl, jak míč plachtí do jeho sítě...\nNapětí v diváckém sektoru Baníku polevilo, takže moravští fanoušci měli čas i na radu delegátům blížící se valné hromady. Rozvinuli nápis: MOKRÝ KOŠTĚ ŠPATNĚ METE, VOLTE HAŠKA, NEBLBNĚTE!\nPo vedoucím gólu Ostravští hru zklidnili, vzadu soupeře nepustili do žádné vážnější akce a přitom stačili pokračovat v promyšlené nátlakové hře. Míč byl častěji na jejich kopačkách i na polovině Slovácka, což v řadách příznivců Baníku vyvolávalo neustálé bouře nadšení.\nTýmu z Uherského Hradiště pak už nepomohlo ani dvojí střídání, ostravští fotbalisté nejtěsnější náskok spolehlivě kontrolovali a dvě minuty před koncem přidal jejich druhý gól střídající Papadopulos. Za Slovácko pak už jen snížil Dostálek.\nPo závěrečném hvizdu se tak Ostrava mohla radovat nejen z domácí trofeje, ale navíc i z postupu do zářijového prvního kola Poháru UEFA.\n"Nebyli jsme horší než vítězové, ale mám pocit, že nás tady někdo nechtěl vidět, tak jako nás nechtěl vidět ani v lize," postěžoval si neurčitě Ladislav Molnár, trenér Slovácka. Na dotaz, z čeho pramení tato jeho ukřivděnost, uvedl: "Pokud vám pocit zklamání po prohraném finále připadá jako ukřivděnost, tak budiž, jsem ukřivděný. Mám svůj pohled na utkání, který po prohře nikdy nemůže být objektivní."\nKonkrétně se zmínil jen o špatném metru rozhodčího při posuzování důrazného přístupu ostravských hráčů k osobním soubojům. K zápasu Molnár řekl: "Udělali jsme pár chyb, za které jsme zaplatili. Škoda druhého gólu, jinak to mohlo být ještě dramatičtější."\niDNES.cz (31. 5. 2005): Moravské finále mělo skvělou atmosféru\nBylo to pohárové finále, jaké znají v Německu nebo v Anglii, jeden z vrcholů domácí fotbalové sezony! Moravský souboj Baníku se Slováckem prozíravě přesunutý z Prahy do Olomouce snesl všechny parametry velkého fotbalu. Zápas měl strhující atmosféru, hrálo se s velkým nasazením, a to všechno zarámovali fantastičtí fanoušci obou mužstev.\nOstravští fanoušci měli v Olomouci převahu, ale ani diváci ze Slovácka se nemají za co stydět. V boji s přesilou se drželi statečně a v pozápasové euforii to ocenili hráči obou týmů. Něco takového se na stadionech často nevidí. Hráči Baníku, už oblečeni do vítězných triček s nápisem "FCB, vítěz Poháru ČMFS" přiběhli k sektoru soupeřových vlajkonošů a tleskali jim. Fanoušci přitom skandovali: "Morava! Morava!"\nHráči poraženého týmu si po utkání došli pro medaile jako první, ale ani pak se jim ze hřiště nechtělo. Posedávali na trávníku, zdravili se s diváky a sledovali korunovaci soupeře. "V takové atmosféře se nehraje každý den," poznamenal Lukáš Jarolím. "Jen je škoda, že to nemohli vidět diváci v televizi."\nMladá fronta DNES (1. 6. 2005): Kameraman Nezmar zůstal na tribuně\nÚtočník Jan Nezmar ze Slovácka zažil už spoustu výjimečných zápasů. Třeba v libereckém dresu, když severočeský tým usiloval o titul nebo když zkoušel vyřadit v předkole Ligy mistrů slavný AC Milán. Ale pokaždé byl u toho, na hřišti. Finále domácího poháru prožíval v nezvyklé roli. Kvůli zlomenému žebru zůstal jen na tribuně.\n"Jsem nervózní jako blázen. Člověk by chtěl, ale dobře ví, že to nemůže ovlivnit. Je to šílené," poznamenal Nezmar krátce před zápasem, kdy v kabině navštívil spoluhráče a povzbuzoval je.\nPrvní poločas strávil na tribuně. Sedl si vedle svého otce a fandil Slovácku. "Byly to nervy. Klepal jsem se jako osika," pousmál se Nezmar.\nV přestávce se přece jen přesunul na zelený trávník. Na hřiště pochopitelně nevyběhl, ale zůstal na lavičce. V ruce měl videokameru a pro klubový archiv nahrával zajímavé záběry ze zákulisí.\n"Dostal jsem speciální úkol," podotkl Nezmar, který se zranil minulý týden v souboji se Spartou. Předčasně pro něj skončila sezona, v níž ho trápila neuvěřitelně dlouhá řada zranění. "Už ani nepočítám, kolik jich bylo," dodal útočník.\nMladá fronta DNES (1. 6. 2005): Všichni jsme zklamaní, řekl Pavlík\nZklamání. Tak by se daly jedním slovem popsat pocity hráčů Slovácka po úterním finále poháru. Bezprostředně po zápase zkroušeně odmítali žádosti o rozhovor, kolem novinářů procházeli se sklopenými hlavami. "Nechci to hodnotit s horkou hlavou," zareagoval jen stoper Petr Pavlík.\nKde jste finále ztratili? V čem byl mezi vámi a Baníkem ten největší rozdíl?\nJak říkám, nechci to hodnotit s horkou hlavou, ale myslím si, že rozhodčí Šedivý Baníku hodně pomohl. I my hráči jsme z toho měli obavy už před zápasem.\nNezakřikli jste výhru tím, že jste už předem organizovali oslavy na uherskohradišťském náměstí?\nAle to nebyla předčasná sláva. My jsme se především zachránili v lize, i když šli všichni proti nám, nikdo nám tu záchranu nepřál. Ale my jsme ten dvanáctibodový odpočet zvládli, což by dokázal jen málokterý mančaft v lize. Když jsme nasbírali dvanáct bodů, byli jsme na nule, kdežto ostatní měli náskok. Ale uhráli jsme to a předváděli jsme i docela pěkný fotbal.\nJako ve finále poháru...\nBylo to pěkné utkání i se skvělou kulisou, ale bohužel se smutným koncem.\nZmínil jste diváky. Určitě vám pomohlo, že se hrálo v Olomouci.\nJe to tak. Lidé na Moravě žijou fotbalem mnohem víc než v Čechách. A v Olomouci se to jen potvrdilo.\nNevyhráli jste, ale pojedete i tak za fanoušky slavit na náměstí?\nJsme sice zklamaní, nebude to takové, jako kdybychom vyhráli, ale pokud tam nějací budou, určitě s nimi konec sezony oslavíme.\nMladá fronta DNES (1. 6. 2005): Finále? Všechno musí jít stranou\nSto padesát příznivců 1. FC Slovácko od školáků až po zralé důchodce ze Starého Města si dalo sraz před třetí odpoledne u školy na hlavní třídě. Místo dobře znají, vždyť odtud vyrážejí na ligová utkání na cizích stadionech.\nHlavní organizátor staroměstské větve Jaroslav Strnad se v posledních dnech nezastavil. „Pořád samé telefony, dotazy na vstupenky, zkrátka starostí nad hlavu. Ale být u historické akce, to holt člověk musí něco vydržet,“ svěřil se.\nOdjezd zprvu probíhal jako po másle. První autobus obsadilo tradiční jádro fandů. Například Petr Bureš si liboval, že stihl práci a teď už může myslet jen na fotbal. „O ničem jiném jsme s chlapama stejně poslední dny ani nemluvili,“ přiznal zapřísáhlý příznivec Slovácka.\nKamarádky Renata, Zuzka a Veronika stihly kromě fotbalu při čekání probrat i Veroničinu čerstvou maturitu. „A teď to ještě oslavit s fotbalistama,“ zasnila se úsměvavá blondýnka.\nSotva první tři autobusy vyjely od chodníku, ozvaly se bojové pokřiky a chorály. Zbylý hlouček na trávníku před školou odpovídal a vyhlížel svého dopravce. Jenže nikde nic. Před čtvrtou hodinou už všichni znejistěli.\n„Tak snad abychom začali stopovat auta,“ povzdechla si Zdenka Hašová. Její manžel a syn Roman zjišťovali u šéfa akce podrobnosti.\n„Už jede, vezl děti ze zoo a jedno se mu tam poblinkalo. Musel uklízet, aby nám to tam nesmrdělo,“ vysvětloval Strnad, proč řidič dorazí s citelným zpožděním.\nO čtvrt na pět, necelé dvě hodiny před výkopem, poslední staroměstský autobus konečně vyrazil na spanilou jízdu. Ve chvíli, kdy tři předchozí už vjížděly na předměstí Olomouce.\nLehce patrná nervozita, zda řidič dorazí včas, se mísila s vírou v úspěch fotbalistů ze Slovácka. Rozléhaly se bojové pokřiky Synot do toho! či Pohár bude náš!\nV Kudlovicích na návsi se naráz sjely čtyři fotbalové autobusy. Na chodníku čekalo na své adresáty snad třicet přepravek s láhvemi pěnivého moku. „To je ono!“ začali skandovat příznivci dobrého fotbalu a piva.\nCesta rychle ubíhala, řidič se poctivě snažil smazat časové manko. Jeden z fandů usnul a neprocitl, ani když šéf Jaroslav Strnad na předním sedadle přes mikrofon vytrvale burcoval osazenstvo.\nV pauzách mezi zpěvem a skandováním vysvětloval také choreografií fanouškovského kotle Slovácka. „První minuta, kartón číslo jedna nad hlavu. Minuta šestačtyřicátá, kartón číslo dva. Pět minut před koncem, v případě našeho vedení, přijde na řadu trojka. Nezapomeňte se snažit, ať si netrhnem ostudu,“ vysvětloval trpělivě.\nPřed půl šestou vjel úplně poslední staroměstský autobus plný natěšených fanoušků na olomoucké předměstí. Mnozí už pokukovali po hodinkách. Úsměv na tvářích všem pohasl, když u tržnice padli do několikasetmetrové kolony.\nSedmdesátiletá věrná fanynka a pravidelná pořadatelka Růžena Pašková jen kroutila hlavou. „Tož já sa tak těším a teď snad uvidím až druhý poločas,“ postěžovala si nejstarší účastnice zájezdu.\n„Já snad omdlím, jestli to nestihneme,“ nesl se jiný hlas.\nAutomobily a vozy městské dopravy tlačili netrpěliví fandové doslova očima před sebou. Někteří se dožadovali vypuštění do ulic s tím, že půjdou pěšky.\nNáznak rebelie skončil tři minuty před začátkem utkání kousek od Androva stadionu. Osazenstvo autobusu číslo 4 se doslova vyřítilo ven a většina z nich sprintem spěchala ke svému sektoru. Ze vzdálených ochozů už zněly naplno bojové chorály obou fotbalových soků. Velké finále mohlo začít ...\nPrávo (2. 6. 2005): Fandové mají rekord, ale pohár jim chybí\nPatrně vytvořili evropský rekord v autobusovém přesunu fanoušků za svým týmem. Přesto zůstaly v úterý večer příznivcům fotbalistů z Uherského Hradiště tak trochu oči pro pláč.\nJejich tým v olomouckém pohárovém finále prohrál s Baníkem Ostrava a také oni, přestože je na Hanou přivezlo víc než padesát autobusů, v souboji hlasivek podlehli ostravské přesile.\nJe úterý krátce po patnácté hodině a parkoviště u uherskohradišťského kina Hvězda se plní stovkami fandů s modrobílými šálami na krku. Brali si dovolenou, prchali ze škol, jen aby podpořili svůj tým.\n„Pětapadesát autobusů, to je paráda. Přece není možné, aby kluci s takovou silou v zádech prohráli,“ přemýšlí nahlas Jiří Moštěk.\nPřímo v Hradišti to ještě na velkou kolonu nevypadá. Jenže v nedalekých Kudlovicích, kde do autobusů přibudou sponzorské dary spřáteleného regionálního pivovaru, už budí ta šňůra respekt. „Podívej, jaké haló tady z toho lidé mají,“ uculují se šoféři busu, ve kterém jsem se usadil.\nBodejť by se místní nedivili. Ve snaze vyhnout se frekventované cestě na Přerov se kolona na Olomouc vydala po úzkých okresních cestičkách. Tam, kde jindy jezdí spíš cyklisti, je teď hodně těsno. Jenže fandy zvolená trasa zlobí. Sýčkují, že nepřijedou včas.\n„To jsme měli jet radši vlakem a v Olomouci jít pěšky,“ zní autobusem. „Jo, a vlítnout tam baníkovcům rovnou do chřtánu,“ připomíná šofér pověst obávaných soupeřových fans.\nPůl hodiny před začátkem je kolona v Olomouci. Není to dostačující. Avizovaný policejní doprovod je spíše symbolický, autobusy stojí v zácpách na křižovatkách, dopravní režim kvůli nim nikdo nemění. Fandové jsou nervózní, z autobusů vybíhají až deset minut před výkopem. A hned se stává to, čemu měli policisté zamezit: promíchají se s příznivci Baníku.\nNa provokace naštěstí nikdo nemá čas ani chuť. Mužstva už jsou na ploše, když příznivci uherskohradišťského týmu konečně usedají na svá místa. „Nesedíme, fandíme, povzbuzujeme. Slovácko, Slováckóóó,“ vyvolává do megafonu leader Fanclubu Pavel Trubačík.\nV řadách pod fanoušky takto lítá celý zápas, z fotbalu asi moc nemá. A fandové jsou neúnavní, bojují s ostravskou přesilou. Nevzdají to, ani když jejich tým prohrává. Do poslední vteřiny věří ve zvrat. A když je konec, jen na chvíli smutně sklopí hlavy. Za tři vteřiny už je zase zvednou a děkují svým hráčům.\nA pak přijdou dvě úžasné scény: k fandům z Uherského Hradiště přibíhají hráči Baníku, ukloní se a zatleskají. Stejně jako o půl hodiny později policisté, kteří příznivcům ze Slovácka plácáním do dlaní děkují za spořádaný a nekonfliktní odchod k autobusům. „Prohráli jsme, ale mám z toho báječný zážitek. I z fandů Baníku, byli skvělí,“ přiznává Petr Stavěl už před odjezdem.\nU kolony busů to vypadá jako na korze v Uherském Hradišti. Zdraví se tam významný lékař, uherskohradišťský starosta, ředitel úřadu práce, architekt, majitel velké firmy. Slovácká invaze na Hanou skončila kolem půl jedenácté večer. „Tak snad někdy příště,“ loučili se lidé.\nDobrý den s Kurýrem (6. 6. 2005): Jak se jelo pro pohár\nU kotelny na hradišťském sídlišti Východ postává v úterý v půl třetí odpoledne hlouček asi dvaceti lidí. Nic neobvyklého, zdálo by se. Až na to, že podobných hloučků postávala ve stejnou dobu v okrese více než stovka.\nFanoušci slováckých fotbalistů se rozhodli překonat evropský rekord a na finále Poháru ČMFS do Olomouce vypravili na pětapadesát autobusů. Stal jsem se jedním ze skoro tří tisíc účastníků mamutího zájezdu.\nVelkým překvapením je už samotný autobus. Kroměřížská poznávací značka dává tušit, že sehnat v okrese padesát autobusů je zkrátka nemožné.\nFanoušci se po rychlém nalodění rozdělí na dvě skupiny. Většinou ještě školou povinní mladíci, kteří si ve škole raději vzali „neplacené volno“, zabírají místa vzadu, již odrostlejším příslušníkům střední generace zbývají místa vpředu.\nNa jinak opuštěném parkovišti nedává nic tušit, že bychom měli být součástí tak ohromné akce. Vlastně po celou cestu do hanácké metropole jsme tak trochu mimo centrum dění. Jelikož na nás jeden ze členů výpravy čeká v Tlumačově, musíme odbočit z trati a vyhnout se tak Kudlovicím, kde každý autobus obdrží od brodského pivovaru Janáček zásobu zlatavého moku na celou vyčerpávající pouť zdarma.\nAtmosféra v autobuse je poklidná, znatelná je nervozita ze zápasu. Za mnou sedící dvojice pohledných dam diskutuje. Téma „jak dopadne utkání“ není nijak neobvyklé, zní celým autobusem.\nAle co to, ženská konverzace přechází do fotbalové taktiky. „Milana Petrželu určitě zase nepostaví, dá tam zase Malára,“ obává se blondýnka. A brunetka jen přitakává: „Toho Molnára by měli vyhodit.“\nNa sobě mají, podobně jako drtivá většina spolucestujících, bílé triko, spousta fandů oblékla bílé dresy ze speciální kolekce, vydané před rokem při cestě autobusové jedenáctky do Ostravy.\nTiché švitoření se mění za Kroměříží. Po občerstvovací zastávce v motorestu v Postoupkách se nervozita mění v bojovnou náladu. Autobusem hřmí jeden fotbalový chorál za druhým, zpívají a tleskají téměř všichni. Když zrovna projíždíme nějakou dědinou, lidé se za námi otáčí, mnozí i mávají. Nad hlavami nám krouží policejní vrtulník zajišťující bezpečnou cestu.\nZvolené putování mimo hlavní silniční tah je zdlouhavé, do Olomouce však přijíždíme včas. Zdrží nás sice pravidelná dopravní zácpa poblíž náměstí Hrdinů, půl hodiny však máme k dobru.\nVe městě potkáváme neskutečné množství příznivců soupeře. Červenomodrá šála Baníku Ostrava je omotána snad na každém druhém kolemjdoucím.\nUž při vysednutí z autobusu se přívrženci obou táborů promísí. Obavy z konfliktů jsou však tentokrát zcela liché. Fanoušci se společně fotí, vyměňují si šály, „štengrují“ se, čí miláčci dnes vyhrají.\nZápas je dlouhou dobu vyrovnaný. Na hřišti. V hledišti mají přeci jen převahu Ostravané. Obsadili majestátní pětitisícovou tribunu za bránou, spousta jich je i na ostatních tribunách vyprodaného Androva stadionu. Ani slováčtí fandové se však nenechávají zahanbit. Doslova mrazí, když po závěrečném hvizdu rozhodčího deset tisíc přítomných společně skanduje „Morava, Morava“.\nLoňský mistr z ostravských Bazalů se mohl po utkání radovat ze zisku poháru. Zvítězil 2:1 a od léta jej čeká evropský Pohár UEFA. Smutek na tvářích slováckých hráčů nebo jejich příznivců však dlouho nevydržel. Nejdřív se změnil ve zmatenost a nespokojenost. To když do té doby perfektně spolupracující policisté odmítli pustit autobusy do blízkosti stadionu a fanoušci tak museli absolvovat cestu k více než kilometr vzdálené právnické fakultě, u níž karavana pětapadesáti vozů očekává příchod cestujících.\nNakonec se však přeci jen slaví na hradišťském Masarykově náměstí. Více než stovka fanoušků se veselí spolu s hráči z obrovského úspěchu - hráči dokázali udržet nejvyšší soutěž a navíc si zahráli finále českého poháru. Žádný slovácký klub nedokázal ve fotbale víc. Z poháru za druhé místo - tedy spíš z jakési nádoby, která oslavy vydržela - se pije všelicos. Nápoje z hroznů, chmele, švestek, hrušek a snad i banánů.\nHráči spolu s fanoušky. Jako správný tým...\nZ finálového zápasu přinášíme také sestřih + atmosféru na stadionu. Bohužel se podařilo sehnat pouze záznam z klubové kamery, která nebere ohledy na chorea a dění na tribunách… Za video-úlovky z vašich archivů proto budeme velice vděčni.\nSESTŘIH ZÁPASU PROTI BANÍKU\n21.05.2009, čtvrtek, 20:36 - Další informace pro účastníky finále


Právník Dostál neuspěl proti ministerstvu u Nejvyššího správního soudu. Ještě to prý bude zajímavé | ParlamentniListy.cz – politika ze všech stran\nParlamentníListy.cz » Aréna » Monitor » Právník Dostál neuspěl proti ministerstvu u Nejvyššího správního soudu. Ještě to prý bude zajímavé\nPrávník Ondřej Dostál utrpěl neúspěch v kauze, která jej proslavila. Jeho žaloba na opatření ministerstva zdravotnictví, které v první instanci vyhověl pražský Městský soud, byla Nejvyšším správním soudem zamítnuta. ParlamentníListy.cz s ním hovořily o rozsudku, který věc vrací k první instanci.\nNa konci února Nejvyšší správní soud zrušit rozsudek Městského soudu v Praze, který vloni v dubnu zrušil čtyři opatření ministerstva zdravotnictví a současně konstatoval, že přijímání pandemických opatření pouhou vyhláškou ministerstva zdravotnictví je nezákonné. Právě na základě tohoto rozsudku poté byla přijímána opatření usnesením vlády v režimu nouzového stavu.\nS žalobou byl spojen právník zabývající se zdravotnickým právem Ondřej Dostál, který ji sepsal. Ministerstvo zdravotnictví se rozhodlo podat proti rozsudku kasační stížnost, která se k „odvolačce“ na Nejvyšším správním soudě dostala až po deseti měsících.\n„Pokud vláda považuje za nutné vydávat plošná a razantní opatření jako třeba plánované omezení většiny volnočasových aktivit, nezbývá jí než použít jako nástroj nouzový stav,“ uvedl Dostál později pro ParlamentníListy.cz.\nNejvyšší správní soud ve svém rozsudku odmítl názor senátu soudce Štěpána Výborného, že v době vyhlášení nouzového stavu má být působnost ministerstva podle zákona o ochraně veřejného zdraví oproti běžné situaci omezena.\n„Nic takového neplyne z textu zákona a nelze to dovodit ani jeho rozumným výkladem,“ uvedl soudce NSS. Naopak v době krizových stavů je podle něj důležité, aby všechny orgány efektivně plnily své úkoly.\nPodle NSS je nutné posoudit, zda taková opatření spadají do zákonného zmocnění daného ministerstva podle konkrétního obsahu přijatých opatření, bez ohledu na skutečnost, zda je zrovna vyhlášen nouzový stav, či nikoliv.\nPro ParlamentníListy.cz Ondřej Dostál uvedl, že Nejvyšší správní soud podle něj dal v mnoha důležitých věcech Městskému soudu za pravdu. Například potvrdil, že opatření ministerstva jsou přezkoumatelná ve správním soudnictví, nebo že konec opatření neznamená konec sporu a soud může spor rozšířit na ta, která byla mezitím vydaná. A rovněž, že poučení účastníků soudem o procesním postupu nelze vnímat jako podjatost.\nRozpor je podle něj v tom, že zatímco Městský soud řekl, že ministerstvo nemá pravomoc vydávat opatření podle zákona o veřejném zdraví vůbec – Nejvyšší správní soud řekl, že některá opatření, ryze hygienická, v tomto režimu vydávat lze.\nDocela určitě by ale nebylo možné pod tato opatření zahrnout uzavření provozoven či omezení pohybu.\nRozhodnutí Nejvyššího správního soudu proto vyvolává zásadní otázku, kde je hranice mezi tím, o čem smí rozhodnout ministerstvo, a co musí rozhodnout vláda v rámci nouzového stavu. A o tom bude muset opět rozhodovat Městský soud, kterému se žaloba vrací.\nKlíčový bude výklad § 69 odst. 1 písm. i) zákona o veřejném zdraví, kde se hovoří po taxativním výčtu v předchozích písmenech o „jiných činnostech k likvidaci epidemie“, která smí ministerstvo vykonávat. Co mezi tyto „jiné činnosti“ patří, to teď budou muset rozhodnout soudy. „Bude otázkou, jestli ‚jiné‘ znamená jakékoliv, nebo ne. A to je důležité i pro budoucnost, protože jednoho krásného dne skončí nouzový stav,“ dodal Dostál.\nParlamentnímListům.cz se také ozval čtenář, který upozornil, že Ondřej Dostál není advokátem a u advokátních zkoušek neuspěl.\nJe pravdou, že Ondřej Dostál není veden v seznamu advokátů České advokátní komory, nemůže tedy být nazýván advokátem. Je však třeba dodat, že sám se aktivně advokátem nenazýval. Rovněž je pravdou, že Ondřej Dostál získal od České advokátní komory několik ocenění, například cenu Talent roku 2006 nebo ocenění za publikaci v roce 2004.\nDostál , ministerstvo zdravotnictví , NSS , Právo , soud


Vzduchová bruska – Ruční nářadí\nPopis: Přímá vzduchová bruska s nástavci, spotřeba vzduchu . Hledáte bruska vzduchova ? U každého zboží si můžete zjistit i jeho dostupnost nebo třeba . Bruska excentrická vzduchová 150mm Yato. Prodejte snadno a rychle na Bazoši.\nPřes půl milionů uživatelů za den. Najděte co potřebujete ve Vaší . Profesionální vzduchová excentrická bruska Mirka ROS 650CV se zdvihem mm a 150mm podložným talířem. Nebo zadejte inzerát zdarma a rychle prodejte nepoužívané zboží na největším . Pneumatická přímá bruska Extol GD 1B, kufr, příslušenství. Levá, pravá, středa, čtvrtek.\nV pravidelném rytmu po včerejším obrazovém představení vzduchové brusky Scorpio YU. Ideální pro odstraňování rzi, povrchových usazenin a svarů.\nVzduchová pistolová kotoučová . Součástí balení není upínací hlava. Chcete prodloužit životnost své brusky? Zvolte pneumatickou variantu s odfukem.\nProvozní tlak: barůSada ks příslušenstvíPlastový kufřík. Objevte inspirativní cenově dostupné nákupy v . Naše cena s DPH: 1€. Dom a záhrada – vzduchova bruska bazár.\nPredajte ľahko a rýchlo na Bazoš. Cez 4tisíc užívateľov za deň. Nájdite čo potrebujete vo Vašej kategórii. Aluminiová konstrukce s vestavěným regulátorem otáček.\nKvalitní nářadí za příznivé ceny a . Technické parametry: – 2. Nízkootáčková vzduchová bruska určená pro vybrušování pneumatik. Vhodná pro broušení, frézování, odstraňování koroze, .\nK broušení, odhrotování, frézování a gravírování Zabudovaná regulace otáček Ergonomický, částečně pogumovaný kryt: izolace proti chladu, bezpečné proti . Prodloužená pneumatická bruska TWS PRO BOW. ZDG-2Mini vzduchová bruska. Kolíková bruska stopková přímá pneumatická vzduchová bruska BETA, bruska cigárko na brusná tělíska pneumatická profi kolíková bruska na tělíska stopková . Předpokládané dodání: Pozítří 2. Recyklační poplatek zahrnut v ceně produktu. Metabo DG Set vzduchová bruska přímá .\nKovové úchytky na nábytek


Tak jsme se opět setkali ve Hvězdě. Sešlo se nás opět hojně, všichni přinesli nějaké dobrůtky a pěkně jsme se namlsali. Samozřejmě nechyběl starej pardál Lysien, Meggi, Grétka a Oli, pak pár mladších jako je Kettynka, Ella, Rasty a Bessy, no a pár téměř nových kousků, třeba Kira, Flop, Kerby, Gypsy, Enzo a další a další. Vánoční setkání bylo již desáté, tak na některých (na mně ne), byl vidět i šedivý chlup. Mikýsek byl třeba celej šedivej. No už se nemůžu dočkat, až zase budu vybalovat kostičky důkladně zabalené do nesmyslného papíru pod stromečkem. Všem přeji hodně bašty a teplej gaučík o celý příští rok.\n7.12.2014 Na Kost a kostičky\nKdyž přišlo pozvání vyrazit s bígly na kost, byl jsem ve vteřině rozhodnutý. Jedu! Bylo mi šumák, jestli bude kost morková, telecí nebo hovězí. Hlavně když na ní bude dost masa pro nás všechny. Ještě za šera jsme s Lýsou nadšeně vyskočili. Já z pelechu, Lýsa se vyhrabal z postele. Panička už měla nachystané svačiny. Že nás to netrklo! Jede se na kost a vlečeme tlumok plný sendvičů. Nacpali jsme se se Šárkou a Lenkou do auta a vyrazili. Šárka na znamení toho, že se jedná o událost mimořádného významu, dokonce včas odjistila ruční brzdu. Mapu s bráchou v kufru nemáme, a tak jsme cestu jako obvykle nechali na řidičce. Informace, že po sto metrech máme odbočit doleva a potom po pěti kilometrech pokračovat po silnici druhé třídy, nás příjemně uspávaly. A najednou jsme tam byli. Na druhém nejvýznamnějším středověkém hradu naší vlasti. Pevném a nedobytném jako kost. Založil ho ve čtrnáctém století hrabě Beneš z Vartenberka a do zakládací listiny se podškrábnul latinským přízviskem Benesius de Costy. Ocitli jsme se na Kosti. Naše mírné zklamání okamžitě rozptýlila krása stavby. A to jsme ještě netušili, že nás čeká procházka mimořádně podmanivou krajinou Českého ráje. Shora od hradeb na nás mávali Kerby a Gipsy. Okamžitě jsme si bouřlivě padli do náruče. To bylo vrčení. Rozverně jsme se odbíhali napájet z blízkého splávku a svorně mlsali sušenky, které napekli Bára s Pavlem. Křehoučké jako vánek. Se třemi příchutěmi. Játrovou, sýrovou a zeleninovou. Najednou jsem byl rád, že panička přichystala svačinu. Moje chuťové pohárky tušily, že hodům ještě není konec. To už z auta vystupoval Jarda s bíglími dámami Šmajlou, Korálkou a Bárou. Jsme komplet, víc nás dnes nedorazí. Všichni pilně chystají Vánoce. Jejich škoda. Z Podkosti (to místo se tak opravdu jmenuje. Ve zdejším kouzelném kraji jsou jména jako z pohádek Nepřívěc, Humprecht, Rytířova Lhota, Drštěkryje, Zajakury, Hubojedy...) jsme vyrazili neohroženě Naučnou stezkou Údolí Plakánek. Cesta vedla mezi poli a opuštěnými jabloňovými sady. Před jedním jsme narazili na ceduli, na níž bylo napsáno Mrkev 1 km. Vyběhli jsme a čichali a čichali, ale žádnou karotku jsme neobjevili. Pročenichali jsme se do nádherné vesnice Vesec u Sobotky. Kdo ji nezná, jeďte okamžitě. Je tady krásně jistě v každém ročním období. Rozkošná malá osada s návsí plnou historických roubenek. Měli jsme trochu problém s paničkou, protože si všechnu tu krásu chtěla osahat a důkladně prohlédnout. Neustále vykřikovala, že Vánoce tady, nebo Velikonoce, ách, to musí být krása. Odlákali jsme ji na housku se šunkou. Stezka pokračovala kolem koňské ohrady a tady se rozněžnila naše děvčata. Když holky konečně poplácaly všechny ochotné koňské hřbety, šlapaly jsme dál údolím Veseckého potoka až ke starému skalnímu mlýnu. Tak romantická údolí jsem zatím potkal jen na Kokořínsku. Všude kolem se tyčily jako obři vysokánské skály. Jejich průrvy otevíraly svoje vlkodaví mordy a lákaly mě dovnitř. Panička se při té představě upřímně vyděsila. Vzpomněla si na nebohého ovčáka, který nedávno do podobné skalní pasti spadl. Ani partě odhodlaných hasičů se ho nepodařilo vyprostit. Jen jednou jsem neodolal. Fotili jsme se s Kerbym, Lýsou a Gipsy nahoře u skal před podivnými skalními malbami a já si je nestačil pořádně prohlédnout. Všichni už šlapali dál na Střehom, kde jsme se hodlali občerstvit v roubené hospodě. Zastavili jsme u křišťálové studánky. Panička rozhodla, že mě potřebuje zvěčnit s vílou, která studánku hlídá. Ochotně jsem zapózoval a bleskově vystřelil zpátky do skal. Ještě jsem slyšel, jak Šárka říká: "Ten blbec letí nahoru, rozhodně ho nevolejte. Musí se vracet pomalu a opatrně." Hospoda ve Střehomi byla zavřená. Za vesnicí se otevřelo mezi skalami údolí s tak krásným jezerem, že už ani největší cynici v našich řadách nepochybovali, že se nacházíme v kraji víl, skřítků a vlkodlaků. To byl téměř konec dnešního putování. Kdyby se páníčci nerozhodli, že cestou domů poobědváme ve Středověké krčmě v Dětenicích. Aby prý došlo na slíbené kosti. Nějak nám zapomněli říct, že tam právě řádí tlupa pekelníků. Mikuláše jsme neviděli. Zato jsme si užili spoustu sirného čmoudu, plamenů, pekelné středověké muziky a dětského výskání. Když smečka čertů se stříbrnými obličeji hudrovala u našeho stolu: "Pusťte ty bestie!", my s Lýsou jsme samozřejmě štěkali jak diví. Gipsy se tulila paničce v náručí. Ty démoni neměli ani tušení, že pod stolem chrní pekelný pes Kerberos, co má sedmdesát v kohoutku a je černý jak uhel. Jeho panička Bára tvrdila, že když Kerbyho vzbudí, ten půjde rovnou do kuchyně. Já jsem přesvědčen, že by čertům natrhnul pytle. Pojedli jsme svorně flákoty pečené na ohni, grilované ovoce a kukuřici a přilamovali křupavý domácí pecínek chleba. Šárka se nad svým pstruhem málem rozplynula blahem. Spláchli jsme to výtečným dětenickým pivem, ovocnou šťávou a Kerby kýblem vody. Venku všichni obdrželi pochvalu za statečnost. Naše strašení čertů bylo symbolické, v krčmě panovala tma jako v pytli, kterou občas rozčísnul jen svit voskovic a byli jsme schopni ke svému stolu prokráčet temným sálem plným kouře a nezřízeného vřískotu. Však nám za to středověká krasavice přinesla opravdové kosti. Máme teď kvalifikaci pekelných canisterapeutů.\nFoto: Kerby a Gypsy\n23.11.2014 Schůze za pochodu\nDo pokoje proniklo první ranní světlo, vzápětí přišel páníček budit mladší paničku. Sledovala jsem ho, co blbne. Panička přece vstává až k obědu... Nedalo mi to a bedlivě pozorovala scénu, která probíhala. Po několikaminutovém přemlouvání ji dostal z postele a chvíli na to už mě cpou do auta. Něco bylo jinak. Co - na to jsem přišla hned, jak mě po hodince velmi-kvalitní-a-ohleduplné-jízdě pustili z té plechové krabice ven a mě přivítala předsedovic s Mikýskem. Dneska zase (konečně) uvidím své kamarády! Když během chvilky dorazil zbytek party, vyrazili jsme na již očekávaný výlet. Jak se dalo předpokládat, šli jsme z kopečka do kopečka a pak zase do kopečka. Všechno očividně zůstává při starém. Na vrcholu na nás čekala rozhledna, ale jelikož tam naše parta již jednou byla, směle jsme pokračovali po cestě dál. Potkali jsme jednoho milého pána, který sám má doma dva bíglíky a hned nám je ukázal. Všechny nás podrbal za ušima a pak jsme pokračovali směr hospoda, kde jsme se parádně nadlábli. Zima nezima, výlet jsme si všichni užili a těšíme se na další. Pac a pusu, Meggi.\nNení nic lepšího, než vyrazit při neděli s kamarády bíglíky na výlet. Už jsem s nimi dlouho nikde nebyl, a tak jsem se móc těšil. Jen ta cesta byla nějak daleká. To nás ještě páníček vyvezl vyhlídkovou cestou přes hlavní město. Vše jsem statečně vydržel, ale ouha, když jsme dorazili na místo srazu, nikde nikdo. Barča přeci psala, že se jde na Pokličky, támhle je cedule – Pokličky doprava! Vylezli jsme dlouhé dřevěné schody a vydali se lesem. Očuchával jsem, co se dalo, ale stopu ne a ne najít. To už panička telefonovala, komu se dalo, jen abychom výletníky našli. Když jsme měli v tlapkách dobré dva kilometry zjistili jsme, že jsme úplně na opačné straně. Naštěstí nás Barča nasměrovala, všichni na nás počkali, a tak jsme mohli být zase všichni pohromadě. Enzoušek, Ellča, Gypsinka a jejich paničky čekaly v lese, Kerbík s Pavlem pak zjišťovali, kdy že se v Jestřebicích otevírá restaurace. Paničky i páníci se trošku občerstvili (my dostali jen vodu do misek) a hurá za dalším dobrodružstvím. Turistická značka ukazovala „Jestřebické pokličky“, tam prý se musíme vyfotit! To vám byla legrace, ti naši dvounožci šli jako my NA ČTYŘI a drápali se na ty místní přírodní zajímavosti. Naštěstí se nikomu nic nestalo a pořídili jsme krásné fotografie. Pak už jen zbývala cesta zpět k autům. Čenichy jsme měli stále u země, všude spousta zvířecích stop. Škoda, že se mi nepodařilo za nějakou vyběhnout. To Enzo měl větší štěstí, proběhl se za pěknou srnečkou. Tak snad příště… Mějte se všichni moc krásně a zase někdy pac a pusu. Flopík\nFoto: Sem tam někdo\n26.10.2014 Řevnickým lesem\nUž jsem ani nedoufal. Domníval jsem se, že mě vyškrtli a zatratili. Přece jen nemám flekatý kožich a prut nosím majestátně v prodloužení zad. Nikoliv jako vykřičník trčící kolmo k nebi. Potom jsem se ale dovtípil, že přede mnou rodina bíglí výlety tají. Většinou jsme měli v létě jinou zábavu, nebo Šárka rozhodla, že budeme lenošit. Na tenhle výlet nás ale vzít musí. Pořádá ho Lenka a jede se do Řevnického lesa. Když jsme svištěli přes Dobřichovice kolem Berounky, panička začala brblat, že kopce kolem řeky začínají nebezpečně šphat do výše. Lenka ovšem měla všechno dokonale promyšlené. Část převýšení na sraz v Řevnicích jsme ještě nastoupali autem. Jakmile jsem se vyřítil z vozu, hnal jsem se do houští hodit bobek. Potom už nastal čas přivítat se s kamarády. Endy, Ella i Grétka s Olí mi nadšeně padli kolem krku. Kerby, který je jen o chlup mladší než já, a v kohoutku má asi o tři centimetry a dva milimetry navrch, visel na kšírkách a trochu žárlivě to sledoval. Tak jsem mu schválně před čumákem začal s Lýsou provádět naše drsné bratrovražedné boje. Bratrovražedné jsou jen naoko, takové divadlo pro náhodné kolemjdoucí. Ve skutečnosti se s bráchou zbožňujeme a nedáme na sebe dopustit. Máme nacvičené hmaty a obraty. Silák Kerby s půvabnou éterickou sestřičkou Gypsy po boku jen užasle přihlížel. Nevěděl, jestli se může připojit. Páníčci rozhodli za nás. Vyrážíme. V lese se jako vždycky ukázalo, že Lenka skvěle ovládá mistrovství ženské diplomacie. Vedení výpravy a orientaci v terénu vmžiku přehodila na Pepu s Andrejem. Namísto na Babku jsme nejdřív pod vedením chlapů vyrazili k jezírku. Příroda je tu krásná a hvozdy hluboké. Skotačili jsme právě bezstarostně na volno, když přišlo první překvapení. Pepa nám připravil safari. Málem. "Vidíte? Jde tam nějaký velký tmavý pes." Ozval se. Všichni jsme se ohlédli, jestli je to Kerby, když v tom Pepa pokračoval: " A druhý a třetí a další....! Nehýbejte se." Páníčka vytuhla. V tu chvíli si uvědomila, že právě v Řevnickém lese na jaře zle zřídili divočáci našeho buldočího souseda Cida. Okamžitě si nás všechny lapli na řemínka a zahájili jsme v tichosti ústup zpět směrem z kopce. Jediný, kdo nic nechápal, byl Lýsa. Posadil se a začal hlasitě protestovat, že když už se vyškrábal téměř k vodě, tak to teď přece nevzdá. Panička byla zoufalá. Skupina se jí kvapem vzdalovala a divočáci mohli vyrazit každou chvíli odkudkoliv. Alespoň tak to viděla. Čapla uraženého Lysiena za obojek a postrkovala před sebou směrem dolů do bezpečí. Když nás dohnali, docela se mi ulevilo. Abychom si obalili nervy a přestali se klepat, za chvíli byla vyhlášena oblíbená část výletů, svačina. Ukázalo se, že nejlepší loudící výraz ovládám já a Fabiánkovic piraně Grétka a Olí. Po cestě jsme rozebírali, kolik miminek a štěňat se za devět let už bíglím výletníkům narodilo a kde v nejbližší době přibudou. Naše panička a Ellinčina Eva navrhovali přejmenovat sdružení na klub babiček a vnoučat. CBV. Nahoře na Babce jsme se pokochali krásným výhledem. Na skále se nám podařilo pořídit parádní skupinovou fotografii, aniž se kdokoliv z nás zřítil a Grétka uvázaná ke stromu uškrtila. Možná ten snímek navzdory nebezpečí vypadá tak pohodově díky tomu, že po dobrodružství s divočáky nás už nemohlo nic jen tak rozhodit. Vydařený výlet do tajemných řevnických hvozdů jsme zakončili obědem v pivovaru v Letech. Jak už jsem řekl, Lenka nic neponechala náhodě. P.S.: Zvlášť velkého hubana posílám Terrinkovic Haničce, která se v sobotu překulila už do druhého roku výletnického života. Pac a hubu. Enzo\n3.-5.10.2014 Podzimní Víkendovka\nTak je to za námi. Jediná víkendovka letošního roku se celkem vyvedla. Počasí bylo opravdu nádherné a jako vždy se sešla dobrá parta. Jako první dorazila Meggi, která prý od rána seděla poblíž v hospodě...no znáte ji. V závěsu přijela Vlčí smečka vedená Kačenkou. Pak za bouřlivého pískání a vískání přijeli raubířáci s Cirdou. Jarda si dal trošičku načas a svojí smečku přivezl až za tmy. Večer jsme popili, pobavili se, naplánovali výlet do deseti kilometrů a šli do hajan. Ráno jsme posnídali, počkali, až Jardovi otevřou auto (neptejte se) a vyrazili. Hned od domku jsme mazali zkratkou, ta byla perfektní. Pak nás chtěl Roman přesvědčit o místní znalosti a neomylně jsme se dostali na druhou zkratku. Ta byla o něco delší a samozřejmě zcela nepohodlná. Tam nás opustily děti. Teda jako i s maminkou se vrátily do tábora. V tom už na nás mával Pavel s Kerby a Gypsy z protějšího kopce. Zavolali jsme si a vysvětlili, že když půjde po cestě a né za námi, jistě nás rychle dožene. A také tak bylo. Když jsme zdolali kopeček na rozcvičku, sešli jsme trošičku do údolí k Šerlišsému Mlýnu, kde nás čekala kofča, pívečko a domácí borůvkové koláčky. Opojeni a napojeni jsme se dali stoupat na vrchol. Ačkoliv jsme stále čekali kopec, najednou koukáme a jsme na vrcholu Šerlich. Pak už jen kousíček po hranici k Masarykově chatě. Tam jsem zaslechl dohady, jestli ta socha je Masaryk, nebo Lenin...nuže snad si to chlapci vysvětlili. Tam padly další piva a polévky. Odtud jsme již oslabeni o Jardu a Pavla, pokračovali v naplánované desetikilometrové tůře na Velkou Deštnou. Roman nám cestou vyprávěl o nádherné rozhledně a úžasném výhledu, který tam bude. Nebyl. Ani nám to nevadilo, protože stromky kolem byly tak malé, že jsme stejně dobře viděli. Pak jsme již jen klesali a klesali. Když jsme došli domů, byli jsme všichni tak fit, že jsme mazali do hospody, kde jsme se řádně odměnili. Kerby usoudil, že ještě Pavla protáhne po Deštné, aby se taky trochu vyvětral. Co vám budu povídat. Krásný výlet 20km s převýšením necelých 500m stál za to a jistě se všichni těšíme na další společné chvíle strávená v pohorkách.\nUž týden před plánovaným výletem na Špičák jsem si doma dělala legraci, že snad půjdeme sami. A protože Pavel musel bohužel v sobotu do práce, přišli jsme i o poslední parťáky, kteří chtěli s námi zdolat středočeský Špičák. Ale protože naděje umírá poslední, vydali jsme se přeci jen před desátou na rakovnické vlakové nádraží - co kdyby přeci jen nějaký ten bíglík dorazil. Nedorazil. A protože počasí se tvářilo přívětivě, neváhali jsme a nastoupili do dosti nacpaného vlaku (v Berouně se konaly keramické trhy). Po pár minutách jsme vystoupili na vlakovém nádražíčku v Lašovicích, děti vytáhli z batohu sváču a vyrazili jsme vzhůru po modré. Neušli jsme však ani 500 metrů a muselo se do batohu znovu, tentokrát však pro látkovou tašku. Kdo by to byl čekal. Všude kolem lesní cesty rosly houby - přesněji řečeno převážně babky a to nádherně zdravé a tvrdé. Po nějaké chvíli jsme měli půl tašky a zakázali jsme si další babky sbírat. Cestou jsme již nasbírané babky pravidelně doplňovali jedním hnědáčkem za druhým, a o kus dál zase hříbky pravými. Jak jsme tak šli a taška těžkla, rozhodli jsme se alternativně upravit trasu. Namísto abychom od místa společné fotečky, tj. od příjemného posezení na rozcestí, šli zpět do Rakovníka po červené, zkrátili jsme si cestu skrz les a namířili jsme si to na chatu do Lužné a cestou samozřejmě sbírali dál, neboť tam je náš houbařský revír. Než jsme se nadáli, byli jsme na chatě. To babička s dědou koukali, když se z lesa ozvalo výskání a po něm jsme se u chaty z lesní cestičky vyloupli my. A navíc s plnou taškou. Děda odvezl Martina do Rakovníka na nádraží pro auto, abychom nemuseli jít pěšky dalších 5 km. Prý skoro 9 km dětem stačí (a i přesto, že sotva jsme přišli na chatu, vrhli se na skluzavku a řádili na ní spolu jako dva divoši). Škoda, že nikdo z bíglíků i nebíglíků nemohl dorazit a užít si příjemnou lesní vycházku spojenou s houbařením, obzvláště, když sluníčko nám celý den krásně svítilo a i přes nepříznivou předpověď počasí nespadla ani kapička. Tak snad na příštím výletě.\n30.8.2014 Proti proudu\nSešli jsme se u nás v hojném počtu, přijel i kamarád z dětských let Monty. Když jsme se všichni přivítali, vyrazili jsme do lesa a jak jinak, než z kopečka dolů. Šli jsme lesem, po cestičkách, sluníčko nám svítilo:). Pak jsme si dali rychlé občerstvení před hospůdkou a ani nikomu nevadilo, že ji zapoměli otevřít. Vydali jsme se opět do lesa. Cestou na nás spadlo pár kapek, ale to nás samozřejmě nemohlo rozhodit, protože nejsme žádní Mikýskové (vořezávátka). Houbařským tempem jsme došli k další hospodě, tam nás již pozvali dovnitř a my si dali něco malého na zub. Domů už to byl jen kousek a tak jsme tam byli co by štěk. No a začal se rozdělávat ohýnek, opékat masíčko...to mě napadá, že jsem žádný maso neměla!!!! Pilo se také kafíčko, nějáký ten alkoholíček a bylo veselo.\n12.8.2014 Krajinou Rudolfa II.\nPo delší době nás panička opět začala balit a nakládat do auta. S Ashley jsme si říkaly, že doufáme, že nejedeme navštívit paní veterinářku. To napětí tam bylo, ale pak začala balit i dobroty a láhev s vodou a my se zase uklidnily?))Jelo se totiž na výlet. Po té co panička otevřela kufr, jsme zaslechly bíglí štěkot. Jupííí, jdeme procházkovat s výletníky. My všichni pejskové jsme se pěkně očuchali a páníčci pozdravili a vyrazilo se do lesa. Procházka byla moc příjemná, akorát dlouhá, jenom to vedro mohlo být menší. Všichni páníčci nám pravidelně dali loknout té čerstvé vodičky, takže se pochodovalo jedna radost. Pár psích kámošů se i smočilo, obzvlášť Kerby vzal lesní kúru poctivě. Prvně se naložil v bahenní lázni a pak se přišel vykoupat do zeleného ráje:-D. Každý si procházku užil po svém. I Kettynka procvičila svoje zadní nožky a trošku si zaplavala. Pak už následovalo společné focení u pomníku Karla IV. a pokračovalo se lesem zase dál. My pejsci jsme se proběhli znamenitě, páníčci probrali, co potřebovali a už se vycházelo z lesa do hospůdky. Výlet se moooooc vydařil a my s Ashley se těšíme zase někdy. S pozdravem Káťa, Radek , Honzík, Ashley a já Amynka\n19.7.2014 Okolo Rybníků\nDalší sobotní ráno, mám v nohách spoustu kilometrů z minulého týdne ze Šumavy a paničky se zbláznily. Už zase mě tahají z pelíšku, sotva sem do něj včera po provýletněném týdnu spokojeně zalehla. Doma je doma. Ale co bych to byla za výletníka, kdyby mě to nechalo chladnou, vstávám, něco se budě dít, balí se batůžek, chystá se svačinka. Čichám kamarády a už stepuju radostně u dvěří. Honem do auta, jedeme, známá zatáčka, hmm, zvláštní, vždyť jedeme na mou oblíbenou chatičku, tak proč takový tyátr takhle z rána. Hurá, čuch mě nezklamal, opravdu se bude něco dít, výlet, už příjíždí kamarádi. Kerby s Gypsinkou, Cirinka a vzápětí Flopík, nejdřív jim ukážu zahradu, proběhnem se, pozdravíme a vzápětí vyrážíme na výlet. Sluníčko svítí na všechny strany, Kerby si užívá každou louži i rybník, je ve svém živlu a my ostatní z dostatečně vzdálenosti přihlížíme. Ten se má, takhle skákat, ale taky bychom mu vytřeli zrak, třeba se zajíčky, tak třeba jindy... Výlet utíká, čucháme, nasáváme letní den, páníci zakotví i v nedaleké restauraci a my odpočíváme a nabíráme síly na cestu zpět. Při té se ještě vykoupe i většina z nás, uděláme společnou fotku, pozveme kamarády na meruňkovou dobrotu a pak zase všichni do svých pelíšků. Děkujeme za účast, přátelé. Tak zase příště, Haf. Ella\n5.7.2014 Koněprusy, Kobyla, Kotýz\nJe sobota ráno, klidně si spím na svém gaučíku, když najednou přijde panička, začne hledat batoh a připravovat svačinku. Jedním očkem vidím, jak napouští vodu do lahví a do batohu přidává i moji misku. Že by se něco dělo? Přichází páník, dává mi kšírky. Už je to jasné, jedeme na výlet!!! Moc se mi sice nechce do auta, chvíli mě musí přemlouvat, ale nakonec přeci jen vyjíždíme. Že jedeme do Koněprus, to sice hned nevím, vždyť jsme tam před pár dny byli, ale jakmile zastavujeme na parkovišti, je mi vše jasné. Kámoši bíglíci už čekají, hurá… Je tu Cirinka, Endy s Kerbíkem a Gypsinkou, Ella i Kira a veliké překvapení na konec, Kettynka s Olčou. Všichni mají radost, že je po delší době zase vidí. Se všemi se přivítám a nevím, proč mi páník při vítání s Endíkem a Kerbíkem říká, že mám být hodný??? Vyrážíme, nejdříve po měkké louce, můj čumáček dráždí vůně lesa, nejraději bych se rozeběhl, ale panička mě drží pevně. Procházíme dlouhým černým tunelem, Kerbík není vůbec vidět a najednou jsme mezi skalami. Prý se tomu říká lom na Kobyle, vesele si vše očmuchávám. Ostatní pomáhají hledat Martinovi kešku a odvážný Pepa se šplhá do Chlupáčovy sluje. Endy tam za ním nemůže a je z toho nešťastný, nechce ani pamlsky od mojí paničky. Raději se vracíme zpátky a jdeme do lomů na Zlatém koni. Naši páníčci stále něco hledají, zvedají kamínky, prohlíží je, Lucka má dokonce kladivo a ty kameny rozbíjí. Nevím, ale zajímavější je určitě malý Martínek, než se stačil vzpamatovat, Endy mu zbaštil toustík ke svačině. Pokračujeme dál, vystoupáme k vyhlídce a fotíme se. My pejsi dostáváme vodu do misek a naši dvounožci mají takovou hnědou vodu v kelímcích, voňavé párky v rohlících a Maruška s Martínkem zmrzlinu v kornoutcích. Já bych vyrazil hned, ani na chvilku si nesednu, všechno musím prozkoumat, očuchat a zanechat zprávu zvednutím nožky. Konečně pokračujeme dál, přicházíme na vysoké skály, všichni se jdou podívat na další díru, prý Aksamitovu bránu. Všichni ležíme nebo sedíme v trávě, na mě moc velký klid, tak vyzkouším Endíka, vrčím a štěkám. Páníkovi se to nelíbí, a tak jich schytám pár přes čumák. Raději jdeme dál, nevím, proč se ti moji zlobí. Začíná být horko a všichni už jsme unavení. Ještě zastavení u Jelínkova mostu (další dvě díry v zemi) a už rychle do stínu v lese a k autům. Nevím, co se děje, ale kamarádi bíglíci jedou ještě k nám, očuchávají a očůrávají mojí zahradu, to zas bude práce vše zpátky označkovat. Už toho mám dost, musím si dáchnout, nedojdu ani na gaučík a usnu hned pod stolem. Pak si dám večeři a konečně se doplácám na svoje oblíbené místečko. Kamarádi, bylo mi s vámi fajn, i když se občas peru (ani vlastně nevím proč) mám vás všechny rád. Pac a pusu Flopík\nFoto: Pepa, Lucka\n21.6.2014 Jablonné v Podještědí\n7.6.2014 Velká Buková\nUž v pátek večer nám bylo jasné, že nás zase čeká nějaká psina. Panička pobýhala po bytě a dávala spoustu věcí do výletního batůžku. V sobotu ráno jsme byli naloženi do auta, byli jsme trochu zmateni, protože páník zůstal doma. Po chvilce jsem zastavili, abychom nabrali strejdu Endika - to bylo radosti. Pak už jsme byli na cestě, nejdříve po dálnici, ale pak krásnými lesy. Na parkovišti už na nás čekala Cirinka s páníkem a předseda s Terynkou dorazili v minutce. V tomto malém počtu jsem si vydali na cestu...nejdřív, hodně z kopce, dokonce i kolem potoka (Kerby byl moc rád), ale pak začala cesta stoupat, a stoupat. Panička s babickou funěli, ale snažili se. Ja jsem je alespoň povzbuzovala štěkotem. Naštěstí byla po nějaké chvily malá odbocka na vyhlídku, kde nám Martin ukázal unikátní kešku s lega. Pak už se šlapalo hlavně do kopce. Z reči lidi jsem pochopila, že mířime na nějakou rozhlednu. Po delším výstupu páníci objevili fungujici veřejný kohoutek a tak se rozhodli nas, chudáčky, pejsky namočit. Můžu říci, že mně se to vůbec nelibylo a ostatním určitě taky ne. Takto "občerstevní" jsem pokračovali velmi hezkou vesničkou až k oné rozhledně, kde na nás čekalo ůůůůůůžasné překvapení. Pája s Haničkou a Mikýskem a Maruška!!!!! A zase bylo spousta radosti. Cesta od rozdledny vedla skoro pořád z kopce, ale poněkud náročnějším terénem. Pavla s Haničkou byly moc statečné a zvládaly průjezd divočinou na 1. V lese se můj brácha Kerby opět předvedl...našel hluboké bahno a s roskoší se v něm celej vyválel - FUJ! Nikdo se s ním pak nechtěl kamarádit. Naštěstí jsme pod kopcem zjistili, že cesta vede dál podél řičky, takže bylo dost přiležitosti na Kerbyho vodní hrátky = očištění od bahna, z čehož měli všichni přítomni velkou radost, Chvilku jsme tlapkali až jsme došli na velmi hezoučké místečko kemp Kolečko. Idealní občerstvovací stanice pro páníky. Velmi milá obsluha a vychlazená malinovka páníky osvěžili. I Hanička se měla občerstvit, ale asi byla tak nadšená, že se chudinka nemohla soustředit a moc toho nezpapala. K autům to bylo z Kolečka jen "kousek", tedy vzdálenost asi ano, ale jaksi do kopce....už mě pálily nožičky a chtěla jsem si lehnout a tak jsem uvítala, že mě panička nacpala do chladícího auta. Už jsem skoro spala, ale stačila jsem si všimnout, že jsme zastavil, po cestě, na místě, které vonělo po kravičkách a telátkach. Slyšela jsem, jak si panička s babičkou chválí nějaké mléko, ale mně už to bylo jedno. Zavřela se mi očka a já spala a spala. Pac a pusu Gypsy\n24.5.2014 Na Sněžku\nÓda na Sněžku.\nVezmu Lenku na Jelenku, řekl Lýsa z rána. Enzo ten se právě vzbudil a kouká jak vrána.\nJá jdu raděj na snídani, dám si velkej loupák. Čeká nás dnes řádná štreka a ještě větší stoupák.\nLýsa, Ella, zlaťák Enzo Čekají jen chvilinku. Pak se ženou k parkovišti, jdou oštěkat Cirinku.\nA už je tu celá parta, přijel Kerby, Gipsy, Flop. Enzo už zná, co se sluší obejme je, hop a hop.\nVyrážíme rázně, svěže k jedné z nejkrásnějších hor. Kolem vlhko, poprchává, všude voní spousta nor.\nObčas jasno, občas bouří, z nebe kapka padá, aspoň si dle předpovědi nespálíme záda.\nŠárka jí už na Jelence, není žádný svatoušek, když tu náhle objeví se se svou smečkou Jaroušek.\nTak jsme všichni pohromadě, šlapem svižně vzhůru. My bíglové od Terrinky zvládnem každou túru.\nZpíváme si, soutěžíme, stíháme i svačit. Málokdo nám výletníkům bude dneska stačit.\nKde je zkratka, volá Lýsa docházej nám síly. Kdyby tady byla Terka, už jsme dávno v cíli.\nPlahočím se do kopečku, doprovázím bíglí smečku. Nevím, kam až pudu, Enzo už je v čudu.\nI když Martin každý víkend hledá s Cirdou kešku, dneska tlupa výletníků navštívila Sněžku.\nTextík:Enzo a Lysien\nFoto: Martin, Šárka, Lucka\n11.5.2014 Skryjský jezírka\nVýlet na Skryjská jezírka je pro naši smečku srdcovou záležitostí, neboť před 7 lety to byl náš úplně první bíglí výlet. A před čtyřmi roky jsme si tam užili popovodňový adrenalin s roční Mařenkou v krosně a Radkovi jistě naskočí husí kůže, když zavzpomíná, jak tam Terinku vzala na brodu velká voda a vynořila se až o pěkný kus dál. Letos naštěstí velká voda nehrozila, zato počasí nás ráno dlouho napínalo a vypadalo to na déšť. Ale jelikož jsme všichni poctivě zabalili do batohů pláštěnky, počasí se umoudřilo a místy dokonce vykouklo sluníčko. Jako již tradičně jsme dorazili na místo srazu s notným předstihem a netrpělivě vyhlíželi ostatní. Netrvalo dlouho a Enzo, Lysien a všechna tři děvčata od Hellerů rozšířili řady čekajících. Flopík se Šárkou a Liborem si to z Berouna svým závodnickým tempem přihnali za minutu deset. Hned po nich i Ella s Luckou a mamkou, ačkoli se smskou omlouvaly, že budou mít zpoždění. A neuteklo ani pět minut a už parkoval i Pavel s Barčou a k našemu překvapení přivezli nejen Kerbíka s Gypsynkou ale i Endyho. Tím byla naše skupina kompletní a mohli jsme vyrazit. Někteří čtyřnožci dostali důvěru a dvounožci v družném hovoru a touze spatřit Skryjská jezírka nasadili solidní tempo. Než jsme se nadáli, Skryjská jezírka byla tu, my překonali pár balvanů, trošku bláta a malinko houpací most a již jsme se kochali jezírky. Pesani s radostí okusili chlad místní vody a my chuť našich svačin. Po odpočinutí a společném vyfocení jsme se vydali dál. Zdárně překonali polorozbitý a dosti houpavý mostek. Obzvláště Martin s Ivanou na něj jistě rádi zavzpomínají. A jelikož každý výlet by měl přinést nejen zábavu, ale i nějaké to poučení, dostalo se poučení i nám. A to, že ne vždy tam, kde mostek býval, je i nyní. Ačkoli jsme dopředu věděli, že budeme muset jednou přebrodit, asi by to pro takové zdatné výletníky bylo málo, matka příroda a ti, kdož mají na starost udržování turistických cestiček, nás donutili přebrodit ještě o nějaký ten kilometr dříve, než bylo v plánu. Ukázalo se, že všichni výletníci si zaslouží toto označení a zdárně vodní tok překonali - někdo obut, někdo neobut. Po takovémto ochlazení nožek se to pak šlo jedna báseň a než jsme se nadáli, plánovaný brod byl tu. Pavel předvedl svoji galantnost a přenesl nejen Barču, ale pokud si dobře pamatuji, tak i Lenku. My ostatní jsme zvládli suchou či mokrou nohou, případně botou, a pokračovali dál. Už nás čekalo vyšlápnout jen závěrečný kopeček zpět do Skryj a netrvalo dlouho a byli jsme v cíli. Na občerstvení v místní restauraci jsme si sice moc nepochutnali, kozí dobroty na nás bohužel už také nezbyly, ale ani to nám nemohlo dobrou náladu z výletu pokazit. Už teď se těšíme na trošku náročnější výlet na Sněžku.\n26.4.2014 Terrrinky vojna\nTak jsme se opět sešli. Tentokrát však ani ne tak za účelem procházky, ale spíš za účelem lekce základního výcviku. Po krátké přednášce se všichni pustili do cvičení a během pěti minut se výletníci překonávali v poslušnosti. Když už byli všichni dostatečně vyčerpáni, vyrazili jsme na prochajdu cestou necestou, až jsme přišli do Záhořan. Tam jsme se odměnili pivečkem a malinovkou a hurá na Radlík. Tam nás přivítala Hanička s maminkou, udělaly nám kafíčko a my si pochutnali na skvělém dortíku od Teríska a na koláčcích od Flopa (Všechno nejlepší k druhým narozeninám Flopíku). Doufám, že dnešní lekce byla pro všechny poučná a zábavná.\n13.4.2014 Ke svatému Václavu\nMoji milí kamarádi, konečně píši aspoň pár řádku k poslednímu výletu, aby ti co nebyli, záviděli. Když jsem vyrazil v sobotu ráno se samýma babama, měl jsem obavy jestli na výletě nebudu za chlapskou populaci zase sám. Ovšem Andrej a Enzo mě v tom samotného nenechali . Po zdolání výchozího bodu a po občerstvení o které se postarala Barča, jsme opravdu vyrazili na pohodovou procházku. Šlo se lesem a pěkně po rovince. Ovšem pak se na jedné louce uskutečnila soutěž. Kamarádi, byla to společenská hra ,, Poznej psa“. Já bych to nazval ošahávaná. Po krátké přestávce jsme zase vyrazili směrem k cíli. Musím říct, že někteří dvojnožci si tuto cestu zpříjemnili jízdou na kolobrndě za vydatné pomoci své psí smečky. Počasí nám vyšlo a tak tento výlet byl opravdu v duchu klidu a pohodičky. Na závěr jsem vzal své kamarády do své oblíbené restaurace na oběd. Všichni se chovali ukázkově, nikomu nevadilo, že nás bylo tolik. Tak na příštím výletě se těším. Endy.\nKonečně!!!! Proč konečně? Konečně jsme ráno zabalili raneček, nastoupili k Ivě do auta a vyrazili z Prahy, trošku mi chyběla Kira a úplně zmatená jsem byla, když jsme se najednou vrátili zase zpátky do Prahy, ten pán co Ivě pořád napovídal, jak má jet nějak zabloudil. Ale nakonec jsme vše zvládli a úderem desáté jsme byli na místě. Přivítali jsme se a vyrazili. To vám byla krása, všechno vonělo jarem, na krásných loukách jsme si užili volnost a taky bahenní lázeň. To nás posílilo pro výstup na Studený vrch. Tam nás čekala další idylka. Sluníčko krásně hřálo, předseda vytáhl z ranečku buřtíky, všichni si je opekli a užívali si polední siestu. A pak přišla studená sprcha. Hromadné odložení flekáčů a focení. Ještě nedávno to pro mě byla brnkačka, stačí se podívat na fotky z Křivoklátu, Šumavy, Krkonoš, Jetřichovic. Teď sice poslechnu a sedím, ale jakmile to trvá dlouho, protože některé modelky nemohou najít tu správnou polohu, aby na fotce vypadaly co nejlépe, začnu se bát, že mi šlápnou na operovanou nohu a raději uteču. Chápu, že je to Olče líto, zvlášť po tom co Elly panička k ní měla mravokárnou promluvu, že když si pořídí psa, tak se mu má věnovat a cvičit ho. Cesta zpět k autům uběhla rychle, já byla poslušná a snažila se s Ivou Olču rozveselit, ještě jsem šeptla, dnes neobvykle vážnému Endymu, že se na ně těšíme v neděli a počkala s Flopíkem až pro ně přijede páník, což kdyby opravdu přivezl ty kapry. No, nepřivez, nějak špatně lovili, tak jsme mu zamávali a vyrazili také k domovu. Kamarádi, byli chvíle, kdy jsem ztrácela naději, že vás ještě někdy uvidím a jenom touha prožít s vámi zase krásné výlety, víkendovky, lumpárničky a vaše podpora mě zase postavila na nohy. Vím, že nejsem zrovna vzor poslušnosti, ale snažíme se to vylepšit a i proto jsem šťastná členka klubu, ve kterém si členové tak pomáhají a jsou k sobě tolerantní a věřím, že i můj strach brzy odstraníme. Je jaro, nekažme si krásné jarní výlety výroky, které toho druhého mohou mrzet. Vaše neposlušná Kettka.\nNa našem klubu je nejlepší, že i když bude příští rok slavit deset let trvání, ke spočítání výletů, které v minulosti z nějakých důvodů odpadly, by vám stačily prsty na jedné tlapě. Je to jedna z mála jistot v dnešním bláznivém světě. A to se prosím procházky, hrátky a víkendovky konají pravidelně po celý rok každých čtrnáct dní. Pravidelně. V jakémkoliv počasí. Někdy se nás sejde velká tlupa. Občas jen dva zoufalci se svými páníčky opékají špekáčky na sněhu (Martin, Lenka, Cirinka a Lýsa). Máme štěstí na šikovnou a pilnou předsedkyni Terezku a v poslední době se i nadšenců z řad sboru, kteří jsou ochotni naplánovat výlet, najde víc. Moc jim děkuji. Podíval jsem se díky báječným kamarádům z klubu za ta léta na řadu krásných míst, o kterých jsem neměl ani tušení. Zažil spoustu legrace (na maškarním reji nebo nočních bojovkách), dobrodružství (třeba při brodění peřejí, nebo slaňování pro batoh, ó, to už je dávno) i krásná přátelství. A těch nádherných fenek, co prošlo klubem! Proto jsem oslavu svého pátečního jubilea, shodou okolností právě desátin, protáhnul. Co hezčího jsem si mohl přát k narozeninám, než výletnickou procházku a pískací balónek. Když jsme s Enzem odcházeli z domova, páníček za námi volal, ať na sebe dáme pozor. Budeme procházet kolem Lužné, kde podle Cirdy tradičně o posvícení pečou psa. Doufal jsem, že ve svých deseti letech neskončím na pekáči. Není posvícení a kdoví, jestli ta tradice stále trvá. Možná Cirinka chtěla svému výletu jen přidat na tajemnosti. Od rána drobně, ale hustě pršelo a foukal silný vítr. Lýsa ale prohlásil, že nejsme z cukru a desáté narozeniny má jen jednou za život. Takže vstávat a jedem! V Rakovníku na nádraží už na nás čekala Maruška a Martin a Ciri a Mařenka a Máťa. S velkou radostí jsme kvitovali, že se svými páníky dorazil i Koláčkovic drsňák Flop. Hodný pan průvodčí nás ve vlaku přepočítal, aby věděl, že jsme všichni nastoupili a můžeme vyrazit. Košíky neřešil. Viděl, že nám fakt nesluší. Když jsme vyskákali v Lužné na perón, panovalo stále psí počasí. Husím pochodem jsme vyrazili mezi poli směrem k lesu. Hlavně pryč z Lužné, chápete. Když jsme se konečně schovali před větrem mezi stromy, polevil i déšť. My bíglové jsme ťapali ukázněně na vodítkách, jsme zvyklí. Jen brácha Enzo táhnul jako trouba. Po pár kilometrech už byla Šárka celá usmýkaná a pustila ho. Jak později prohlásila, dostal osm vteřin důvěry. Enzo během nich zmizel jak pára nad hrncem. Já jsem ho okamžitě začal hlasitě z vodítka koučovat. Když jsem štěknul, že páníčci vybalili svačiny, Enzouš se vrátil. Cestou to trochu klouzalo po blátě a tak byla legrace páníčky sledovat. Čtyři nohy mají vážně své výhody. Celou dobu jsme obdivovali Mařenku a Martínka, jak statečně si vedou. Řeknu vám, máme v klubu velmi nadějný dorost. Na konci cesty panička pochvalovala, jaké je Rakovník pěkné město. Jen ta ufonská Rakona ho hyzdí. A živí, podotkla trefně Maruška. Martin a Flopíkova Šárka ukazovali, kam chodili zamlada na cvičák, pardon do školy. Tou dobou už, při troše fantazie, malinko prosvítalo sluníčko. Všichni si pochvalovali, jak jsme si hezky protáhli svaly. Cestou domů jsme se zastavili v Tyrolské hospůdce v Bezděkově. Dostali jsem s Enzem ochutnat telecí řízek a šátečkové koláče s povidly mazané rumem. Nejlepší na světě, jak prohlásila panička. Poctivé domácí je tam peče pan majitel osobně. Oslava desátých narozenin se mi báječně vydařila. A tak přeju klubu, ať se mu daří a ta trachtace příští rok na podzim bude veliká.\n1.3.2014 Terrinky Pochoďáček\nKdyž jsem se ráno probudila, páníčkové začali balit obvyklý batoh a bylo jasné, že se bude něco dít. A bylo to tak, čekal nás zase výlet. Tentokrát jsme jeli přímo k předsedům, kde se páníčkové pokochali mrňouskem a za chvíli se šlo na obvyklé seřadiště u Elenky. Tam už čekal zbytek kamarádů. Vydali jsme se na cestu, ale hned první zkracovačka se moc nevydařila a tak jsme se museli kousek vrátit. Cesta příjemně ubíhala a my běhali z kopce a zase do kopce. Když jsme procházeli po krásné louce, najednou se k nám přiřítil nějaký bagrista a začal na páníčky něco řvát ohledně soukromého pozemku a kdesi cosi, ale páníčkové se nenechali rozhodit a byl jim spíše pro srandu. Pak jsme seběhli z kopečka a dostali jsme se ke starému dolu, kde jsme se spořádaně vyfotili. Ještě párkrát nahoru a dolů a už jsme byli zase u předsedů. A tam se už všechno chystalo na opékání buřtíků, které máme tak rádi. Bohužel páníčkové naše choutky ignorovali a nedali nám ani kousek. Pak už jen cesta domů a dva dny spánku v pelíšku.\n15.2.2014 Čertovy Hlavy\nFoto: Lucka a Šárka\nKamarádi, píšu reportáž s malým zpožděním, protože jsem měl po výletě za trest zákaz počítače. Pro ty, kteří jste tam nebyli: Nebudu to dlouze rozmazávat, ale prostě jsme potkali skupinu myslivců zrovna ve chvíli, kdy jsem navětřil parádní stopu. Těch pánů v zeleném jsem si nevšimnul, ale oni mě asi jo, protože si pak zbytek skupiny od nich vyslechl pár ostřejších vět. Lenka s Šárkou se tomu vyhnuly, protože se vrhly na stopu za mnou. To jen tak na okraj. Podstatné je, že celkově se výlet skvěle vydařil. Promluvil jsem si o tom s ostatními, co se jim na výletě v okolí Louštína líbilo. Třeba Endy si pochvaloval počasí: „Vyhovuje mi, že lehce mrzne,“ svěřil se mi. Grétka a Olí byly nadšené účastí: „Milujeme, když se nás na výletě sejde hodně, je pak větší zábava,“ pochvalovaly si. „Zvlášť vy s Lysienem nezklamete,“ švitořila Grétka a já ji podezříval, že to vzhledem k té akci s myslivci myslí ironicky. „Taky oceňujeme, že když Martin řekl, že to bude deset kilometrů, víme, že je na něj spoleh,“ dodala krásná Grétka. „Aspoň většinou,“ vmísila se do hovoru Ella. „Dneska to perfektně vyšlo. Trasa akorát. Příjemná. Hezkou krajinou.“ Obrátil jsem se na Flopa, se kterým jsem měl předtím menší šarvátku o klacek. „Co se ti tu dneska nejvíc líbí, Flope?“ „Nejvíc asi jak tu všude krásně voní zvěř. Škoda, že mě s tebou nepustili do lesa. Jsi můj velký vzor, Enzo,“ odvětil Flop. Chápal jsem jeho zoufalství. Sám jsem druhou půlku výletu šel na vodítku a trochu mě to štvalo. Lysien si pochvaloval, že s námi na výlety začínají chodit už i lidi, kteří se narodili později než on: „Když s námi pochoduje třeba taková Ninka, vždycky jsem naměkko z toho, jak ten čas letí.“ Nakonec jsem se obrátil na vedoucí výletu Cirinku: „Nejlepší je přece to, že za chvíli budeme péct buřtyyyy,“ výskala radostně. Chudák, ještě netušila, že se s námi nikdo z lidí o svůj špekáček nepodělí. Ještě že jsem měl se Šárkou napůl svoji housku se šunkou.\n18.1.2014 Posázavskou stezkou\nTak mě paničky vytáhly z mého teplého pelíšku, teda, vůbec se mi nechtělo, venku počasí, že by ani čtyřnožce nevyhnal. No,tak vyrazíme, bahenní lázeň sem dlouho neměla. Cestou sem koukala z okna a humor mě přecházel čím dál víc, jely sme kamsi do ztracena, všude jen šedivo.\nAle jaké bylo milé překvapení, když sme zastavily a já viděla kámošku Cirinku za chvilku i další účastnice Olli a Grétku s páníky i malou paničkou. Páníci šli obhlédnout, kdy nám jede vláček a zatím se k nám přidal i předseda s Terrinkou. Vláčkem sme se dovezli do Černošic a tam na nás čekala ještě Kettynka, hurá, nakonec se nás sejde víc, než sem doufala.\nCesta pěkně utíkala, ani nebylo moc kopečků, jen jeden, ale tam na nás čekal tajemný cíl v podobě zříceného hradu. Panička s předsedou jej poctivě prozkoumali, udělali pěkné fotky, nakonec mám i jednu s Terrinkou, ale té se to moc nelíbilo, pořád vyplazovala na předsedu jazyk. Potkali sme stejně odolné psí kamarády, co vyrazily do toho nečasu, ale i kravičky, zajíčky a srnky. Zkrátka byl to výlet se vším všudy, jak má být. Jen buřtíky chyběly, tak snad příště. Díky za príma výlet, předsedo.\nDíky za účast, kamarádi a zase příště, haf!\n5.1.2014 Tříkrálové Bloumání\nJak na Nový rok, tak po celý rok. A tak se ta nejsilnější prima sestava tradičně sešla v neděli v půl šesté před kostelíkem Svatého Vavřince. Šéfová Terrinka, kočky Grétka s Olí, Ellinka, Kira a Kettynka, Endy, Lysienek, Enzo a Flopík. Tradičně se zapalovali lampionky a obcházeli se krásné hradby Vyšehradu a kochalo se výhledem na Prahu. Jen Endy a jeho páníci museli smečku opustit předčasně, protože jediné, co pokazilo romatickou vycházku, byl déšť, který někoho, viď Pepo, prostě zaskočil:-) Na závěr musíme poděkovat Terrince a Mikýskovi a jejich partě za prima vedení výletnického klubu. Zdraví Lysienek a Enzo


Půjčka Horní Nětčice - půjčíme i Vám - Vysoká půjčka.cz Půjčka Horní Nětčice - půjčíme i Vám - Vysoká půjčka.cz\nPůjčka Horní Nětčice\nProč půjčka Horní Nětčice?\nPůjčka Horní Nětčice je pro každého, komu chybí malý finanční obnos. Není nahlíženo do registru dlužníků, a proto je snadno dostupná i pro méně bonitního klienta. Pro půjčku město nemusíte dokládat své dosavadní příjmy a je snadno dostupné pro každého. Půjčka Horní Nětčice je rychlá finanční výpomoc v případech, kdy Vám chybí malý obnos peněz např. na uhrazení složenek, nemáte dostatek peněz před výplatou, při nenadále situaci apod.\nPůjčka Horní Nětčice a její využití\nUž nemusíte být nešťastní z nenadále situace, kterou nejste schopni vyřešit. Potřebujete peníze na cokoliv? Půjčka Horní Nětčice je tu pro každého. Po schválení žádosti máte možnost do několika hodin s penězi disponovat podle své libosti. Půjčku můžete získat, ať jste kdekoliv a kdykoliv. Není nějak časově omezená. Půjčku získáte diskrétně a přitom neplatíte žádné nesmyslné poplatky a sankce.\nPůjčka Horní Nětčice je vhodná pro zaplacení malé exekuce, a proto jí využívá čím dál více osob. Jedná se finanční výpomoc, která se řídí podle občanského zákoníku. Půjčku Vám poskytne věřitel. Dlužník je povinen půjčené peníze do dohodnutého termínu uhradit. Každý si rychlou půjčku může vyzkoušet a posoudit, zda je výhodná nebo nikoliv. Splátky si můžete i několikrát prodloužit a nebudete při tom platit žádný poplatek.\nPůjčka Horní Nětčice - splněné sny a přání.


Bezručova Opava odstartovala - Opavský a hlučínský deník\nBezručova Opava odstartovala\nOpava /POZVÁNKA/ - Už po pětapadesáté se slezská metropole stane dějištěm velkého multižánrového festivalu Bezručova Opava. Na své si přijde skutečně každý návštěvník, vždyť program je tradičně velice pestrý.\nHlavním tématem letošní Bezručovy Opavy se stala magie umění a čarodějná moc krásy. „Společně se vydáme do hájemství tajemna, iracionality, podvědomí, věcí neuchopitelných, nevysvětlitelných, magických, čarodějných a také zázračných," uvedl dramaturg festivalu Petr Rotrekl.\nNejdůležitější osoba Bezručovy Opavy ještě přidala několik postřehů: „Pokusíme se vyslovit a dokázat přesvědčení o hojivé moci umění, jež je v tajuplném spojení se světem magie, fantazie a zázraku." Festival nabídl a do neděle 30. září ještě nabídne více než osmdesátku programů, které je možné navštívit. Opava opět bude žít kulturou.\nTěžko říct, co se stane vrcholem Bezručovy Opavy. Možností je skutečně spousta. Už ve středu ve 21 hodin v prostorách opavské Třináctky vystoupí Frank Kappa Quartet. Za nesmírně zajímavou můžeme považovat i přednášku cestovatele Miloslava Stingla Dobrodružství na všech rovnoběžkách/ Woodoo, Zambie a čarodějové. Konat se bude v sobotu 8. září v 18 hodin v minoritském klášteře.\nDům umění se v úterý 11. září stane místem, kde odstartuje retrospektivní výstava výjimečného slovenského výtvarníka Vladimíra Gažoviče. V dalších dnech přijde řada také na festival Dračích lodí na Stříbrném jezeře, v Klubu Art se ve formě literárního kabaretu uskuteční Nadějné vyhlídky, v Opavě vystoupí také Vladimír Mišík, Slezské divadlo uvede hru Na větrné hůrce a mimo jiné se představí také mladá nadějná skupina ze Švédska Katastroforkestern.\nOpavský a hlučínský Deník vás v příštích dnech na bude s průběhem Bezručovy Opavy pravidelně seznamovat.\nBude uctěna památka Johna Cage\nJeden z největších festivalů na Opavsku Bezručova Opava se pomalu ale jistě začíná rozjíždět. Stěžejním bodem programu se dozajista stane výstava Na houby, která naváže na odkaz a připomene jednoho z největších umělců minulého století Johna Cage. Rok 2012 je z pohledu Cageova života specifický. Letos totiž uplynulo dvacet let od jeho smrti a přesně v den, kdy celá expozice startuje, tedy 5. září, uplyne sto let od umělcova narození.\nDoba na připomenutí Cageova odkazu není jen termínově, ale tak nějak všeobecně ideální. Šlo o člověka, který se pokoušel propojit různé druhy umění. Kde a kdy jindy na to odkazovat než nyní. Například v hudbě se nám žánry mísí podstatně více než kdykoliv předtím.\nKonkrétních příkladů by se našla spousta. „Myslím si, že jeho dílo je stále inspirací pro současné umělce. Do umění dokázal dostat i to neumělecké. Bral to jako součást skutečnosti, jenž nás obklopuje," vysvětloval kurátor výstavy Martin Klimeš, který ve zkratce zkusil Johna Cage dále charakterizovat: „Jeho největší přednost byla názorová otevřenost. Umění bral jako celek. Rád porušoval hranice. Je průkopníkem multimediálnosti a intermediálnosti."\nNa fotografii vlevo: Cyklus Vladimíra Havlíka Partitura pro obličej se na výstavě objeví také. foto: archiv\nVystavovat se bude na několika místech\nExpozice se začala dávat dohromady někdy před třemi měsíci. Svá díla na ní vystaví desítky nejen českých autorů. Zajímavostí je, že Na houby v Opavě proběhne na několika místech, přičemž ani jedno z nich se nedá považovat za typický výstavní prostor. Ať už se bavíme o klubu Gottfrei, Divadelním klubu, Galerii Cella anebo například venkovní Hovorny.\n„Návštěvník se setká s mixem autorů různých generací. Od čerstvých absolventů vysokých škol až po zasloužilé umělce," posunul se dále Martin Klimeš a vzápětí přispěl další trochou do mlýna: „Návštěvníci narazí na díla, která často stojí na pomezí objektu a zvuku, obrazu a textu, fotografie a akce nebo třeba poezie a architektury."\nJohn Cage stále táhne a podle kurátora výstavy je potřeba si uvědomit jednu věc. „Mnoho umělců to možná ani neví, ale někdy pracují s tím, co vymyslel právě on. Původní impulz vzešel přímo od něj," konstatoval.\nCage byl vášnivý mykolog\nZajímalo nás také, proč expozice dostala název Na houby. Ve své podstatě se jedná o jakýsi dvojsmysl. „Jednak je to trošku ironie a jednak John Cage byl vášnivý mykolog. Chceme to lidem připomenout, proto jsme se rozhodli uvařit houbový guláš. Bude fungovat i houbová poradna a uskuteční se také nějaká procházka do lesa, kde se budou sbírat houby," osvětlil Martin Klimeš.\nVýstava Na houby je součástí festivalu Pohyb Zvuk Prostor a celkově spadá do koncepce pětapadesátého ročníku Bezručovy Opavy.\nSlavnostní vernisáž je na programu zítra, ve středu 5. září, v 17 hodin v prostorách klubu Gottfrei nacházejícího se v Krnovské ulici. Fanoušci Johna Cage se mohou těšit i na další doprovodné aktivity s tímto umělcem spojené.\nMinulý týden se již uskutečnila interpretace slavné skladby John Cage/4'33". Proběhne také V obraze a ve zvuku (promítání filmu o Johnu Cageovi), John Cage / Přednáška o ničem, Houbařská poradna Víta Balnera, Wanting to say something about John (přednáška o tvorbě Johna Cage), Primordial Udermind (koncert psychedelic-avantrockového tělesa) nebo Výlet s Vítem Balnerem za houbami.


CCM Triko rozhodčí Referee Padded SR | IceShop.cz\nCCM Triko rozhodčí Referee Padded SR od známého předního výrobce CCM je k dostání výhodně. Nové produkty každý den. Aktuální ceny a slevy. CCM Triko rozhodčí Referee Padded SR - Senior, M v současnosti pořídíte za cenu 2890 Kč\nCCM Triko rozhodčí Referee Padded SR - Senior, M. Triko CCM rozhodčí Referee Padded SR - základní vrstva ze strečového materiálu a dlouhé rukávy poskytují výjimečné pohodlí. Základní vrstva s dlouhým rukávem ze strečového příjemného materiálu.\nFunkční střih se přizpůsobí tělu, zajistí komfort a pohodlí.\nProdyšná vycpávka z vysekávané pěny zaručí kvalitní ochranu v oblasti hrudní kosti, ramen a po stranách, kde je s účinným odvětráváním.\nPoužitý materiál je odlehčená Lycra a prodyšná síťovina, která udržuje tělo v pohodlí a suchu, příjemně chladí a nebrání pohybu.\nBrian’s Brankářská hokejka GSP3 SR


Karel Steigerwald: Omezování našich svobod aneb Kdy se zděsí školdozorci? | Reflex.cz\nKarel Steigerwald 5. prosince 2018 • 16:30\nV malichernostech se naše orgány vlastnickými právy lidí ohánějí vehementně. Na jedné straně mobil ve škole, na straně druhé zničená firma…\nNěkteří ředitelé škol zakazují používat mobily také o přestávce. Některým inspektorům se to nelíbí, protože jde o omezování vlastnických práv dětí. Mají na to všelijaké posudky, které se právě o lidská práva opírají. Naše republika má vleklé potíže při dodržování lidských práv, lépe řečeno občanských svobod. Už jen ty tendence vlády lézt lidem do soukromí… Nebo velkopanské poručníkování úředníků, někdy i policie. Ale každý ví sám, jak to je…\nA najednou do toho vtrhnou školní inspektoři s jakousi absolutní bigotní ochranou vlastnických práv dětí v zemi, kde stát už řadu let má právo zlikvidovat a likviduje soukromé firmy jen na základě domněnky, že by se v budoucnu mohly dopustit daňového podvodu, nebo kde pachatelé léta čekají na soud, kde se soudy léta vlečou a kde odsouzení po léta lítají na svobodě, kde ordinuje dr. Rath, který i ve vazbě inkasoval odměny poslance včetně cestovních přídavků poslance, ačkoliv neposlancoval a necestoval…\nV malichernostech často bizarních se naše orgány vlastnickými i jinými právy lidí ohánějí vehementně. Ve velkém se omezování a ignorování práv občanů toleruje, ne-li vyžaduje a doporučuje. Na jedné straně mobil ve škole, na straně druhé zničená firma, která se svých práv domáhá letitými boji v neohrabaně fungujícím soudnictví.\nViliam Buchert 5. prosince 2018 • 13:28\nKolem ruských a čínských agentů propuká hysterie už 25 let. Problém přitom nemizí,…\nŘeditel školy nechť si sám řekne, co je z jeho hlediska pro žáky dobré. Kdy se rýpat ve škole v mobilu, kdy ho mít vypnutý. Ředitel řídí školu. Může být, že mobil o přestávce považuje za výborný doplněk učiva nebo nástroj relaxace, lepší než tlachání se spolužáky. Nebo naopak myslí, že mobil deptá ducha, který krom vzorců potřebuje i tlachat. Jde o to, jaký má kdo názor na výchovu. S omezováním práva soukromého vlastnictví žáků to nemá nic společného. Na to už musí být člověk velké pedantské ťululum, aby si to myslel.\nMůže z toho být velký, zbytečný a zásadní spor o malichernosti, zatímco to velké a zásadní omezování svobod a práv nejen žáků kolem nás frčí málem bez povšimnutí. Kdyby ti školdozorci, co na jemných vahách váží malichernosti, zvážili velký stát, zděsili by se, co práce v oboru svobod republiku teprve čeká.\nKlíčová slova: komentáře, Karel Steigerwald, svoboda, škola, mobilní telefon, smartphone


Přednáška pro ČAK Brno 3. prosince ppt stáhnout\nPrezentace na téma: "Přednáška pro ČAK Brno 3. prosince 2014"— Transkript prezentace:\n1 Přednáška pro ČAK Brno 3. prosince 2014\nNáhrada škody a nemajetkové újmy v novém občanském zákoníku - zvláštní případy JUDr. Petr Vojtek, Nejvyšší soud ČR Přednáška pro ČAK Brno 3. prosince\n2 Škoda způsobená nezpůsobilou osobou\n§ 2920, § Nezletilý nahradí škodu, pokud byl způsobilý ovládnout své jednání a posoudit jeho následky. - Nebyl-li způsobilý ovládnout své jednání a posoudit jeho následky, má poškozený právo na náhradu, je-li to spravedlivé se zřetelem k majetkovým poměrům škůdce a poškozeného. - Společně a nerozdílně se škůdcem nahradí škodu, kdo nad ním zanedbal náležitý dohled. - Není-li škůdce povinen k náhradě, nahradí poškozenému škodu ten, kdo nad škůdcem zanedbal dohled.\n3 Škoda způsobená nebezpečnou osobou\n4 Škoda z provozních činností\n§ škoda z provozní činnosti § škoda způsobená provozem zvlášť nebezpečným § škoda na nemovité věci\n5 Škoda z provozní činnosti\n§ 2924 Kdo provozuje závod nebo jiné zařízení sloužící k výdělečné činnosti, nahradí škodu vzniklou z provozu, ať již byla způsobena vlastní provozní činností, věcí při ní použitou nebo vlivem činnosti na okolí. Povinnosti se zprostí, prokáže-li, že vynaložil veškerou péči, kterou lze rozumně požadovat, aby ke škodě nedošlo.\n6 ŠKODA ZPŮSOBENÁ PROVOZEM ZVLÁŠŤ NEBEZPEČNÝM\n§ ) Kdo provozuje závod nebo jiné zařízení zvláště nebezpečné, nahradí škodu způsobenou zdrojem zvýšeného nebezpečí; provoz je zvlášť nebezpečný, nelze-li předem rozumně vyloučit možnost vzniku závažné škody ani při vynaložení řádné péče. Jinak se povinnosti zprostí, prokáže- li, že škodu způsobila zvnějšku vyšší moc nebo že ji způsobilo vlastní jednání poškozeného nebo neodvratitelné jednání třetí osoby; ujednají-li se další důvody zproštění, nepřihlíží se k tomu.\n7 ŠKODA ZPŮSOBENÁ PROVOZEM ZVLÁŠŤ NEBEZPEČNÝM\n§ 2925 Definice provozu: - nelze-li předem rozumně vyloučit možnost vzniku závažné škody ani při vynaložení řádné péče - provozuje továrním způsobem nebo pokud se při něm výbušná nebo podobně nebezpečná látka používá nebo se s ní nakládá (vyvratitelná právní domněnka)\n8 ŠKODA ZPŮSOBENÁ PROVOZEM ZVLÁŠŤ NEBEZPEČNÝM\n§ 2925 (2) Je-li z okolností zřejmé, že provoz významně zvýšil nebezpečí vzniku škody, ačkoli lze důvodně poukázat i na jiné možné příčiny, soud zaváže provozovatele k náhradě škody v rozsahu, který odpovídá pravděpodobnosti způsobení škody provozem. - alternativní příčinná souvislost\n9 Škoda na nemovitosti § 2926 Kdo, byť oprávněně provádí nebo zajišťuje práce, jimiž se jinému působí škoda na nemovité věci, nebo jimiž se držba nemovité věci znemožní nebo podstatně ztíží, nahradí škodu z toho vzniklou.\n10 Škoda z provozu dopravních prostředků\n§ 2927 (1) Kdo provozuje dopravu, nahradí škodu vyvolanou zvláštní povahou tohoto provozu. Stejnou povinnost má i jiný provozovatel vozidla, plavidla nebo letadla, ledaže je takový dopravní prostředek poháněn lidskou silou. (2) Povinnosti nahradit škodu se nemůže provozovatel zprostit, byla-li škoda způsobena okolnostmi, které mají původ v provozu. Jinak se zprostí, prokáže-li, že škodě nemohl zabránit ani při vynaložení veškerého úsilí, které lze požadovat.\n11 Škoda z provozu dopravních prostředků\n§ 2928 Je-li dopravní prostředek v opravě, považuje se za jeho provozovatele osoba, která dopravní prostředek převzala k opravě. § 2929 Místo provozovatele nahradí škodu ten, kdo použije dopravního prostředku bez vědomí nebo proti vůli provozovatele. Provozovatel nahradí škodu společně a nerozdílně s ním, pokud mu takové užití dopravního prostředku z nedbalosti umožnil.\n12 Škoda z provozu dopravních prostředků\n§ 2930 Nelze-li provozovatele určit, platí, že jím je vlastník dopravního prostředku. - srov. § 2 odst. 16 zákona č. 56/2001 Sb., o podmínkách provozu vozidel na pozemních komunikacích\n13 Škoda z provozu dopravních prostředků\n14 Škoda způsobená zvířetem\n15 Škoda způsobená zvířetem\n§ 2934 Slouží-li domácí zvíře vlastníku k výkonu povolání či k jiné výdělečné činnosti nebo k obživě, anebo slouží-li jako pomocník pro osobu se zdravotním postižením, zprostí se vlastník povinnosti k náhradě, prokáže-li, že při dozoru nad zvířetem nezanedbal potřebnou pečlivost, anebo že by škoda vznikla i při vynaložení potřebné pečlivosti. Za týchž podmínek se povinnosti k náhradě zprostí i ten, komu vlastník zvíře svěřil.\n16 Škoda způsobená zvířetem\n§ 2935 (1) Odňala-li třetí osoba svémocně zvíře vlastníku nebo osobě, které vlastník zvíře svěřil, nahradí třetí osoba škodu způsobenou zvířetem sama, prokáže-li vlastník nebo osoba, které vlastník zvíře svěřil, že odnětí nemohli rozumně zabránit; jinak společně a nerozdílně s nimi. (2) Kdo zvíře svémocně odňal, nemůže se zprostit povinnosti k náhradě.\n17 Škoda způsobená věcí § 2936 Kdo je povinen někomu něco plnit a použije při tom vadnou věc, nahradí škodu způsobenou vadou věci. To platí i v případě poskytnutí zdravotnických, sociálních, veterinárních a jiných biologických služeb.\n18 Škoda způsobená věcí § 2937 (1) Způsobí-li škodu věc sama od sebe, nahradí škodu ten, kdo nad věcí měl mít dohled; nelze-li takovou osobu jinak určit, platí, že jí je vlastník věci. Kdo prokáže, že náležitý dohled nezanedbal, zprostí se povinnosti k náhradě. (2) Způsobila-li škodu věc pádem nebo vyhozením z místnosti nebo podobného místa, nahradí škodu společně a nerozdílně s tím, kdo je povinen k náhradě podle odstavce 1, i osoba, která takové místo užívá, a nelze-li ji určit, vlastník nemovité věci.\n19 Škoda způsobená věcí § 2938 (1) Při zřícení budovy nebo odloučení její části v důsledku vady budovy nebo nedostatečného udržování budovy nahradí její vlastník škodu z toho vzniklou. (2) Společně a nerozdílně s ním hradí škodu předešlý vlastník, má-li škoda příčinu v nedostatku vzniklém za trvání jeho vlastnického práva, na nějž nástupce neupozornil, a došlo-li ke škodě do roka od zániku jeho vlastnického práva. To neplatí, pokud se jedná o takový nedostatek, o kterém nástupce musel vědět.\n20 Škoda způsobená věcí § 2939 – 2943 Škoda způsobená vadou výrobku - převzetí právní úpravy zákona č. 59/1998 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou vadou výrobku\n21 Škoda na převzaté věci § 2944 Každý, kdo od jiného převzal věc, která má být předmětem jeho závazku, nahradí její poškození, ztrátu nebo zničení, neprokáže-li, že by ke škodě došlo i jinak.\n22 Škoda na odložené věci § 2945 (1) Je-li s provozováním nějaké činnosti zpravidla spojeno odkládání věcí a byla-li věc odložena na místě k tomu určeném nebo na místě, kam se takové věci obvykle ukládají, nahradí provozovatel poškození, ztrátu nebo zničení věci tomu, kdo ji odložil, popřípadě vlastníku věci. Stejně nahradí škodu provozovatel hlídaných garáží nebo zařízení podobného druhu, jedná-li se o dopravní prostředky v nich umístěné a o jejich příslušenství.\n23 Škoda na vnesené věci § 2946 (1) Kdo provozuje pravidelně ubytovací služby, nahradí škodu na věci, kterou ubytovaný vnesl do prostor vyhrazených k ubytování nebo k uložení věcí, popřípadě na věci, která tam byla pro ubytovaného vnesena. To platí i tehdy, byla- li věc za tím účelem ubytovatelem převzata. (2) Prokáže-li ubytovatel, že by ke škodě došlo i jinak, nebo že škodu způsobil ubytovaný nebo osoba, která ubytovaného z jeho vůle provází, povinnosti k náhradě škody se zprostí. K ujednáním o jiných důvodech zproštění se nepřihlíží.\n24 Škoda na vnesené věci § 2947 Povinnost nahradit škodu se nevztahuje na vozidla, na věci ponechané ve vozidle, ani na živá zvířata, ledaže je ubytovatel převzal do úschovy. § 2948 (1) Škoda se hradí do výše odpovídající stonásobku ceny ubytování za jeden den. (2) Byla-li věc převzata do úschovy, odmítl-li ubytovatel úschovu věci v rozporu se zákonem nebo byla- li škoda způsobena ubytovatelem nebo tím, kdo v provozu pracuje, hradí se škoda bez omezení.\n25 Škoda na odložené i vnesené věci\n§ 2945 odst. 2 § 2949 odst. 1- ne v případě § 2948 odst. 2 Neuplatní-li se právo na náhradu škody u odpovědné osoby (provozovatele, ubytovatel) bez zbytečného odkladu, soud je nepřizná, pokud odpovědná osoba namítne, že právo nebylo uplatněno včas. Nejpozději lze právo na náhradu škody uplatnit do patnácti dnů po dni, kdy se poškozený o škodě musel dozvědět.\n26 Škoda způsobená informací nebo radou\nStáhnout ppt "Přednáška pro ČAK Brno 3. prosince 2014"