La gran festa vintage de Mercantic | Gastronosfera\nInici > Actualitat > La gran festa vintage de Mercantic\nSi encara no coneixeu Mercantic, una bona opció és que us acosteu diumenge vinent (5 de març) a aquest recinte de Sant Cugat del Vallès (Barcelona) ja que celebren una nova edició del Vintage Fest. Les peces de mobiliari vintage i els objectes de segona mà envairan aquest espai i els carrers adjacents, i la seva interessant oferta gastronòmica farà que no vulgueu tornar a casa en tot el dia.\nMobles vintage, antiguitats, objectes de decoració i moltes altres curiositats és el que trobareu habitualment a Mercantic, un mercat permanent d'objectes de segona mà que va obrir l'any 1992 a Sant Cugat del Vallès (Barcelona), a les antigues instal·lacions d'una fàbrica de ceràmica. "Enguany, Mercantic celebra el seu vint-i-cinquè aniversari i en aquest temps ha evolucionat moltíssim. S'ha renovat el tipus de producte -que fa uns anys estava restringit a les antiguitats- i s'ha complementat l’experiència de comprar mobles amb una gran oferta gastronòmica, d'oci, artística i cultural", ens expliquen els seus responsables.\nSi entre setmana és el públic professional -des de decoradors fins a attrezzistes de pel·lícules i publicitat- el que s'acosta a aquest recinte amb aparença de petit poblet, durant el cap de setmana l'ambient és molt més popular i familiar i convida a passar-hi el dia. A més, tots els diumenges al matí (de 9.30 a 15h) l’oferta estable de Mercantic s'incrementa amb una sèrie de mercats ambulants que segueixen diferents temàtiques.\nAquest diumenge, i tots els primers diumenges de mes, hi trobareu el Vintage Fest, un animat mercat de carrer amb unes cent cinquanta parades que venen llibres, discos, roba de segona mà, articles de col·leccionisme, mobiliari, peces d'artesania i infinitat d'objectes vintage. Aquest mercat ocupa els patis de Mercantic i els seus carrers adjacents, convertint tot el recinte en un flea market al més pur estil londinenc. La resta de diumenges els mercats són: Arts & Crafts (segon diumenge), Només Brocanter (tercer diumenge), Disseny i decoració (quart diumenge) i Mercat de la Terra (cinquè diumenge).\nL'oferta del Vintage Fest es complementa amb músics de carrer i diversos food trucks, que varien la seva oferta gastronòmica en cada edició. Aquest diumenge podreu tastar el plats de Deli-go-tessen, que fusionen la cuina hindú, llatinoamericana, vietnamita, grega i italiana; les empanades argentines i gallegues de La Reliquia, i la cuina mexicana amb tocs mediterranis de El Violetero Gourmet.\nA més, podeu endinsar-vos a El Siglo, una excepcional llibreria de vell que també allotja una sala de concerts. Cada cap de setmana, tant dissabte com diumenge, hi trobareu actuacions gratuïtes de música jazz, soul o R&B, entre altres estils, i podreu prendre una cervesa acompanyada d'unes bones conserves. Si preferiu entaular-vos, la vostra opció és Can Gula: cuina informal i producte de màxima qualitat.\nDavant de l'explosió de mercats vintage que es celebren, especialment a la propera ciutat de Barcelona, Mercantic defensa els seus trets diferencials: "Existeix des de fa vint-i-cinc anys, hi trobes objectes que no hi ha a altres mercats i és un espai amb més ànima, ja que funciona tota la setmana. A més hi conviuen antiquaris, brocanters i artesans, gent que té els seus tallers dins d'aquest recinte. És com un petit poble i per això l'anomenem Vintage Village", diuen els seus responsables. Sembla que a Sant Cugat hi ha vintage per estona.


Colau obté el suport d'ERC i ja és més a prop de desencallar els pressupostos\nEl ple de Manresa no vota la moció de la CUP i aprova una esmena de substitució de CDC i ERC\tEl ple de Manresa no vota la moció de la CUP i aprova una esmena de substitució de CDC i ERC\nVÍDEO EN DIRECTE: Votació al ple de Manresa de la moció de la CUP\tVÍDEO EN DIRECTE: Votació al ple de Manresa de la moció de la CUP\nPinten una estelada a la façana de la delegació del govern espanyol a Barcelona\tPinten una estelada a la façana de la delegació del govern espanyol a Barcelona\nCoscubiela s'enganxa amb Forcadell i li diu que no té autoritat\tCoscubiela s'enganxa amb Forcadell i li diu que no té autoritat\nDivisió a Junts pel Sí pels concerts a les escoles que segreguen per sexe\tDivisió a Junts pel Sí pels concerts a les escoles que segreguen per sexe\nPuigdemont avisa: 'Montoro no regala res, no fa cap favor'\tPuigdemont avisa: 'Montoro no regala res, no fa cap favor'\nL'orquestra del Titànic escolta Puigdemont a Madrid\tL'orquestra del Titànic escolta Puigdemont a Madrid\nLa República es va proclamar sense arribar al 50% dels vots?\tLa República es va proclamar sense arribar al 50% dels vots?\nMariano Rajoy: 'Sense llei no hi ha democràcia'\tMariano Rajoy: 'Sense llei no hi ha democràcia'\nDiscrepància profunda entre Puigdemont i Rajoy\tDiscrepància profunda entre Puigdemont i Rajoy\nColau obté el suport d’ERC i ja és més a prop de desencallar els pressupostos\nPer obtenir el suport dels republicans, el govern municipal accepta construir dues estacions a la L10 a la Zona Franca i desencallar amb el trasllat de la Model\nERC ha comunicat que dóna suport a l’ampliació pressupostària que vol aprovar el govern municipal de Barcelona: ‘Estem a favor d’aquests pressupostos perquè tot allò que havíem plantejat s’hi ha incorporat’, ha dit el líder d’ERC a Barcelona, Alfred Bosch. I és que la batllessa Ada Colau s’ha avingut a incloure en els pressupostos una partida de 15 milions per la construcció de dues estacions de la L10 del metro a la Zona Franca, a desencallar amb el Govern el trasllat de la Model i a destinar més recursos a escoles necessitades d’inversió.\nAmb el suport d’ERC al sarró, ara Colau necessita el sí del PSC, amb qui les negociacions estan avançades, i el dels regidors de la CUP, que haurien de votar a favor o abstenir-se perquè l’ampliació dels pressupostos sigui aprovada. Tanmateix, la decisió dels anticapitalistes és un interrogant. Hauran de decidir el seu vot en una el consell polític que faran avui, però ja han avançat que no faran públic el seu vot fins al mateix dilluns, dia en què es votaran els pressupostos.\nLa CUP Capgirem Barcelona ha traslladat a les seves 13 assemblees locals els resultats de les reunions que ha mantingut amb l’equip de govern municipal en el marc de la modificació pressupostària pel 2016. Serà l’òrgan de coordinació de les assemblees –format per un membre de cadascuna- el que decidirà el sentit del vot que els tres regidors defensaran en el ple extraordinari del pròxim dilluns. La darrera trobada amb BComú s’ha fet aquest mateix dijous a l’ajuntament. A la sortida, Dídac Prat, membre del secretariat municipal de la CUP, ha subratllat que no han entrat a la institució ‘per donar ales al continuisme’. Per això, ‘els canvis han de ser de fons i han de perdurar en el temps’, ha remarcat.\n13:43El TSJC cita a declarar Roger Torrent i els membres de la mesa per un delicte de desobediència\n12:19La presencialitat augmentarà un 70% el curs vinent universitari\nEstabilitzat l'incendi de la Conca del Barberà i l'Anoia després de cremar unes 1.700 hectàrees\nSanti Vila, nou president del Cercle d'Infraestructures\nEl preu de la llum torna a remuntar i s'acostarà demà als 100 euros el megawatt l'hora


Samuel Pérez deixa La Lira de Corbera després de prop de nou anys en el càrrec – Les Bandes de Música\nSamuel Pérez Ortega, director de l’Ateneu Musical “La Lira” de Corbera des del mes de setembre de l’any 2009, ha posat el punt i final a la seua trajectòria al front de la banda.\nHan sigut 8 anys i mig de nombrosos èxits de l’Ateneu de la mà del director de Guadassuar, que pocs mesos després de la seua arribada ja es presentava amb la seua banda al Certamen de Dosbarrios (Toledo) en l’estiu de 2010, on aconseguien un més que meritori primer premi després de molts anys sense tastar la mel del triomf.\nL’any següent era el torn de presentar-se al Certamen Internacional de València, que celebrava la seua 125 edició. Una vegada més, la formació va obtenir el primer premi, amb una diferència més que notable de punts amb les seues perseguidores.\nDe la seua trajectòria com a director cal destacar també els concerts oferts amb artistes de la talla de Pep Gimeno “Botifarra” i Spanish Brass “Luur Metalls”.\nAamuel Pérez, també va ser l’impulsor i creador de la Banda Jove de la Societat, amb la qual es va tancar un cicle aquest estiu amb un viatge i un concert junt a una coral de la localitat granadina de Baza, on els joves van estar a un nivell altíssim. La majoria d’ells cursen hui en dia els Ensenyaments Professionals al Conservatori.\nPer tot això, Samuel Pérez deixa una forta emprenta en una societat, la de La Lira, que ja busca un nou director que serà elegit d’entre les múltiples propostes que es tenen damunt la taula.


Albiol acusa el govern de fer una "llista de Schindler" de funcionaris dolents\nEl coordinador general del PP català i senador, Xavier García Albiol (EFE)\nAlbiol encoratja els funcionaris que expliquin les "coaccions" del govern perquè el PP pugui emprendre accions\n04/02/2017 - 10.50 Actualitzat 04/02/2017 - 12.18\nEl líder del PP català, Xavier García Albiol, denuncia "coaccions" de la Generalitat als funcionaris i avisa que si es cometen il·legalitats, l'Estat pot recuperar competències.\nEn una entrevista a l'agència EFE, Albiol cita la pel·lícula de Steven Spielberg "La llista de Schindler" per denunciar la Generalitat:\n"No tenim cap tipus de dubte que una de les voluntats del govern és fer una llista, com a 'La llista de Schindler', entre els que són bons i dolents, els que s'han de salvar i els que han de ser castigats per la seva traïció a la causa."\nAlbiol assegura que es pretén fer una "llista de Schindler" per saber quins treballadors públics assistiran demà i quins no a la manifestació en suport de l'expresident Artur Mas i a les conselleres Joana Ortega i Irene Rigau pel judici del 9-N.\nEl líder del PPC ha admès que la situació catalana li "recorda aquesta pel·lícula", on "se salvaven uns i altres quedaven condemnats".\nEncoratja a denunciar\nAlbiol diu que és una barbaritat que el govern "estigui pressionant i fent mòbing als funcionaris perquè vagin a 'tocar les palmes a Mas'":\n"Catalunya està instal·lada en el despropòsit i el disbarat, i qualsevol nou disbarat supera el del dia anterior."\nAlbiol, fins i tot, encoratja els treballadors públics a denunciar aquestes presumptes coaccions. Diu que al PP li serviria "com a element per emprendre accions que, d'una altra manera, no poden quedar més enllà de la crítica política".\nAvisa que es poden recuperar competències\nAlbiol també ha advertit que si la Generalitat prossegueix el seu full de ruta cap al referèndum o es demostrés que té il·legalment dades fiscals, l'Estat "no tindrà problema" a prendre mesures "contundents", com podria ser recuperar competències a Catalunya.\n"Si es descobreix que s'han robat les dades fiscals per part de la Generalitat, és evident que en algun moment el govern haurà de prendre alguna decisió més contundent que la que veiem en aquests moments."\nAlbiol diu que espera que "aquesta decisió no arribi", però, per si de cas, ja explica que el govern espanyol pot recuperar competències:\n"L'autogovern és una modalitat de gestió molt àmplia, però sí que en algun moment es pot arribar a plantejar si, per mantenir l'ordre institucional i garantir la defensa del dret a la intimitat dels catalans, s'ha de recuperar alguna competència."\nEl coordinador general del PP Català i senador diu que l'executiu català encara "no ha traspassat la línia, però l'està trepitjant i la paciència s'està acabant".\nAlbiol demana a la Generalitat que "pari en algun moment aquest nivell de bogeria" i insisteix en el diàleg, "per moltes puntades de peu que doni la Generalitat".


Cardona tanca el Cicle de Música Sacra 2015 amb un concert dedicat a la Mare de Déu del Patrocini - Ajuntament de Cardona\nCardona tanca el Cicle de Música Sacra 2015 amb u...\nCardona tanca el Cicle de Música Sacra 2015 amb un concert dedicat a la Mare de Déu del Patrocini\nEl concert, que impulsa la Coral Cardonina, se celebrarà aquest diumenge, 19 d'abril, en el marc dels actes commemoratius del 75è aniversari del retorn a Cardona de la imatge de la Mare Déu del Patrocini.\nEl temple parroquial de Sant Miquel de Cardona serà l'escenari aquest diumenge, 19 d'abril, de la vetllada musical que oferiran la Coral Cardonina, l'Ensemble de la Banda de Música de Cardona i l'Escolania de Sant Miquel en honor a la Mare de Déu del Patrocini, patrona la de la vila de Cardona.\nEl concert s'emmarca ens les actes de commemoració del 75è aniversari del retorn de la imatge a la vila cardonina un cop finalitzada la Guerra Civil i, enguany, s'ha programat dins el Cicle de Música Sacra de Cardona atesa la seva especial significació. Sota el títol d'Ave Maria, les tres formacions, dirigides per Ovidi Cobacho i Xavier Ventosa, oferiran un ampli programa musical i poesia que combina l'obra de poetes i músics del bisbat solsoní i d'arrels cardonines amb grans compositors d'àmbit internacional.\nEl concert comptarà amb les actuacions de la soprano, Ana Belén Ayala i la pianista, Francina Ribas Vicente, la Coral Cardonina, l'Ensemble de la Banda de Música de Cardona i l'Escolania de Sant Miquel que interpretaran obres de devoció mariana de compositors clàssics com Mozart, Schubert o Verdi i peces molt emblemàtiques que músics d'àmbit més local i comarcal han dedicades a la patrona cardonina.\nLa part del concert dedicada a la patrona cardonina començarà amb una versió dels Goigs a la Mare de Déu del Patrocini de Manuel Bertran i Oriola, musicada per Mn. Josep Maria Casafont. Durant aquest bloc s'escoltaran obres com l'Himne a la Mare de Déu del Patrocini, a partir d'un tema de F. Schubert arranjat per Mn. Carles Melé, la versió per a tres veus i orgue dels Goigs a la Mare de Déu del Patrocini de Mn. Llorenç Riu i Llobet, així com, tres de les peces marianes més emblemàtiques de Mn. Casafont que la Coral Cardonina ofereix cada any a la seva patrona amb motiu de la Festa Major de la vila: Salve Reina dels cels, Lliri entre cards i els Versets a la Mare de Déu del Patrocini.\nFinalment, també es podrà escoltar l'estrena d'un nova peça, Verge del Patrocini, composta expressament per a l'ocasió pel director de la Coral Cardonina, a partir d'un sonet del mateix Bertran i Oriola i l'estrena d'uns nous arranjaments dels Balls de Bastons cardonins, obra del compositor cardoní Xavier Ventosa. Durant tot l'acte, la música s'alternarà amb la poesia, amb la recitació de diversos versos dedicats a la Verge del Patrocini per a poetes locals o vinculats amb el municipi cardoní, com Mn. Mas i Margineda, Miquel Riu, Mn. Cardona i Agut, Bertran i Oriola, Josep Torrens, Hermentera Fàbrega, López Picó o Glòria Gangonells i Creus, entre d'altres.\nEl concert tindrà lloc el proper diumenge 19, a l'església parroquial de sant Miquel de Cardona, a les 19.00h. Les localitats es poden adquirir anticipadament a l'Oficina de Turisme de Cardona i, el mateix dia, 1 hora abans, a les taquilles ubicades davant la porta de l'església. El preu és de 8 euros.


Kilian Jornet revalida el títol de campió d'Espanya d'esquí de muntanya\nEl de Sabadell partia com a favorit per emportar-se el campionat\nAquest és el tercer trofeu de l'esportista aquesta temporada, després de guanyar la primera prova de la Copa del Món d'Esquí de Muntanya i la Mountain Attack\nREDACCIÓ Espot 16/01/2011 22:01\n260x366 Kilian Jornet ja suma tres títols aquesta temporada. / TONI GRASES / WWW.PHOTOSET.ES Kilian Jornet ja suma tres títols aquesta temporada. / TONI GRASES / WWW.PHOTOSET.ES\nDesprés de guanyar la primera prova de la Copa del Món d'Esquí de Muntanya de Pelvoux (França) i la Mountain Attack de Saalbach (Àustria), Kilian Jornet ha revalidat aquest matí el títol de campió d'Espanya d'esquí de muntanya en la modalitat de cronoescalada. Una cursa que ha registrat un rècord de participació, amb més de 230 inscrits, en què la qualitat dels atletes era alta, i on els esportistes havien de superar els 775 metres de desnivell positiu i el recorregut de 4,5 quilòmetres que separen la base de l'estació d'esquí d'Espot del remuntador situat a la cota 2.400.\nMalgrat que tots els aficionats i atletes podien penjar el cartell de favorit a Kilian Jornet abans de disputar la prova, la veritat és que en la ment de l'atleta de Sabadell ballaven alguns dubtes. "No sabia molt bé com havia de reaccionar el cos després de la Mountain Attack. No sabia com em trobaria de cames. La Mountain Attack va ser una cursa dura, la d'avui també ho era, i cal sumar el cansament de viatjar d'Àustria fins aquí", declarava l'actual número 1 del circuit mundial d'esquí de muntanya.\nAbans de pujar al podi, el campió d'Atomic no podia amagar la seva satisfacció per aconseguir el seu quart títol nacional. "Estic molt content per aquesta victòria. Primer pel fet de guanyar, i després perquè demostra que les coses s'estan fent bé, i quan es fan bé els resultats arriben”. Kilian ha volgut dedicar aquesta victòria "a tots els que treballen amb mi, a les marques que em donen suport i al treball que s'està fent des del Centre de Tecnificació”.\nJa amb el cap més fred, Jornet ja pensava en el següent repte, la segona prova de la Copa del Món d'Esquí de Muntanya, que es disputa el proper 22 de gener al Gavarinie (França) i, sobretot , en el gran repte d'aquesta temporada: els Mundials de l'especialitat, que es disputen a mitjans de febrer a Claut, Itàlia.


3.- LES CÈL·LULES DELS VEGETALS I DELS ANIMALS | Les Ciències de la Natura del Llidó\nEnviat per: Llidó | 9 Març 2014\n3. Les cèl·lules dels animals i dels vegetals\nTots els éssers vius estan formats per unes unitats petites anomenades cèl·lules. Per tant, les cèl·lules són les unitats bàsiques que constitueixen un ésser viu. Totes les cèl·lules fan les funcions característiques de la vida: es nodreixen, es relacionen amb el medi i es reprodueixen\nTotes les cèl·lules són microscòpiques. És a dir, no es veuen a ull nu. Si dividim un mil·límetre en 1.000 parts, la grandària de la majoria de les cèl·lules és de 50 d’aquestes parts. Un ou també és una cèl·lula. Per tant, la cèl·lula més gran és l’ou de l’estruç.\nCaracterístiques i funcions comuns dels éssers vius-La teoria cel·lular\n3.1.- Les parts principals d’una cèl·lula animal i d’una cèl·lula vegetal\nParts principals d’una cèl·lula\nTant les cèl·lules animals com les vegetals presenten tres parts principals:\n1. La membrana: Embolcalla la cèl·lula i la separa del medi exterior. Les seues funcions són protegir la cèl·lula i permetre l’intercanvi de substàncies amb l’exterior.\n2. El citoplasma: És l’espai interior de la cèl·lula on es troben els orgànuls que realitzen diverses funcions.\n3. El nucli: Està constituït per una membrana nuclear que conté al seu interior l’ADN. L’ADN s’encarrega de coordinar tots els processos que tenen lloc a la cèl·lula.\n1. La cèl·lula – 2. La cèl·lula eucariota\nGeneralitats sobre la cèl·lula\n3.2.- Les principals diferències entre una cèl·lula animal i una cèl·lula vegetal\nHi ha quatre grans diferències entre una cèl·lula animal i una cèl·lula vegetal:\n• La cèl·lula vegetal presenta per fora de la membrana una estructura rígida anomenada paret cel·lular que la protegeix de la deshidratació, mentres que la cèl·lula animal no en té.\n• La cèl·lula vegetal presenta uns orgànuls anomenats cloroplasts que contenen la clorofil·la per realitzar la fotosíntesi, mentres que la cèl·lula animal no en té.\n• La cèl·lula vegetal presenta els orgànuls dels vacúols molt grans perquè necessita emmagatzemar aigua i aliment durant molt de temps, mentres que la cèl·lula animal els té més petits.\n• La cèl·lula vegetal presenta el nucli desplaçat per l’efecte dels grans vacúols, mentre que la cèl·lula animal el té més centrat.\n3. Tipus de cèl·lules eucariotes\nCèl·lula animal i cèl·lula vegetal\nCèl·lula animal – Cèl·lula vegetal\nLa cèl·lula eucariota animal i la cèl·lula eucariota vegetal\nVÍDEO: La formació dels gàmetes\nPRESENTACIÓ FLASH: Estructura i funció cel·lular\nPRESENTACIÓ FLASH: Cèl·lules vegetals\nPRESENTACIÓ FLASH: Preparació de portaobjectes amb cèl·lules vegetals: la ceba\nPRESENTACIÓ FLASH: Preparació de portaobjectes amb cèl·lules animals: la saliva\nArxivat a 1r d'ESO, Tema 08. Un planeta amb vida | Etiquetes: ADN, ésser viu, cèl·lula, citoplasma, membrana, nucli, orgànul\n« 2.- QUÈ ÉS UN ÉSSER VIU\n4.- L’ORGANITZACIÓ DELS ÉSSERS VIUS »


València Basket ha aconseguit un acord amb la aler americana Joy Brown (1.80, Orlando, 28/05/1993, 24 anys) perquè es convertisca en el quint reforç taronja de cara a afrontar el repte de la Lliga Dia. La jugadora, que afrontarà la seua tercera temporada a Espanya, s'incorporarà a la disciplina del club, una vegada haja superat la revisió mèdica, per a la pròxima temporada.\nJoy Brown ha completat dos temporades excel·lents des de la seua arribada a Espanya. Després del seu pas per Universidad de Oviedo, enguany ha amitjanat 11.3 punts i 9.2 rebots per a 16 de valoració en Lliga Dia amb Nissan Al-Qázeres a Extremadura.\nMVP en Lliga Femenina 2\nJoy Brown va tindre una excel·lent experiència en la seua etapa universitària. Va ser una de les jugadores més destacades d'Iona College (on va coincidir amb Marina Lizarazu, una altra de les incorporacions taronja) i després de finalitzar la seua etapa, va decidir provar sort en el bàsquet espanyol.\nArribaria a les nostres competicions de la mà d'Universidad de Oviedo en Lliga Femenina 2. Allí va destacar especialment, amb unes xifres de 21.7 punts i 12.5 rebots per partit, amb una valoració de 27.7 per partit. Eixos registres li van valdre per a ser proclamada la MVP de la competició.\nBot a Lliga Femenina\nDesprés de la seua primera temporada, va acceptar la proposta de Nissan Al-Qázeres per a disputar la Lliga Dia i el bot no li va vindre gran. Els seus bons números a Extremadura li han favorit per a ser la sèptima jugadora més valorada de la lliga regular.


El III Certamen de Fotografia Serra de Tramuntana premiarà les millors fotografies de les rutes Culturals del Patrimoni Mundial - Consell de Mallorca\nEl pressupost total és de 1.350.000 € i es poden sol·licitar fins dia 26 de novembre\nEl Consell de Mallorca millorarà el camí de l’estació de Lloseta\nEl projecte, que ha sortit a licitació aquest divendres, permetrà la doble circulació a la via i la dotarà també de major seguretat per al vianant.\nConsell i Ajuntament de Santa Eugènia aposten per projectes de mobilitat sostenible\nLa presidenta Cladera i el batle han fet seguiment de les intervencions municipals finançades pel Consell, com són la restauració de l'aljub i la millora d'espais\nnull El III Certamen de Fotografia Serra de Tramuntana premiarà les millors fotografies de les rutes Culturals del Patrimoni Mundial\nFotografies guanyadores del II Certamen\nEl III Certamen de Fotografia Serra de Tramuntana Patrimoni Mundial - Les Rutes Culturals es posa en marxa amb més premis i altres novetats. El Certamen, que comptarà amb la col·laboració tècnica de l’Associació de Fotògrafs de Natura de les Balears (AFONIB) amplia el termini de participació, ja que els fotògrafs que hi vulguin concórrer podran presentar les seves instantànies fins al 18 d’octubre a través de la plataforma www.serradetramuntana.pixall.es. També s’amplia el nombre de categories i augmenta la dotació de premis, fins a un total de 5.800 € en premis.\nUna altra de les novetats és que s’establirà un jurat popular a través de les xarxes per concedir el premi popular a la fotografia que prefereixin d’entre les premiades pel jurat format per especialistes en fotografia i en el patrimoni mundial de la Serra de Tramuntana i que nomenarà el Consorci Serra de Tramuntana.\nEnguany, les categories de participació s’inspiren en el projecte del Consorci que es va publicar durant el 2019 i que es titula Les rutes culturals per la Serra, poble a poble. Aquest projecte proposa itineraris a cadascun dels vint municipis de la Serra, com una mena de petits centres d'interpretació que, ruta a ruta, assenyalen les aportacions de cada als valors que fonamentaren la Declaració Patrimoni de la Humanitat de la UNESCO. Ho fa seguint diversos eixos temàtics com l’espiritualitat, la petjada de personatges il·lustres o l’aprofitament dels recursos naturals.\nAixí, les bases del Certamen estableixen quatre categories:\nLa primera, titulada La mirada de la costa. L’aigua i les marjades es refereix a elements on l’aigua és present, tant la mar com els elements de la tecnologia hidràulica que ha arribat fins els nostres dies (pous, aqüeductes, molins d’aigua o safareigs, entre d’altres).\nEl món de les possessions. Els jardins senyorials valorarà fotografies amb detalls de cases i finques de possessió o dels jardins i horts de la Serra.\nEls portals de la Serra. Pobles i llogarets cercarà la fotografia de la Serra des de diferents punts de vista com ara la resta de Mallorca, la mar o des de l’aire, a més d’elements dels nuclis de població.\nI, per acabar, es premiarà la manera d’immortalitzar la petjada dels personatges reconeguts que han passat al llarg de la història per la Serra de Tramuntana, creacions dels artistes i elements de culte a la categoria Personatges de la Serra. Artistes i paisatges. Espiritualitat i relgió.\nCada categoria tendrà un primer premi dotat amb 800 € i dos premis d’honor de 300 € cadascun. A més, després de la decisió del jurat, es farà el certamen virtual a través de les xarxes socials del Consorci Serra de Tramuntana Patrimoni Mundial per distingir la fotografia preferida dels internautes, que tendrà un premi extra de 200 €.\nTota la informació i les bases del III Certamen de Fotografia Serra de Tramuntana les podeu trobar a https://serradetramuntana.pixall.es/


Colònies d'estiu Oceans Camps - Plancton Diving\nColònies d'estiu Oceans Camps 2022\nTorn únic: Del 26 de juny al 2 de juliol\nSón 525€ per persona (10% descompte a germans, família nombrosa, família monoparental. No acumulable.)\nAllotjament amb llençols i tovalloles.\nAlimentació (esmorzar + fruita a mig matí + dinar + berenar + sopar).\nActivitats, material didàctic i material d’aigua.\nMonitores especialitzades llicenciades en ciències i amb experiència en lleure.\nNO inclou bugaderia.\n24 places màxim. S’atorgaran les places per rigorós ordre d’inscripció i pagament.\nT’agrada el mar i la ciència? Tens entre 10 i 16 anys? Doncs apunta’t als nostres campaments d’estiu i ens divertirem descobrint el mar i la ciència que el rodeja. Durant 1 setmana tot serà diversió, i sal i sorra a la pell.\nEstem molt contentes de poder tirar endavant de nou aquest projecte. La primera edició vam gaudir dels espais del Càmping la Masia, a l’Almadrava, a l’Hospitalet de l’Infant. Per 4rt any però, els nostres campaments científics són a l’Ametlla de Mar, un petit poble de pescadors de la costa de les Terres de l’Ebre que encara guarda el seu encant mariner gràcies al seu actiu port pesquer i la seva llotja. El litoral de l’Ametlla de Mar és un dels litorals més verges i espectaculars de la costa catalana, on podem trobar platges de sorra fina, de sorra gruixuda, de còdols i de roca, i l’únic tram del litoral català que acull 5 llacunes costaneres. Un escenari espectacular per transmetre la passió per a entendre el mar als i les nostres joves!\nAquests campaments volen empoderar els i les joves per a ser els nous líders ambientals de casa nostra, tot treballant la temàtica de la sostenibilitat al medi marí. Com bé sabeu estem en un moment de molts impactes al medi natural, i el medi marí és molt sensible a ells.\nPer a estar més en contacte amb la natura, ens allotjarem en bungalous de fusta al càmping L’Ametlla, ja que així podrem estar més en contacte amb la natura i sentir l’olor a mar. Oi que sona genial? Si vols veure unes fotos del bungalou mira aquest enllaç. Aquest càmping està situat dins l’Espai d’Interès Natural del Cap de Santes Creus, un espai protegit, que forma part de la Xarxa Natura 2000 i que des de mitjans de 2018 forma part d’un acord de custòdia del territori amb l’associació Graëllsia (de la qual l’Eli, una de les nostres codirectores, n’és la responsable de custòdia marina). Per tant, estem en un entorn ideal per a despertar el nostre esperit científic i l’amor per la mar!\nATENCIÓ! Ja quasi hem omplit les places així que si esteu interessats/des en apuntar-vos, feu-nos un mail a info@planctondiving.cat o bé un whatsapp o trucada al 676207887 per veure si encara hi ha plaça disponible!\nFes el pagament de l’estada a la nostra botiga online complet: https://www.planctondiving.cat/producte/oceans-camp-2022/ o parcial https://www.planctondiving.cat/producte/oceans-camp-2022-pagament-parcial/ En el cas que tinguis un descompte, aplica el codi #OceansCamp22 en la teva compra i se t’aplicarà directament.\nFitxa d’estat de salut i d’autoritzacions durant l’estada (descarrega PDF) (descarrega .doc)\nFitxa d’estat de salut i autorització\nCertificat/carnet justificant de família nombrosa o monoparental, en cas de ser-ho\n*Si no tens clar com crear un pdf, aquí teniu un enllaç amb totes les eines per a fer, unir i fins i tot signar pdf’s de forma gratuïta: https://www.ilovepdf.com/ca


Baixa gastronomia: d’octubre 2007\nSobre crítics i menjars\nWARNING post espesset WARNING post espesset WARNING\nFent un tomb pel bloc del Jaume Fàbrega, em trobo amb una pregunta de la que desconec la resposta: Què és la crítica gastronòmica?\nTot el dia que em roda el cap pensant-hi. Uniu periodisme i gastronomia en una frase, i em quedo en trànsit. Em sembla que si resolc el seu enigma, comprendre millor què sóc i què en vull, de la literatura gastronòmica. Com a lectora, com a comensal i, com a productora de textos i menjars.\nAnem a pams. Hi ha bastants interrogants més, al seu text. Intentaré oferir les meves respostes a cada una d'ells. La idea, apart de procurar aclarir-me jo mateixa, és convidar-vos al debat...\n¿Quin valor tenen els continguts gastronòmics dels mitjans ara mateix?\nEncertadament, Fàbrega denuncia la subordinació a interessos comercials de molts dels que escriuen de cuina, i adverteix que allà on hi ha un grup d'escriptors ben informats, també hi ha molt d'impostor amb nom. Sense voler treure-li raó, crec que els motius pels que existeixen aquests farsants van més enllà que la voluntat d'autopromoció d'uns quants. La pròpia estructura dels mitjans de comunicació afavoreix l'aparició de noms estrella, de marques, en definitiva, molt més fàcils de promocionar i vendre. La precarietat en aquests mateixos mitjans porta sovint a que un periodista li toqui "torejar" en places que no li corresponen i sense tenir la necessària formació. Servidora s'encarregava de la secció de decoració d'una revista de moda mentre encara vivia a casa dels pares, i era l'experta en aeròbic i gimnasos d'una revista esportiva durant la seva etapa de màxim sobrepés. Go figure.\nDepèn de la professionalitat de cada un (i dels recursos en forma de temps o diners que et permeti el redactor en cap) informar-te com déu mana per fer un text que sigui correcte en el seu contingut. Amb sort, aconseguiràs que sigui també afortunat en la forma, però coneixent l'asèptic estat vegetatiu en que viu la premsa avui en dia, on qualsevol veleitat literària és percebuda com una desviació respecte a la línea del partit, no cal esperar gaire més que una educada acta notarial.\nI a més hi ha la temuda dependència a notes i gabinets de premsa. A veure, deia el refrany que la dona del César no només ha de ser honrada, sinó que ha de semblar-ho. És lícit que el Descobrir cuina d'aquest mes dediqui el tema central a les fondues, i una petita ressenya al restaurant Icho. I també és lícit que aquest mateix restaurant s'hi anuncii, igual que una fondue de xocolata prefabricada de la marca Nestle. Els mitjans privats viuen de la publicitat. Però fa lleig que anunci i ressenya apareguin en el mateix número, són ganes de posar en compromís la credibilitat d'una publicació. I em quedo amb aquest exemple per no entrar a sac amb cert blog comercial i molt popular, que deixant de banda quatre receptes, fa poc més que repetir entusiàsticament notes de premsa. Cert blog que amb tot el cinisme es permet posar una sensacionalista foto d'un nano que s'està morint de gana (per il·lustrar una noticieta sobre la fam al món del dia onze d'octubre) just a damunt d'un anunci de whisky caríssim.\nPenitenciagite! Penitenciagite! Està tot perdut?\nNo i no. Aquí és on entro a dissentir amb l'amic Fàbrega. Jo sóc moderadament optimista respecta la crítica gastronòmica, però crec que hem d'assumir que els seus suports no seran els del passat. Els mitjans tradicionals, com en tants altres temes, pateixen amb la gastronomia una certa esclerosi tecnològica. Les planes dels diaris potser ja no poden aprofundir tant com abans, ni en el menjar ni en res. Però hi ha noves vies. Programes de televisió com Karakia, sense anar més lluny, han fet una tasca de divulgació molt més important que les ressenyes elitistes de quatre diaris junts, sortint del suat mecanisme de convertir els cuiners en Pares Mundinas dels fogons. Internet ens permet dialogar de primera mà amb gastrònoms d'altres indrets (principalment del primer món, això sí). L'aldea, que deia McLuhan, és global. Cada casa té una cuina diferent, i per primer cop a la història, podem entrar a ficar el nas en totes elles.\nD'altra banda, no podem culpar només als mitjans de la situació actual de la literatura gastronòmica. Segurament, quan Pla tenia 14 anys no escrivia tan bé com en la maduresa. Però tenia a l'abast la riquesa de la cuina familiar de l'Empordà. Els nanos d'avui en dia, en canvi, pensen que la llet surt dels cartrons. Si no aconseguim que el menjar entès en el sentit més ampli interessi a tota la societat, és impossible que sorgeixin noves idees i maneres de mirar-lo. En aquest àmbit, malgrat tot, crec que lentament anem a millor. Potser és que se'm fa difícil pensar que encara podem empitjorar.\nQuè ens aporta la literatura gastronòmica?\nA mi, que m'ho fa passar bomba. Elaborant una mica més: Tot allò de que la veritat us farà lliures, i que el coneixement és poder i tal i tal... M'esteu demanant que us expliqui què és el plaer, no? Complicat! La descripció d'un àpat, d'un costum culinari, d'un ingredient i el seu pes simbòlic, quan són bones, em fan sentir més connectada amb el món o amb la resta d'éssers humans. Igual em passa amb la teca, que quan m'agrada i em transporta no em dona temps a qüestionar-me si són hidrats de carboni, proteïnes o soylent green. A Borges li van preguntar una vegada què li semblava la literatura política. El cec porteny va dir que només existia la bona i la mala literatura.\nUn blog, és literatura gastronòmica?\nAlguns sí i d'altres, no. Un blog, com a tal, només és un suport, com el paper en un diari.\nI què s'ha de fer per ser crític gastronòmic?\nPer treballar de crític gastronòmic, cal tenir una bona dosi de fortuna i/o amics, saber-se expressar més o menys bé, i donar la imatge que saps de què parles (si apart en saps de debó i ets pencaire, bingo). Per a ser crític gastronòmic et cal fer dues coses: Menjar i explicar-ho.\nVol vostè afegir alguna cosa més?\nSí, que avui m'ha fet molt feliç veure a la Pilar Manjón somrient a la tele. Molt feliç.\nPublicat per Mar Calpena a 21:56 5 comentaris Enllaços a aquest missatge\nFa temps que dono voltes a la qüestió de l'aigua. Per costum, per sabor, prefereixo l'embotellada, però quan em paro a pensar en els efectes que té en el medi ambient cada garrafa feta amb plàstic o el contrasentit que suposa gastar tants diners en aquest recurs, augmenta la meva inclinació a comprar-me una gerra amb filtre.\nPer corroborar aquesta sensació, avui he llegit -via Libro de Notas- un provocador assaig sobre l'aigua en ampolla, la lectura del qual us recomano. I també el d'un altre, amb el que enllaça, de la magnífica revista Foreign Policy (que per cert, ofereix TOTS els seus continguts gratuïtament en línea).\nAquest estiu vaig llegir que el govern municipal de San Francisco ha decidit no pagar als funcionaris les aigües embotellades que consumeixin en els àpats de feina, donat que se suposa que la de l'aixeta ha de ser prou bona pel consum de boca. Als Estats Units, que tan sovint critico , la compra d'aigua embotellada és més infreqüent que per les nostres terres i no ha perdut la seva connotació snob, tot i que els restauradors interessats en el medi ambient ja estant apostant per l'aigua de l'aixeta com a símbol d'estatus. Però com que els ianquis no coneixen els càntirs, hi ha fins i tot comparatives de les millors ampolles d'aigua reutilitzables, no fos cas que deixéssim passar una oportunitat per consumir.\nPer cert, si algú de vosaltres té la famosa gerra, us agraïria opinions, per què he sentit de tot i no m'acabo de decidir a fer el pas.\nPublicat per Mar Calpena a 10:42 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Mar Calpena a 18:40 7 comentaris Enllaços a aquest missatge\nCom Hansel i Gretel, però en carnívor...\nUna empresa d'embotits italiana, la Negroni (nom, per cert, d'un còctel amb pedigrí) ha preparat una campanya nadalenca que ens mostra untuosos paisatges de mortadela, arbres de pernil i camins de salami. A mig camí entre les fantasies d'un Homer Simpson i els contes infantils de tota la vida, la campanya de l'agència DDB engreixa només de mirar-la.\nPublicat per Mar Calpena a 9:20 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nGaletes i sinèrgies\nDivendres vol dir, per regla general, jornada intensiva. No cal que m'extengui sobre els avantatges d'aquest horari, que salten a la vista per la quantitat de posts que solc pujar els divendres a la tarda. Però tota moneda té dues cares, i la fosca de la jornada intensiva és que de dues a tres els brams dels estómacs obrers se senten des de les Antípodes. Per això uns i altres prenem alguna coseta de picar que ens permeti resistir fins l'hora de córrer cap a la porta.\nPerò tot això us ho podeu ja imaginar. Ja, ja vaig amb la recepta de torn. Deixeu-me primer acabar de pontificar i sentenciar, que si no alliçono i sermonejo no sóc feliç.\nEn previsió de la fam de mig matí, i amb ànim de compartir-les amb els companys, ahir vaig fornejar les galetes salades que proposa la Clotilde de Chocolate & Zucchini en el seu llibre del mateix nom. He explicat ja sovint que sóc fan d'aquesta nana -no sé on vaig llegir que la molt pelma té els nassos de no tenir ni trenta tacos- però ahir me'n vaig adonar que no és només una blocaire simpàtica que exprem el charme parisenc amb receptes senzilles. Crec sincerament que té cert talent, diguem-ne oïda o olfacte a falta de termes millors, per a la gramàtica dels sabors. Parteixo per afirmar-ho de la noció que existeixen unes combinacions de gustos, algunes clàssiques i altres per descobrir, que harmonitzen naturalment, un concepte similar al que comentava l'Anthony Bourdain dies enrera.\nAmb la recepta de la bruschetta de figues amb pernil ja ho vaig intuïr, però amb les galetes ho he vist claríssim. Barrejant farigola, avellanes i parmesà, la noia ha muntat una combinació d'aquelles que els entesos qualifiquen encertadament de complexes. Clotilde, els teus plats em fan sentir com en Salieri a Amadeus! Genials galetones de tres gustos que creen una sinèrgia (paraulota de la que se n'abusa al món dels negocis per dir que certes sumes són més grans que l'acumulació de les parts que les composen). Cada un d'ells, com en un petit castell de focs d'artifici, apareix en simfonia al paladar. Aquests llumins, lluny de fer-nos passar la gana, ens l'han encès del tot. Per a vosaltres i per a les companyes que volien la recepta, aquí la teniu:\nLlumins d'avellana i farigola\n90 gr d'avellanes picades [truc de la Mar: per picar-les al túrmix sense que saltin com a metralla i us deixin bornis, la clau està en fer-ho a impulsos secs i curts, recolzant el braç de l'aparell només sobre la superfície de les avellanes, que caldrà anar remenant. I fer servir un recipient alt i estret]\n45 gr de parmesà ratllat\nBarregeu la mantega i la farina en un bol gran, fins que quedi amb textura de molles. Aboqueu-hi 1/2 culleradeta de sal, la farigola, el formatge i les avellanes. Remeneu-ho i tireu-hi l'ou, donant-li voltes amb una forquilla fins que quedi integrat. Pasteu-ho fins que la pasta quedi com una bola (podeu afegir-hi un pelet de no res d'aigua si és molt seca).\nDividiu la pasta en dos, filmeu-ne cada una de les dues parts i poseu-la a la nevera mitja hora.\nFolreu un motllo amb paper de barba o de forn i preescalfeu l'ídem a 180 graus. Enfarineu una superfície de la cuina i, amb un corró, aplaneu la pasta fins que quedi d'un mig centímetre d'alçada. Talleu-ne tires estretes, de mida similar a un llumí (o feu-ne galetes com les de tota la vida, com us faci més ràbia). Poseu-les en el motllo, un mica separades entre elles. Si el motllo i el forn són prou grans, repetiu-ho amb l'altra meitat (si no, com a mi, us tocarà fer-ho en dues tongades). Vernisseu-les lleugerament amb el rovell batut barrejat amb una culleradeta d'aigua i saleu-les. Enforneu-les, segons el llibre, de 13 a 16 minuts o fins que siguin daurats (a mi em van trigar un xic més). Deixeu-les refredar a l'aire i guardeu-les en un tàper hermètic.\nPublicat per Mar Calpena a 20:06 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nSi són tan imprescindibles...\n...i polivalents com diuen tots els xefs, com és que costa tant i tant trobar escalunyes als súpers i botigues de verdures?\nPublicat per Mar Calpena a 19:40 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Dubtes existencials\nEl Periódico du avui un interessant article sobre com de malament està el pati caviarer al lloc aquell que no m'acostumaré mai a no anomenar U.R.S.S. Les perspectives són nefastes: El preu s'ha incrementat un 1000% en els darrers anys, el 90% de la producció que corre no és autèntica, i el 83% dels soviètics russos no l'han tastat mai.\nPublicat per Mar Calpena a 18:05 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nJa que tinc un munt de joguines noves per llegir i experimentar, el menys que em dec a mi mateixa és anar tastant les propostes d'aquests llibres. N'hi ha un, aconseguit també amb males arts, que feia dies que corria per casa i que em venia molt de gust provar. Un dels aspectes més agraïts de la meva feina és que em permet conèixer gent de moltes altres editorials, i amb alguns d'ells hem arribat a fer-nos amiguets, sortint a sopar quan ens trobem per aquestes fires de déu i passant-nos novetats no necessàriament relacionades amb el catàleg de cadascú. Per exemple la Séverine, que abans portava els drets d'Albin Michel, editorial que -roda el món i torna al Born- ara pertany a la branca francesa de la nostra i que és on va aparèixer el llibre d'on han sortit les croquetes de tonyina superràpides que he sopat avui. Me'l va fer arribar poc abans de canviar de feina, amb el compromís que quan vingui a Barcelona faré una demo del que cuino, tot i que possiblement basant-me en algun llibre més sofisticat que aquest. I és que el títol és bastant explicatiu: Moi je cuisine solo ou duo!\nCom que moi aussi, i aquest vespre estava cansadota, doncs m'he decidit a aprofitar ingredients que tenia per casa -com sempre, algun canvi hi ha respecte a l'original- i no tirar directament d'embotits i sopa de sobre. Considero que és pràcticament impossible que aquest llibre arribi per aquests verals i no se'm pot acusar, per tant, de fer-li publicitat interessada. Per això diré que hi ha una sèrie d'elements que considero exemplars. Més enllà de l'escalat de les receptes, és molt d'agraïr que cada una d'elles vagi acompanyada de variacions i possibles combinacions entre unes i altres. Hi ha tres, conteu-ho bé, tres índex. Un d'alfabètic, un per ingredient principal, i un ¡dedicat a les restes!. Que us queda una mica de menta fresca o mig brick de salsa de tomàquet? Doncs aquí trobareu què fer-ne. I hi ha diferents seccions, per mirar una peli, per xerrar amb un amic, per un sopar romàntic, per quan volem fer una mica de règim o per quan tocar guardar una criatura.\nEn la foto ja es veu que no són per servir-les a les recepcions de l'ambaixador. Però de gust resulten excel·lents, i de textura queden ben bé com les de pollastre. Servides amb una mica més d'art que el que jo (no) tinc per emplatar, farien un paper ben digne en un bufet d'aperitiu.\nIngredients (per a quatre croquetes)\n1 llauna de tonyina al natural, escorreguda (uns 60 gr)\n1 culleradeta de cibulet sec\n1 cullerada de ceba o escalunya picada (també pot ser congelada)\n1 cullerada de farina de galeta\nEsmicoleu la tonyina en un bol i barregeu-la amb la resta dels ingredients, excepte l'oli. Aquest, l'escalfeu en una paella. Amb les mans netes, feu-ne quatre croquetes i fregiu cada una d'elles dos minuts a foc mig per cada costat. Serviu-ho amb amanida o cuscús.\nPublicat per Mar Calpena a 21:52 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\n11 llibres de cuina 11\nSón els que em vaig agenciar a Frankfurt, i que avui finalment han arribat a l'oficina amb el palé del material que ens en vam endur a la fira. No sé com els portaré a casa, no sé on els guardaré. I que macos que són!\nNota: De fet són més. Ja me'n vaig endur algun altre a la maleta. I Glénat França em va enviar també els de la cuina del Louvre i d'Orsay. Se m'acumula la feina.\nPublicat per Mar Calpena a 17:57 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nUna altra de terror. En aquest cas una fleca de Tailàndia que fa pans en forma de parts del cos. Cors sensibles, no mireu el vídeo.\nVia The mental floss\nPublicat per Mar Calpena a 13:05 4 comentaris Enllaços a aquest missatge\nMama, tinc por...\nLa invasió de les ultragambes ha estat descoberta via Serious eats, i pel que sembla pertany a una paella d'un restaurant de Camden, a Londres.\nPublicat per Mar Calpena a 11:53 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEncara que segueixo amb la supergalipàndria clàssica de després de cada fira o saló (no cuino perquè no tinc sentit del gust, de l'olfacte o tan sols ganes de fer res que no sigui embolicar-me amb una manta al sofà), ahir vaig anar a la primera sessió del club de literatura gastronòmica de la Biblioteca Fort Pienc. El primer llibre que ens hem de llegir és Comer y beber a mi manera, de Manuel Vicent. El programa és força interessant, centrat més aviat en la narrativa que en l'assaig, i la discussió d'ahir, sobre gastronomia en general, ja va ser força entretinguda.\nEns van comentar que el club, que us recordo que té lloc el quart dilluns de cada mes, està obert a tothom. Encara queden un parell de places, i si us hi voleu afegir, no és necessari ni que us hi apunteu. No us podran deixar el llibre si les places s'acaben esgotant, però no hi ha cap problema a que participeu en les discussions igualment. En el calendari hi ha el títol del que s'entrega a cada sessió, a comentar en la següent.\nManuel Vicent - Comer y beber a mi manera\nCamilo José Cela - A fuego lento\nIsak Dinesen - El festín de Babette\nJavier Tomeo - La rebelión de los rábanos\nHonoré de Balzac - Dime cómo andas, te drogas, vistes y comes... y te diré quién eres\nAnthony Bourdain - Viajes de un chef: en busca de la comida perfecta\nLlibre per determinar\nPublicat per Mar Calpena a 10:40 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Agenda, Llibres de cuina\nFrankfurt 2007 (II)\nFinalment, dilluns vaig tornar. Eren quarts de dotze de la nit que vam aterrar al Prat, i estàvem rebentats. Jo, a més, amb una galipàndria considerable, que va fer que dediqués el dia d'ahir a poca cosa més que dormir, recuperar la gata de mans de la meva pacient mare i posar una futil rentadora que els xàfecs de la matinada han tornat a aclarir. Però heus-me aquí, després del Frankfurt en el que millor he menjat de quantes edicions hi he assistit, fent una petita volta al món gastronòmica sense ni tan sols haver-ho planejat.\nDel restaurant indi del que ja som habituals us en vaig parlar en el post anterior i no m'hi extendré més. La segona nit tocava grec, l'Exedra, un restaurant que vam trobar per atzar passejant pel -diguésim- centre històric de la ciutat. I enfatitzo aquest "diguéssim" perquè després de la segona guerra mundial, de Frankfurt no en va quedar gran cosa. Un nivell correcte, amb els clàssics mezze, la feta saganaki i companyia. Sense pretensions ni enganys.\nEl primer dia de fira va ser el més atípic pel que fa a menjar. A migdia vam fer el pica pica "institucional", en el que els nostres embotits van trionfar entre els editors de manga japonesos. Encara que el càtering en sí no era memorable, del que sí ens recordarem durant molt de temps és de l'eficència germànica amb la que ens el van servir. Uns taps de suro rebels i podrits van motivar que en menys de cinc minuts es presentessin dos empleats amb una caixa nova d'ampolles de vi blanc i un ventall de llevataps de tota les menes i colors disposats a no deixar-nos acabar la festa sense que pimpléssim. Vam calcular molt generosament, però com que teníem nevera les restes ens van permetre poder dinar a l'estand sense haver de patir els horrors del restaurant. Al vespre, el sopar d'empresa (bufet al Sofitel), més remarcable per la part professional i de safareig que per cap altra raó.\nSegüent parada, el Líban. Tot i que al nostre barri hi ha un fotimer de kebabs de batalla, restaurants indis i xinesos disposats a omplir l'estòmac dels visitants que practiquen a la zona exercicis poc espirituals, també hi vam descobrir dos establiments luxosos. El de dijous era als baixos de l'hotel Ramada. Passant-hi pel devant, vam creure que es tractava només del restaurant de l'hotel, però en mirar millor vam veure que oferia molt més que cuina internacional. Anys enrera jo havia menjat a l'Abu Khalil, de Sant Gervasi, i L'emir me'l va recordar molt. Excel·lent el menú degustació -hummus amb gust de debó, falafels on es veien el cigrons, abundosíssims i frescs els entrants; gustosos els kebabs de segon-, només deslluït per un servei justet i que no parlava res que no fos alemany.\nEl sopar estrella d'aquest any també va ser prop de l'hotel, en un japonès, el Kabuki. Un cop més, hi vam anar a petar guiats per la sort i per la recomanació d'un cambrer d'un café, que va ser prou honest per suggerir-nos-el quan va veure que volíem un sopar més formal del que podia oferir-nos a la seva taberna. Val a dir que amb el japonès anàvem disposats a trobar-hi totes les pegues, no en và una de les meves companyes de feina, la Sonoe, és d'allà, i l'altra, l'Helena, estudia un màster sobre la zona. Però va ser a parts iguals divertit i de qualitat. Abillats amb pitets que recordaven a les calçotades, i després de pulir-nos un sushi notable, en un teppan-yaki, una taula-graella, vaig menjar la carn més tendra que he tastat en la meva vida. Sense exagerar.\nEra una delícia veure la coreografia (una mica impostada, segons la Sonoe) dels cuiners tallant, doblegant, salsejant i presentant la carn, amb pastetes d'arròs i verdures tendres i cruixents. I de postre, encara, una tempura de gelat de vainilla esquitxada amb pols de té verd...\nNo podíem marxar de Frankfurt sense menjar alemany. M'hagués agradat que ho poguéssim fer a una dels cellers on es serveixen "Handkäse mit Musik" i "Appfelwein" però durant les fires és molt difícil trobar taula enlloc sense reservar. L'alternativa va aparèixer buscant al fòrum d'Alemània d'eGullet, on recomanaven Zum Storch (Ca la garsa), just darrera la catedral. En aquesta localització hi ha una casa de menjars des de l'any 1704, i pel que sembla Goethe n'era un client habitual. Tot i que hi ha molts tòpics entorn a la gastronomia alemanya, aquesta va molt més enllà. Els seus ingredients, com les sagues dels nibelungs, neixen del riu i del bosc. Cérvol, baies, bolets, peixos com la carpa o la truita es combinen amb ingredients més esperats, com la patata, la col o els cereals. Les carns, de porc, xai o caça, són de categoria. És una cuina de clima inclement, calòrica, però amb freqüents tocs que li donen delicadesa, com l'us de les fruites boscanes o d'herbes i espècies com l'anet, que li proporcionen frescor.\nL'últim sopar el vam fer a un altre des nostres llocs de referència, un italià anomenat Bocaccio del que em temo que no tinc l'adreça. Encara que sempre confiem en les pastes, casolanes i assenyades, el que veritablement ens enganxa són les seves postres. Si us interessa, us puc fer un mapa per arribar-hi, perquè val la pena excedir-se amb la suppa anglesa o el tartufo (o amb la taula de formatges!).\nSuposo que arribats a aquest punt us estranyarà que no hagi parlat encara de llibres. I més en una fira com aquesta. En vaig comprar uns pocs, molt rebaixats. En vaig aconseguir legalment (però suplicant o canviant-los per altres) uns quants més i... bé, a la Fira de Frankfurt l'organització et pot multar si tanques l'estand abans de la cloenda. Així que per poder agafar el darrer avió de diumenge sense problemes, a partir del migdia molts editors deixen muntat l'estand com si haguessin de tornar-hi en qualsevol moment, abandonant els llibres a la mercé de desaprensives com jo. Aviat us explico quin ha estat el botí d'aquest any, altres anècdotes i xafarderies de la setmana, i pujo les fotos.\nPublicat per Mar Calpena a 21:57 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nFrankfurt 2007 (I)\nNo vull especular sobre els motius que van portar a l'agència de viatges amb la que treballem a reservar-nos un vol que sortia a les set del matí cap a Frankfurt. No hi ha cap animositat personal entre ells i nosaltres, tenim un tracte fluit; ells són eficients i nosaltres, clients habituals. Però quan ha sonat el despertador a dos quarts de quatre del matí he començat a pensar que hi havia algú que m'odiava molt. Que havia fet alguna cosa per ofendre'ls terriblement. O pitjor, que en alguna vida anterior havia contret algun debte kàrmic molt xungo.\nEn les tenebres, hem anat convergint a l'aeroport, mig desperts en una llarga cua que semblava no avançar mai i que prometia que el vol sortiria amb retard. I així ha estat. Dues hores de somnolència eternes, inmortalitzades per la meva vocació de Robert Capa de pa suc amb oli:\nEl Félix i l'Helena"adormiden" a l'"aeroporten".\nFinalment hi hem arribat. El nostre hotel és a prop de l'estació, a Taunusstrasse, un barri conegut per ser la llar de senyoretes que fumen i parlen de tu als homes -cosa que no és relevant per aquest blog- i de molts restaurants i supermercats indis i turcs- cosa que sí ho és.\nAixí que com hem arribat amb jet lag (malgrat ser un vol de dues hores escases) i els horaris regirats, hem fet cap vers a un restaurant que ja coneixiem de l'any passat, l'Indigo. Aquest local indi, distingit en vàries ocasions com el millor de la ciutat, és petit i no crida gaire l'atenció per la seva decoració, però el menjar que hi fan és excel·lent i molt autèntic, amb varietats de diferents regions de la India i un servei discret i eficient. Hem tornat a sentir-nos una mica persones després d'endrapar sense descans, i abans d'encaminar-nos a l'hotel per a fer una merescuda migdiadeta, ens hem parat a fer unes compres de coses que necessitàvem pel stand (per què cada any ens oblidem in defectiblement del celo de doble cara????). Per sol·lucionar-ho, hem entrat en un súper indi i aquí se m'ha passat tot. Ni cansament, ni son, ni estrés. Pura bogeria davant del barroquisme i l'exuberància de les tres mil espècies que saturaven els prestatges. He entrat en un estat més enllà de les sensacions físiques. M'hagués endut la botiga sencera, però he conseguit sortir-me'n només amb un pot de ceba rostida, pasta de tamarind (per a les receptes del llibre de cuina jueva), turmeric, llavors de rosella i pols de marinada per a forn tandoori. I penso tornar-hi.\nA la tarda, pas obligat per la fira, muntatge de l'stand i passejet pel centre. Ja gairebé tot era tancat, i encara que hi havia pastisseries on venien "Lebkuchen", els tradicionals pastissos nadalencs alemanys, espessos i amb regust de matafaluga, demà al matí hi haura temps d'explorar-les amb més calma. Ens hem conformat a sopar al primer restaurant que hem trobat, un grec, i hem tornat a l'hotel, on ara som tots tres mig adormits mirant combats de boxa a la tele. Deixem per un altre moment l'excursió a un restaurant tradicional, perquè he decidit que d'aquesta visita no passa que menjo el "Handkäse mit Musik" (formatge marinat amb vinagre, ceba i herbes) i bec "Applewein" (vi de poma).\nLa fira té bona pinta, la presència d'editorials a la zona de còmic ha augmentat -per exemple, DC abans estava al pavelló de les editorials americanes i ara és amb les altres empreses especialitzades- i encara que a mi m'esperen més de vint reunions en quatre dies, demà podré llevar-me relativament tard. Que ara mateix és l'únic que tinc al cap. Me'n vaig a schlaffen!\nPublicat per Mar Calpena a 22:09 3 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Mar Calpena a 20:11 5 comentaris Enllaços a aquest missatge\nArrel d'un meme que circula per internet convidant-nos a ensenyar la nostra cuina (cosa que jo vaig fer no gaire temps enrera), he rebut algunes visites de blocaires que escriuen receptes ben interessants. Esteu atents a l'apartat de links, perquè els aniré actualitzant!\nPublicat per Mar Calpena a 20:02 0 comentaris Enllaços a aquest missatge\nHe llegit en diversos blogs culinaris que un restaurant tailandès de Londres va haver de ser desatllojat l'altre dia davant d'una suposada alerta química que no era altra cosa que la preparació d'un condiment de chili picant anomenat Nam Prink Pao. Més enllà de consideracions entorn al terror global (la Naomi Klein acaba de treure un llibre sobre com el capitalisme s'alimenta de la por als desastres) això m'ha fet recordar que l'altre dia vaig llegir un article en un blog de curiositats que em intrigar força. L'autor explorava el mite que diu un menjar massa picant pot ser letal, i les conclusions eren força inesperades. En la seva recerca, només havia trobat evidències de vuit morts relacionades amb el pebre, quatre d'elles assassinats i en cap cas fruit d'un estat de salut o una dosi normals. Els científics no només diuen que el picant no és dolent ni provoca úlceres, sinó que n'estan investigant les propietats terapèutiques. Vaig sentir fa temps en un documental de la tele que s'està treballant en fer servir la capsicina -el principi que fa que les coses piquin- en medicines per l'asma i la congestió nasal. I ara s'està investigant la hipotesi que pugui ser efectiva per controlar també cél·lules canceroses. Al final serà cert el que ens deien de petits, que allò que pica, cura.\nFoto: (c) The chile pepper institute\nPublicat per Mar Calpena a 22:32 1 comentaris Enllaços a aquest missatge\nQuina pinta, aquest sushi, no? Amb el seu peixet fresc i lluent, les seves verdures, mmm...\nEl plaer gustatiu que us espera si claveu queixalada a les especialitats de la foto pertany a una categoria molt diferent: Allà on creureu trobar un rotllet d'alvocat, s'hi amaga un bombó de pinya colada, el maki de tonyina és en realitat de maduixa i praliné i el wasabi, només un caramel de té verd. Els ha creat una empresa que es diu Suedy's Kooky Sushi i per desgràcia només es comercialitzen als Estats Units. Quan arribin aquí, em demano fer un apat amb sushi de primer i sushi de postres... en l'ordre correcte.\nPublicat per Mar Calpena a 22:46 2 comentaris Enllaços a aquest missatge\n"L'únic que no m'agrada de la gastronomia espanyola és el pernil" - Gwyneth Paltrow, citada a El Periódico amb ocasió de l'inici del rodatge d'un documental sobre cuina a Espanya.\n"Quan els xefs parlen de "cor" o "ànima" volen dir que el menjar té una profunditat de sabor que és excitant i, al mateix temps, d'una manera estranya, és confortadorament familiar."- Anthony Bourdain, referint-se a les creacions d'una de les participants al reality Top Chef.\nPublicat per Mar Calpena a 10:29 6 comentaris Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Mar Calpena a 23:07 3 comentaris Enllaços a aquest missatge


Visca la coca roig-i-negra ! | El Món de Reus\n← Coques, Coris, Coietes i Juantxis\nLa força d’un sentiment →\nVisca la coca roig-i-negra !\nPosted on 13 Mai 2016\tby Josep Baiges\nLa coca roig-i-negra del Forn Sistaré\nAtenent la tipologia d’articles que estic publicant durant els últims dies, aquest blog va camí de convertir-se en el Butlletí Oficial del Gremi de Pastissers i Forners del Món de Reus. Això és un no parar. Tenim uns professionals que no ens els mereixem. Avui toca parlar, novament, de l’increïble Xavi Pàmies del Forn Sistaré que amb la complicitat del seu germà i de la seva entusiasta família continua convertint l’obrador a tocar del carrer Ample en un indret prodigiós on cada cop sorgeixen creacions més sorprenents.\nAhir al migdia, camí del racó del Cugat del gran Pasqual Solé, em vaig trobar al Xavi fent-la petar amb la Lins Griñó, *la dona meravelles de la fotografia galàctica (veure definició al final de l’article). Al saludar-lo em va “amenaçar” amb la seva última creació més nostrada, una coca dedicada al play off del CF Reus Deportiu. Em va posar la mel als llavis (o millor dit, el pebrot, atenent la tipologia de la coca) i em va emplaçar a estar pendent del seu facebook per descobrir aquesta insòlita creació.\nI vet aquí que a l’arribar a casa, tot guaitant a l’ordinador, em vaig trobar amb aquesta insòlita menja realment espectacular. Darrere la iniciativa s’hi amaga també el responsable de comunicació del Reus, el Xavi Guix, amb un enginy que va més de pressa que el Fran Carbia corrent per la banda. I vet aquí el resultat final: la coca del play-off, acolorida de roig-i-negre gràcies a uns triadíssims ingredients, i que digerirem amb gust per celebrar l’ascens de Reus Deportiu. Ahir el locutor-cuiner, vestit de cantant d’havaneres, ja va fer els honors acompanyas del pare de la criatura.\nPerò abans de tastar-la caldrà, també, cruspir-nos esportivament al Cornellà per poder (si els periquitos ens fa un favor davant del Vilarreal B) classificar-nos en primera posició. Després d’això qui sap si demà ens trobarem amb la Coca Cornellenca al facebook. Amb aquests forners/pastissers del Món de Reus jo ja m’ho espero tot.\nEl Xavi Pàmies i el locutor-cuiner fent els honors\n*La Lins s’ha fet popularíssima al facebook gràcies a les seves magnífiques instantànies fotogràfiques que s’acompanyen, tot sovint, d’uns ninotets de la Guerra de les Galàxies que ens descobreixen paratges i situacions increïbles del Món de Reus.


Collserola per fi és Parc Natural | Viu Molins de Rei\nMapa del Parc Natural de Collserola (Generalitat de Catalunya)\nEn total, nou poblacions tenen territoris municipals dins dels límits protegits. Sant Cugat del Vallès, amb 1.865 hectàrees, és la ciutat amb més espai protegit, seguida de Barcelona (1.637 ha) i Cerdanyola del Vallès (1.390 ha). Sant Feliu de Llobregat, el Papiol, Sant Just Desvern, Montcada i Reixac i Esplugues també formen part del Parc Natural.\nAmb la declaració del parc natural finalitza un llarg procés iniciat al 2002, quan el Parlament de Catalunya va instar al Govern a establir mecanismes per millorar la protecció de Collserola. De l’estudi elaborat pel departament de Medi Ambient en aquell moment va sorgir la idea de declarar Parc Natural a la serra de Collserola per protegir-la de la millor manera possible. Durant els últims cinc anys s’ha estat treballant en la proposta. Després de seguir tots els tràmits administratius, la proposta definitiva comporta una ampliació dels límits de l’espai protegit fins ara. Concretament s’han incorporat 39 sectors nous als límits que hi havia fins ara amb el Pla d’Espais d’Interés Natural (PEIN) amb la intenció de dotar d’una major funcionalitat ecològica a la serra. Molts d’ells són sòls forestals i agrícoles, espais verds o lliures –i en alguns casos urbanitzables no desenvolupats- que provenen de modificacions del Pla General Metropolità impulsades pels ajuntaments.\nLa Generalitat, que va entrar a formar part del Consorci del Parc al març de l’any passat, ha estat l’impuls definitiu per la constitució del Parc Natural. Després de més de cinc anys treballant en el projecte i constants endarreriments, el Govern ha enllestit així una de les assignatures pendents quan falta menys d’un mes perquè s’acabi la legislatura. “Es tracta d’un parc natural especial perquè està envoltat per tres milions de persones”, va destacar el conseller de Medi Ambient, Francesc Baltasar, després del Consell de Govern en el que es va aprovar el decret de declaració de parc natural. El decret no especifica les aportacions de les administracions. De moment, aquest any l’aportació serà de 700.000 euros, però la dotació econòmica aportada per la Generalitat a partir de l’any vinent queda en mans de la voluntat del proper Govern. La gestió del parc serà a càrrec del Consorci del Parc Natural i es crearà un consell consultiu com a òrgan de participació.\nL’alcalde de Molins de Rei, Ivan Arcas, ha manifestat que la declaració de la serra de Collserola com a Parc Natural “és un acord importantíssim per a la nostra vila, perquè ja feia molt de temps que ho demanàvem i comportarà al municipi més inversions en favor del medi natural més proper a la població”. S’ha de tenir en compte que cada any passen per Collserola dos milions de persones. Per això, la declaració de parc natural exigeix l’elaboració d’un pla especial de regulació dels usos i activitats en l’àmbit del parc. El departament de Medi Ambient i Habitatge, el Consorci del Parc Natural i els ajuntaments dels municipis implicats hauran d’acordar-lo durant els propers dos anys. L’objectiu és conservar els valors naturals del terreny, evitar que la pressió urbanística malmeti l’entorn i fer compatibles les activitats econòmiques i socials que s’hi desenvolupen.\nLa Rierada, protecció especial\nLa Rierada – Can Balasc, amb un total de 379 hectàrees repartides entre Molins de Rei, Sant Cugat i Barcelona, gaudirà d’una protecció especial ja que es consideren “reserva natural parcial”. La Font Groga (112 ha), a Sant Cugat, serà un altre punt del parc natural que també gaudirà de la màxima protecció natural, al ser considerat juntament amb la Rierada com “de considerable interès científic” i amb la intenció de preservar íntegrament el conjunt d’ecosistemes naturals.\nD’altra banda, algunes zones amb habitatges com Vallvidrera i les Planes s’han considerat “espais de regulació especial” per la seva vinculació amb la trama urbana. És un dels punts que més retards ha provocat per les discrepàncies entre les conselleries de Política Territorial (PSC) i Medi Ambient (ICV). Tot i que la seva definició no implica que es tracti de sectors que quedin al marge de la regulació del parc, si que es podran realitzar planificacions urbanístiques en aquests espais en un futur. En canvi, zones com la Torre Negra, de Sant Cugat, si que queden protegides pels límits del Parc Natural. Aquesta protecció impedirà que Núñez i Navarro pugui edificar en uns terrenys que són motiu de disputa entre l’ajuntament i la constructora des de fa anys.


Les Cinc Sénies demanen la paraula\nCugat Comas FOTO PORTADA: Vista de les Cinc Sénies (R. Gallofré)\nInici d’acord entre l’associació de pagesos i residents i l’Ajuntament per impulsar un pla especial que posi en valor l’espai agrari de la ciutat, que ocupa més d’un terç del terme municipal de Mataró\nHa arribat el moment de les Cinc Sénies\nLa importància de tot l'espai agrari de les Cinc Sénies ha quedat subratllada en els darrers temps. Cada cap de setmana els seus camins semblen la nova Rambla de Mataró però més enllà d’aquesta invasió ciutadana (no sempre cívica, cal estar alerta) els darrers mesos han desembocat en una mena de cruïlla decisiva per aquest espai sense el qual no es pot entendre la capital del Maresme. Amb un historial d’anys i panys de defensa fèrria i allunyats (sembla que per sempre) els núvols foscos de l’especulació urbanística que durant anys van amenaçar l’espai agrari, el Ple Municipal de novembre va servir perquè tots els grups municipals donessin suport a una declaració institucional plena de plans de futur per les Cinc Sénies. La ciutat es fa seva, en essència, la feina de la recuperada associació agrària de la zona i de moment es carrega de bones intencions amb l’objectiu de la preservació, la millora, el desenvolupament i la gestió.\nLes Cinc Sénies demanen la paraula, ocupant un terç del terme municipal de la ciutat i posicionant-se com un espai amb moltes potencialitats a nivell productiu i a benefici de la pròpia ciutat i la seva gent. “Per Mataró les Cinc Sénies aporten intel·ligència, perquè una ciutat ha de ser intel·ligent no només a nivell de tecnologia sinó a nivell de ser autosuficient en energia, recursos i aliments. L’espai agrari és una ampla extensió productiva, d’agricultura de proximitat que amb el seu màxim desenvolupament podria alimentar el 50 per cent de la ciutat amb fruita i verdura pròpia”, explica Josep Montasell, un dels membres de l’associació i una veu més que autoritzada per l’experiència professional al capdavant d’espais agraris.\nMapa interactiu de les Cinc Sènies\n“És el moment de les Cinc Sénies perquè a tot Europa des del tombant de segle veiem com els espais agraris es revaloritzen, com es prima la proximitat i els productes deixen de ser anònims. La gent passa a conèixer i interessar-se per allò que compra i el principi de sobirania alimentària converteix en millor, per sostenible, el consum de quilòmetre zero”, raona. Tot el plantejament que tot just ara s’apunta (la declaració és un inici d’un camí llarg, que ha de recórrer la ciutat amb tots els sectors implicats) ha de suposar un rellançament de les Cinc Sénies des de molts punts de vista. Es calcula que actualment hi ha 750 hectàrees llaurades però que n’hi ha prop de 200 més amb les que es podria ampliar producció. “Les terres van buscades i cal reforçar la tasca de recuperació de finques” diu Montsell que demana també i en paral·lel anar difonent i aprofundint en el coneixement entre una part i l’altra de la ciutat: “Cal que tota la cultura agrària entri a la ciutat, tot és Mataró i cal que es conegui i es difongui més. És un camí que comencem, tot just”, explica.\nCom concretar les bones intencions\nL’Ajuntament ha atès bona part de les peticions de l’associació agrària de la zona per definir en una extensa declaració tot el catàleg de propòsits per a posar en valor aquest espai. Òbviament és més eteri i menys concret que un programa tancat d’actuacions ja que, de fet, el model de gestió compartida és una de les principals novetats que es proposa. L’abordatge a les Cinc Sénies és integral i abraça diferents elements, des de la seva consideració com a patrimoni natural, conca alimentària de proximitat o el valor paisatgístic amb el mosaic característic que tant i tant bé s’aprecia des de dalt del Turó d’Onofre Arnau, panoràmica sensacional de Mataró que cada setmana rep milers d’ulls embadalits.\nFOTO: Ciclistes per les Cinc Sénies. Foto: R.Gallofré\n1. Preservar l’espai agrari de les Cinc Sénies-Mata-Valldeix de la seva incorporació al procés urbanitzador de la ciutat.\n2. Reconèixer l’espai agrari com una aposta estratègica de futur de la ciutat. Que Mataró s’obri clarament cap al seu espai agroforestal, a partir de la complicitat i reconnexió agrourbana per al desenvolupament sostenible.\n3. Reconèixer i difondre l’activitat agrària professional com una activitat de proximitat.\n4. Avançar la transició cap a pràctiques agroecològiques i a l’assoliment de sistemes de producció i consum locals més eficients i resilients que preservin els recursos naturals dins un cicle continu i n’optimitzin el valor al llarg de tota la seva cadena.\n5. Crear la Taula Agrària de Mataró com a espai de participació d’agents vinculats a l’espai agrari de la ciutat, en el marc de la qual es puguin consensuar i coordinar les estratègies de protecció, ordenació i gestió comunes.\n6. Elaborar el Pla Estratègic de Gestió de l’Espai Agrari (PEGEA), que ha de contribuir al desenvolupament de l’Anella Verda en l’espai no urbà de la ciutat.\n7. Desenvolupar la gestió d’un banc de terres orientat a la intermediació público-privada que desbloquegi finques no conreades, doni resposta a la demanda de terres per part de la pagesia professional actual i afavoreixi la incorporació de nova pagesia.\n8. Impulsar una política alimentària local encaminada a assegurar-ne la seguretat, la sobirania i la resiliència.\nFOTO: Convocatòria per netejar l'espai agrícola i forestal de Mataró\n“El més important és que sigui un canvi de mentalitat”\nQuantes declaracions institucionals d’un Ajuntament acaben oblidades, esgrogueïdes pel pas del temps o directament esdevenen paper mullat? La gent de les Cinc Sénies amb més anys a l’esquena té prou experiència com per relativitzar el pes real d’un acord com el subscrit per tots els grups municipals o el camí que comença ara per un àmbit, el de tot l’espai agrari, en el que treballen dia sí, dia també. El President de l’associació agrària és Jaume Pera. Va ser ell qui en nom de l’entitat (que reuneix pagesos i veïns) va prendre la paraula en l’últim Ple del darrer mandat i també és qui concreta el que cal esperar a partir d’ara: “El més important de tot és que realment sigui un canvi de mentalitat, que les Cinc Sénies deixin de ser el pati de darrere de res o de ningú i que ens deixem de mentalitat tan urbana de pensar que on s’acaba l’asfalt s’hi acaba la ciutat”, assegura.\nPera espera que, a llarg termini, realment es noti el canvi del que s’impulsa ara. Sense posar aigua al vi, creu que “és a nivell de tot l’estat que falta mentalitat per afavorir i protegir la productivitat dels entorns agraris” però aprecia especialment els esforços fets en els darrers temps per l’Ajuntament i especialment la Rosa Busqué per mirar de conèixer amb més detall tot l’espai agrari, les seves delimitacions, propietat o realitat. “De fet el que falta és coneixement i el que està per veure és com es concreta tot el que s’apunta en aquesta declaració d’ara, més a llarg termini”. De “petites coses que també són importants i que poden ajudar a millorar l’imatge i la percepció de la zona” creu que en poden començar a arribar aviat. Des d’arranjament de camins, neteja d’abocaments, senyalitzacions o reconsideració d’aspectes com la gestió forestal.\nPosar les Cinc Sénies “al servei de la gent”\nJaume Pera té clares diferents opcions de futur. Des de solucions a possibles problemes hidrogràfics (tot i que aquest 2020 ha estat de gran excedent de precipitacions, l’abastiment d’aigua és una de les amenaces de la zona) o iniciatives de reforç d’una certa cultura agrària o alimentària a nivell local. Al cap i a la fi, ell ho resumeix de manera molt fàcil: “Fer de totes les Cinc Sénies una zona molt més productiva a nivell agrari no acaba per ser un element d’incentiu de la pròpia pagesia, que també ha de viure, al cap i a la fi del que es tracta és de posar una part de Mataró al servei de la gent de la mateixa ciutat”.\nFOTO: Jaume Pera, president de l'associació agrària\nLa pagesia és una vocació carregada de futur\nDeia Gabriel Celaya que la poesia és una arma carregada de futur. No cal posar-se poètics, sinó fer cas del ‘momentum’ de revalorització de les Cinc Sénies per fer una analogia i conferir-li a la pagesia, al conreu de la terra agrícola, grans possibilitats futures a Mataró. Perquè hi ha molta terra erma i només fan falta mans i projectes per posar-les en funcionament. No és fàcil però també hi ha exemples que reforcen el paper que els joves poden tenir en aquest nou rumb a la zona agrària de la ciutat. La gent del Bròquil, que treballa des de Can Lluch, en són un bon exemple. Aquesta empresa, que juntament amb 9 explotacions més formen part de la cooperativa EcoMaresme, és l’exemple d’haver tornar a la pagesia per part d’una família que ho havia deixat de fer. Un reforç positiu o indicatiu d’alguns dels camins que ara es volen incentivar de tornar a emprendre.\nElm Pou va decidir fa 10 anys treballar la terra i recuperar una activitat que dues generacions enrere de la seva pròpia família havia quedat escapçada. Són l’excepció, de moment, de la norma imperant a les Cinc Sénies on les terres conreades o bé són de pagesos que no han deixat l’activitat o bé són explotades per nous pagesos de fora. Els del Bròquil són els joves i iniciar la seva activitat no els ha resultat fàcil.\n“Nosaltres hem fet una aposta per treballar cada cop més terres, bo i les reticències dels propietaris. Estem envoltats de terres propietat d’arquitectes o constructors que les tenien per a especular i en alguns casos ha estat amb nosaltres que segons qui ha sabut que tenia propietats aquí”, explica Pou. El Bròquil, que és productor i venedor amb presència al mercat de la plaça de Cuba (com altres pagesos de la zona, emparats pel paraigües de ‘Collits a casa’) ha aconseguit recentment entrar a treballar a una nova lleixa, una hectàrea que dobla la seva capacitat. I ha estrenat un planter nou.\nCompostatge propi per completar el cicle\nEl darrer projecte obert pel Bròquil, en la línia de treballar la terra de les Cinc Sénies és un ‘goteo’ (un micromecenatge) per poder generar el propi compostatge ecològic. Pou explica que ha de servir “per donar bona alimentació a la terra perquè aquesta alimenti les plantes. És una opció circular perquè part del que ens dona la terra esdevingui nutrients per la terra”. Així s’aprofiten restes vegetals, forestals i animals pròpies, per autoproduir compost ecològic d’alta qualitat i amb un mínim impacte mediambiental.\nFOTO: Elm de S'ha Acabat el Bròquil a les Cinc Sènies. Foto: R.Gallofré


Presentació de propostes per posar el nom de Magdalena de Montclar a un espai públic de Cervera — Ajuntament de Cervera\nPresentació de propostes per posar el nom de Magdalena de Montclar a un espai públic de Cervera\nPresentació de propostes per posar el nom de Magdalena de Montclar a un espai públic de Cervera La Paeria de Cervera ha obert el termini, del 4 al 24 d’abril, per a la presentació de propostes de carrers, places o espais públics candidats a portar el nom de Magdalena de Montclar. https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/presentacio-de-propostes-d2019espais-publics-amb-el-nom-magdalena-de-montclar https://www.cervera.cat/actualitat/noticies/presentacio-de-propostes-d2019espais-publics-amb-el-nom-magdalena-de-montclar/@@download/image/Butlleta presentació propostes.jpg\nLa Paeria de Cervera ha obert el termini, del 4 al 24 d’abril, per a la presentació de propostes de carrers, places o espais públics candidats a portar el nom de Magdalena de Montclar.\nPoden presentar les seves propostes totes les persones empadronades a Cervera i que siguin majors de 16 anys o bé propietàries d’un immoble al municipi. També les entitats o associacions inscrites al Registre de la Paeria de Cervera. Una mateixa persona o entitat pot proposar més d’un espai públic.\nPer fer-ho cal emplenar aquest formulari.\nTambé es pot participar de manera presencial i per aquest motiu s'han habilitat urnes per poder dipositar les propostes a la Paeria, el museu, la biblioteca, el conservatori i la piscina coberta.\nProcés participatiu per dedicar un espai públic a Magdalena de Montclar\nLa fase de difusió i d’informació va finalitzar el 3 d’abril i ha donat pas a la fase de presentació de propostes per part de la ciutadania, entre el 4 i el 24 d’abril.\nDesprés, el jurat valorarà els espais proposats i en seleccionarà tres. Entre el 16 i el 29 de maig, la ciutadania podrà escollir entre aquests tres espais.\nFinalment, el dilluns 30 de maig, s’anunciarà la proposta més votada, que serà l’espai públic que portarà el nom de Magdalena de Montclar.\nLa presentació del procés participatiu va tenir lloc el passat 11 de març, al Casal de Cervera, a càrrec del paer en cap, Joan Santacana, i la regidora de Polítiques Feministes i LGTBI+, Mireia Brandon, durant l’acte “Memòria és nom de dona”.\nEl paer en cap, Joan Santacana, “va demanar perdó públicament, en nom de la ciutat, en reparació dels judicis infames del Consell Municipal contra les sis dones injustament perseguides els segles XVI i XVII a Cervera: Margarida, Maria, Magdalena, Magdalena, Caterina i Margarida, que tindran un espai de memòria”.


Del tot insubstancial, aquest rebrot de la franquícia de les 'Tortugues Ninja', d’aspecte barat, és insípid fins i tot per a la canalla, el més agraït de tots els públics. Michael Bay, en el paper de productor executiu, ha posat el seu segell per tot arreu. Des de les persecucions pels terrats dels gratacels de Times Square fins als acudits que els quatre rèptils de l’antifaç van regalant a qualsevol noia que dugui la faldilla prou cenyida. Les tècniques de motion capture no fan que les tortugues tinguin cap tipus de credibilitat, i si el que busques són escenes bèsties de lluita cos a cos amb el dolent William Fichtner, et trobes amb un seriós problema. Sembla feta només per a aquells adolescents que volen menjar-se Megan Fox amb els ulls. Passeu-ho bé, senyors.\nPublicat divendres 17 octubre 2014


Manuel Serrano: “Canviar de centre i d’entorn és una reprogramació” | IRB Barcelona\nManuel Serrano: “Canviar de centre i d’entorn és una reprogramació”\nManuel Serrano, cap del laboratori de Plasticitat Cel·lular i Malaltia a l'IRB Barcelona (Fundació "la Caixa")\nDel càncer a la reparació de teixits, del CNIO a l'IRB Barcelona\nTreballar sempre a la intersecció entre temes, càncer i envelliment, càncer i metabolisme o càncer i reprogramació. Aquesta és la marca personal del científic Manuel Serrano, atrevir-se a posar el peu allà on encara no ha treballat. Una audàcia que ha caracteritzat la seva etapa al capdavant del "Grup de Supressió Tumoral" al Centro Nacional de Investigaciones Oncológicas (CNIO) des del 2003, i que ara porta a l'IRB Barcelona, on el seu grup de recerca en "Plasticitat Cel·lular i Malaltia" podrà "posar els peus en més àrees, aprofitant al màxim la multidisciplinarietat del centre".\n— Com serà la teva ciència a l'IRB Barcelona?\n— El tema principal en el qual vull treballar és la reparació de teixits. Quan es produeix un dany en un teixit, les cèl·lules danyades, anomenades senescents, tenen un paper molt important i volem entendre com notifiquen a l'organisme què cal reparar i com. Igualment, volem entendre la dinàmica de les cèl·lules que finalment realitzen la reparació tissular. Aquestes són àrees molt poc conegudes, en les quals ja hem fet algunes passes i podem aportar una visió diferent.\n— De quin punt parteixes?\n— Les cèl·lules dels teixits tenen una funció molt definida i restringida, i per poder reparar un teixit primer han de fer-se més versàtils, és a dir, adquirir plasticitat. Per tant, el primer que han de fer és desespecialitzar-se. Des del nostre laboratori, estudiem com ocorre aquesta adquisició de plasticitat quan hi ha un dany en un teixit. El que ens interessa és aquest estat versàtil que els permet reparar el teixit. L'exemple més estudiat i millor conegut de plasticitat és la reprogramació cel·lular descoberta per John B. Gurdon i Shinya Yamanaka.\n— Perquè, la reparació i la reprogramació cel·lular tenen relació?\n— És una hipòtesi, treballem en la línia de què la reprogramació cel·lular té alguna cosa a veure amb la reparació que ocorre en un teixit.\n— Quines són les malalties o patologies que es beneficiarien d'aquestes línies d'estudi?\n— Moltes. Nosaltres estem treballant en diabetis i en fibrosi pulmonar. En diabetis, el pàncrees no té cèl·lules que produeixen insulina i l'objectiu és que les generi. En el cas de la fibrosi pulmonar, és un teixit que està molt danyat i les cèl·lules danyades no han estat eliminades i reemplaçades per funcionals. Estem intentant eliminar amb fàrmacs les cèl·lules danyades i estimular així la reparació.\n— I, quins reptes se us plantegen?\n— Com induir aquesta plasticitat amb fàrmacs és un desafiament que no està resolt. Ara ho induïm amb gens, però no es pot fer en un pacient.\nEn aquest sentit, i en paral·lel a l'establiment del laboratori a l'IRB Barcelona, a principis d'aquest any he cofundat, juntament amb tres companys, la meva primera spin-off anomenada Senolytic Therapeutics. El nostre objectiu és dur a assajos clínics un fàrmac que hem desenvolupat i patentat per eliminar les cèl·lules senescents que s'acumulen en els teixits danyats; i que ja hem demostrat que funciona en ratolins.\nUn moment per al canvi\n— Del càncer a la reparació de teixits, per què?\n— He anat canviant el meu tema de treball, tot i que segueixo amb el càncer. Els danys crònics en els teixits són un dels factors de risc millor coneguts per al desenvolupament del càncer. Un procés de reparació defectuós és la base de moltes malalties, i penso que aquesta idea pot aplicar-se també al càncer. Per això, sentia que havia de fer una passa més i estudiar els processos de reparació.\n— I, què et va impulsar a escollir l'IRB Barcelona?\n— L'institut ofereix un entorn científic molt variat. Aquí hi ha una àmplia diversitat d'especialització, en moltes malalties i en molts temes, el que és molt atractiu. Sempre que he visitat l'IRB, a més d'impressionar-me el seu nivell científic, he percebut un ambient obert i col·laboratiu, essencial per a què sorgeixin idees innovadores. I des que vaig manifestar el meu interès per unir-me a aquest, la reacció de tots els seus investigadors ha estat molt positiva. Tinc una magnífica relació personal amb ells i això és, sens dubte, un factor molt important per a un clima de treball creatiu.\nAlhora, canviar de centre, ciutat i entorn és una reprogramació. És una manera de refrescar-me, de reactivar-me. És un desafiament.\n— Canvi també d'entorn, s'està posicionant Catalunya com a pol d'atracció del talent científic?\n— Sí, sens dubte. Perquè les autoritats de la Generalitat estan invertint, amb programes de captació i retenció del talent com ICREA. Quan es fa una inversió cal que els seus gestors apliquin criteris professionals i científics, una combinació que fa que els diners invertits siguin molt eficients i atractius per als de fora. A Catalunya, el criteri sempre ha sigut la ciència, només hi ha hagut ciència per davant i per darrere.\nL'impuls de fundacions privades com Obra Social "la Caixa" també és essencial en un moment en què el suport de les institucions públiques autonòmiques, espanyoles i europees ha disminuït. La seva implicació en ciència és realment encomiable.\n— És moment de fer balanç, com valores la teva etapa al CNIO?\n— El CNIO ha sigut la meva maduresa científica. Ha suposat un salt quantitatiu molt important en la meva carrera, perquè s’han posat a la meva disposició molts recursos i llibertat: 'Fes el que vulguis'. He pogut ser creatiu, explorar i ficar-me en temes en els quals no m'hi hagués ficat d'una altra forma.\nEl dia a dia al laboratori\n— Quin ambient es respira al teu laboratori?\n— Intento que la gent estigui a gust, que se sentin motivats, valorats i que tothom tingui total llibertat per parlar.\n— I als científics joves que comencen en el teu laboratori, què els hi demanes?\n— Que comentin, que preguntin. Sempre els hi dic: 'estar treballant en el que no sabem, això és la ciència de frontera. Jo sé tan poc d'això com tu i això és un bon senyal, vol dir que estem al límit, a la frontera. Empenyem en aquesta direcció, però jo no tinc seguretats ni et sé dir el que ocorrerà'. De vegades em proposen experiments que em semblen impossibles i sempre els hi dic que endavant i que tant de bo jo m'equivoqui i l'experiment funcioni.\n— Arribar a aquest coneixement de frontera, t'ho dona la pregunta o el resultat?\n— També t'ho dona la pregunta. Que ens preguntem al laboratori quina relació tenen la reparació i la reprogramació cel·lular, és una gran pregunta. Podríem fer-nos preguntes més petites d'un resultat que vam veure ahir, què passa si canviem la dosi, el temps ... Un pot enfocar-se en petites preguntes, el que també és molt important i necessari.\n— Però, a tu t'interessen un altre tipus de preguntes...\n— Sí, a mi m'agraden les preguntes una mica més "exploratòries".


Tàrrega finalitza les millores del primer tram de l’Avinguda de Fàtima i instal·la dos nous parcs – Comarques de Ponent\nTàrrega finalitza les millores del primer tram de l’Avinguda de Fàtima i instal·la dos nous parcs\nadmin Posted On julio 27, 2006\nEl passeig situat al mig de l’avinguda ha estat embellit mitjançant la col·locació de llambordes, mobiliari urbà, jardineres, un parc infantil i baixadors per a persones amb mobilitat reduïda. El cost de les obres ha ascendit a 15.000 euros. Operaris de la brigada municipal de l’Ajuntament de Tàrrega han finalitzat aquests dies els treballs de millora d’un dels trams de l’Avinguda de Fàtima, la principal via del barri que duu el mateix nom. El passeig situat al mig de l’avinguda ha estat embellit mitjançant la col·locació de llambordes, mobiliari urbà, jardineres, un parc infantil i baixadors per a persones amb mobilitat reduïda. El cost de les obres ha ascendit a 15.000 euros. De moment, s’han realitzat millores en un tram de 100 metres de l’esmentat carrer i resta pendent un segon segment de setanta metres, que s’abordarà a partir de l’octubre. Nous parcs infantils Els veïns de Tàrrega ja compten amb dos nous parcs infantils: a més de l’anteriorment esmentat a l’avinguda de Fàtima, se n’ha instal·lat un altre a la cèntrica Plaça de les Nacions sense Estat. Aquestes noves adquisicions en mobiliari urbà sumen una inversió de 7.000 euros. La segona zona de jocs es completarà amb més elements durant aquesta setmana. D’altra banda, també ja s’està treballant en la instal·lació d’un parc de característiques similars al nucli agregat d’El Talladell, a l’extrem est del poble, prop de la concorreguda plaça de Cal Prenyanosa. En aquest indret les obres també s’aprofitaran per urbanitzar l’entorn, amb un pressupost de 50.000 euros. Captura de coloms En un altre ordre de coses, la brigada municipal ha informat de la finalització d’una primera roda de captura de coloms en diversos punts del nucli urbà de Tàrrega. En els darrers dotze mesos s’han realitzat diferents batudes que han culminat recentment amb 17.000 aus d’aquesta espècie capturades. Amb aquestes actuacions, que han suposat una despesa de 18.000 euros, l’ajuntament vol reduir la nombrosa població de coloms que embruten la via pública i provoquen molèsties als ciutadans.


25 de novembre | Paraules sense escrúpols\nEl 20D (o el 28D) →\nPosted on Novembre 25, 2015\tby Jordi Monteagudo\n25 de novembre. Fa tot just un any, el president Mas, davant d’una societat excitada per l’èxit cívic i democràtic del 9N, va fer la seva gran proposta: una coalició de totes les forces independentistes i l’avançament de les eleccions per tal d’encarar la fase final del procés que ens hauria d’haver portat a la construcció nacional, a obtenir un estat propi. I encara som aquí, empantanats.\nDe primer, va ser ERC qui, confiant en els resultats de les enquestes —que els situaven unes dècimes per davant de CiU—, es van negar durant vuit mesos a fer aquest pas. El procés es va refredar. L’adversari unionista va tenir temps per organitzar-se i planificar tota una estratègia contundent que, dia a dia, ens va traient eines i recursos. També va servir per prolongar el paripé d’una coalició, CiU, que ja havia caducat, però que necessitava aquest pas per forçar UDC a prendre una decisió i clarificar la seva postura.\nERC va acabar rectificant (després de fer-nos perdre el que crec que va ser el minut daurat del procés, dissortadament). Ara, però, és la CUP qui s’ha convertit en el pal a les rodes i qui ens impedeix avançar. Amb l’excusa del seu funcionament assembleari (legítim, però que ja hem vist que no s’adapta als ritmes de la política nacional i internacional, menys encara en moments de crisi com els que vivim), objectius de revolucions absolutes i retòrica de PCE (en la versió que més us agradi, que n’hi ha per a tots els gustos), està fent el mateix que ERC abans: anteposar els interessos de partit als interessos de nació. L’estat espanyol està a punt d’embargar-nos l’autonomia (la poca que ens en queda) i ells continuen a impedir l’aplicació de les declaracions que ells mateixos van forçar a fer en un moment que no era el més adequat.\nJa m’ho havien avisat, fa un parell d’anys: «no hi haurà independència perquè l’esquerra catalana ho impedirà.» En aquell moment, no ho vaig creure. En aquell moment, encara creia que l’independentisme català era un fet transversal. Ara, ERC i, sobretot, la CUP —ja que la situació actual és molt més delicada i urgent— han aconseguit desenganyar-me i desil·lusionar-me. Ara crec que la independència de Catalunya només la pot aconseguir el PP amb la seva política immobilista, tancada i cega.\nQui ho havia de dir: la CUP, fent-li el joc a Rajoy. Vergonya, cavallers, vergonya.\nAquesta entrada s'ha publicat en contradiccions i etiquetada amb CUP, independència, investidura, Junts pel sí, procés. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


L'ATC recapta 1.538 milions en la primera meitat del 2019, el 3,5% més - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls impostos gestionats per l'Estat i transferits a la Generalitat cauen el 34% en un any\nUn ciutadà fa una gestió a l'Agència Tributària de Catalunya arxiu/alba iglesias\nUn ciutadà fa una gestió a l'Agència Tributària de Catalunya\nL'Agència Tributària de Catalunya va recaptar 1.538,7 milions d'euros en tributs propis i cedits durant el primer semestre de l'any, xifra que representa un increment del 3,5% en relació amb el mateix període de l'any passat. La comparació no té en compte els tributs anul·lats pel Tribunal Constitucional. Els impostos gestionats directament per l'Estat i transferits posteriorment van generar una recaptació de 72,9 milions d'euros, el 34% menys.\nEl descens s'explica pel fet que des del gener passat el tipus autonòmic de l'impost sobre hidrocarburs ja no forma part d'aquesta categoria d'impostos i ara està integrat en la categoria de tributs vinculats al model de finançament subjectes a bestreta.\nPel que fa el cas dels ingressos vinculats al model de finançament, que són transferits per l'Estat a la Generalitat en forma de bestreta, el total ingressat fins al juny són 9.327,6 milions d'euros, el 7,75% més.\nDe tots els tributs gestionats directament per l'Agència Tributària de Catalunya, els cedits són els que continuen tenint un pes més important. Durant els primers sis mesos, van generar 1.468,4 milions d'euros, el 4,08% més que l'any anterior. En aquest capítol, destaca el bon comportament de l'impost sobre successions i donacions, amb una contreta de 286 milions d'euros, el 5,92% més, i l'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentals (ITPJAD), amb 1.054 milions d'euros (+5,09%).\nL'impost sobre transmissions patrimonials i actes jurídics documentats inclou l'impost sobre transmissions patrimonials (781,4 milions d'euros, el 3,79% més); l'impost sobre actes jurídics documentats (265,8 milions d'euros, el 8,47% més) i l'impost sobre operacions societàries (6,8 milions d'euros, el 34,6% més).\nPel que fa als tributs sobre el joc, hi va haver un descens de 9 milions d'euros per l'impacte de l'ajornament i fraccionament d'algunes autoliquidacions. Quant a l'impost sobre el Patrimoni, la Generalitat els recapta al juliol, no inclòs al primer semestre.\nRespecte dels tributs propis, l'augment més gran es troba en l'impost sobre les estades en establiments turístics, que presenta una contreta de 22 milions d'euros, el 5,37% més que en el mateix període del 2018. En aquests ingressos, no estan inclosos els de Setmana Santa, ja que el primer semestre es recullen les autoliquidacions d'octubre a març, mentre que el juny de l'any passat sí comptabilitzaven aquest impacte.\nLa recaptació de l'impost sobre grans establiments comercials recull per primera vegada una anualitat sencera, concretament fins als 11,6 milions d'euros, mentre que en el cas de l'impost sobre habitatges buits es va reduir en 4,5 milions d'euros, en la línia de l'any passat. Segons Economia i Hisenda, es deu a l'assoliment de l'objectiu de l'impost de reduir l'estoc d'habitatges buits i augmentar-ne l'ocupació i la disposició a lloguer social. També és el cas de l'impost de begudes ensucrades envasades, que té com a objectiu reduir-ne el consum.\nPel que fa l'impost sobre el risc mediambiental d'elements radiotòxics, que va ser declarat inconstitucional el març passat, presenta un import negatiu de 18,3 milions d'euros, ja que en compliment de la sentència s'han hagut de retornar les quantitats ingressades des de d'inici de l'aplicació de l'impost.\nQuant als tributs gestionats per l'Estat i transferits a la Generalitat, a banda dels 72,9 milions d'euros, el 34% menys, la recaptació procedent del joc on-line creix el 16,81%, amb una contreta del 15,8 milions d'euros, mentre que els ingressos de l'impost sobre determinats mitjans de transport (l'impost de matriculació) augmenten el 36,89% i arriben als 49,7 milions.\nFinalment, els ingressos tributaris de la Generalitat subjectes a les bestretes del model de finançament creixen el 7,75% respecte als mesos de gener-juny del 2018 i arriben als 9.327,6 milions d'euros. Aquestes transferències són provisionals i no recullen les bestretes definitives corresponents a l'exercici 2019.


> Partitures>Partitures en paper>Música de cambra>Vent fusta>Clarinet>Clarinet solo>Ocultas geometrías\nOcultas geometrías té el punt de partida en una trobada plàstico-musical, que es va celebrar l'any 1999 a la ciutat de Badalona, amb el suport de l'Ajuntament i organitzat des del conservatori d'aquella ciutat. Aquesta trobada entre l'artista plàstic Enric Arau i jo mateix no es tractava simplement d'un trobada a nivell artístic sinó també a nivell humà, o més ben dit, en paraules del mateix Arau: “La cartografia de la Trobada és en el nostre cas, la conseqüència d'una elecció de vida en el curs de la qual els accidents topogràfics il·luminen el rostre entre els rostres”.\nL'obra, escrita especialment per aquesta ocasió, té diverses lectures pròpies de l'esperit que ens afectà en aquell moment, en cerca de diàleg en interacció plàstico-musical carregada de subjectivitat. Donat que intentàvem que aquesta interacció entre les obres quedés com a interrogant, malgrat intentar descriure com un camí entre ambdues, donant els mateixos títols dels grabats als fragments musicals, com són Ahí mismo, Preludio, My Shadow o Los ojos de Grace que en la versió musical es titula La mirada de Grace.\nLa interpretació dialogant es va realitzar durant l'exposició-concert sota la direcció musical de Pilar Bravo amb Xavier Castillo amb el clarinet en off i orquestra de corda amb Assumpta Coma al piano, intercalant els temps d'orquestra amb els de clarinet sol com un diàleg entre les dues formacions. Aquesta és una de les possibilitats per a la interpretació d'Ocultas Geometrías. També però es pot interpretar de manera independent tant les peces d'orquestra com les de clarinet sol. Que a la partitura hem marcat com a (a) els temps per a corda i com a (b) els temps per al clarinet.\nPer acabar haig de confessar que sabíem que les trobades es tenyien de colors inesperats i aquest és l'impuls que volíem donar al nostre treball tenint sempre present les paraules de Bonnefoy: “Fer de cada paraula una paraula decisiva significarà restar en el terreny, per cert a vegades malgrat nosaltres, d'aquest màxim risc."