BENIARRÉS AL DIA: Coop. Agrícola “Verge de la Cova Santa” de Beniarrés: Junta General Extraordinària\nEs una vergonya que la gent de beniarres vuiga que la coperativa faiga un supermercat "per al poble" quan posa en perill els comerços i les families que han dedicat tot el seu esforç en el comerç local.\nEl que tindria que fer la coperativa si vol guanyar mes diners es fer un oli de major calitat, i no fer supermercats, que poden acabar en una gran part del comerç local.\nComerç local, si!\n2 d’abril de 2008 a les 16:04\nNo s'ha publicat un comentari per que farferencies personals a una persona de forma anònima.\nAnònim quan vullgues que es publique algun comentari d'aquest tipus posa el teu nom\n2 d’abril de 2008 a les 18:48\nFede estas d'acord en lo del supermercat? Pq no et mulles?(no me val q ha segut lo q han votat els socis, q et veig vindre) I el regidor de comerç q te a dir de tot a aço?Este es el comerç q voleu a Beniarres? Ah! Soc Joan i no visc de seguit al poble i espere q ara si meu publiqes.\nOli de cualitat si, vi ni una gota mes, avis per a navegants...sr President!!\n3 d’abril de 2008 a les 9:22\nPERDO SOC JOAN DE NOU TINC DE FERME CONTER O ALGO AL PRINCIPI PER PODER FIRMAR ELS ARTICLES??\n3 d’abril de 2008 a les 9:24\nPrimerament dir-te que per a signar ambel teu nom els comentaris sols cal que et dones d’alta en un compte de Google (a la mateixa finestra on fas el comentari està com fer-ho).\nRespecte a lo del supermercat, primerament dir-te que no soc soci i que la cooperativa es una empresa privada que fa lo que l’assemblea vota. Per curiositat hi vaig assistir a la darrera assemblea i el vot a favor de fer el supermercat va ser molt majoritari, crec que no va haver cap vot en contra ( no ho ser cert doncs era a ma alçada i no em vaig fixar).\nA Beniarrés, fa poc han tancat un botiga de comestibles, així que sols en queden dos. Ben aviat si no pilla ningú es traspàs es tancarà també una drogueria. Un supermercat si ofereix bons productes i a bon preu no caldrà anar a Mercadona o Carrefour com una gran majoria de gent de Beniarrés fa i els diners es quedaran ací creant llocs de treball. Aquest nou supermercat, si es competitiu, també pot vindre gent de l’Orxa i altres poblacions. Van a urbanitzar-se àrees i es previsible que vinga gent a viure a Beniarrés, crec que pot haver suficient gent per a mantenir totes les botigues.\nA Beniarrés també es fa mercat dimecres i divendres i fa un temps en fan els diumenges i això també perjudica al comerç local. Per cert el mercat dels diumenges l’organitza l’ajuntament de Beniarrés.\n3 d’abril de 2008 a les 15:51\nCom bé ha dit Fede, la Cooperativa intenta donar servici al poble. Actualment, el servici al poble es prou deficitari i a més, car. Ignasi, creus que la gent aniría a Mercadona o Carrefour si els preus foren pareguts en les tendes del poble?. Crec que les difències de preus en part estan justificades però també opine que s'abusa. Entec que defengues el negoci de la familia però pensa en els demés.\nSegur que si haguera sigut Consum, Mercadona o altra cadena la que vuiguera montar el supermercat al poble, estarieu diguent: que importants som que volen establir-se açí. Com ho fa la Cooperativa, està mal fet.\nNo hi ha que ser de ment tancada i pensar més allà de ideologies polítiques.\nQuan el refereixes a comerç local, et diré que només hi han 2 tendes que poden veures afectades.\nTambé dir que l'oli que es produeix es de gran qualitat com ho demostra la gran aceptació que té, a pesar de que moltes vegades la matèria primera que duen no es de qualitat.\n3 d’abril de 2008 a les 18:01\nFede p qno li dius q done la cara a este ultim anonim q defen la coope? Pq no dones la cara com a fet Nacho? Segur q el veus per el carrer i encara el saludes i fas bones raons,falsos.\nVolem oli d cualitat mes si cap i menys VIIII (per a 4 ahi estem pagan tots) i menys supermercat. La ment tanca? Apliqeuse el cuento i mes encara en la politica,q feies Fede en la junta? si dius q no eres soci!!teu diC: pOlitica BRUTA\n4 d’abril de 2008 a les 11:18\nesta frase es bonissima\n"També dir que l'oli que es produeix es de gran qualitat com ho demostra la gran aceptació que té"\nEn les cisternes dels camions?\ni no soles dos tendes poden vores afectades pel supermercat en son mes.\n4 d’abril de 2008 a les 15:12\nPer la mateixa raó que no te la demane a tu que la critiques.\nPerquè no l’he de saludar? Just demà en la calçotada si el veig el saludaré. Que hi ha alguna cosa de mal en que cadascú opine el que crega? Perquè no la dones tú? Tal vegada després vages pel carrer i veus a algun membre de la junta de la Cooperativa i li pegues una palmadeta a l’esquena.\nQue hipocrita que eres. Si prediques. Predica amb l’exemple i no dones consells des de l’anonimat.\nA la junta hi vaig assistir perquè m’agrada estar informat. No es la primera que vaig. Mon pare es soci i algun dia ho seré quan herete els bancals. Vaig dir que no era soci i em van deixar entrar al igual que dues persones que tenia sentades davant de mi. La política la faig a l’Ajuntament com a regidor socialista.\n4 d’abril de 2008 a les 15:42\nVull fer-te una reflexió: Si eres soci de la Cooperativa eres un covard per no dir el que penses en les juntes davant de la junta directiva i la resta de socis i si no eres soci no cal que et preocupes tant per una empresa privada a la qual no pertanys i per tant no pots eixir malparat de les seues gestions\n4 d’abril de 2008 a les 15:48


El rescat de Julen se centra en dos túnels paral·lels i pot durar "dies" - Diari de Girona\nEls tècnics opten per suspendre la construcció d'un túnel horitzontal per problemes en el terreny\nEls tècnics que integren el dispositiu de rescat del petit Julen han decidit practicar dos túnels verticals, un a cada costat, de l'estret pou pel qual va caure el nen de dos anys diumenge passat a Totalán (Màlaga).\nAixí ho ha anunciat avui als periodistes el representant del Col·legi d'Enginyers de Camins de Màlaga, Ángel García, que ha explicat també que ja s'ha aconseguit rebaixar en 15 metres el nivell del turó, la meitat del que es preveu fer.\nEls dos túnels verticals estarien a un costat i un altre del pou on va caure Julen, que es creu que està a uns 71 metres de profunditat.\nEl delegat del Col·legi d'Enginyers de Mines del Sud a Màlaga, Juan López-Escobar, ha assegurat avui que en el rescat de Julen és qüestió "de dies, no d'hores". En declaracions als periodistes, ha assegurat que no coneix una situació "tan al límit" com la de Julen, i ha dit que coneix un cas en Estats Units d'un nen que va caure a un pou de set metres i es va trigar a rescatar més de 70 hores.\nPel que fa a les previsions de pluja per als propers dos dies, ha indicat que no ha d'afectar molt als treballs perquè no és una zona amb moltes filtracions, encara que ha matisat que caldria evitar que caigués aigua en els llocs on s'actua.\nEl representant dels enginyers ha explicat que la patrulla minera arribada d'Astúries treballarà manualment amb piquetes per fer una galeria amb unes dimensions d'entre un metre i 1,20 metres.\nAquest equip posarà un sostre de subjecció amb fusta i quedarà apuntalat perquè puguin avançar els bombers cap a on està el nen, ha subratllat l'enginyer abans d'explicar que en les obres del túnel horitzontal es van produir ahir esllavissades, tot i que no s'abandonarà aquesta opció totalment i s'estan subministrant tubs per a aquesta actuació.\nEl dispositiu de rescat està integrat per un centenar de persones i en ell col·laboren empreses privades i la Brigada de Salvament Miner d'Hunosa.\nComencen els treballs d'excavació\nAmb pas lent, però ferm. Així és com els enginyers defineixen la tasca fonamental d'ahir, després que durant la matinada el terreny demostrés per l'obertura del túnel horitzontal ser molt menys estable del que seria desitjable. El quart dia des de la caiguda de Julen al pou es va emprar una vegada més en preparar l'obertura de les vies cap al petit. Però amb la certesa que el camí triat és el correcte, com van assenyalar els propis tècnics que coordinen el dispositiu de rescat.\nL'obertura en si del túnel ressenyat i d'un pou paral·lel a l'existent no va començar fins al vespre. Perquè abans es van construir dues plataformes per a solucionar les dificultats que havia ofert l'orografia del terreny en aquesta part del Dolmen del Turó de la Corona, situat a mig camí entre Totalán i la barriada malaguenya d'Oloraves.\nVa ser un dia en què espeleòlegs també van donar llum en forma de confirmar que hi ha un buit d'uns 15 metres sota el tap del pou que impedeix observar el lloc exacte on està el nen. Aquí hi ha d'haver suficient oxigen, segons el parer dels mateixos, com perquè pugui «romandre deu dies viu». Dels testimonis negatius de la primera hora, «perquè no hi ha un terreny estable que permeti avançar amb la rapidesa desitjada», es va passar a aquesta nova esperança pronunciada en roda de premsa pel president de la Federació Andalusa d'Espeleologia, José Antonio Berrocal.\nLa Guàrdia Civil insistia a més que entre avui i demà va poder entrar en acció la nouvinguda, dimarts al vespre, Brigada de Salvament asturiana, especialista en rescats sota terra i amb llarga trajectòria en l'àmbit de la mineria. Berrocal, sobre que el menor hagués caigut dempeus, matisava que es tractava de la pitjor de les opcions, «però hem de confiar que donat el terreny que hi ha el tap, sabent que a sota no hi ha aigua, sigui permeable i pugui deixar passar oxigen fins Julen».\nMesures dels nous túnels\nAhir a la nit es superaven les 80 hores de tasques de coordinació i d'execució de treballs previs, però van abundar els tècnics en que tot aquest temps ha estat necessari. «Estem davant d'una situació inèdita que ha requerit d'un treball previ significatiu, a fi de conèixer bé al que ens enfrontem», matisaven.\nA punt per fer la seva feina\nMés enllà d'aquests obstacles orogràfics, de la construcció de les plataformes que ahir van retardar l'inici de l'obertura amb maquinària pesada de les dues vies fins Julen, els que amb certesa saben de tot el que els espera, només entrar en acció, són els integrants de l'experimentada Brigada de Salvament Miner d'Hunosa.\nAhir els propis coordinadors del dispositiu tècnic van remarcar que es tracta de persones que acumulen més d'un segle d'actuacions, si es té en compte el llegat que van heretar d'anteriors brigadistes. Són experts en «acudir a la desesperada per salvar vides en mines i túnels dels que sempre són els últims a sortir».\nDos enginyers, dos tècnics i quatre brigadistes s'han sumat als equips que treballen per accedir al lloc on se suposa que pot trobar-se el menor, a uns 80 metres de profunditat i sota el material compacte el primer dia de treball. La Brigada es va crear l'any 1912 a instàncies de l'empresa Duro Felguera i a la qual es van anar sumant altres companyies amb l'objecte d'unificar les petites brigades de cadascuna i dotar-les de millors mitjans per augmentar la seva eficàcia davant els accidents.\nDesprés de la progressiva desaparició de les explotacions de carbó, la hullera pública Hunosa va assumir íntegrament la gestió i el manteniment d'un equip ara format per una quinzena de brigadistes que mantenen la seva seu a les instal·lacions del pou Fondón, ja tancat igual que el resta de mines de l'empresa excepte el pou San Nicolás, i seu a més del seu arxiu històric.\nCom van matisar fonts de l'empresa, en aquestes instal·lacions roman de guàrdia una brigada de deu dels seus miners per actuar davant d'emergències com la d'aquesta setmana a Totalán i realitzar simulacions, ja que el conjunt dels seus integrants, tots ells voluntaris, simultaniegen aquesta tasca amb el seu treball habitual en els pous.\nAl marge dels rescats miners, la brigada ha estat requerida per a operacions de salvament en túnels o coves i està especialitzada a més en actuacions en espais confinats amb atmosferes irrespirables. Així els integrants de la mateixa col·laboren com a formadors per als Tedax de la Policia Nacional, especialment en microvoladures controlades. Ahir precisament es va remarcar que no cabia cap voladura al pou perquè en aquest cas podria córrer perill la vida del petit Julen.


EMILY: LA CRUA REALITAT\nPublicado por Emily en lunes, diciembre 15, 2014\nDe vegades a la realitat la fem més crua del que és!!\nVes que no se't mengin... Sra Sardineta.\n15 de diciembre de 2014, 14:59\nNosotros las hacemos siempre al exterior con la barbacoa, pues se me habían quedado algunas congeladas, ya que siempre las compramos portuguesas y congeladas) y tuve la idea de hacerlas al horno, me dije que nunca mas iba a caer, pues el olor y el humo me incomodo algunos días al ser invierno y no poder abrir las ventanas.\n15 de diciembre de 2014, 15:44\nA la vida hi ha moments de tot. Moments per ser sardina amb davantal i moments per posar-se un vestit vermell\nLes sardines crues no valen gaire res, la realitat crua pot ser sexi i meravellosa.\nAhir -coincidència- vaig llegir que perquè no passin aquestes coses amb el forn i les sardines has de posar un potet al forn amb suc de llimona. No ho he provat, però si fa pudor de sardina és que és una casa on s´hi menja, per tant hi ha vida. Les meves cortines avui fan olor de curry ;-)\n15 de diciembre de 2014, 17:06\nEls telèfons de les asiàtiques sempre són mòbils (alma de cántaro). Vaig a desfer la maleta i a veure què hi ha a la nevereta de l'habitació de l'hotel. Espero no trobar-hi un pot de maionesa caducada.\n16 de diciembre de 2014, 1:41\nLa sardina és un dels peixos més sans i més barats. (Si anessin escasses segur que estarien a preus astronòmics)\nJo, en veure una sardina amb davantal, hauria pensat més en menjar-me-la que en la olor que feia la casa ;)\n26 de diciembre de 2014, 12:11


Portada de la novel·la de Raül Romeva Arxiu.\nDel 17 al 23 de juny del 2018\nConcentració arreu del territori.\nPilars per la llibertat Arxiu.\nAmb motiu dels vuit mesos que fa que són a la presó injustament Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, l’Assemblea Nacional Catalana i Òmnium Cultural han convocat per a aquest dissabte 16 de juny una concentració arreu del territori per reclamar el seu alliberament, amb el lema Pilars per la llibertat.\nDinar groc solidari al barri de Fort Pienc, a Barcelona.\nDinar groc Arxiu.\nL’ANC organitza el diumenge 17, dins els actes de la festa major del barri de Fort Pienc de Barcelona, un dinar groc solidari de suport als presos i exiliats polítics i per recollir fons per a l’Associació Catalana dels Drets Civils. L’acte serà a les dues del migdia, amb paella popular, música i ball.\nConcentració a Montmeló, a les 9.30 h.\nCadena solidària Arxiu.\nL’ANC de Montmeló organitza el diumenge 17 de juny, a partir de dos quarts de deu del matí, una cadena humana solidària, des del pou de glaç fins al cim de la muntanya de les Tres Creus, i amb fotografies dels presos polítics i dels exiliats.\nConcentració cada dilluns a la plaça de Sants de Barcelona, al costat de la font.\nSants crida Arxiu.\nSants-Montjuïc per a la Independència (ANC) organitza cada dilluns a les vuit del vespre, des del mes de novembre, una concentració a la plaça de Sants de Barcelona, al costat de la font, per reclamar la llibertat dels presos. Un grup de veïns del barri es manifesta pels carrers cridant consignes a favor de la llibertat dels presos i del retorn dels exiliats.\nConcentracions cada dilluns a Premià de Mar, a la plaça del Vi de Girona, a Cornellà del Terri, a la plaça de la Vila de Badalona i a Tona.\nCada dilluns, diverses places de Catalunya acullen concentracions per demanar la llibertat dels presos i el retorn dels exiliats. A la plaça de l’Ajuntament de Premià, a les vuit del vespre; a la plaça del Vi de Girona, a les set; sota l’arbre del Maig de Cornellà del Terri, a les vuit; a la plaça de la Vila de Badalona, a dos quarts de vuit, i a la plaça major de Tona, a les vuit.\nXerrades a Bèlgica\nXerrades a Brussel·les, a la plaça de Béguinages, a les 18 h.\nXerrades a Bèlgica Arxiu.\nL’ANC de Bèlgica ha organitzat el dimarts 19 de juny unes xerrades anomenades All about Catalonia, a les sis de la tarda a la plaça de Béguinages, a Brussel·les, amb la presència de quatre escriptors. Hi seran Chris Bambery i George Kerevan, autors del llibre Catalonia reborn; Matthew Tree, autor del llibre Barcelona, Catalonia. A Views from the inside; i Liz Castro, autora del llibre What’s up with Catalonia?\nXerrada sobre l’existència de la Cooperativa Catalana de Serveis Financers i diverses accions.\nCooperativa catalana Arxiu.\nLa sala d’actes del Mirador, a Castellar del Vallès, serà l’escenari dimarts a les vuit del vespre d’una xerrada organitzada per l’Assemblea de Castellar. Joan Olivé parlarà sobre la Cooperativa Catalana de Serveis Financers i com es pot desconnectar de l’Íbex35 amb petits actes i accions.\nSopar groc a Amsterdam\nSopar groc al restaurant Barceloneta d’Amsterdam, a les 18 h.\nSopar groc a Amsterdam Arxiu.\nEl restaurant Barceloneta, a la ciutat d’Amsterdam, acollirà el dimecres 20 de juny a les sis de la tarda un sopar groc per recollir fons per a la defensa dels polítics a l’exili. Aquest sopar groc està organitzat per l’ANC dels Països Baixos.\nConcentració cada dijous a la plaça Nova de Torelló, a les 20.30 h.\nConcentració a Torelló Arxiu.\nLa plaça Nova de Torelló acull cada dijous a dos quarts de nou del vespre una concentració per demanar la llibertat dels presos polítics i el retorn dels polítics exiliats. L’acte, que porta el lema Prou ostatges!, està organitzat per l’ANC de la Vall de Ges.\n‘Pont de cendra’, de Raül Romeva\nPresentació del llibre ‘Pont de Cendra’, de Raül Romeva, a Sant Joan de les Abadesses.\n‘Pont de cendra’, de Raül Romeva Arxiu.\nL’auditori Casal Social Jaume Nunó, a Sant Joan de les Abadesses, serà l’escenari divendres a les vuit del vespre de la presentació del llibre de Raül Romeva, Pont de cendra. La novel·la està basada en la història dels anomenats amants de Sarajevo.\nLa República 16-06-2018, Pàgina 60


La Natura a la Baixa Tordera: Sobre la Riera de Repiaix i la vergonya dels passejos fluvials 22/3/2017\nSobre la Riera de Repiaix i la vergonya dels passejos fluvials 22/3/2017\nRecupero unes entrades...\nSobre l'escàndol de la Tourdera i altres silencis 7/11/2016...\nCom carregar-se un riu natural i protegit Part I, 25/5/2016\n... i perdoneu l'expressió però... a prendre pel sac la Riera de Reipaix...\nLa Diputació de Girona subvenciona l'arranjament d'un camí fluvial de Breda\nNació Digital 22/3/2017\nSant Hilari Sacalm també rebrà una subvenció per l'ampliació del cementiri\nUna vista de la riera del Repiaix al seu pas per Breda | Natura-Baixa Tordera\nBreda rebrà una subvenció de la Diputació de Girona de 25.829,96 euros mitjançant el Programa Específic de la Diputació per al PUOSC (Pla Únic d'Obres i Serveis) 2013-2017 per tirar endavant el projecte d'arranjament d'un camí fluvial a la llera de la riera del Repiaix que té un pressupost total de 34.549,83 euros.\nEn aquesta mateixa línia Sant Hilari Sacalm rebrà una subvenció de 20.000 euros per a l'ampliació del cementiri d'un pressupost total de 115.422,38 euros.\nLa decisió es va prendre ahir en el decurs del Ple de la Diputació de Girona que va aprovar destinar 3.552.665,68 euros a setanta municipis gironins per a l’execució de setanta-vuit actuacions. Aquesta quantitat correspon a la cinquena i darrera aportació que l'ens supramunicipal fa als ajuntaments gironins mitjançant el Programa Específic de la Diputació per al PUOSC (Pla Únic d’Obres i Serveis) 2013-2017 i que al llarg d’aquest cinc anys ha ascendit a 15.787.725,86 euros. Els ajuntaments poden utilitzar l'ajut per finançar la construcció, la reparació o la millora d'edificis, cementiris i camins municipals. La mesura es va aprovar amb el suport de CIU, ERC, PSC, IdS i l’abstenció de la CUP.\nEl Ple avui també ha aprovat, amb el suport de tots els grups polítics, les bases reguladores de les subvencions que la Diputació destinarà als ajuntaments en matèria d'inversions en habitatges destinats a polítiques socials. Aquesta línia d'ajut, que inclou una previsió pressupostària de 215.000 euros per al 2017, s'emmarca en la voluntat de la Diputació de fomentar les inversions municipals en els habitatges destinats a polítiques socials.\nDurant la sessió plenària d'ahir també es van aprovar per unanimitat les bases específiques i la convocatòria de subvencions destinades a les biblioteques públiques de la demarcació amb un pressupost de 250.000 euros per a aquest 2017. Aquesta línia d'ajuts, que la Diputació tramita des del Servei de Biblioteques, s'oferirà als ajuntaments gironins perquè presentin les seves propostes de construcció, ampliació, reforma o rehabilitació de les biblioteques dels seus municipis.\nEtiquetes de comentaris: denúncia, espais-Breda, espais-Riera de Repiaix (Sant Feliu de Buixalleu), notícies, turisme, urbanisme


El Festival Escena Poblenou i l'Ateneu Popular de Nou Barris reben la Medalla d'Honor de Barcelona - Teatro Barcelona\nAquest dijous al vespre l’Ajuntament de Barcelona farà entrega, com cada any des del 1997, de la Medalla d’Honor de la ciutat a 25 entitats que, a parer del consistori, «han contribuït al desenvolupament de la consciència ciutadana i els valors cívics«. Enguany, dos dels premiats seran l’Ateneu Popular de Nou Barris i el Festival Escena Poblenou.\nDes de l’Ateneu, entitat de referència al barri i en el món del circ, entenen el guardó «com un reconeixement al moviment popular i al teixit associatiu de la ciutat. I en especial a la capacitat d’aquest de dotar-se de les pròpies eines per transformar el nostre dia a dia i el nostre entorn, en especial des de l’àmbit de la cultura, la creació artística i la gestió comunitària». I han mostrat la voluntat de «continuar treballant pel creixement i la riquesa de l’ecosistema cultural de la ciutat, en especial el del Circ. I per que l’esperit i els projectes comunitaris guanyin la partida al model publico-privat amb el que s’està gestionant Barcelona».


Sebastià Sagreras (NG) agraeix al Govern la declaració d`Interès Autonòmic del projecte de Sa Ràpita | Noves Generacions de les Illes Balears\nSebastià Sagreras (NG) agraeix al Govern la declaració d`Interès Autonòmic del projecte de Sa Ràpita\nEl batle de Campos, el popular Sebastià Sagreras, i el regidor d`Urbanisme del municipi, Guillem Ginard, han comparegut avui en roda de premsa per agrair la declaració, divendres passat, d`interès autonòmic del projecte turístic de Sa Ràpita. “També ens agradaria recordar, i convé que tothom ho sàpiga, que aquesta declaració d`interès autonòmic no fa més que accelerar els terminis i la tramitació del projecte. En cap cas, possibilita o deixa de possibilitar, un projecte o unes places hoteleres previstes en el Pla Territorial de Mallorca aprovat durant la passada legislatura al Consell de Mallorca, governat precisament per PSOE i PSM, per tant, que alguns dels representants d`aquests partits polítics surtin ara a fer polèmica, no és més que pura demagògia i voler enganyar, sobretot, als campaners”.\nEl batle, membre de Noves Generacions, ha manifestat que defensa d`aquest projecte “per dues qüestions fonamentals: els ingressos que suposarien un alleujament per a les arques municipals, en un moment molt complicat per es economia de es Ajuntament, i també pels llocs de treball que es crearan, uns 1200 durant les obres i uns 300 directes per explotar l`establiment “. A més, des de l`Ajuntament s`ha volgut destacar la inversió prevista, de 120 milions d`euros, i la reactivació econòmica per al municipi: comerços, restaurants, botigues, hamaques, etcètera.\n“Tenim les millors platges de Mallorca, les millors platges del món diria jo, i fins ara només s`aprofiten els altres municipis. A Camps això només li reporta despeses: socorrisme, platges netes, municipals, vigilància, etc. És hora de dir prou i que el fet de ser la foto i el paisatge de Mallorca ens reporti també ingressos i sobretot treball pels nostres veïns”.\nPer la seva banda la portaveu adjunta del PP al Parlament i adjunta a presidència de Noves Generacions de Balears, Marga Prohens, ha manifestat que “que els que van aprovar el Pla Territorial de Mallorca, incloent el projecte de Sa Ràpita, ara s`hi oposin és demagògia i urbanisme a la carta”. Prohens ha afegit que el futur hotel “és un projecte sostenible i innovador que respecta la construcció tradicional, aquest és el nou model turístic del Partit Popular”.


Subscrit el conveni col·lectiu d'FGV amb una pujada salarial del 2% anual - Diari La Veu\nEscriba el número 312392\n28 març 2019 12:35h\nVALÈNCIA. El passat divendres 22 de març es va subscriure el conveni col·lectiu d'FGV, que inclou una pujada salarial del 2% anual, tal com demanaven els sindicats. Així ho ha traslladat UGT en un comunicat en què assegura que l'acord inclou millores substancials en les condicions laborals i socials dels treballadors.\nL'acord estarà vigent fins al 2023, coincidint així amb el final de l'aplicació del Pla de Millora de l'Eficiència, que permetrà recuperar el 2% de salari perdut en l'ERO del 2012 en cada any de vigència del conveni. Segons han explicat des d'UGT, només queda que la Conselleria d'Hisenda ratifique el text perquè entre en vigor.\nUnes altres millores que ha destacat UGT són les que tenen a veure amb la plantilla, la concessió de llicències, les excedències, les reubicacions, la incapacitat permanent, la formació, els reconeixements mèdics i el règim disciplinari.\nNo obstant això, el sindicat assegura que les reivindicacions "no es detenen amb la signatura del conveni". Així, durant la seua vigència es continuaran negociant en taules de treball aspectes com la relació de llocs de treball (RPT), la mobilitat interna, les normes reguladores de la jornada del personal de conducció i circulació, l'estructura salarial i l'accés a tècnics i prefectura, l'atenció al client i l'actualització normativa laboral interna d'FGV.\nEls treballadors de Metrovalencia han convocat diverses jornades de vaga des de l'inici del servei de metro nocturn, el passat 14 de desembre, fins a principis del mes de març per a reivindicar la necessitat d'aconseguir un nou conveni col·lectiu.\nEscriba el número 772425


L’Ajuntament i la Federació Catalana de Bàsquet renoven el conveni fins al 2023 – RàdioCunit\nL’Ajuntament i la Federació Catalana de Bàsquet renoven el conveni fins al 2023\nL’Ajuntament de Cunit i la Federació Catalana de Basquetbol (FCBQ) han acordat renovar el conveni de col·laboració per incentivar la pràctica esportiva del bàsquet al municipi. Es tracta d’un acord d’una durada de quatre anys, semblant al que ja van signar l’any 2016. Ambdues institucions es mostren satisfetes amb l’impacte i funcionalitat de les accions dutes a terme durant la primera etapa i celebren poder-hi donar continuïtat.\nCom a acords destacats, l’Ajuntament de Cunit es compromet a cedir instal·lacions esportives, com el pavelló municipal, perquè diferents seleccions catalanes hi facin sessions d’entrenament, a acollir un stage d’estiu i a facilitar la promoció d’aquest esport, tot coorganitzant esdeveniments i activitats.\nPer la seva banda, la FCBQ posarà a disposició de l’Ajuntament 3 places gratuïtes, de diversos nivells i de caràcter anual, per la formació d’entrenadors/es. L’objectiu és promocionar i millorar el nivell esportiu del bàsquet al municipi.\nLa FCBQ també es compromet a difondre el logotip institucional de Cunit i de la marca Penedès Marítim en les seves comunicacions, com a “seu” de la federació.\nDes de la regidoria d’Esports de l’Ajuntament de Cunit es valora molt positivament aquest conveni: “la voluntat és posicionar al nostre municipi com a destí turístic esportiu de qualitat, al mateix temps que oferim a la ciutadania l’oportunitat d’asstistir a esdeveniments esportius d’alt nivell. D’altra banda, l’objectiu és potenciar la formació esportiva del nostre jovent” explica la regidora d’Esports, Yolanda Sánchez.\nL’entrada L’Ajuntament i la Federació Catalana de Bàsquet renoven el conveni fins al 2023 ha aparegut primer a Ajuntament de Cunit.


Santiago Vidal: “La querella contra el govern català pel 9-N tindrà poc recorregut” - FÒRUM.ad\nSantiago Vidal: “La querella contra el govern català pel 9-N tindrà poc recorregut”\nOn: 03/01/15 16:30\nSantiago Vidal és la cara més coneguda de l’equip de juristes que prepara un esborrany de constitució catalana, una activitat que li ha valgut un expedient disciplinari del Consell General del Poder Judicial (CGPJ). Magistrat de l’Audiència Provincial de Barcelona i membre de Jutges per la Democràcia, ha escrit sobre corrupció, discriminació racista, violència familiar, justícia juvenil i llengua catalana a l’administració de justícia. L’últim treball, ‘Els set pecats capitals de la justícia’ (Ara Llibres), dissecciona la justícia espanyola. I pren nota dels seus errors perquè, en cas que existís, no es tornin a repetir en un hipotètic estat català.\nDiu a la introducció del llibre que no és bo que els jutges tinguin massa protagonisme social. No es contradiu amb el fet d’escriure el llibre i de parlar en tribunes públiques?\nSóc plenament conscient que sóc contradictori. Desitjaria no ser independentista perquè la independència fos un dret reconegut a la llei; ni tan sols haver d’escriure llibres sobre com funciona la justícia perquè els mitjans de comunicació i la societat estiguessin informats. Els partits governants han procurat que el món judicial sigui opac, que no es conegui com funcioni i que a vegades se’l critiqui d’una manera infundada.\nEl dret a la llibertat d’expressió ha de ser igual per als ciutadans que per als jutges?\nSí. Hi ha un codi ètic a nivell europeu que diu que determinats càrrecs públics tenen el mateix dret a la llibertat d’opinió i expressió que qualsevol altre ciutadà, però exigeix un plus d’explicació de les paraules i opinions. No es tracta de restringir el dret a la llibertat d’expressió, sinó de reforçar l’obligació d’explicar per què s’opina d’aquella manera.\nL’instructor em va plantejar que havien decidit fer una declaració ampliatòria. Al maig ja hi vaig anar a fer unes primeres explicacions sobre a què em dedicava fora de l’horari laboral, que és treballar amb un equip de juristes en un esborrany de Constitució per a una futura república de Catalunya. Li vaig contestar que tot el que estava fent ara ja ho feia al maig i que per tant no hi havia cap motiu per continuar contestant les preguntes.\nLa nostra intenció és, aquest mes de gener, presentar-lo a través d’una pàgina web on els ciutadans podran llegir-la, fer les seves aportacions i proposar esmenes. Una vegada la ciutadania hi hagi participat, redactarem un text definitiu intentant incorporar les respostes dels ciutadans i el lliurarem al Parlament. Esperem que els hi serveixi com a material de treball en el futur redactat de la Constitució definitiva.\nCom més participativa i transversal sigui la Constitució, millor. Proposem que sigui una comissió on hi hagi politòlegs, juristes, diputats i persones de la societat civil, com ara representants de l’ANC, d’Òmnium, de Procés Constituent, etc.\nUn d’ells és una oficina antifrau independent que controlés les finances dels partits polítics, les despeses parlamentàries o el banc central de Catalunya. Un segon mecanisme previst és l’existència de referèndums revocatoris. Són la possibilitat que els ciutadans puguin acudir als tribunals de justícia, amb un mínim de firmes que representi el 20 per cent o el 25 per cent de l’electorat, per demanar un referèndum per destituir representants polítics que no han complert el programa electoral.\nQuins són els passos que s’haurien de seguir l’endemà d’una hipotètica declaració d’independència de Catalunya?\nUna vegada feta la declaració parlamentària d’explicar al món que Catalunya és un estat independent, s’hauria de proposar a l’Estat espanyol com obrir una taula de negociacions per pactar els acords que siguin necessaris. En el cas que l’Estat espanyol es vulgui asseure, com va fer el Regne Unit amb Escòcia, durant un període que calculem d’uns divuit mesos, s’hauria d’arribar a aquest acord. Mentrestant, l’Estat català ja existiria i s’hauria d’anar desenvolupant amb les seves estructures. Però pot passar que l’Estat espanyol es negui a acceptar aquesta bilateralitat de negociació. Llavors, no quedarà cap més remei que acudir al Conveni de Gènova de l’any 1986, que preveu una situació similar a la que ens podem trobar nosaltres. Estableix que un mediador internacional, en aquest cas el Tribunal Internacional de Justícia, obligaria les dues parts a seure i faria un arbitratge.\nQue un ciutadà vagi a autoinculpar-se davant d’un tribunal de justícia no té cap efecte jurídic, és simbòlic. Quant a la querella, no m’ha estranyat gens que fos admesa a tràmit perquè reunia els requisits formals que estableix la llei. L’admissió a tràmit no significa pronunciar-se sobre el fons, ni sobre la innocència o la culpabilitat, ni tan sols sobre si els fets denunciats són delicte o no. Com a jurista, la meva opinió és que tindrà un recorregut molt curt. Espero que abans de les eleccions municipals sigui un cas arxivat. Com a jutge, m’he d’abstenir de qualsevol comentari.\nEstic absolutament convençut que els fiscals del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya que van oposar-se a posar la querella criminal, que després s’han vist obligats a portar-la a terme per odre de la Fiscalia General de l’Estat, van tenir en compte, gràcies a què viuen aquí i que veuen el que passa al carrer cada dia, que el que va passar al 9-N va ser un acte de participació ciutadana completament voluntària. Recolzada pel govern i promocionada, però assumida per la ciutadania.\nÉs qüestió de copiar el sistema anglosaxó. Per ser magistrat del que seria l’equivalent del Tribunal Constitucional s’ha d’acudir a unes eleccions. Els jutges federals o els jutges del Tribunal Suprem els escull o bé el president, en el cas dels Estats Units, o bé, en el cas d’Anglaterra, els ciutadans amb eleccions lliures. A la Constitució catalana proposem que es matisi. Un dels jutges o jutgesses que accedeixi a la sala de garanties constitucionals pot ser escollit per sufragi lliure, però un altre pot ser escollit pels síndics locals o pel Parlament, mitjançant majories molt qualificades, com ara tres cinquenes parts.\nÉs una més. Ser el país 27 dels 28 de la Unió Europea en nombre de jutges i fiscals per cada 100.000 habitants és un dels handicaps, tots els jutges estem col·lapsats de treball. Hi ha altres causes, com ara unes lleis processals que s’han quedat completament antiquades, molt burocràtiques i que permeten que, sistemàticament, es posin moltes traves als procediments.\nHi estic completament a favor. La primera instància de qualsevol plet no hauria de durar més de sis mesos. Això és el que duren a Noruega, Dinamarca o Suècia, però treballen amb un volum de recursos humans més alt i tenen recursos tècnics molt més àgils.\nEs recorre massa sovint a instàncies judicials per solucionar problemes que es podrien resoldre per altres vies?\nEspanya portem quinze anys en què els partits que han governat no han sigut capaços de resoldre conflictes de manera satisfactòria i tot ha acabat al sistema judicial. El dret a decidir, la independència de Catalunya, els desnonaments o les lleis de pobresa energètica no haurien d’acabar mai als tribunals de justícia.\nText: Marta Roqueta /AMIC\nPrevious Post: El Govern negocia amb Saur Vallnet la sanció pel cas de la depuradora\nNext Post: Bartumeu considera una manca de criteri polític la marxa d’Alís de SDP


Viatge a la cara oculta del poder (1) – Gaudir la Cultura\nViatge a la cara oculta del poder (1)\nPost date 9 gener 2021\n3 comentaris a Viatge a la cara oculta del poder (1)\nAquest curs proposa una aproximació històrica al període contemporani a través de deu figures que han intentat influenciar i canviar els esdeveniments des de l’ombra del poder, però també un itinerari per diversos moments clau de la història: des de la França revolucionària de Talleyrand i la Rússia tsarista de Rasputin fins a l’Espanya franquista de Serrano Suñer o l’Alemanya de Himmler, passant pels Estats Units de Kissinger i de Brzezinski en diferents moments històrics o per trajectòries menys conegudes, com la de l’italià Licio Gelli, la de Qasem Soleimani o inclús la de Moshé Dayan. Una única dona, Eva Perón, completa aquesta visió panoràmica. Deu biografies que han marcat una part de la història contemporània i, alhora, un apassionant viatge cap a les profunditats de la cara oculta del poder polític.\nCurs de Gaudir UB; primer trimestre 2020. Deu sessions de dues hores cadascuna fet en línia pels condicionants de la pandèmia. El contingut de les sessions i el professorat és el següent:\nCharles Maurice de Talleyrand, el gran supervivent de la Revolució Francesa (Dr. Daniel Roig).\nRasputin, el místic del darrer tsarisme (Dr. José Manuel Rúa).\nRamón Serrano Suñer, l’eminència gris de l’Espanya de Franco (Dr. Daniel Roig).\nHeinrich Himmler, l’emperador de les SS (Dr. Alberto Pellegrini).\nEvita Perón, la mare dels descamisados (Dra. Paola Lo Cascio).\nMoshé Dayan, l’heroi de la guerra dels Sis Dies (Dr. Òscar Monterde).\nHenry Kissinger, l’arquitecte de la Realpolitik (Dra Carolina Rúa).\nLicio Gelli i les misterioses trames negres a Itàlia (Dr. Alberto Pellegrini).\nZbigniew Brzezinski, el teòric del «gran tauler estratègic» (Dr. José Manuel Rúa).\nQasem Soleimani, «l’home més fort de l’Orient Mitjà» (Dr. Òscar Monterde).\nDe cada personatge, faré una breu ressenya que us permeti una primera aproximació als continguts del curs i animar-vos a fer-ho en un futur i/o aprofundir-hi. En cadascuna de les entrades he inclòs, sense ànim de ser exhaustiu, alguns trets biogràfics bàsics, algunes referències al context històric i idees que permetin veure les aportacions, la rellevància o la influència de la persona en qüestió.\nAquest personatge apassionant i polifacètic viu un període històric convuls i únic en la història de França i d’Europa. D’origen aristocràtic, neix a París el 2 de febrer de 1754. Els pares l’envien a fer carrera eclesiàstica i amb poc més de vint-i-cinc anys serà Agent General Adjunt del Clergat, una mena de comptable gestor de les propietats de l’Església que en aquells moments representaven un 8 % del territori francès.\nEn els anys següents la seva fortuna personal arriba a ser de les més importants del país. El 1788 és nomenat bisbe d’Autun, malgrat les reticències de la cúria, degut al caràcter dissolut i faldiller del jove bisbe. Quan a finals de 1788, el rei Lluís XVI convoca els Estats Generals davant la ruïnosa situació econòmica del regne, Talleyrand és elegit diputat estamental del Clergat. Quan es crea l’Assemblea Nacional, com a resposta revolucionària a l’immobilisme dels estaments privilegiats, ell és dels primers en passar-se a l’Assemblea. Els fets posteriors al 14 de juliol de 1789 portaran a l’Assemblea Constituent que abolirà l’Antic Règim (decrets d’agost de 1789), amb la fi dels privilegis feudals i la declaració dels Drets de l’Home (redactats per Talleyrand!).\nChâteau de Chalais i interior d’una de les dependències on Talleyrand va passar la seva infantesa (chaterenlibre.fr) Catedral d’Autun seu del primer bisbat l’any 1788 (Wikipedia)\nFins l’any 1791 serà molt actiu en l’Assemblea Constituent (reforma fiscal, reforma administrativa, del Clergat, etc). L’any 1792 tindrà un paper diplomàtic important davant Anglaterra. Quan comença el període jacobí i el procés revolucionari es radicalitza, s’ho veu magre i demana permís (concedit per Danton) per marxar de França. S’embarcarà cap als Estats Units d’Amèrica, on en poc temps s’enriquirà de manera brutal i farà una vida ostentosa de despeses i dones.\nTalleyrand, diputat del primer estat a les Corts Generals el 1789 (redhistoria.com) La declaracio dels drets de l’home del 1789 redactada per Talleyrand (blogs.sapiens.cat)\nAmb la complicitat d’una antiga amant (Madame de Staël), tornarà a França el 1796 i marcarà la política internacional del Directori. Durant el període bonapartista serà un molt influent ministre d’afers exteriors, però lentament s’allunya de l’emperador i entre 1807 i 1811 es consuma la ruptura amb Napoleó. Després de la derrota de l’Imperi, ell actua com a representant de França en el primer Congrés de Viena. Els primers mesos de Lluís XVIII, serà el seu primer ministre. Després del breu retorn de Napoleó i la derrota definitiva a Waterloo es produeix la segona restauració monàrquica on Talleyrand tornarà a ser primer ministre i responsable dels afers exteriors. El segon congrés de Viena, extremadament dur amb França, originarà la seva retirada; viurà a París de forma luxosa durant molts anys. L’any 1830 intervé en el complot per a fer caure els Borbons i instaurar el que serà darrer rei dels francesos, Lluís Felip d’Orleans. De 1830 a 1834 fou ambaixador a Londres de la nova monarquia. Retornat a París, morí el 1838.\nPersonatge immoral, ambiciós, corrupte, però al mateix temps brillant, genial, molt intel·ligent, va participar en totes les estructures de poder, des de l’Antic Règim fins la darrera revolució orleanista. Sens dubte un dels personatges més importants i influents de la història contemporània francesa.\nRasputin va ser un místic rus amb una gran influència en els últims anys de la dinastia Románov. Va néixer a Pokróvskoye, un poblet de la Sibèria occidental a uns 300 km a l’est del Urals en el si d’una família camperola amb un cert grau de benestar. El sobrenom de Rasputin (eren freqüents en aquella època els sobrenoms entre la gent del camp) significa “dissolut” i està molt relacionat amb la forma de vida llibertina que duia. En el seu lloc d’origen pretenia donar-se una aparença de Jesucrist i tenia fama de guaridor de malalties mitjançant l’oració, raó per la qual, i gràcies a una amiga de la tsarina anomenada Anna Výrubova, l’any 1905 va ser cridat al palau dels tsars per a tallar una hemorràgia del seu fill i hereu Alekséi Nikoláyevich Románov, que patia d’hemofília. El tsarevitx efectivament va millorar —alguns investigadors sostenen que va ser mitjançant hipnosis— i la família Románov, especialment la tsarina Alexandra, va caure sota la influència d’aquest controvertit personatge.\nA l’esquerra, Rasputin amb els seus fills Dimitri (dreta), Varvara (als braços) i Matriona o María (Bridgeman / Aci) Al centre, foto de 1912 on Rasputin imparteix la benedicció (Bridgeman / Aci)\nEl context de l’arribada de Rasputin a la cort és el de la derrota russa en la guerra contra el Japó, la primera revolució (1905) enmig de la guerra i un sistema en una intensa crisi social i política que es veurà immers en la Gran Guerra (1914 – 1918) que serà el catalitzador definitiu de la crisi final del tsarisme i el preludi de les revolucions de 1917.\nRasputin amb la família reial (computerhoy.com). : Era semianalfabet, no va rebre educació formal. En sabia un mica de teologia i havia llegit els pares de l’Església (Bridgeman/Aci). La sexualitat del místic era complicada i s’han escrit múltiples històries (Bridgeman/Aci)\nPerò tornem a Rasputin i al seu paper renovat a la cort després de la superació de la crisi per part del tsarevitx, cosa que els tsars interpreten com un senyal diví: el poder de Rasputin a la cort es dispara durant els anys d’entreguerres. Les seves actituds dissolutes i extravagants li creen animadversions entre les elits properes a la família reial. Quan en plena guerra, l’estiu de 1915 el tsar Nicolau II deixa la capital per instal·lar-se al front i assumir directament el comandament de les tropes, el govern de la cort queda en mans de la tsarina (i de Rasputin): totes les decisions que es prenen són arbitràries, en funció dels al·lucinants criteris del monjo. Les múltiples conspiracions contra Rasputin progressen a la tardor de 1916 i finalment un grup liderat pel príncep Yusúpov aconsegueix assassinar Rasputin el 30 de desembre de 1916 (segons el calendari gregorià).\n“Jo el vaig destronar”. Caricatura de l’any 1917 on es fa al·lusió al tsar que havia abdicat aquell mateix any (Akg /Album)\nAquest personatge és crucial en la construcció del primer franquisme durant la guerra civil i els primers anys de la postguerra. El futur “cunyadíssim” neix el 12 de setembre de 1901 en el si d’una família benestant. Viu a Castelló i passa els estius a Gandesa on la família materna té la casa pairal. Estudia Dret a Madrid on esdevindrà líder estudiantil, és un assidu de l’Ateneo. A la facultat coneixerà i es farà amic de José Antonio Primo de Rivera. Acabarà la carrera (1923) i aviat aprovarà les oposicions d’advocat de l’Estat. Amb una beca (1924) viatjarà a Roma on coneixerà Mussolini i mostrarà simpaties pel feixisme. A la tornada, serà destinat a Saragossa. Aquí iniciarà la seva vida política i coneixerà Ramona (Zita) Polo, germana de Carmen Polo, la dona de Franco. Es casaran l’any 1931 amb José Antonio i el propi Franco com a testimonis. Durant els anys de la República, Serrano serà diputat per la Unión de Derechas de Zaragoza, integrada a la CEDA.\nEls terribles mesos de 1936, entre presons i calamitats li van emblanquir el cabell de manera sobtada (enciclopedia.org) Entrevista amb Hitler, tot preparant Hendaia (setembre 1940) (twitter.com)\nQuan es produeix el sollevament militar, Serrano es troba a Madrid; serà detingut i passarà moltes penes abans d’arribar a Salamanca, al quarter general del seu cunyat el febrer de 1937, on és rebut de manera freda. Malgrat tot, aquí començarà el seu paper crucial en la construcció d’un estat totalitari dotat d’un mínim contingut jurídic: el decret d’unificació del nou partit únic, la llei d’Administració de l’Estat, el Fur del Treball (Fuero del Trabajo) i aspectes més socials com l’Auxili Social o l’ONCE, entre d’altres, són creacions seves des del seu càrrec de ministre de la governació durant la guerra civil. Serà el responsable de l’atansament amb els països de l’Eix durant els primers anys de la segona guerra mundial en el seu nou càrrec de ministre d’afers exteriors (16 octubre 1940 – 3 setembre 1942). El canvi de signe de la guerra i les tensions entre els serranistas dins la Falange contra altres grups del règim (falangistes antiserranistes, monàrquics o l’Església), motivaran la seva caiguda i el progressiu allunyament polític de Franco.\nAmb Himmler a Munic (setembre de 1940) (twitter.com). Amb Pétain després de passar per Bordighera per entrevistar-se amb Mussolini (febrer de 1941) (twitter.com).\nLa retirada del poder efectiu coincideix amb el moment en què comença a escriure les seves memòries. Serrano viu més de cent anys (fins el 2003) i en aquest temps tindrà ocasió d’edulcorar i manipular en molts aspectes els textos on explica el seu pas pel poder.\nEl ministre Serrano Suñer va ser amant de Sonsoles de Icaza (marquesa de Llanzol). De la relació va néixer una nena inscrita el 1942 com Carmen Díez de Rivera (el cognom del marquès). Aquesta nena posteriorment va tenir una història d’amor impossible amb un germanastre (fill de Serrano i Zita) de qui ella desconexia el parentiu. La nena Carmen fou posteriorment una de les “muses” de la transició amb Adolfo Suarez, però tot això ja són altres històries (twitter.com)\nAquest personatge amoral, amb una personalitat fosca, és un sinònim d’horror, inhumanitat i sadisme. Neix a Munic l’any 1900 en una família catòlica de classe mitjana, amb salut fràgil i físic poc atlètic. Serà mobilitzat l’any 1917, però l’armistici impedirà que entri en combat, cosa que li originarà una frustració personal de llarg termini. L’Alemanya de la seva infantesa i la seva adolescència, és una gran potència industrial no democràtica, amb fortes tensions socials i culturals. En aquests anys inicials del segle XX es difonen corrents místiques germàniques i noves idees sobre l’anomenat racisme científic i la supremacia de la raça ària s’estenen tot i que són minoritàries políticament.\nEl nen Heinrich (viquipedia.org). El jove Heinrich amb uniforme de les SA (gettyimages.es) . Himmler ja com a SS Reichsführer (wikiquote.org)\nLa derrota a la Gran Guerra és un trauma i una crisi de valors terrible. L’odi a Versalles i a tot el que representa revolució o subversió agrupa els partidaris de l’extrema dreta en societats secretes racistes com la societat Thule on es “formaran” futurs jerarques nazis com Rudolf Hess o Hans Frank. En aquests ambients tòxics neix políticament Adolf Hitler i el seu NSDAP, creat l’any 1919. Himmler s’afilia al partit l’any 1924, poc després del putsch de la cerveseria de novembre de 1923. Himmler hi participa en la intentona com a segon de Röhm. Era un jove fascinat per l’ocultisme, la mitologia germànica i lentament aprendrà a apreciar Hitler. Aviat serà dirigent de les SS (1925), en aquest moment controlades per les SA. En poc temps, teoritzarà i guanyarà autonomia en un grup selecte que s’anirà expandint. L’any 1929 serà el màxim dirigent (SS Reichsführer) de les SS. L’any 1933 compten amb 52.000 membres que són reclutats d’acord amb les teories racistes de Himmler. Un cop al poder el gener de 1933, les SS seran el factor principal de la repressió política. Durant els anys previs a la guerra es construeix l’imperi policíac en un entramat burocràtic, el RSHA, que engloba la Gestapo i l’SD del terrorífic Reinhard Heydrich. Les SS controlaran també el sistema de camps de concentració (Konzentration Lager), peça clau en un primer moment de la repressió política i de les futures deportacions, treball esclau i aniquilacions en massa.\nHimmler i el SS Obergruppenführer Reinhard Heydrich que va ser el primer director del burocràtic complex policial RSHA o Oficina Central de Seguretat del Reich, format per la fusió del SD, la Gestapo i altres polícies. Heydrich va ser assassinat a Praga el 4 de juny de 1942 (picture-alliance/dpa/AP Photo)\nEl misticisme, les cerimònies rituals pangermanistes i els projectes delirants com, entre d’altres, la idea de crear un estat nazi, racialment pur i independent d’Alemanya a Borgonya o la colonització per soldats i pagesos de l’espai vital (el lebensraum dels escrits de Hitler) conquerit a l’est d’Europa, són algunes de les bestialitats històriques d’aquest assassí il·luminat. Cal afegir a la llista l’Holocaust, com a culminació d’un genocidi a gran escala. La creació de cossos militars dins les SS (les Waffen SS), van portar a un inútil de l’estratègia militar com Himmler a comandar sectors del front amb resultats militars catastròfics. Al final de la guerra, Himmler va caure presoner de les tropes angleses, després de tot un seguit d’intents al·lucinants de negociar una pau separada. En ser reconegut, es va suïcidar el 23 de maig de 1945.\nEsquerra : En aquesta casa situada al costat del llac Wannsee prop de Berlin es va decidir, en una conferència presidida per Heydrich, la “solució final” al problema jueu. Era el 22 de gener de 1942 (picture-alliance/dpa/AP Photo). Dreta: Andanes de “selecció” del camp d’extermini d’Auschwitz II (Birkenau) (picture-alliance/dpa/AP Photo)\nAquesta dona és un dels grans mites de la història argentina. La seva curta vida (va morir amb 33 anys) a l’ombra del seu marit, el general Perón, però amb llum pròpia, l’ha transformat en un personatge de llegenda d’un país que mitifica els seus ídols com si fossin barreres que impedeixen en molts casos encarar el futur sense els lligams que representen aquests personatges com Evita, Gardel o Maradona.\nFotografia d’Eva Duarte (wikipedia.org) Eva es va casar amb el coronel Perón l’any 1945 i pels seus orígens modestos va esdevenir el lligam entre ell i la fundació dels treballadors del seu partit “Justicialista” “Los Descamisados” (wikipedia.org).\nL’Argentina on neix Eva Duarte l’any 1919 era un país que havia agafat importància en el context internacional la darreria del segle XIX i els inicis del segle XX. Es tractava d’una potència agro-ramadera exportadora que acumula capital per iniciar una ràpida industrialització, però la crisi de 1929 talla en sec aquest procés amb una contracció traumàtica del comerç exterior i una retirada dels capitals estrangers. L’any 1933 es firma l’acord Roca – Runciman que intenta garantir les exportacions de carn a canvi de concessions econòmiques a la Gran Bretanya. La crisi dels anys 30 porta la irrupció dels règims autoritaris, l’anomenada dècada infame enmig d’una lluita entre les elits tradicionals, partidàries de la dependència financera de la Gran Bretanya i els nous grups industrials més propers als Estats Units. En el cop d’estat de 1943 trobem un Juan Domingo Perón (1895 – 1974) amb un paper marginal, però que ràpidament guanyarà influència i en les eleccions de febrer de 1946, arribarà al poder amb el seu Partit Justicialista; iniciarà reformes socials, realitzarà nacionalitzacions, planificarà parcialment l’economia, afavorirà el paper de participació (i control) dels sindicats i, en els primers anys de la guerra freda no s’alinearà formalment. L’any 1949 dotarà al país d’una nova constitució.\nDiscurs d’Eva Perón davant d’una multitud de dones (wikipedia.org). Eva Perón i el general Franco durant la seva visita a l’Espanya franquista. Al fons Carmen Polo; les relacions entre ambdues dones van ser gèlides durant la visita (wikipedia.org)\nEva Duarte era filla il·legítima d’una dona pobre de províncies que va morir quan la nena tenia sis anys. Amb quinze anys es trasllada a Buenos Aires amb la il·lusió de convertir-se en actriu. Treballarà a la radio fent radionovel·les i coneixerà Perón que la dobla en edat, el gener de 1944. Aviat es casen i Evita (ja Perón) participa en la campanya electoral de 1946. La política transforma Evita que forma amb el seu marit una parella que contacta directament amb les masses desfavorides. És la veu dels “descamisados”. Visita l’Espanya de Franco (1947) a qui el peronisme dóna suport, com a ambaixadora personal enmig de grans banys de masses i en els anys següents tindrà una certa autonomia per aconseguir el vot femení en la nova constitució i es proposada pels sindicats peronistes per anar com a número dos en la llista presidencial a les eleccions de 1951. Tot quedarà tallat de soca-rel amb una leucèmia que li ocasionarà la mort el 26 de juliol de 1952. Aquí començarà el mite desfermat i molt argentí d’Evita.\nCliqueu aquí per anar a la segona part d’aquesta entrada\n← Antidisturbios → Viatge a la cara oculta del poder (i 2)\n3 replies on “Viatge a la cara oculta del poder (1)”\n9 gener 2021 a les 7:37 pm\nVaig poder fer el curs, que us recomano. Queda clar que el poder té moltes manifestacions. Hi ha el poder diplomàtic i de la riquesa (Talleyrand); el poder místic i hipnotizador (Rasputin); el poder de l’oportunitat i l’oportunisme (Serrano Suñer); el poder de la sistematització fanàtica i criminal (Himmler); el poder del populisme i l’oratòria (Eva Perón). Tots a l’ombra i complement del poder absolut. Magnífic resum. Gràcies Miquel.\n9 gener 2021 a les 11:00 pm\nQuin resum !!!!! Gràcies\n11 gener 2021 a les 1:16 pm\nMoltes gràcies Miquel, no vaig poder fer aquest curs doncs no quedaven places.\nMolt interessant i molt ben resumit.


centre catòlic mataró: Carlos Herrera presumeix dels Pastorets de Mataró: "no hi ha res més gran\nCarlos Herrera presumeix dels Pastorets de Mataró: "no hi ha res més gran\nCarlos Herrera presumeix dels Pastorets de Mataró: "no hi ha res més gran"\nEl periodista va participar-hi amb Care Santos, recent Premi Nadal de literatura.\nEl periodista Carlos Herrera, actual presentador de Herrera en Cope, ha publicat en el seu perfil de Twitter i amb orgull i satisfacció el seu pas pels Pastorets de Mataró, que enguany celebren el seu centenari i han tingut diversos 'cameos' de personalitats importants de tots els àmbits. Herrera deia aquest matí al seu compte personal, i en català, que "no hi ha res millor". Aquesta ha estat la piulada:\n17:30 - 8 ene 2017\nLa seva relació amb Mataró ve de lluny. La capital del Maresme va ser el lloc on Herrera es va criar de petit i de fet, els seus primers passos amb el món de la comunicació es van donar a Radio Mataró. En anys posteriors participaria a llocs com Radio Miramar (Barcelona) o Radio Popular abans de donar el salt a grans mitjans, on ha passat per la SER, Cope, Onda Cero o Radio Nacional de España entre d'altres. El periodista també ha piulat el següent, ja vestit per a l'ocasió:\nExtraordinariamente feliz por haber intervenido en @pastoretsmataro. Conmovedora vuelta a la infancia. Gracias mil veces!!!!\n09:58 - 9 ene 2017\nHerrera també va celebrar haver pogut prendre part dels Pastorets de Mataró amb Care Santos, recent vencedora del Premi Nadal de literatura.\nPer celebrar el seu centenari, els Pastorets han comptat amb tot tipus de noms il·lustres i relacionats amb la ciutat com poden ser Nacho Vidal, l'alcalde David Bote, l'exalcalde Joan Mora, Jordi Bosch, Pep Plaza, Vadó Lladó o Espertac Peran entre d'altres.


IB3 preveu ingressar 3 milions d'E en concepte de publicitat privada\n20 setembre 2020 02:29\nÀngela Seguí i José M. Castro s'incorporen a l'organigrama d'Umbert\nRafel Gallego | 23 setembre 2004\nEls responsables de la televisió autonòmica de les Illes Balears (IB3) preveuen ingressar, durant el primer any d'emissió, entorn dels 3 milions d'euros a través de la publicitat que insertin les empreses privades. Així ho manifestà ahir la directora de l'ens, Maria Umbert, qui confia què «el mercat potencial que tenim a les Illes, entre habitants residents i població flotant, atregui els anunciants».\nL'equip d'Umbert ja ha contactat amb empreses susceptibles de promocionar els seus productes al canal que impulsa el Govern balear. Precisament ahir es va fer públic el concurs per adjudicar el servei d'intermediació en la venda de publicitat d'IB3 televisió i IB3 ràdio.\nD'altra banda, el director comercial d'IB3, Javier Coromines, està treballant en el que serà l'estratègia de promoció de l'autonòmica, tot i que de moment no estan establerts els criteris ni el pressupost que tindrà la futura campanya.\nMaria Umbert també va informar ahir dels recents nomenaments relacionats amb la futura televisió. José María Castro és el nou director d'informatius i esports. Periodista i politòleg, Castro ha estat redactor de Lavanguardia, subdirector a Onda Cero i, darrerament, director dels informatius regionals d'Antena 3. A les seves ordres treballaran Pilar Moyà, com a subdirectora d'informatius i Joan Frontera s'ocuparà de la secció d'esports al capdavant d'una altra subdirecció. Moyà prové de Canal 9 i Frontera ha desenvolupat fins ara les tasques de cap de comunicació del Reial Mallorca. L'expresentadora d'M7 Àngela Seguí serà la directora de relacions institucionals i el responsable de comunicació de l'exministra Ana Pastor, José M. Martínez, serà contractat com assessor de la directora general i la seva funció serà posar en marxa la delegació d'IB3 a Madrid. Aquesta delegació estarà situada a les dependències de l'entitat que engloba les distintes televisions autonòmiques de l'Estat, la FORTA. Amb aquestes designacions només resta per decidir el nom del director d'antena. Metrestant Umbert continua fent gestions per incorporar al canal un «crac mediàtic».


El jutjat de Sueca arxiva la causa per presumpta prevaricació per la qual havien de declarar Baldoví i Tamarit | Valencia Extra\nEl Jutjat de Primera Instància i Instrucció 2 de Sueca ha decretat el sobreseïment provisional de la causa per presumpta prevaricació administrativa per la qual havia citat a declarar com investigats el pròxim 17 de febrer a l’exalcalde de Sueca i diputat nacional de Compromís, Joan Baldoví, i a l’exalcaldessa d’aquesta mateixa localitat i actual secretària autonòmica de Cultura i Esport, Raquel Tamarit.\nEl magistrat ha pres aquesta decisió després de prendre declaració en qualitat d’investigada a una tècnica municipal. Així mateix, amb anterioritat, havia decretat l’arxivament de les diligències per a una altra investigada, que exerceix el càrrec de secretària municipal, han indicat fonts del Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV).\nEl titular del jutjat considera que no existeix “cap indici del delicte investigat”, ja que l’actuació de l’Ajuntament amb relació a la legalitat d’unes obres es va ajustar “en tot cas a la legalitat i les resolucions judicials que l’afectaven”.\nLa resolució, dictada en un acte amb data d’aquest dijous, no és ferm i contra ella cap recurs de reforma davant el propi jutjat.\nSueca informa la ciutadania sobre les modificacions que implica el passe a la Fase 2 de la desescalada\nS'autoritza licitar la renovació dels trams a superfície de les Línies 1, 2 i 3 de Metrovalencia


Apartamento Vistas del Mar Fuerteventura Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nSicasumbre , Costa Calma, Fuerteventura, Espanya, 35627 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartamento Vistas del Mar\nDissenyat tant per oci com per negoci, Apartamento Vistas del Mar està situat idealment a Costa Calma; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Apartamento Vistas del Mar, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de transport hotel/aeroport, habitació familiar, lloguer de cotxes.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió, reproductor de DVD/CD, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com piscina exterior, buceig, pesca, esports d'aigua (no motoritzats). Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartamento Vistas del Mar.


Reagrupament per França - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nReagrupament per França (RPF) és un partit polític francès fundat el 1999 per Charles Pasqua i Philippe de Villiers amb dissidents de RPR i del Moviment per França. Forma part de la Unió per l'Europa de les Nacions.\nA les eleccions europees de 1999 Pasqua i de Villiers van dirigir la llista Reagrupament per França i la Independència d'Europa (RPFIE), que va obtenir el 13,6% dels vots i 13 eurodiputats, entre ells Marie-France Garaud, William Abitbol i Jean-Charles Marchiani. Malgrat l'èxit, el 2000 de Villiers denuncià Pasqua i s'escindí en el Moviment per França (MPF), William Abitbol llençà el moviment Combats Souvreranistes, que donarà suport la candidatura de Jean-Pierre Chèvenemenet a les eleccions presidencials franceses de 2002, i obtenen dos escons dins la majoria presidencial a les eleccions legislatives franceses de 2002. D'altres marxen a Entesa Sobiranista, i només Pasqua i Marchiani resten a RPF. El 2003 canvia el nom pel de RPFIE i a les eleccions europees de 2004 no obté representació. El 2003 Pasqua és escollit senador com a aparentat dins UMP.\nDes del 2002 els militants de RPF ingressaran col·lectivament dins UMP a través de Debout la République, corrent sobiranista d'UMP, i a partir del 24 d'octubre de 2004, per Nació i Progrés, creat per una vintena d'electors locals de RPF dirigts per l'eurodiputada Isabelle Caullery. Aquest grup aplega 200 dirigents locals i al congrés fundacional de l'UMP donaren suport a la candidatura com a president de Nicolas Dupont-Aignan. Alhora, el RPF aprova la doble militància amb UMP.\nA les eleccions presidencials franceses de 2007 Pasqua va demanar Dupon-Aignan i Christine Boutin (Fòrum dels Republicans Socials) retirar llurs candidatures a favor de la de Nicolas Sarkozy.\nEl 5 de novembre de 2007 es va obrir un judici contra Charles Pasqua i el RPF, acusats de finançament il·legal del RPF per a les europees de 1999, i implicat en l'afer del casino d'Annemasse, instruït el 2001-2006 pel jutge Philippe Courroye. Hi havia set implicats més, un dels quals, Robert Feliciaggi, fou assassinat a l'aeroport d'Ajaccio.\n↑ Charles Pasqua dans la chienlit de Stéphanie Platat a Libération, 2 de novembre de 2007\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Reagrupament_per_França&oldid=25467568»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 nov 2020 a les 09:36.


L'abraçada de Margallo - Opinió contundent - VilaWeb\nL'abraçada de Margallo\nDimecres, Francisco Sosa-Wagner, eurodiputat d'UPyD, organitzava una conferència al Parlament Europeu titulada 'Europa pot sobreviure a la desintegració dels seus estats?'. Irònicament, era el mateix títol que l'article --magnífic i neutral-- escrit per Yves Gounin, conseller d'estat francès, sobre la independència.\nHabilitada per a petits esdeveniments, la sala triada va aplegar quaranta assistents, gairebé tots de nacionalitat espanyola. Entre els eurodiputats presents, hi localitzo ràpidament Vidal-Quadras i el veterà Luis de Grandes, del PP. Mentre faig una segona ullada a la sala, veig que hi ha dos eurodiputats més del PSOE, algun alt funcionari de l'estat espanyol i la número dos d'UPyD a les europees que, si no la coneixeu, és una senyora que acusa CiU i PNB d'emblanquir el terrorisme i es queda tan tranquil·la.\nA l'acte, s'hi diu, per exemple, que per culpa del procés sobiranista les famílies no poden sopar juntes la nit de Nadal sense que ningú s'hagi d'alçar de taula, i que 'els cognoms a Madrid i a Barcelona són els mateixos' i, per tant, som la mateixa cosa; o bé s'hi fan comparacions econòmiques entre Portugal i Catalunya des del 1640 fins a l'actualitat per demostrar si els n'ha anat, de bé, als catalans, això de formar part d'Espanya.\nPerò, tot de cop, una frase crida l'atenció. Ja és normal de veure com l'espanyolisme polític barreja el moviment català amb la Primera Guerra Mundial. El centenari d'aquesta contesa ho fa avinent, i com que alguns estan disposats a fer tant com calgui perquè la gent cregui que el moviment català és violent, no miren prim. Però aquesta vegada van més enllà.\nSosa-Wagner engega una diatriba contra els 'estaditos' que volem crear alguns nacionalistes exacerbats com els catalans i els escocesos. I, per si no n'hi hagués prou, critica 'les nefastes idees del president Wilson' --s'entén que els famosos catorze punts, que incloïen el dret d'autodeterminació--, que van menar a la creació d'aquests 'estaditos', els quals, segons Sosa-Wagner, debiliten Europa.\nÉs a dir que, de cop i volta, ja no som els catalans i els escocesos únicament que ens hem tornat boigs i reclamem un estat propi. També ho són tots els països nascuts després de la caiguda de l'imperi Rus i l'Austro-hongarès fa gairebé cent anys. Letons, lituans, polonesos, estonians, eslovens... ben segur que els farà il·lusió de saber que pertanyen a 'estaditos' que no haurien ni d'existir si el món funcionés com somnien alguns d'UPyD.\nTorn de De Grandes (PP) que comença amb grans elogis de Sosa-Wagner, la feina que fa i l'organització. Afirma que cal combatre l'activisme català a les institucions europees, que ell mateix qualifica d'eficaç. Assentiment general a la sala: l'èxit del darrer acte dels eurodiputats catalans per a denunciar els casos de discriminació lingüística contra catalanoparlants encara és recordat.\nTorn de rèplica per als organitzadors, que és interrompuda per l'arribada del ministre espanyol García-Margallo. Sense arribar a asseure's a la cadira, va directe a Sosa-Wagner i l'abraça efusivament. Es diuen unes quantes paraules i el ministre pren un lloc a la punta de la sala.\nHi intervenen els dos eurodiputats del PSOE, Cercas i Masip. Ala dura. Cent per cent d'acord amb Sosa, afirmen. Més paraules contra l'independentisme català. Arriben a dir que els catalans 'continuaran fent la guitza després de la independència'; els fa por que el País Valencià i les Illes Balears vulguin marxar i els catalans els hi ajudin.\nCercas remata la intervenció culpant Raimon Obiols --i tot allò que representa-- de la pujada del nacionalisme, per haver-li fet el joc des del PSC.\nSe'n va el ministre Margallo, deu tenir compromisos en alguna altra banda. Però no pot anar-se'n sense tornar a abraçar Sosa-Wagner. Ambient de fraternitat i concòrdia.\nEn el poc temps que encara queda, se senten estirabots diversos de l'estil de 'Shakira ha fet més mal que tots els nacionalistes [catalans] junts'. I no es descuiden pas l'ANC, que anomenen 'falsa societat civil'. Finalment, arriba el moment de Vidal-Quadras, que declara: 'Anem a aquesta batalla amb Espanya contra un enemic interior. Però hi anem amb l'estat desarmat.'\nDesprés d'escoltar-los tots, em queda clar que l'unionisme espanyol es comença a despertar i voldrà combatre la batalla de les idees per aturar el referèndum. Amb tot, ara caldrà veure si són capaços d'adaptar el seu discurs a un públic internacional no captiu de la premsa de Madrid.\nDe tot plegat, però, em quedo amb aquella abraçada de Margallo a Sosa-Wagner, aquella companyonia entre eurodiputats del PSOE i Vidal-Quadras. L'abraçada de fraternitat entre aquells qui lluiten dia rere dia perquè el 9 de novembre els catalans no puguem votar.\nSe senten estirabots diversos de l'estil de 'Shakira ha fet més mal que tots els nacionalistes [catalans] junts'. I no es descuiden pas l'ANC, que anomenen 'falsa societat civil'.


Taller d’instal·lació de GNU/Linux al teu ordinador\nMitjançant aquest taller les persones assistents coneixeran a instal·lar el sistema operatiu GNU/Linux. Aquest sistema operatiu té llicència de programari lliure.\nEl Convent de Sant Agustí ha programat pel dimarts 12 de novembre, de les 17.30 h fins a les 20.30 h, un taller per instal·lar el sistema operatiu GNU/Linux al vostre ordinador. Les persones assistents a aquest taller coneixeran com instal·lar aquest sistema operatiu gratuït i amb llicència de programari lliure.\nGNU/Linux és un sistema operatiu multiplataforma, multiusuari i multitasca. Està compost pel nucli Linux. Aquest nucli va ser desenvolupat per Linus Torwalds i molts voluntaris i voluntàries d’arreu del món. A part del nucli, també hi ha el conjunt d’instruccions per administrar el vostre ordinador, o sistema operatiu, anomenat GNU. Aquest sistema operatiu va ser desenvolupat per Richard Stalmann i altres persones voluntàries de tot el món.\nActualment hi ha moltes distribucions del sistema operatiu GNU/Linux. Algunes més orientades per al públic general i d’altres per temes més específics. Per assistir al taller cal portar un ordinador o portàtil. El preu de la formació és de 12,31 €. Per apuntar-se cal fer la reserva aquí.\nprogramari lliure, aplicacions i programari


Omer Šipraga - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n7 gener 1926\nŠiprage (Bòsnia i Hercegovina)\n7 abril 2012 (86 anys)\nOmer Šipraga (Šiprage, *7 de gener de 1926 — † 7 d'abril de 2012) fou partisà, al costat del seu germà Mustafa, un dels primers revolucionaris locals de la Segona Guerra Mundial. Mustafa va ser mort a la batalla de Kotor-Varoš el 1943 (va rebre de manera pòstuma la medalla anomenada 1941).\nOmer Šipraga, anomenat Cap ("Poglavica"), va néixer el 1926 en la família aristocràtica de Mujo Šipraga, descendent directe d'un dels fundadors de l'assentament local, avui municipi de Šiprage. Criat en una família liberal, de jove es va comprometre amb la resistència a la violència de la gendarmeria del Regne de Iugoslàvia i contra l'annexió de Bòsnia i Hercegovina a l'Estat independent de Croàcia.\nImmediatament després de la formació de la primera unitat local de partisans, anomenada "Tropa de Djevojačka ravan", també coneguda com a "Tropa d' Imljani" i "Tropa de Šiprage"; encara que era menor d'edat es va unir a les seves files i va mostrar un coratge notable. Això el predisposà a una orientació ideològica i es va adherir a la Lliga de les Joventuts Comunistes de Iugoslàvia (LJCI). Primerament va assistir a un curs per a joves sollicitants i el 1942 va ser elegit secretari de la LJCI al municipi de Šiprage.\n« “Aquest treball va influir en la resposta massiva dels joves per a unir-se a les files de les brigades proletàries i a les tropes de partisans de nova creació. Aleshores es van renovar els treballs de la LJCI i el moviment d'alliberament popular de Bòsnia i Hercegovina. Les activitats de la LJCI es van ampliar i es van fer massives. A Šiprage, el secretari va ser Omer Šipraga, a Skender-Vakuf, Jovanka Crnomarković, i a Maslovare, Nevenka Petrić. En l'alliberada Kotor-Varoš, es va establir l'organització de la LJCI, de la qual el secretari era Advan Hozić i els membres Arfan Hozić, Mustafa Karaselimović, Teufik Korić-Tufko, Drago Luburić i Vlasta Tvrz". »\nProbablement Omer Šipraga va ser el secretari de la LJCI més jove o dels més joves (només tenia 16 anys) a la Iugoslàvia d'aquella època.\nNo se sap si els descendents de la segona branca de la familia Šipraga van arribar al poble de Delići, a la regió de Vitovlja, de manera forçada o voluntàriament. No obstant, se sap que després de la guerra a Bòsnia es van instal·lar a la nova població de Vitovlje.\n↑ 1,0 1,1 1,2 Nevenka Petrić. Opštine Kotor-Varoš i Skender-Vakuf u NOB-u 1941-1945. Radnički univerzitet "Đuro Pucar Stari", 1985.\nhttp://kvdanas.com/index.php/vijesti/2508/srd-golubic-siprage-pocela-ribolovna-sezona Arxivat 2020-01-08 a Wayback Machine.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Omer_Šipraga&oldid=29687723»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 15 març 2022 a les 07:27.


Ciutat de Mèxic, Mèxic – TravelTeam\nEl Museu Nacional d’Antropologia és un dels recintes museogràfics més importants de Mèxic i de América.2 Està concebut per albergar i exhibir el llegat arqueològic dels pobles de Mesoamérica, així com per donar compte de la diversitat ètnica actual del país. L’edifici actual del MNA va ser construït entre 1963 i 1964 en el Bosc de Chapultepec per instrucció del president Adolfo López Mateos, qui el va inaugurar el 17 de setembre de 1964.\nActualment, l’edifici del MNA posseeix 22 sales d’exposició permanent, dues sales de exposicions temporals-tres auditoris. A més alberga el patrimoni de la Biblioteca Nacional d’Antropologia i Història.\nEl Palau de Belles Arts és un recinte cultural situat en el Centre Històric de la Ciutat de Mèxic, considerat el més important en la manifestació de les arts a Mèxic i una de les cases d’òpera més conegudes del món. Aquest mateix ha estat escenari i testimoni d’impactants esdeveniments tant artístics, socials i polítics del país.\nEn el seu interior s’hagin diversos escenaris i sales per a la pràctica i exposició d’obres d’art. El Museu Palau de Belles Arts i el Museu Nacional d’Arquitectura s’allotgen dins, el primer exhibeix de forma permanent 17 obres murals de set artistes nacionals executades entre 1928 i 1963 sent el més antic al país dedicat a la producció plàstica nacional.\nEl Castell de Chapultepec és una construcció palatina al centre del Bosc de Chapultepec situat a la Ciutat de Mèxic, a una elevació de 2325 metres sobre el nivell del mar.\nVa ser construït en l’època del Virregnat com casa d’estiu per al virrei. Se li va donar diversos usos, des de magatzem de pólvora fins acadèmia militar a 1841. També va ser la residència oficial de l’emperador Maximiliano I de Mèxic (1864-1867) i dels presidents del país entre 1884 i 1935.\nDes el 27 de setembre de 1944 va la seu del Museu Nacional d’Història


Con la misión de seguir mejorando en la escritura de la crítica de arte, lo demás es disfrutar y aprender a través de las propuestas contemporáneas, elaborando otras estrategias de relación, ya sea como colaborador de revistas, editor de una, curador o conferenciante. Como crítico de arte mochilero ha compartido momentos con artistas de Centroamérica, México o Chile. Y la lista aumentará. Combatiendo el arte interesado, aplaudiendo el arte interesante. 16 gener 2017\nCOMMENT Historiador de l’art, curador i investigador, Lars Bang Larsen és el responsable que l’última edició de la Biennal de Sao Paulo hagi estat una mica "supraterrenal". El seu interès en la cosmologia va ser decisiu perquè l’esdeveniment inclogués obres d’art i artistes interessats en allò extra-sensorial, l’ocult, l’espiritual. Larsen ha estudiat a fons la relació entre art i psicodèlia, ha re-actualitzat el mite del zombi en el marc socioeconòmic actual, ha analitzat l’obra d’una artista "guiada per esperits" i ha reflexionat sobre el paper actual de l’art, enfront de la seva fagocitació per part d’un sistema mercantilitzat, institucionalitzat i professionalitzat fins a extrems sobrenaturals. El seu interès per l’espiritualisme i la psicodèlia s’orienta cap al futur, més que cap al passat i li fascina allò que ell anomena el "més-que-humà" com element des d’on poder combatre la normativitat del capitalisme tardà des d’una perspectiva crítica. El "més-que-humà" com a metàfora, per posar en qüestió allò que ens deshumanitza.\nEl teu doctorat va versar sobre conceptes psicodèlics en l’art de la neo-avantguarda. Com neix el teu interès cap a aquest àmbit tan poc estudiat?\nDoncs va sorgir com una cosa personal, perquè sóc un apassionat del pensament artístic que parteix de la relació de l’art amb la psicodèlia, amb la qual sempre estic en conversa. Amb ella es pot crear un ampli arc de connexions entre la pràctica artística i la cultura en general. És un gran tema sobre el qual escriure, sobretot perquè era, i és, fruit del desig d’alguns artistes d’arribar a una nova sintaxi per a l’obra d’art, en el procés de traducció de l’experiència psicodèlica i el treball. En general intento parlar de la relació psicodèlica de l’art més que d’"art psicodèlic". La cultura psicodèlica de mitjans del segle XX està en general connectada amb la nostra contemporaneïtat post-disciplinària, info-controlada, farmaco-pornogràfica. Molts artistes que van treballar psicodèlicament llavors van prefigurar la condició post-media de l’art i van oferir definicions pilot d’investigació artística, també a través d’exploracions de trops cibernètics i mitjans de comunicació.\nEn el panorama general, el que va passar no va ser que les emocions passessin a estar prohibides a favor de la lògica; allò fou una fantasia distòpica popular dels anys seixanta i de la construcció contracultural de la lluita entre eros i civilització. Avui en dia, per contra, un poderós i perniciós híbrid d’afecte i raó instrumentalitzada ha permès el sorgiment d’un capitalisme desenfrenat i del fanatisme i la xenofòbia; la desintegració de la democràcia liberal. Certs artistes van viatjar a aquesta realitat nauseabunda abans que es convertís en la condició contemporània. L’experimentació sense por i les riques contradiccions de la connexió psicodèlica de l’art ofereixen també avui en dia conceptes i estratègies per mapejar i intervenir en aquesta realitat. La relació psicodèlica de l’art és una manera lúdica i eròtica de pensar, que pot ser alhora subtil i desafiant. La seva estranyesa resideix en la seva proximitat a allò no-humà: des de la forma en què es relaciona amb el sistema nerviós com a lloc de producció fins a la seva preocupació per les percepcions "més-que-humanes", espacials i temporals.\nTambé has analitzat el treball de Georgiana Houghton. Una mèdium que pintava "guiada" per esperits amb els quals contactava.\nIgual que amb la psicodèlia, la relació entre art i espiritualisme està poc estudiada. No ha estat fins a finals del segle XX que els historiadors han recuperat històries contra-hegemòniques de l’ocultisme. Des del segle XIX, els grups espiritualistes van estar involucrats amb la confrontació a les autoritats religioses en exigir llibertat espiritual, contraris al dogmatisme i monopoli eclesiàstic de l’espiritualitat. A més, les reunions espiritualistes freqüentment es constituïen com a plataformes en què polítics radicals com sufragistes, abolicionistes, antiimperialistes i socialistes podien dir-hi la seva. Per a una artista com Georgiana Houghton (Las Palmas 1814 - Londres 1884), l’espiritisme va afavorir el desenvolupament d’un estil molt original.\nEl meu treball amb els dibuixos espirituals de Houghton és el resultat d’una col·laboració amb Marc Pasi, amb qui l’any passat vaig co-comissariar una presentació del seu treball. Houghton sostenia que els esperits, que l’anomenaven la "Sagrada Simbolista", havien anunciat una gran missió espiritual per a ella, i guiaven la seva mà al dibuixar. El resultat va ser una impressionant sèrie de dibuixos a llapis i aquarel·les que eren molt diferents tant del mainstream com de l’art espiritual produït en el moment. Va desenvolupar un llenguatge visual on tots els elements figuratius desapareixien gradualment, deixant patrons complexos de línies, formes i colors. Totes les seves obres tenien un significat específic, que els esperits també li comunicaven. De fet, solia escriure llargs textos descrivint i interpretant els dibuixos al revers. No obstant això, no es poden reconèixer objectes visibles a la majoria de les imatges. Eren, en una paraula, "abstractes" avant la lettre.\nPodem creure en experiències sobrenaturals o no, però sí que hi ha diversos mites que ens ajuden, a través de la metàfora, a replantejar problemes que ens afecten en el dia a dia. El teu assaig Zombies of Immaterial Labor: the Modern Monster and the Death of Death és una anàlisi sociològica del zombi i una reactualització del seu caràcter al·legòric.\nAquest assaig va ser un intent de rastrejar el poder dels no-morts a través de les representacions de la figura del zombi en la poderosa i arrelada tradició haitiana, amb un imaginari produït per l’esclavitud colonial. Es podria dir que era una forma d’exacerbar la "hauntología" de Derrida a través de la Necropolítica - la creació de "mons de la mort" contemporanis, segons Achile Mbmebe. Alhora, volia reintroduir l’alienació com a concepte crític a través del que els antropòlegs Jean i John L. Comaroff han anomenat la "dramatització de la figura zombi", "l’estranyesa del que s’ha fet real".\nEl teu camp d’investigació s’adreça al que està "fora de norma" en l’art. El teu futur llibre "Art i norma" parlarà de la fagocitació de l’artista outsider per part del sistema actual.\n"Art i norma. La societat sense atributs i altres textos "és una col·lecció d’assaigs que es pubilicarà en espanyol per Cruce Casa Editora en Buenos Aires, a principis d’aquest any. No obstant això, no tracta de l’artista "outsider". És cert que diversos dels "meus" artistes van treballar al marge de la institució artística del seu temps i van romandre il·legibles davant la mirada dels historiadors de l’art (això és així tant per a Sture com per Houghton, en els seus temps i llocs respectius), però la categoria d’art outsider no em satisfà conceptualment, implica estereotips de monstres fascinants o ànimes incorruptes i suggereix que hi ha alguna cosa com un "art insider". A més, hi ha un mercat pròsper per a l’art "outsider", de manera que, realment molt "a fora" no s’hi troba. Parafrasejant una cosa que Okwui Enwezor va dir recentment: "no estic interessat en la inclusió; en lloc d’això, la idea és la de "desterritorialitzar el paisatge de la història de l’art".\nEl llibre s’anomena art i norma per un desig d’emmarcar els assajos amb una perspectiva sociològica sobre les tensions de l’art contemporani amb l’economia política actual. És una visió tant sistèmica com dialèctica. També tracta del paper cada vegada més intervingut que l’art ha tingut des dels anys noranta, quan va ser socialitzat de noves maneres, a través de discursos governamentals i de gestió sobre l’economia de l’experiència i les indústries creatives. Al voltant d’aquests anys, la professionalització dins el sistema artístic va prendre un nou significat i es va convertir en una precondició envers, -o una limitació-, com les persones poden comprometre’s i treballar en art; ja sigui com a artistes, curadors o mediadors. En els meus assaigs pregunto: ¿quines són les conseqüències d’aquest canvi? Com podem lluitar amb aquesta situació, com podem treballar dins d’ella? Té algun punt cec? Quins conceptes rellevants poden proposar-se?\nM’interessa aprofundir en una de les idees que vas plantejar a l’exposició "La insurrecció invisible d’un milió de ments". És la següent equació: "L’art no és real. La realitat tampoc. Què és la realitat? "\nPer a mi l’art és interessant mentre es trobi en l’espai entre allò real i allò imaginat. Pier Paolo Pasolini, en el seu personatge de Giotto, comenta al final de Decameró (1971): "Per què crear una obra d’art quan somiar amb ella és molt més dolç?" Disparada amb distància cap a si mateixa, tal dolçor és hostil a l’origen, representació i construccions de la realitat. No només per l’artista que no pot o no vol fer la feina que somia, sinó també per al curador que proposa exposar les seves manifestacions inestables i sovint irreconeixibles.\nEn la línia de la relació entre art i fenòmens estranys, com avalues la teva aportació a la Biennal de São Paulo l’any passat?\nLa realització d’Incerteza Viva va ser un esforç molt col·laboratiu entre els meus co-comissaris Gabi Ngcobo, Sofia Olascoaga, Júlia Rebouças, Jochen Volz i jo. Vam treballar amb diversos leitmotivs: “ecologies, educació, narratives històriques i cosmologies”. Les cosmologies són estranyes, són queer, perquè a través d’elles es poden creuar i hibridar ontologies. L’artista Matt Mullican va dir que la cosmologia no és allò que es troba a la vida, sinó al voltant d’ella. Com en els relats sobre l’inici i la fi dels mons, les cosmologies es troben a mig camí entre ciència i religió, es configuren com sabiduras que busquen comprendre o dramatitzar la totalitat del que sabem que és. El concepte es destaca per allò que no exclou, és a dir, les religions no monoteistes i les cosmovisions indígenes. En obrir les perspectives a través de les visions del món, els temes històrics i els regnes de l’ésser, les cosmologies permeten una visió crítica de com la vida humana i "més-que-humana" ha estat dividida i compartimentada en divisions en la ment occidental, encaixonada entre cultura - religió - ciència - art - etnografia, i entre natura i cultura. Alguns crítics van respondre a aquesta proposta amb clixés sobre cristalls i el món hippy... No obstant això, un punt de vista que porta a la cosmologia a representar-se com una cosa subdesenvolupada, no progressada, i fins i tot oculta, menysprea no només els seus aspectes científics i les seves potencialitats crítiques, sinó que també ignora que tal judici ha portat a la colonització i, no és d’estranyar, a l’extermini dels sistemes de creences indígenes. Per a mi una perspectiva cosmopolítica pot ser tan punk com pot ser un hippie, si s’aparta de la dissensió i posa al descobert les modalitats violentes de la cultura capitalista tardana. En aquest sentit, i amb perspectiva, potser podríem haver estat més punk en el nostre enfocament comissarial per tal de deixar aquest aspecte més clar.\nEn una època en la qual l’aura de l’artista està en retirada, el teu focus d’interès es dirigeix cap als creadors que connecten amb "altres mons". ¿Contradictori?\nQualsevol intent de re-auratitzar és horrible! No discuteixo que el meu enfocament en la investigació ha estat sobre artistes que es connecten amb altres mons, però també els activistes es connecten amb "altres parts", altres mons socials o utòpics. Només m’interessa l’art visionari en la mesura que està involucrat en lluites immanents, des d’on les seves visions creixen des del principi. Des del punt de vista de la vida quotidiana, el truisme proposat per pensadors com Derrida i Negri, això de que no hi ha "a fora", és una veritat que necessita matisos. En un món interconnectat hi ha molts altres llocs que configuren la nostra existència des de lluny. Els marges de la repressió social i l’exclusió cultural són “a fores”. També en un sentit més positiu, altres mons estan al nostre voltant. Un d’ells pot ser aquest "altre" món de l’art que Houghton va veure. O el món generat per l’articulació d’artistes de la psicodèlia dels seixanta, que van iniciar un treball per a la biopolítica; O pot ser el món de la mort abjecta, de la vida-amenaçant, de la humiliació social i política a la qual podem tenir accés amb el zombi.\nEl terreny de la psicodèlia, l’espiritisme i els monstres és el món de les contradiccions, i la seva volatilitat és el seu signe cultural. Sense les seves contradiccions, immediatament es converteixen en mercaderies, però si mantens les seves tensions en joc pots fer durar la seva naturalesa radicalment experimental. L’artista Susan Hiller em va escriure en un mail: "estic interessada en el llegat de l’espiritisme i l’ocultisme en termes de futur en lloc de passat, crec que la nostra visió del món és molt limitada i necessita un canvi de paradigma si volem sobreviure. Jo no sóc creient. Sempre m’agrada citar l’observació de Freud que sosté que una creença acrítica en els poders psíquics és un intent de compensació de -el que commovedorament Freud va anomenar- l’atractiu perdut de la vida en aquesta terra". D’aquesta manera Hiller no es va proposar establir noves "Veritats", sinó que, en lloc d’això, va emprar l’ocult per assenyalar el que Freud havia identificat com "els innegables problemes en les nostres definicions actuals de la realitat". Em sembla una gran manera de situar-ho: interessar-se per l’espiritualisme i la psicodèlia en termes de futur més que de passat. Sempre em sorprèn tenir aquests interessos de recerca, per a mi són grans enigmes i tenen molt poc a veure amb el que faig en el dia a dia. Però, de nou, afortunadament tothom pot canviar.\nLes vacances de Mr. Rockefeller Entrevista a Christian Viveros-Fauné: "El mercat és l’Hannibal Lecter de l’art"


Tot a punt per a les cinquenes jornades "Catà en acció" - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nTot a punt per a les cinquenes jornades "Catà en acció"\nLa pel·lícula "El gran día" i el psicòleg de l´esport Pep Marí inauguren les jornades aquest dijous\nImatge de la comissió organitzadora de les jornades arxiu particular\nDes d´aquest dijous, i fins dissabte, es realitzarà la cinquena edició de les jornades de dinamització educativa "Catà en acció". D´una banda, els alumnes d´ESO assistiran aquest dijous a la projecció de la nova pel·lícula de Pascal Plisson "El gran dia" en una matinal als cinemes BagesCentre que reflecteix el valor de l´esforç entre quatre adolescents (Cuba, Sudan, Mongòlia o Índia). En cada cas, sigui per entrar a la universitat, l´escola de circ o bé la de boxa, cal l´esforç de cada noi o noia. Precisament, dijous a la tarda, i adreçada especialment als alumnes de cicles formatius, el psicòleg de l´esport i cap de departament del CAR, Pep Marí, perlarà de la suma d´esforç i eficàcia, "per donar la teva millor versió".\nEl divendres, una quarantena de tallers i xerrades, a més a més d´excursions, ompliran la jornada d´activitats que barregen nois i noies de diferents cursos i edats en propostes tan atractives com la cuina, el gospel o el quick-boxing. I al vespre, per arrodonir la setmana, la vetllada "Catacracks" farà passar per l´escenari del centre les millors propostes de dansa, humor i coreografies, dels mateixos alumnes de l´institut.\nCloenda de dissabte\nEl dissabte dia "Catà en acció" desemboca en la commemoració dels 25 anys del centre. Una matinal fins a la Sèquia, en homenatge a Guillem Catà i, després, una paella multitudinària, convoquen l´actual comunitat educativa i, també, aquells qui en el passat en van formar part. I a les quatre de la tarda, com a cloenda, un espectacle de màgia amb el mag Jordan Bosco tancarà aquesta nova edició del "Catà en Acció" .


La Comissió Europea tindrà en compte al sector citrícola en la pròxima avaluació de l’acord comercial amb Sud-àfrica – RiberaTV\nLa Comissió Europea tindrà en compte al sector citrícola en la pròxima avaluació de l’acord comercial amb Sud-àfrica\nCarles Peris: “Per cada milió d’euros que s’inverteix en prevenció de plagues s’estalvia un cost públic per valor de 100 milions d’euros”\nLa Comissió Europea tindrà en compte al sector citrícola en l’avaluació de l’acord comercial amb Sud-àfrica que correspon realitzar enguany, segons s’ha posat de manifest en el transcurs d’una reunió-videoconferència mantinguda per LA UNIÓ de Llauradors amb una desena de representants de la Comissió Europea de les direccions generals de Comerç, Seguretat i Salut Alimentària i Agricultura. L’objectiu de l’organització agrària és que s’analitze en profunditat la seua repercussió comercial, així com les conseqüències fitosanitàries davant una possible entrada de plagues de quarantena en el sector citrícola europeu.\nLa reunió, que s’ha produït a petició de LA UNIÓ; amb la mediació de l’eurodiputada del PSPV, Inmaculada Rodríguez-Piñero, forma part d’una línia d’actuació del sector per a protegir els cítrics, un cultiu de la màxima importància tant per a la Comunitat Valenciana com per a Espanya o la Unió Europea, i amb una gran rellevància econòmica i social. Per a això, LA UNIÓ ha presentat set informes a la Comissió Europea per a avalar la petició de la necessitat d’avaluar en profunditat l’impacte de l’Acord comercial en els cítrics.\nJa s’ha entrat en el cinqué any des de l’entrada en vigor de l’Acord d’Associació Econòmica entre la Unió Europea i els Estats de la Comunitat per al Desenvolupament de l’Àfrica Meridional-SADC (Sud-àfrica, Botswana, Lesotho, Namíbia, Swazilàndia i Moçambic) i és a l’octubre quan s’ha de revisar íntegrament. De fet, els responsables comunitaris han informat hui que al llarg del mes de febrer s’iniciaran els debats per a establir la metodologia de la revisió de l’acord i avaluar posteriorment el mateix. Així, s’han compromés a donar veu i implicar tant les institucions públiques com privades i a la societat en aquesta revisió.\nLA UNIÓ ha insistit també, davant els alts càrrecs comunitaris, que la producció agrícola a la UE està subjecta a controls fitosanitaris estrictes i comparats amb altres països existeixen nivells molt avançats de control de residus i mesures ambientals. Per això, ha reclamat que les importacions de països tercers complisquen amb els mateixos estàndards rigorosos, sostenibles i de garantia sanitària que ho fan els cítrics europeus. En el marc del Pacte Verd Europeu i de l’estratègia De la granja a la taula, que advoca per un sistema alimentari de la UE més saludable i sostenible, no té cap sentit -segons han traslladat els representants de LA UNIÓ- mantindre en aquests moments les mateixes condicions en els acords que quan es van signar.\nCarles Peris, secretari general de LA UNIÓ, valora de manera positiva la reunió mantinguda amb els alts càrrecs de la Comissió Europea i agraeix la participació d’Inmaculada Rodríguez-Piñero, per a fer-la possible: “Han escoltat el sector i encara que queda molta feina per davant crec que hem traslladat de forma molt realista quins són els efectes d’aquest i altres acords comercials i com afecten els productors europeus”.\nPeris ha insistit en la reunió en els riscos d’aquests acords comercials per a l’entrada de plagues i la necessitat de disposar d’eines de prevenció en matèria de sanitat vegetal. “No hem d’oblidar que per cada milió d’euros que s’inverteixen en sanitat vegetal com a prevenció s’estan estalviant a les arques públiques i al sector més de 100 milions d’euros a combatre les plagues i malalties”.\nEn aquest sentit, recordar que les intercepcions a la Unió Europea d’organismes nocius introduïts a través de la importació de cítrics procedents de països tercers, corresponents a 2020, s’han incrementat el 42% en relació a l’any anterior, la qual cosa indica que és un problema que va a l’alça i, per tant, s’han de millorar els sistemes de control.\nLa Comissió Europea tindrà en compte al sector citrícola en la pròxima avaluació de l’acord comercial amb Sud-àfrica added by Grup Televisió on 20 gener, 2021