Cap Vermell - Carta a l'atenció de Correus\nAquesta màxima – més breu en castellà – que va pronunciar el savi Herodot figurava en lloc destacat a totes, si més no a la majoria, de les oficines postals d’Espanya. I complida ben arreu, sense dilació.\nRecordo aquell repartidor de telegrames de 16 anys, devers l’any 1960, que en ple hivern, amb brusca i molt de vent, devers les 10 de la nit de Cap d'Any repartia per llocs tan apartats com Cala Gat o Canyamel els missatges arribats a l'edifici del carrer Segadors Gabellins (abans Jaume Cursach, com encara es diu la part alta d’aquest carrer).\nTalment ara. Un cas concret i recent amb conseqüències: Al destinatari d’un certificat provinent d’Artà, mirau si es a prop, Correus no li va poder entregar un petit sobre (bo de manejar) ni el receptor es va assabentar, tampoc, de l’existència de la missiva, ja que no rebé l’avís d'anar a retirar el certificat. A la finalització dels 15 dies de termini, que Correus acostuma a donar per a retirar la carta, mitjançant un “paperet” en forma d'avís que, sembla que deixa el carter a qualque lloc del domicili del rebedor, si no ha estat retirat, es retorna al remitent.\nAquest o qualsevol destinatari d’un certificat, si el vent no se l’ha endut, molta sort tindrà si pot trobar l’ avís per qualque racó de l’entrada de casa seva. De ser així, s’haurà de desplaçar fins a Correus , segurament se'n portarà una furgoneta, ja que si el carter no ha pogut transportar el sobre al seu domicili deu ser perquè pesa molt. En el cas de la persona que ens ocupa es tractava de creuar dos carrers, 200 metres, des de casa seva a Correus.\nCom pot justificar Correus – si no fa signar la recepció de l’avís – que, efectivament, ha avisat el destinatari? Aquest, per no haver rebut ni vist cap “paperet” no retira el certificat i en el termini de des setmanes expira i l’organisme retorna el document, com va succeir, provocant trastorns al remitent i al receptor.\nAquest simple fet, la desídia de l’administració postal, també de l’oficina gabellina de Correus, o del carter que reparteix – ves tu a saber! – ha suposat per al remitent del certificat (concretament, la Notaria d’Artà) i per a les persones que encarregaren unes gestions al notari, malestar i doblers tudats. Dins el sobre hi havia un requeriment per al destinatari, el qual desconeixia que el rebria. Per tant, no es tracta que no li interessàs el contingut del certificat i que per aquest motiu no l’havia retirat. No. El que passà és que no va rebre l’avís de Correus. Qui ho pot demostrar? Suposam que les denúncies a l'efecte també inclouran aquest aspecte.\nAmb fets com aquest no es estrany que Correus no sigui el que era en temps d’Herodot o de l'esmentat repartidor de telegrames. Un temps en què eren “quatre moixos” els que regien les oficines dels pobles i en la actualitat són molts els que hi treballen. Bé, això, a Cala Rajada, perquè el que és a Capdepera, un sol empleat. La majoria de les vegades, un interí i gràcies.\nHi ha que veure com s’ha anat degradant Correus. Sembla mentida. Com ens va assenyalar un funcionari postal, més tard o d'hora s’eliminaran les petites dependències, el despatx – ja no és més que això, un despatx – del nostre poble. Qui ho ha vist i ho veu!\nNo demorin per més temps, senyors de Correus, el procés de privatització, per a convertir-ho en una empresa de missatgeria i paqueteria. Almanco així no l’haurem de mantenir els contribuents. Com així les retallades encara no han entrat a Correus? No ho deman pel que fa al personal, ja que és cert que allí es troba molta gent honesta, treballadora, responsable, que no es mereix res dolent. Ho dic, simplement, per la institució de Correus, que sembla poc menys que arcaica, a aquestes alçades.\nQue Déu perdoni la sapiència d'aquestes ments preclares que han inventat, més bé provocat, aquests desencerts en el si d'un organisme altre temps modèlic com “ Correus i Telègrafs”! Amen.


Crear Bases de dades | Exercicis d\_’Access\n← Crear Bases de dades(II)\nPrimers passos amb el programa\nAra que ja en sabem una mica de l'Access, anem a per feina, la primera activitat comença aquí. Ara posarem en pràctica el que abans s'ha comentat en forma teòrica. Per començar, pensarem en un exemple d'una biblioteca de llibres de la qual en farem una petita Base de Dades que ens servirà per poder estudiar el programa Access.\nObrir el programa Access 97\nPer obrir-lo cal buscar el botonet que es troba situat al menú: Inicio | Programas. Per la versió de l'Access 2000, el botonet seria: .\nCreació d'una Base de Dades nova (l'anomenarem: practica1.mdb)\nUn cop fet clic en l'opció anteriorment esmentada, entrarem en el programa, i obtindrem la pantalla següent:\nCom que volem crear una Base de Dades nova, triarem l'opció: Base de datos en blanco.\nSeguidament obtindrem la finestra que ens demana desar el fitxer, al qual el situarem en la carpeta de treball de l'alumne habitual, i com a nom li donarem practica1.mdb (només cal escriure practica1, i l'extensió mdb ja l'afegirà el mateix Access)\nUn cop completat el procés tindrem per resultat una Base de Dades buida, sobre la qual treballarem posteriorment. Felicitats, acabes de crear la teva primera Base de Dades.\nObservar un exemple de Base de Dades ja creat\nCom que de moment no en coneixem massa sobre el programa, ara tenim la feina feta, i no ho hem de crear nosaltres, sino simplement observar una Base de Dades ja creada i que és molt semblant a la que acabes de crear tu. Fes clic per poder trobar-la en el següent enllaç: practica.mdb\nA la finestra que ens surt a continuació donar clic a Abrir:\nObrir la Base de Dades només cal fer clic sobre l'enllaç anterior i automàticament obtindrem en pantalla:\nSeleccionem la taula Autors i després donem al botonet d'obrir: . Observar el que s'obté. És el contingut de la taula d'autors del llibres de la meva biblioteca:\nRepetir el procés amb l'altra taula, la de Llibres.\nUna Base de Dades és un conjunt de vàries taules. A continuació es poden veure les altres dues taules que la composen: (en total, la de sobre i les dues de sota, són tres taules en la present Base de Dades)\nNota.- Si ens hi fixem a la taula central, la dels Llibres, hi ha unes columnes (camps) que enlloc de tenir una paraula sencera tenen un codi, i aquest codi és el mateix que hi ha a una altra taula: així enlloc de dir l'editorial Magrana diu MA, i enlloc de dir l'autora Mercè Rodoreda diu 1, etc. Més endavant s'explicarà el motiu d'això.\nAquesta és la forma com funciona la Base de Dades Access 97: amb diferents taules que tenen cadascuna d'elles informació sobre una part del tot:\nEl tot o la Base de Dades (practica.mdb) seria tota la biblioteca de llibres.\nCada taula representa una part:\nTaula Autors: les dades personals dels autors\nTaula Llibres: diferents aspectes dels llibres\nTaula Editorials: les dades de les editorials, etc.\nSempre es treballa amb moltes taules i cadascuna d'elles tracta un tema concret, i totes elles tindran una relació entre sí que formarà l'estructura d'una Base de Dades. És per això que s'anomena Base de Dades Relacional. Això ja ho veurem més endavant.\nPerò a part de les taules, Access té altres elements que són els següent:\nConsultes: Són preguntes que es fan a la Base de Dades i per què no calgui fer-les cada cop es guarden.\nFormularis: Ajuden a la introducció de la informació en pantalla d'una forma més agradable i completen les taules en la part gràfica.\nInformes: Es troben pensats per poder imprimir la informació de les taules o consultes prèvies.\nMacros: Són la gravació i automatització d'unes tasques moltes vegades repetides, així estalvien molta feina reiterativa.\nDe tot això n'anirem aprenent al llarg d'aquest curs.


Premium - Apartments mit Alpenblick und Olympia Skisprungschanze Garmisch-Partenkirchen Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBen posicionat a A prop del centre, Premium - Apartments mit Alpenblick und Olympia Sk és un lloc ideal d'inici d'excursions a Garmish-Partenkirchen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Premium - Apartments mit Alpenblick und Olympia Sk, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha transport hotel/aeroport, habitació familiar, servei de bugaderia, servei de llançadora, àrea de fumadors.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, insonorització, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent massatge. Premium - Apartments mit Alpenblick und Olympia Sk és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Garmish-Partenkirchen.


2013 0417. El PP i C’s viuen a Màtrix - Gironès per la independència\n2013 0417. El PP i C’s viuen a Màtrix\n| Actualitzada el 17/04/2013 00:00\nAra imagini's, senyora, que li expliquen que en un país de 7,5 milions d'habitants hi ha un problema molt, molt, molt gros relacionat amb la realitat lingüística dels seus habitants. Aquest problema és tan terriblement important, tan inajornablement decisiu, tan dramàticament omnipresent, que sovint centra el discurs de dos partits polítics amb representació parlamentària. I ara imagini's que dels 7,5 milions d'habitants de l'esmentat país, 17 famílies -no 1.700.000, ni 17.000, ni 1.700, ni 175, sinó exactament 17 famílies- s'acullen a la possibilitat que proposen aquests dos partits. D'una anomalia numèrica tan delirant com aquesta només se'n poden inferir dues conclusions: a) que el problema, en realitat, era imaginari; b) que hi ha dos partits que habiten en un món imaginari, Màtrix. En cas que les descripcions apocalíptiques del PP i C's sobre l'opressió cap als hispanoparlants fossin reals, ¿per què només 17 famílies, 17, han optat per escolaritzar els seus fills en castellà? On rau l'equívoc del plantejament? El que segueix és una temptativa d'explicació del fenomen.\nA l'Enquesta Europea de Valors (EEV) de 2009 (les dades i l'anàlisi estan editades per Barcino l'any 2010) hi havia un ítem que preguntava: "Si pogués escollir les tres llengües que li agradaria saber i que desitjaria que sabessin els seus fills, ¿quines escolliria i en quin ordre de preferència?" Qui no tingui present aquesta pregunta no entendrà res, justament perquè ara mateix, a Catalunya, el català és una llengua minoritària, parlada de manera habitual per menys de la meitat de la població. Com a llengua inicial és tan sols la del 31,6% dels enquestats (de l'Enquesta d'Usos Lingüístics de la Població -EULP- de l'any 2008, emprada com a referent a l'EEV de 2009). Existeix, sens dubte, aquesta realitat lingüística, però a nivell social existeixen també unes determinadesaspiracions lingüístiques, i aquests dos factors no coincideixen. En aquest sentit, els complexíssims ressorts d'identificació dels catalans no permeten fer el discurs esquemàtic que esgrimeixen alguns. En primera opció, les llengües de preferència a Catalunya són: el català, amb el 52,4%; l'espanyol, amb el 34,6%; l'anglès, amb el 9,8%, i altres amb un percentatge poc significatiu.\nFixem-nos bé en la curiosa simetria entre les dades de la llengua inicial provinents de l'EULP de 2008 amb les de la preferència lingüística en primera opció de l'EEV de 2009. La llengua inicial del 55% dels catalans és l'espanyol, però la preferida és el català, amb una xifra semblant: 52,4%. La llengua inicial del 31,6% dels enquestats és el català; la segona llengua preferida és l'espanyol, amb un percentatge molt proper de respostes positives: el 34,6%. Aquesta simetria pot ser interpretada en molts sentits, naturalment. En tot cas, existeix. Es tracta d'una actitud voluntarista i positiva cap a la llengua catalana, però sense que això vagi en detriment de l'espanyol, preferit en segona opció.\nPP i C's viuen voluntàriament a l'imaginari Màtrix des del moment en què obliden que entre la identitat i la identificació hi ha una espessa selva de matisos que fa que, per posar-ne un exemple ben il·lustre, el fill d'un kenià acabi sent el president dels Estats Units, sense que això impliqui cap menyspreu cap a Kènia. La diferència entre la identitat de sang i la identificació voluntària és que la segona és el fruit d'una decisió conscient i racional, no de l'atzar. Això també explica, per descomptat, que molts catalans de soca-rel s'identifiquin amb coses genuïnament espanyoles, o nord-americanes, o turques, amb tots els graus i gammes de gris possibles entre la vivència de cada identitat. Tot plegat sempre m'ha semblat interessant i fins i tot entretingut, en la mesura que confirma que les persones som lliures i tenim el dret a ser fins i tot excèntriques (John Stuart Mill considerava que una societat sense excèntrics no era una societat sana).\nDit això, crec que tant el PP com C's haurien de fer una reflexió profunda sobre l'estrès gratuït, innecessari, que generen en el si de la societat catalana amb el tema de la llengua. Les seves idees sobre aquest tema em semblen exactament igual de legítimes i respectables que les meves o les de qualsevol altra persona, però considero que això no pot servir per fabular problemes inexistents i tibar la corda cada cop que se'n presenta l'ocasió. En democràcia, les minories no només s'han de respectar: s'han de protegir. Però les minories són una cosa, i les anècdotes numèriques una altra.


Mitjans de comunicació i economia solidària: com fer visible el meu projecte?\nVols sortir a la premsa i no saps com? Els mitjans de comunicació funcionen com un públic específic a qui dirigir les nostres accions comunicatives. Però per poder situar les nostres activitats i campanyes com una notícia, hem d'entendre com funcionen i aprendre a gestionar el nostre gabinet més enllà de la tradicional nota de premsa. En aquesta càpsula et mostrem altres eines i recursos per arribar al periodista de mitjans.\n- Millorar la presència de les iniciatives d'Economia Social i Solitària en mitjans de comunicació\n- Oferir estratègies concretes per convertir les activitats i productes dels projectes socioeconòmics participants en fets noticiables.\n- Donar a conèixer les eines i recursos disponibles per comunicar-se amb mitjans de comunicació.\n- Conèixer bones pràctiques de posicionament d'iniciatives d'Economia Social i Solitària a mitjans de comunicació.\n2. Audiència i mitjans de comunicació: val la pena fer l'esforç?\nLes persones que no tinguin un CIF d¿empresa, per fer la inscripció podreu posar el vostre NIF/NIE.\nITURBE LASKURAIN, ENEIDA\ndt. 10/03/20 al 15:30-18:30


La Moixiganga a Castellterçol, la paraula i la dansa en la Passió de Crist - Fires, festes, oci i llocs per visitar.\nEl Ball de la Moixiganga es representa Dissabte Sant, al vespre, just abans de la Vetlla Pasqual, a la plaça Vella. Es tracta d’una dansa molt antiga que recrea la passió de Crist a través de diferents figures i moviments acrobàtics. És un dels actes més impactats de les festes de Setmana Santa.\nDissabte Sant o de Glòria. S’ha fet de nit. I s’apaguen totes les llums del nucli antic. És ben fosc i hi ha un silenci absolut. De cop, sona una melodia de tambors i gralles. Una comitiva surt del casal de Cal Recader i s’aproxima fins la plaça Vella. Porten torxes i espelmes. El vestuari és ben curiós: tots van vestits de blanc polit. Uns quants membres de la comitiva porten faixes i mocadors lligats al cap, negres. N’hi ha una altres que llueixen una faldilla vermella, armilla de coloraines i un barret de palla molt vistós. Però, malgrat tot, el seguici és solemne. Explicaran, a través del ball, com van ser els últims dies de Jesús a la terra.\nLa Moixiganga es fa al mig de la plaça Vella, que queda només il·luminada per les torxes i les espelmes que porta el públic. Els balladors comencen a fer diversos passos i exercicis acrobàtics. I un narrador explica a quin moment de la Passió de Crist correspon cadascuna de les figures de la dansa. La tenebra, el silenci, la originalitat del ball...fan que sigui un acte que eriça la pell.\nLes moixigangues havien estat molt exteses per tot Catalunya, cada poble en feia la seva pròpia versió. De fet, en alguns llocs servia per escenificar episodis de la passió i la mort de Jesucrist. En canvi, al País Valencià, era una mena de divertiment profà, amb construccions humanes i components burlescos. A Castellterçol és un dels actes més importants de la Setmana Santa. La Moixiganga s’ha anat perdent i reprenent en diversos anys. I s’ha recuperat gràcies a l’esforç de l’Esbart Rosa d’Abril.


La companyia farmacèutica Grifols i l'Institut de Recerca de la Sida IrsiCaixa han signat aquest divendres un acord de col·laboració per impulsar la recerca biomèdica en VIH i altres malalties relacionades, han informat en un comunicat.\nTroben alteracions associades a pèrdua del control immunològic en pacients amb VIH\nGrifols aportarà 1,5 milions d'euros anuals durant cinc anys a través de la Grifols Innovation and New Technologies (Giant) i que es destinaran a finançar investigacions i afrontar altres reptes de la biomedicina actual, com l'estudi del microbioma o les malalties infeccioses emergents .\nL'empresa farmacèutica es converteix així, al costat de la Fundació Bancària La Caixa, a preferent per finançar les necessitats de les línies d'investigació d'IrsiCaixa, i podrà explotar amb caràcter preferent els resultats i les patents que resultin dels projectes, si bé la titularitat serà exclusiva d'IrsiCaixa.\nPer valorar el progrés dels diferents projectes d'investigació d'IrsiCaixa es crearà una comissió de seguiment que es reunirà periòdicament i estarà formada per representants de Grifols i IrsiCaixa, i estarà present el director d'IrsiCaixa, Bonaventura Clotet.\nIrsiCaixa és una fundació privada sense ànim de lucre, impulsada per la Fundació Bancària La Caixa i la Conselleria de Salut de la Generalitat, que des de fa 20 anys lidera la investigació per eradicar el VIH / Sida i altres malalties relacionades.\nEl conveni l'han oficialitzat aquest divendres el director general de Recerca de Salut de la Generalitat, Albert Barberà; el president d'honor de la Fundació Bancària La Caixa, Josep Vilarasau; el director corporatiu de Recerca, Àngel Font; el director d'IrsiCaixa, Bonaventura Clotet, i els consellers delegats de Grifols, Víctor i Raimon Grifols.


Felipe González: “Que Puigdemont hagi anat a Brussel·les és un acte de covardia” | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nFelipe González: “Que Puigdemont hagi anat a Brussel·les és un acte de covardia”\nL'ex-president defensa la independència de la jutgessa que va empresonar el Govern destituït, però recrimina a Rajoy que no fes política i apliqués abans l'article 155\nBuenos Aires 4 NOV 2017 - 10:07\tCET\nFelipe González és a Buenos Aires per participar en el XVIII Fòrum Iberoamèrica, un grup de debat d'alt nivell amb polítics i empresaris, però alhora està molt pendent de la realitat espanyola. En una entrevista amb EL PAÍS, el diari Clarín i Ràdio Continental, l'ex-president admet que l'empresonament de bona part del Govern català destituït pot perjudicar l'estratègia del Govern de Mariano Rajoy, "suposant que la tingués", però insisteix que a Espanya la justícia és independent i responsabilitza els dirigents catalans per la seva actitud. Especialment a Carles Puigdemont, a qui titlla obertament de "covard" per haver-se refugiat a Brussel·les. Però també retreu a Rajoy que no fes política i apliqués abans l'article 155.\nPregunta: Com veu la situació de la crisi catalana?\nResposta: Espanya està suportant com a Estat democràtic la seva pitjor crisi des que va començar el règim del 78, del que em sento representant absolutament legítim: la pitjor crisi de la democràcia des de llavors. Aquesta crisi té un factor fonamental, que és que hi ha una part dels catalans, no Catalunya, que sense legitimitat i sense legalitat han trencat la convivència, l'Estatut d'autonomia en què es basa el seu poder, han trencat la Constitució i han desobeït totes les sentències, però parlen en nom de Catalunya, tal i com ha passat durant el segle XX amb tots els nacionalismes.\nP. Pot l'empresonament dels ex-consellers perjudicar la solució de la situació?\nR. Jo mai li donaria aquest enfocament. He defensat des de fa molts anys la iniciativa política per enfrontar la crisi a Catalunya. Per què? Perquè és l'única manera de minimitzar la dimensió penal dels esdeveniments. He volgut prioritzar la política perquè és l'única cosa que el Poder Executiu controla. Si hagués actuat políticament, fins i tot en l'aplicació del 155, que és pura política, i ho hagués fet a temps no estaríem desencadenant els inevitables procediments penals.\nP. Estem aquí no haver fet política abans?\nR. No crec que totalment sigui així, però que l'absència d'iniciativa política ha obert molt més espai a una dinàmica que té els seus fonaments jurídics de caràcter penal, no en tinc el menor dubte. Els posaré un exemple. Quan el senyor Artur Mas és president de la Generalitat i convoca a una consulta il·legal després que el Tribunal Constitucional li digui "escolti, que vostè no té competències per fer-ho" i ho fa igual. Imaginin-se que en aquest moment hagués estat requerit, des del punt de vista constitucional, sense amenaça penal, i li haguessin cridat l'atenció amb el 155, que han demonitzat, però és igual que l'article 37 de la Constitució alemanya. Simplement és dir-li: "Vostè no compleix amb la seva funció, no respecta les seves competències, li crido l'atenció perquè torni a respectar l'ordenament jurídic. En cas que no ho faci, el Senat em dona la possibilitat de suspendre'l de les seves funcions".\nP. Està massa judicialitzada la crisi?\nR. Estic en contra de la judicialització de la política, perquè inevitablement això acaba amb la politització de la justícia. Però tothom, o gairebé tothom, està manifestant el seu respecte cap a que una senyora jutgessa atengui a la decisió del fiscal i dicti la presó provisional sense fiança com a mesura cautelar. La gent respecta, sap que aquesta jutgessa és completament independent. Perquè quan parla del Poder Judicial sembla que és el poder del Govern. La magistrada que ha pres la decisió és independent.\nP. Què li sembla la decisió de Puigdemont de quedar-se a Brussel·les i de no respondre a la Justícia espanyola?\nR. Tant de bo no es molesti pel que vaig a dir. Em sembla un acte de covardia, gairebé de vodevil que deixa als peus dels cavalls els seus seguidors i a més de la meitat del seu Govern, perquè el gran argument de la magistrada sobre el risc de fugida no l'ha d'explicar molt, ja l'hi dona el senyor Puigdemont. És del què parla tots els dies, avui l'hi he escoltat dir, d'una democràcia del segle XXI. Si el seu discurs és de nacionalisme irredentista, supremacista, que és com a molt identificable amb els desastres del segle XX del nacionalisme, com reclama vostè que això és del segle XXI? Li diria una cosa que és intel·lectualment divertida. Puigdemont no és president de la Generalitat, no perquè hagi estat destituït, que també, en aplicació del 155, sinó perquè ell ha proposat destruir la Generalitat i la Constitució. Per tant, si fos alguna cosa, que no ho és, seria president de la república independent.\nP. L'empresonament de funcionaris catalans pot perjudicar l'estratègia del president Rajoy a Catalunya?\nR. De debò que té una estratègia el Govern? [riu]. En el cas que la tingués i aquesta estratègia coincidís amb la necessitat que hi hagi eleccions… Crec que, per fortuna, no hi haurà inhabilitacions pel 21 de desembre. Ni tan sols per a Artur Mas. A la gent se li oblida i diu que està inhabilitat, però la sentència no és ferma, està recorreguda. Per tant no hi haurà inhabilitació. Faré una broma gairebé grotesca: alguns dels que no estiguin en llibertat per fer campanya, si són candidats, tindran un avantatge relatiu perquè tindran una excusa per no haver d'explicar la quantitat de ximpleries que han fet per portar Catalunya a aquest desastre. Els serà suficient amb dir que estan presos. Perquè cal veure les coses que han fet. Ja són 2.000 empreses que han canviat de domicili, algunes amb un segle i mig d'arrel catalana.\nP. Creu que el món entendrà això? Hi ha hagut crítiques pels empresonaments.\nR. No, clar, el món no ho entén. Aquí hi ha una sola legalitat, com a qualsevol país democràtic. Imaginin que la governadora de Buenos Aires porta a la legislatura de la província l'exercici del dret d'autodeterminació per separar a la província de Buenos Aires de l'Estat argentí. Això és el que ha fet. Però en el relat han explicat un munt de mentides que ha creat una confusió general, cosa que és bastant freqüent en la societat que vivim. Quantes mentides de Trump s'expliquen que la gent creu que són veritat? En el relat han anat guanyant, però ja no, perquè la mentida té les cames curtes.


Els drets costen molt d'adquirir, però es poden perdre en un bufit - Diari La Veu\nEls drets costen molt d'adquirir, però es poden perdre en un bufit\nDivendres, 18 de desembre de 2015 08:00h\n«ARTICLE XXV, secció 2\nAteses les limitacions naturals dels hòmens –un perill clar i present al benestar nacional quan no estan constrets per la curosa i constant supervisió d’una fembra ciutadana responsable–, tots els ciutadans dels Estats Units seran considerats legalment menors, malgrat l’edat cronològica que tinguen; tanmateix, però, seran tractats com a adults als tribunals si tenen dihuit anys d’edat o més.»\nAixí comença –amb els gèneres canviats per mi, és clar; sinó, sonaria increïble– la novel·la de Suzette Haden Elgin, Native Tongue [(“Llengua materna”), 1984; fragment versionat a partir de la traducció castellana], una realitat que viuen diàriament milions i milions de dones al món, com ara a Aràbia Saudita, on justament el proppassat dissabte 12 de desembre, en unes eleccions municipals qualssevol –no us deixeu enlluernar per la manipulació mediàtica de torn–, les dones pogueren votar i ser candidates per primera vegada. Un dret que, com tants d’altres, no-se-sap-quins ‘déus’ ginòfobs quan els interessa ens donen i quan els interessa ens lleven.\nI ve al cas perquè hui s’estrena, per fi, al País Valencià, Suffragette –i no, ‘Sufragistas’, com l’han traduïda en espanyol, que té l’origen en un terme despectiu que féu servir un periodista anglés misogin amb la intenció de ridiculitzar-les–, dirigida per Sarah Gavron; una pel·lícula que transcorre entre 1900 i 1919, i que conta la història d’un grup d’activistes britàniques, les militants de la WSPU (“Unió Social i Política de les Dones”), una organització nascuda el 1903 per a reivindicar com fos el dret al vot de les dones al Regne Unit, en contraposició amb el sector sufragista moderat, la NUWSS (“Unió Nacional de les Societats per al Sufragi de les Dones”). Doncs bé, segons diuen diferents sinopsis del film, la major part d’aquestes dones no pertanyien a les classes altes, sinó que eren treballadores que, en veure que llurs protestes pacífiques no servien per a res, es radicalitzaren i passaren a la provocació i l’acció directa, disposades a perdre-ho tot per a aconseguir la igualtat: el treball, la casa, els fills... la vida. És la història de Maud (Carey Mulligan), una d’aquelles dones, i de la seua lluita per la dignitat humana. I també ve al cas perquè aquest diumenge hi ha unes eleccions generals, aquest colp, però, sense cap candidata... i fa de mal pensar que en ple segle XXI continuem veient una palla en els ulls dels altres i no la biga en els nostres. Què hi farem!\nSuffragette, parla d’una revolució, la feminista. Segons el diccionari català-valencià-balear, una revolució és “un alçament encaminat a acomplir un canvi fonamental en l'organització política, en el govern o constitució d'un estat o d'una altra organització humana, a base de capgirar el sistema polític existent” [patriarcal i masclista]. Una revolució pacífica –tret d’anecdòtiques violències defensives–, adreçada a un(e)s receptor(e)s no parcials, almenys geogràficament, com sí que ho foren la francesa, la nord-americana o la russa, i, per tant, global, ja que afecta la meitat de la població humana; és a dir uns quatre mil milions de persones, si més no, en l’actualitat. Una revolució que pretenia i pretén quelcom tan simple com la igualtat per a tots els humans –incloses les humanes–, perquè no hi ha cap determinació biològica que transmeta actituds i comportaments ni que justifique la dominació d’un sexe sobre l’altre. Totes i tots sagnem si ens punxen.\nEspere que les sales de cine s’òmpliguen de tants i tantes rebels i votants d’esquerres –i també, de centre i de dretes, no seré jo qui els impedisca anar-hi–, i que en prenguen nota, però de deveres i no perquè toca. Només un advertiment: mirar-ho tot amb ulleres lila enganxa i res no torna a ser igual mai més.\nQuant a la pel·lícula, no sé si serà bona o dolenta –té bona pinta, diuen–, però l’aniré a veure, i segurament ho faré el mateix diumenge 20D: per descansar de tanta fal·làcia i malvestat, i després d’haver exercit al matí un dret que tant ens ha costat obtindre. Això sí, rebel com sóc i seguint l’exemple de les suffragette, com a mínim, i per a un Senat en vies d’extinció, el meu vot tindrà color lila.


TREBALLS D'IGNIFUGACIÓ A LA TORRE DE XOCOLATA DE NORTE-EUROCAO DE VILADECAVALLS - Ignifugacions generals, protecció passiva contra el foc, treballs amb perlita i vermiculita, llana de roca, pintura intumescent, pintura ablativa, panell conlit, plaques Promat, franges tallafocs, segellaments de passos d´instal•lacions i protecció de conductes\nHome Actualitat TREBALLS D'IGNIFUGACIÓ A LA TORRE DE XOCOLATA DE NORTE-EUROCAO DE VILADECAVALLS\nTREBALLS D'IGNIFUGACIÓ A LA TORRE DE XOCOLATA DE NORTE-EUROCAO DE VILADECAVALLS\nIgnifugacions Generals ha realitzat la protecció a la torre de xocolata de Norte-Eurocao de Viladecavalls. Els treballs efectuats són la protecció contra el foc de l'estructura metàl·lica amb pintura intumescent.\nAmb més de 40 anys d'experiència, Norte-Eurocao és el Iberic Hub Manufacturer de semielaborats per Pastisseria, Fleca, Gelateria i Galeteria referent del sector. Creen i inspiren en clau dolça.\nSón desenvolupadors independents de xocolates purs i succedanis amb un dilatat expertise a més en cremes, brillantors, gelatines, mixes i altres especialitats. Disfruten d'un creixement sòlid basat en la contínua recerca d'oportunitats.\nNord-Eurocao és part del Grup Holdfood, empreses fabricants d'ingredients integrats verticalment. És el resultat de la unió de recursos humans, industrials i financers per aconseguir avantatjoses sinergies.\nEl seu compromís amb els clients és un reflex de la independència de l'empresa pel que fa a grups internacionals. Els seus productes són consumits a tot arreu del món i adaptats a les necessitats dels diferents mercats.\nLa fórmula del nostre èxit es composa de l'esforç d'uns professionals altament formulats i preparats, enconstant recerca del millor resultat per als nostres clients.


Casal d'estiu 2019 escola SEAT - Organitzat per l'AE Sant Andreu\nCasal d’estiu 2019 SEAT:\nCasal Homologat per l’Ajuntament de Barcelona\nEl casal es realitzarà a l’escola SEAT\nHi haurà 150 places per torn. Les dates de realització del casal seran\ndel 25 de Juny al 27 de Juliol ambdós inclosos.\nCentre d’interès i organització setmanal:\nA continuació pots veure les activitats i temàtiques de totes les setmanes\ndel casal “Les intel.ligències múltiples” a l’escola SEAT.\nTota la info casals 2019\nSetmana de la intel.ligència naturalista.\nDel 25 de Juny al 28 de Juny.\nSortida: Tibidabo (sortida de tot el dia)\nSetmana de la intel.ligència Espacial i la Lògica-Matemàtica.\nDe l’1 al 5 de Juliol.\nSortida: Multiesport Ubae (sortida ½ jornada).\nSetmana de la intel.ligència musical i interpersonal.\nSortida: Illa Fantasia (sortida de tot el dia) o inflables aquàtics a Can Zam.\nLa nit al casal.\nSetmana de la intel.ligència Coporal-Cinestèsica.\nSortida al Parc de Malgrat de Mar (sortida tot el dia).\nPortes obertes per a totes les famílies el divendres!\nSetmana de la intel.ligència intrapersonal i lingüística.\nDel 22 al 26 de Juliol.\nExhibició a la festa dels pares.\nSortida al salting (1/2 jornada) ó Maraventura (sortida de tot el dia).\nHoraris i preus del casal d’estiu a l’escola SEAT.\nTres horaris diferents:\nHi hauran tres possibilitats d’horaris diferents.\nCasal d’estiu amb horari de 9:00 a 13:00 h, sense dinar.\nDe 9:00 a 15:00:\nCasal d’estiu amb horari de 9:00 a 15:00 h, inclou dinar.\nDe 9:00 a 17:00:\nCasal d’estiu amb horari de 9:00 a 17:00 h, dinar inclòs.\nPreu setmanal: 5 dies de dilluns a divendres\nHorari de 9:00 a 13:00 h\nHorari de 9:00 a 15:00 h\nHorari de 9:00 a 17:00 h\nEls descomptes d’aquests casal d’estiu no son acumulables\nPer germans inscrits:\nCasal d’estiu amb descompte per germans inscrits: 5% del preu total només al segon germà.\nCasal d’estiu amb descompte per família nombrosa i/o monoparental: 10% del preu total aportant el carnet corresponent.\nCasal d’estiu amb descompte per famílies que venen al casal sencer: Només a famílies que paguen el 50% en el moment de la inscripció.\nSi alterna horaris i ve totes les setmanes s’aplicarà un descompte del 12% del preu total.\n225€ de 9 a 13 hores casal sencer (al moment de la inscripció)\n450€ de 9 a 15 hores casal sencer (al moment de la inscripció)\n500€ de 9 a 16.30 hores casal sencer (al moment de la inscripció)\nEl pagament d’aquest casal d’estiu es podrà fraccionar en 2 parts idèntiques.\n50% en el moment de la inscripció.\n50% pendent, abans del dia 4 de Juny.\nEl servei d’acollida matinal es realitzarà:\nDe 8:00 a 9:00 hores (mínim 10 alumnes/torn).\nEl preu serà de 10 €/setmana.\nAquest servei també pot ser esporàdic (3€/dia) (diari, o amb dies fixes… només dilluns, només dimarts, etc… dos dies a la setmana…)intentarem sempre que sigui possible adaptar-nos a les necessitats de les famílies.\nEl servei de menjador es realitzarà diàriament en l’horari de 13:00 a 14:00. Aquest servei pot ser diari de dilluns a divendres o també esporàdic en funció de les necessitats de les famílies.\nL’horari del menjador serà de 13:00 a 14:00.\nTambé es pot fer us esporàdic del servei de menjador avisant amb antelació. El preu esporàdic és de 10€ (inclou menjador i horari fins les 17 hores)\nInscriu-te al casal d’estiu SEAT ara\nAquest casal és homologat per l’Ajuntament de Barcelona i es poden demanar ajuts i monitor de suport per aquelles famílies que ho necessitin. Totes les famílies que sol.licitin beca, han de realitzar la inscripció a les dats que marca la campanya d’estiu ja que passat aquest període no es poden demanar ajuts.\nInscriu-te al casal:\nEnvia’ns un missatge o la teva inscripció amb el següent formulari o via email a la bústia: jcueva@aesantandreu.org.\nFull d’inscripció correctament emplenat.\nFotocòpia DNI pare, mare o tutor.\nFotocòpia CatSalut i llibre de vacunacions actualitzat.\nDescarregat el full d’inscripció a continuació.\nEl 3 de juny és l’últim dia per fer el segon pagament del casal (totalitat).\nTambé recordem que les beques cobreixen com a màxim 2 setmanes.\nEl pagament de les altres setmanes s’ha de fer abans del dia 3 de juny.\nCasal homologat per l’Ajuntament de Barcelona:\nPes màxim 5Mb, fitxers permesos: Pdf.\nFotocòpia DNI tutor\nPes màxim 5Mb, fitxers permesos: Pdf\nFotocòpia llibre de vacunacions\nAccepto l'enviament d'informació relacionada amb aquesta consulta.


Els incidents van començar amb l’entrada a presó de l’expresident Jacob Zuma per negar-se a declarar per corrupció\n13 de de juliol del 2021. 18:03\nAlmenys 32 persones han mort a Sud-àfrica des que van començar fa diversos dies els saquejos i la violència, segons dades d’un responsable provincial. Els primers incidents, amb rutes bloquejades i camions incendiats, es van produir divendres, l’endemà de l’empresonament de l’expresident Jacob Zuma, condemnat a una pena de presó en ferm per desacatament a la justícia al negar-se a declarar en un cas obert per corrupció.\nUn total de 26 persones van morir a la província de Kwazulu-Natal (est). Se n’hi afegeixen sis que van perdre la vida en zones pròximes a Johannesburg, va informar dilluns a la nit el president, Cyril Ramaphosa.\nZikalala va indicar que algunes de les morts van tenir lloc en «estampides en el context de disturbis», sense precisar un lloc.\nEls episodis violents es van propagar després durant el cap de setmana en l’aglomeració de Johannesburg, capital econòmica del país. Els incidents van continuar en la nit de dilluns a dimarts, van constatar diversos periodistes de l’AFP, especialment a Soweto, l’immens township (àrees desfavorides reservades a persones «no blanques») a l’oest de Johannesburg.


El temps a Virà\nDurant la jornada d’avui hi haurà cel serè o poc ennuvolat per núvols alts, sobretot a partir de la tarda. Independentment, fins a darrera hora del matí hi haurà alguns estrats baixos en punts de l’altiplà central, i per altra banda, al final del dia es formaran intervals de núvols baixos al litoral sud. No s’espera precipitació. La temperatura mínima entrarà en un descens lleuger o puntualment moderat, i la màxima es mantindrà similar. La visibilitat serà entre bona i excel·lent en general, amb alguns bancs de boira matinal al nord i est de la depressió central. En conjunt bufarà vent de component oest fins a mig matí i de component sud i oest a partir de llavors. En general serà d’intensitat fluix i moderat, més reforçat a la tarda a la costa central i al sud de la Costa Brava amb algun cop fort.\nLa mar: Hi haurà entre maror i marejol al llarg de la zona litoral.\nDemà: Tindrem una jornada més ennuvolada. Al litoral i prelitoral el cel es mantindrà entre mig i molt ennuvolat per intervals de núvols baixos al llarg del dia. A la resta el cel estarà enteranyinat fins al migdia. A partir de llavors augmentarà la nuvolositat arreu del país.


Home > Agreements and networks > ONCE\nLa formació recíproca: tant de l´O.N.C.E a professionals i estudiants/es de la UV com d´aquesta a professionals de l´educació de l´O.N.C.E.\nLa plena integració i normalització soci-educatives de l’estudiantat amb discapacitat visual en la UV., en els seus diferents àmbits i vessants.\nFormació, que inclou la col·laboració directa o concreta dels tècnics de l´O.N.C.E en les aules de les facultats o centres que ho requerisquen; o en cursos, jornades, seminaris, grups de treball, etc., organitzats per la UV; l´organització conjunta de cursos, jornades, seminaris, cicles de conferències,… relatius a la formació de persones amb discapacitat visual; i aquells programes i activitats que es consideren d´interès per la Comissió Tècnica de Seguiment. També s´inclou la formació que es puga concretar per part de la UV per a professionals de l’educació de l´ONCE, sobre matèries com: tècniques de recerca, reforma educativa, avaluació i diagnòstic, etc.


Mataró inaugura la Casa de la Música Popular amb FAST3 i Mastretta en concert - Ajuntament de Mataró\nMataró inaugura la Casa de la Música Popular amb FAST3 i Mastretta en concert\ndijous 03 març 2005\nDemà divendres, dia 4 de març, s'inaugura la Casa de la Música Popular de Mataró, un projecte fruit del conveni de col·laboració que es va signar el passat mes de desembre entre la cooperativa de treball associat sense afany de lucre Visualsonora SCCL, més coneguda com a CLAP, l'Ajuntament de Mataró i l'Institut Català de les Indústries Culturals (ICIC).\nL'acte d'inauguració tindrà lloc a les 20 hores a la Sala CLAP (carrer de Serra i Moret, 4) i estarà presidit per l'alcalde de Mataró, Joan Antoni Barón, el director de l'ICIC, Xavier Marcé, i el representant del CLAP, Jordi Herreruela.\nLes portes del CLAP s'obriran cap a les 19.30 hores, i com a plat fort de la vetllada hi hauran les actuacions gratuïtes de Fast3 i Mastretta. Els primers actuaran a les 20:00 hores a la Sala petita, mentre que Mastretta ho faran a les 22:00 hores a la Sala gran.\nLa Casa de la Música Popular és una proposta pionera, que consisteix en un nou model d'equipament cultural de titularitat privada amb vocació de servei públic, la finalitat del qual és essencialment la formació, creació, exhibició i difusió de la música popular a Catalunya.\nEls objectius prioritaris d'aquest projecte són: contribuir a la normalització de la música popular i moderna catalana; dotar d'eines de creació, experimentació i exhibició als creadors i artistes; fomentar la creació de nous públics; acostar la cultura als joves, enfortir el teixit de la indústria musical a Catalunya; afavorir la diversitat enfront l'homogeneïtzació i fomentar la participació ciutadana, com consta en el conveni.\nPel que fa a les aportacions econòmiques, l'acord, amb una vigència de tres anys, preveu que l'Ajuntament de Mataró destini una aportació màxima de 270.000 euros; l'ICIC, de 120.000 euros i el CLAP de 180.000 euros. L'entitat aporta, com a infraestructura, la sala CLAP que consta de dues sales per a concerts i un estudi d'enregistrament i afegirà un altre local amb un total de 17 cabines d'assaig.


Josep Vallverdú - Frontissa\nEl portaestendard infatigable\nper Ignasi Aldomà\nDilluns, 24 de gener de 2022 - 12:15h\nJosep Vallverdú | Albert Carreras\nParlar de Josep Vallverdú i de la seva obra és parlar inexorablement d’una producció que encara s’està coent al foc lent de la llar. Quan l’any 2016 dedicàrem una extensa publicació a l’anàlisi de la seva obra teníem la impressió de fer un inventari i balanç definitiu del que havia estat la seva obra. Josep Vallverdú, nascut el 9 de juliol de 1923 a la ciutat de Lleida i que s’apropa als cent anys com aquell qui no vol, continua en perfecte estat de forma i persevera en la seva magna obra literària. Com si l’escriptor s’hagués proposat de portar el llistó del 70-70-70 que havia establert el seu biògraf de capçalera Josep Maria Aloy, fenescut el febrer de 2020, a un 100-100-100, que resumiria els llibres publicats per Vallverdú en els tres camps en què es desplega fonamentalment la seva obra; la literatura infantil i juvenil, les traduccions i un tercer grup d’obres d’assaig, dietaris, memòries i altres gèneres pròxims a la no-ficció.\nTreballador infatigable de la literatura, en aquests darrers anys Josep Vallverdú reorienta la seva obra en un sentit més vitalista o, si es vol, menys tancat en el laboratori del discurs narratiu i més obert als sentiments i vivències i experiments personals. S’ha acabat de fa uns anys el treball ardu de les traduccions i també s’ha fet un punt final en la literatura de ficció més extensa. Ara el treball literari se cenyeix als contes curts i es desplega en una vessant que l’autor pràcticament no havia conreat abans, el de la poesia. És com si l’escriptor amb els anys prengués mesura de les seves pròpies forces per conservar la claredat del pensament i de la lletra. I a fe que ho aconsegueix, que sembla gairebé un miracle.\nAixò sí, aquesta concentració de la creació literària es fa també sense perdre de vista l’actualitat literària i la social i política sobre les quals no deixa de lliurar el seu pensament crític i sempre constructiu a través de conferències, presentacions i pròlegs de llibres i articles en revistes i diaris. Com el que apareix en el diari Segre (23/12/2021) just en el moment que es redactava aquest article. “... no n’hi ha prou de recórrer a jutges que tenen tirada a perjudicar-nos, cal que nosaltres, els de casa, parlem més català”... “fins arribar a una meta molt significativa: que per viure i treballar a Catalunya sigui important saber el català”, comenta l’escriptor a propòsit dels impediments del català a l’escola.\nSi Josep Vallverdú es manté a prop dels cent vent viu i actiu és de ben segur per la seva constància i esperit laboriós, per la seva convicció robusta en els ideals de llibertat i república, per la tenacitat i els ideals endurits i posats a prova en la llarga nit franquista. I el caràcter respectuós, positiu i constructiu que ha guiat la seva obra, des dels inicis fins a dia d’avui. Curiosament, tot buscant un poema per il·lustrar el casament d’una persona estimada, vaig anar a raure en un poema de Josep Vallverdú, després de passar per una pila de poetes del parnàs literari que només oferien versos de sentiments no correspostos, traïcions i desenganys amorosos- que no pertocaven massa a l’ocasió. En l’actualitat de l’escriptor abunden els poemes amorosos i el fragment del que segueix, dedicat al poble de Claret, ens posa en contacte també amb la terra.\nClaret. Foto: Ignasi Aldomà\nMolt prop del centre exacte geogràfic\nde Catalunya, s'arrecera Claret,\nentre tossals d'alzines i rouredes\ni al fondal, verns i freixes.\nNo més d'una desena de cases segarrenques,\nd'espessos murs, alçats en pedra seca,\nencarades a la plaça de tres caires,\naquí, en la ratlla invisible i fina,\nque ens separa de terres solsonines.\nLlangueix a mitja tarda la Festa Major;\nmentre els vilatans, avui vinguts d’arreu,\nxerren a recer de l’esglesiola romànica,\ntu i jo, en silenci, agafats de la mà,\ncaminem fora vila, vers el gran sender\nque mena de Solsona a Cervera.\nEl cel és groc encès, i en la tarda oberta,\nles roselles esquitxen de sang el blat encara tendre.\nLes planes petites, entre lloms arbrats\ndesprenen mil matisos, quasi fosforescents;\ndessota, el misteri glateix al ritme de la vida.\nDe tant en tant, un roc d’esquena arrodonida\nemergeix, solemne. I el paisatge, tot ell\nesdevé càlid, llunyà i alhora íntim.\nDe sobte m’has besat, i he sentit,\namb una esgarrifança,\nque les nostres mans, enceses, desfeien l’estreta\ni es fonien, com dos pètals, dolçament,\ndins una trèmula, llarga nota d’orgue “\nExtret del llibre de Josep Vallverdú: Argila. Pagès Editors, 2014, p. 99.\nAquestes són les cordes de l’arpa que mantenen ben viu el gran bard del Ponent de Catalunya.\nIgnasi Aldomà, autor de “Paisatge, país, pàtria. Josep Vallverdú i el Ponent imprescindible” (Pagès editors, 2016)


XEREMIES/FLABIOLS I TAMBORINS - I Trobada de bandes i escoles a Sóller - Trobades Xeremieres\nI Trobada de bandes i escoles a Sóller\n#1 · 18/Ago/2005, 14:33 · Editado por Xescrei\nDia 27 d´Agost a les 11 h a la Plaça Constitució. Falten bandes per confirmar però esperam que hi haurà entre 30 i 50 xeremiers i fabiolers. Amb actuacions individualitzades per bandes, escoles i colles. Passacarrers amb els participants.\n#2 · 18/Ago/2005, 15:42\nJa fareu fotos i videos que jo no hi podré anar-hi!! una pena! :S\nPer cert, quines bandes aniran? i escoles? que podries fer un llistat?\n#3 · 19/Ago/2005, 08:10 · Editado por Xescrei\nNo sonc part de la comisió d´organització i no estic segur de les que venen, però crec que hi ha\nDel Grallalsac de Bunyola\nEs Reguinyol de Muro\nEls Xeremiers de Mancor i Buger\nL´escola de Xeremiers de Palma\nEls Xeremiers de Sta. Maria\nEls Xeremiers d´Alaró\nEls Xeremiers de Son Servera\ni evidentment els Xeremiers de Sóller.\nUn passacarrer i després s´interpretaràn tres cançons per escola/banda sobre el catafal que haurà instalat a la plaça constitució.\n#4 · 20/Ago/2005, 13:47\nAixò pinta molt bé, jo faig comptes venir si puc.\n#5 · 21/Ago/2005, 02:00\nSom en Xavier Juan. Qui ha fet la selecció? Per què si es tracta de una primera trobada de bandes , trob que començau malament ja que falten algunes com els Orats o els Vuit Vents entre d'altres. M'agradaria saber quins criteris s'han seguit i si hi ha censura?\n#6 · 21/Ago/2005, 09:27\nels orats estem convidats, però no hi podem assistir perquè en aquestes dates estem a Menorca, i un bon greu que ens sap. salut i divertir-vos, Orats\n#7 · 21/Ago/2005, 11:14\nXavier a on realment i ha censura es la Diada de Mallorca i aixo es ben cert. De totes ses maneres si vos conviden millor con mes som mes renou farem\n#8 · 21/Ago/2005, 18:20\nVeig que sempre anau a cercar sa polèmica, ja ho diuen ja que "la cabra tira al monte", i amb això no vull dir cabró a ningú.\n#9 · 21/Ago/2005, 18:41\nNo és vera! A la Diada de Mallorca (31 de Desembre) hi pot anar tothom qui vulgui! És més, som molt pocs sempre!\nOn no te dic que no és a la Diada d'UM (12 de setembre), però bé les institucions són com són...\nPel que fa a aquest tema, això no tendria més importància si no fos per una falta de tacte, a parer meu. Sé de bona font (en conec més d'un de solleric) que si no s'ha convidat als Sonadors dels Vuit Vents era, literalment, "perquè no espenyin la festa", almanco en teoria. Me pareix un poc increïble que els Xeremiers de Sóller creguin que no som capaços de comportar-mos a una trobada de forma correcte. Per paga a la trobada de la Pobla agafam trompes, macetes i tiples i anam a tupar als de Ciutat!!! Per favor! És més, tenim una relació cordial amb la immensa majoria dels membres de la Banda de l'Escola Municipal; tothom sap que el nostre "divergent punt de vista" és amb una persona en concret, del qual no som els únics "detractors" que té dins el món xeremier, precisament.\nMe pareix més fort a més que no sen's hagi convidat tenint en compte que entre els nostres membres hi ha xeremiers de sóller, uns de l'associació amb aquest nom i d'altres que no ho són, i crec que aquí és allà on hi ha el problema, però és un trull que haurieu d'arreglar entre vosaltres.\nAl cap i a la fi, tot se redueix a qui és més amic de qui, o qui deu més favors o a quin racó n'hi ha més dels nostres, com tot dins el món xeremier. És un poc trist, però bé. I amb això no vull dir que jo no actui així, eh? el que passa és que és l'única manera de sobreviure, musicalment parlant.\nPer acabar, just dir que me pareix que els Sonadors dels Vuit Vents hem fet un treball prou digne en aquests curts anys d'existència i que és "mostrador". I no interpreteu que cregui que tenim més dret que uns altres a ser-hi, cadascú convida qui vol, però bé, que les relacions no m'agradaria que es deteriorassin, que els sollerics sou de puta mare!!\nAu, ja ho he dit, salut i a mem si ens arribarem a veure dia 27!!!\n#10 · 21/Ago/2005, 20:04\nJoantonisans. Per a tu es anar a cercar polèmica el demanar i voler sebre coses?\nQui no demana i no vol sebre torna ignorant i ni tu ni jo ho volem ser, no es vera?\nDeixat de cabres i cabrons i bon rollo per a tothom que ja basta el que hi ha.\nSom en Xavier, es que he perdut el meu pass..\n#11 · 22/Ago/2005, 22:08 · Editado por Xescrei\nEy, que passa, no vos llanceu a tirar amb bala sensa saber el que hi ha en realitat.\nMirau, ja voldriem ja convidar a tot el món xeremier de Mallorca, però resulta que tenim un presupost més aviat ridicul que no dona per a tant. Val més que no vos comenti la quantitat de la que parlem perque en lloc de dir-nos Xeremiers de Sóller ens haurieu de dir Milagrers de Sóller.\nVolem a més que les actuacions dels grups convidads es facin de forma controlada, vull dir que tothom actui de cara al públic al lloc i al moment que l´hi pertoqui al catafal preparat per a tal esdeveniment. Això fa que per no eternitzar les actuacions es tengui que llimitar el nombre de grups.\nCada any tenim l´intenció de convidar a grups diferents de l´any anterior. Als Xeremiers de Sóller ens sabria greu si alguna altra banda que no l´hem poguda convidar enguany es sent agraviada.\nXavier Joan, fas molt bé en demanar les coses, la comunicació es sempre una de les millors formes de evitar els mals entesos.\n#12 · 23/Ago/2005, 09:26\nQui són els xeremiers d'Alaró??\nVos puc ben assegurar que a Alaró no hi ha cap banda ni cap escola de xeremiers.\n#13 · 27/Ago/2005, 19:34\nEnhora bona Sollerics em passat un bon dia en sa vostre companyia . Lo millor sa sonada tots junts. Es dinar tambe molt bo en molte de germanor. Sa tocat en ganes i alegria. Esper que l´any qui ve es repeteixi\n#14 · 27/Ago/2005, 19:36\nPensau a passar ses fotos si en teniu jo me oblidad sa camara . Endavant\n#15 · 28/Ago/2005, 10:07\naquí vos pos unes quantes fotos de la I Trobada a Sóller,\n#16 · 28/Ago/2005, 10:18\n#17 · 28/Ago/2005, 10:21\n#18 · 28/Ago/2005, 10:25\n#19 · 28/Ago/2005, 10:40\nI ara les fotos de les actuacions de cada grup, banda, escola, colla, assistent....\n#20 · 28/Ago/2005, 10:42


Elter, el portal d'Osona - La biblioteca l'Esqueller de Sant Pere tanca durant un mes per trasllat\ndimecres 30 de abril de 2008 13:43h\nL’equip tècnic de la Diputació serà l’encarregat de revisar a fons els llibres i fer la selecció final\nImatge de la biblioteca actual\nSant Pere de Torelló, | Aquest dimecres la Biblioteca l’Esqueller de Sant Pere de Torelló tanca definitivament les portes al seu actual emplaçament al segon pis de l’Ajuntament. A partir de dilluns i pràcticament durant tot el mes de maig es farà el trasllat a la nova seu dels baixos de l’edifici de Les Monges.\nEs preveu que la biblioteca pugui obrir les portes el dia 24, encara que no és una data ferma, segons ha explicat la responsable del servei, Griselda Castells. Segons diu, el trasllat no serà una tasca senzilla, ja que a banda de les dificultats de transportar físicament els documents, cal fer una revisió del fons bibliogràfic.\nLa selecció es fa bàsicament amb criteris de vigència, ja que hi ha molts documents de la biblioteca que han perdut completament la vigència. L’equip tècnic de la Diputació serà l’encarregat de revisar a fons els llibres i fer la selecció final. Les noves instal·lacions de l’Esqueller ja compten amb els elements imprescindibles, encara que queden alguns detalls per enllestir.\nFa temps que tant les biblioteques de la xarxa com els usuaris estan advertits que, almenys durant un mes, l’equipament no podrà prestar aquest servei. Segons Castells, al principi el fons d’exposició serà més reduït a l’edifici de les Monges, però ràpidament es tornarà a la situació actual. El Concurs Literari l’Esqueller, que la biblioteca feia coincidir amb Sant Jordi, es convocarà quan es presenti la nova seu.\n- El CERM presenta el vídeo divulgatiu «Peixos i pesca científica a l'Alt Ter» (30 de abril de 2008)\n- La Vila amb dos escuts (30 de abril de 2008)\n- Els vespres musicals de la Capital del Ter (30 de abril de 2008)\n- «No mataràs» és la nova proposta del Cicle Gaudí (30 de abril de 2008)\n- L'espectacle Cafè d'Alger tancarà el «Viu Manlleu!» d'enguany (30 de abril de 2008)


Oliana acollirà una jornada sobre educació sexual feminista en temps de lleure — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Oliana acollirà una jornada sobre educació sexual feminista en temps de lleure\nL'activitat, organitzada per l'Oficina Jove de l'Alt Urgell, tindrà lloc el dia 26 de juliol i s'adreça a adolescents\nJornada 'Generant perspectiva' a Oliana\nOliana acollirà el pròxim 26 de juliol la jornada ‘Generant perspectiva. Educació sexual feminista en temps de lleure’, adreçada a adolescents. La proposta, organitzada per l’Oficina Jove de l’Alt Urgell, compta amb la col·laboració de l’àrea d’Igualtat del Consell Comarcal, l’equip d’Educació Social del Consorci d’Atenció a les Persones de l’Alt Urgell (CAPAU) i l’Ajuntament olianès.\nEl programa inclou tallers de sexualitat(s) i autoestima (‘El plaer del desig’), tallers de diversitat sexual i de gènere (‘Lleure sense armaris, lleure en colors’) i activitats lúdiques coeducatives (‘Fent Rebombori’), a càrrec d’entitats referents al territori, com la fundació Antisida de Lleida, l’associació Colors de Ponent, La Pluja i El Rebombori. L’artista local Marta Tarrés Codina il·lustrarà, en directe, tota la jornada. Per tancar, si la situació sanitària ho permet, hi haurà piscina nocturna.\nEls joves que estiguin interessats en participar-hi cal que s'inscriguin a través d'Internet. Les places són limitades i les inscripcions, gratuïtes.\nEspais d'educació sexual en l'àmbit del lleure\nLa jornada parteix de la necessitat d’oferir espais d’educació sexual en l’àmbit del lleure i dóna continuïtat a la formació adreçada a professionals que ha tingut lloc durant el mes de juny. En aquesta darrera proposta hi han participat prop d’una vintena de monitors i monitores del lleure de l'Alt Urgell.


Un brot de xarampió afecta Catalunya - ARA Ciència\nVaja, l’últim comentari l’he fet en continuació a la pàgina 1, que vaig enrere en comptes d’anar endavant jajaja\nGràcies il_90, això ja em sona més al que tenia entès.\nAixò, això: menys fòrums i més Pubmed.\nQue us penseu que fan els científics al laboratori? Inventar-s’ho tot? D’on us penseu que surten les vacunes? Quants anys us penseu que triga a sortir una sola vacuna? I sabeu quantes es queden pel camí?\nÉs clar que s’han de prendre amb seriositat, i es poden qüestionar….però per poder qüestionar i dir coses greus s’ha d’estar ben informat; informat de primera mà i per ambdues bandes.\nHeu de pensar en la responsabilitat que comporta qualsevol afirmació contundent.\nResposta a la Marta i sobre el programa de vacunació.\nLes vacunes que es posen als nadons de 2 mesos son totes del microorganismes morts o inactivats, així que el cos ejecuta una resposta inmunológica menor, y necesita més dosis per arribar a mantenir una resposta adecuada quan es presenta el microorganisme viu durant tota la vida.\nLa vacuna del xarampió es la triple vírica que es suministra ja a l’edat d’1 any, es de virus viu atenuat, i el cos del nen ja pot respondre adecuadament sense patir greus efectes a aquestes vacunes, i necesita menys dosis per mantenir la resposta de per vida.\nJo crec que abans no es vacunava perque els nens al començar el parvulari, quan ja tenien uns 3 anys, entraven en contacte amb el virus i al presentar una sintomatología lleu, s’imunitzaven pero ara, com que hi ha nens molt més petits a la llar d’infants, poden entrar en contacte amb el xarampió i pot ser més greu. Jo crec que per aixó els fan vacunar ara del xarampió a l’any.\nA més les vacunes sempre es suministren si el efecte de la vacuna produeix molt menys risc a la salut que el risc de patir l’infecció natural, per tant, el no vacunarlos pot arribar a ser molt més perjudicial.\nFont: Estudiant de Biología.\nHola, voldria fer una pregunta sobre una afirmació que s’ha fet més avall (concretament l’ha feta la Marga):\n” programes de vacunació massius que tenim a l’actualitat, que arriben a inocular 7 virus i/o bacteris a la vegada a un nadó de 2 mesos..”\nEm sembla una mica fort i voldria saber quina és aquesta vacuna, gràcies.\nTenia entès que, en general, no s’inoculen ni virus ni bacteris sencers, i encara menys 7 a la vegada.\nLes estadístiques són interpretables i a les dades que aporteu hi influeixen altres variables i factors, de fet volen dir poquet. Per cert, la mortalitat infantil de l’any 2011 encara no s’ha calculat perquè encara no s’ha acabat l’any, probablement les últimes publicades són del 2009, però bé això no és important. Tampoc es pot dir que sigui voluntària perquè hi ha un calendari de vacunacions sistemàtiques i recomanables que la majoria de la gent cumpleix.\nmortalitat infantil any 2011 als Estats Units: 6,06% amb vacunació obligatòria efectiva.\nmortaldad infantil any 2011 a espanya: 3,39% amb vacunació voluntària.\nCrec que una dada aïllada no explica gaire.\nEntre l’any 1900 i 2011 van passar moltes coses, no només les vacunes.\nCom vaig dir en un altre comentari no estic contra les vacunes, el que poso en dubte són els programes de vacunació massius que tenim a l’actualitat, que arriben a inocular 7 virus i/o bacteris a la vegada a un nadó de 2 mesos.\nVíctor Bordonada Salas\nmortaldad infantil any 2011 a espanya: 3,39%\nmortaldad infantil any 1900 a espanya: 18,5%\n(dades extretes d’internet)\nI encara teniu els nassos de dir que teniu llibertat per opinar?\nEls deliris new age ja estàn fent massa mal…\nQuan es qüestiona l’eficàcia de les vacunes se’m posa la pell de gallina. El risc / benefici és ben assumible a favor del benefici. Laura, naturalment que la diversitat d’opinió enriqueix però aquí ens hi juguem tots plegats alguna cosa més que l’opinió. No sé l’edat que teniu però probablement menys de 50, coneixeu alguna persona que fos atacada pel virus de la poliomielitis en les epidèmies dels 50’?, va causar paràlisis a milers d’infants, terrible!!! afortunadament i gràcies a la vacuna contra el poliovirus avui dia a la majoria de països està eradicada. Siguem prudents, hem d’anar amb molt de compte.\nLaura Texido Solsona\nMarga, és d’agrair llegir els teus comentaris, fets amb rigor i que fan pensar, jo el que també penso és que les vacunes no sempre són bones, i a vegades se n’abusa i han tingut repercussions negatives encara que d’això sembla que no se’n pugui parlar. sobretot quan llegeixes opinions decebedores, per la seva agressivitat que t’agafen ganes de deixar d’opinar. No cal atacar ningú perquè opini diferent, sinó, ja podem plegar.\nTori: “Marga, el que dius es fals i perillós” Diga’m quina part, si us plau?\nTori: “…ara està a punt de sortir la vacuna contra la Malària, suposo que també estas en contra… ”\nCom vaig dir al meu comentari: “Jo no estic en contra de les vacunes, crec que tenen la seva utilitat i funció…”\nTori: “Respecte a la Antitetànica, estas immunitzat 10 anys si vas prenent les vacunes que s’anomenen de recordatori…”\nRepeteixo: “als nens se’ls posa una dosi de l’antitetànica als 6 anys quan amb la dels 18 mesos estan immunitzats per 10 anys”. Els recordatoris ja estan posats a aquesta edat. Pots preguntar-s’ho a qualsevol pediatra.\nTori: “Ja està bé de dir tantes mentides i quedar-se tant ample.”\nDiga’m quina mentira he dit.\nTori: “…regaleu el telèfon mòbil i torneu a les coves d’Altamira.”\nEm sembla que no és necessari prendre’s les coses d’aquesta manera i que tothom es pot expressar i argumentar la seva opinió sense faltar al respecte als demés.\nEn qualsevol cas, t’agrairia que tornessis a llegir-te el meu comentari, perquè crec que no l’has entès, no sóc la teva enemiga…a menys que no t’agradi la diversitat d’opinió, és clar.\nDaniel Closa\tArguments i excuses


Sabors d'ahir que arrelen\nLa sisena generació de pastors de Mas Marcè, de Ripoll, elabora iogurts i formatges procedents de les seves ovelles\nL'empresa dona feina a 30 veïns de l'entorn\nSiurana d'Empordà 26 de de maig del 2019. 09:30\nAlmenys cinc generacions enrere, els avantpassats de Manel Marcè, pastors, duien el seu ramat d’ovelles en transhumància hivernal des de la vall de Camprodon fins a l’Empordà. Eren temps en què les ovelles donaven vida a l’ofici de lleters, carnissers, esquiladors, matalassers i teixidores de llana.\nLes dones dels pastors aprofitaven sobrants de la llet que munyien per elaborar mató (recuit), el quall de llet obtingut antigament a cada poble empordanès gràcies a l’acció de plantes com la ‘Cynara cardunculus’ (en català, herbacol). El mató era un complement de l’economia domèstica. Una vegada els Marcè van deixar de tornar a la seva comarca del Ripollès a l’acabar l’hivern i es van establir definitivament a Siurana d’Empordà, “portaven a vendre els seus recuits a Girona, en tartana i en tren de vapor, en cistells de vímet dels que el carnisser de Girona agafava les seves terrines plenes de mató i deixava les buides”, explica Marcè.\nEl 2009, Mas Marcè va adquirir Làctics Peralada, i va sumar a la seva producció làctics amb llet ecològica d’ovella Lacaune\nAmb el temps, la desaparició dels ramats va reduir també l’elaboració de mató al consum domèstic de molt pocs. Però en el 2006, quan ell va decidir agafar el relleu de l’explotació agrícola familiar, però fent de Mas Marcè una empresa del segle XXI, es va agafar precisament l’elaboració de productes làctics com una motivació. I ho va fer recuperant dos elements en via d’extinció: l’ovella de raça ripollesa i el recuit genuí de l’Alt Empordà.\nMà a mà amb la seva mare, la Maria, Manel Marcè va provar durant mesos la fórmula natural de quallar la llet de les seves ovelles, tal com ho havien fet els seus avantpassats. Alguns dels conillets d’índies dels seus primers matons van ser els futbolistes de la UE Siurana. Després de l’èxit de la seva elaboració, va començar a distribuir també la llet, iogurts, formatges i mató. El Celler de Can roca va ser el seu primer client de llet ecològica d’ovella ripollesa. «Són ovelles que pasturen als prats unes 7 hores de mitjana al dia. La llet té el doble de calci que el de vaca i un 48% més de proteïna. I té un sabor molt suau pel seu tipus de lactosa», explica Marcè.\nEl 2009, Mas Marcè va adquirir Làctics Peralada, i va sumar a les seves produccions amb llet d’ovella ripollesa nous làctics elaborats amb llet d’ovella de raça lacaune (amb la qual a França elaboren el formatge roquefort). “Si la ripollesa produeix entre 60 i 90 litres de llet a l’any, la lacaune dona entre 250 i 300”, explica el ramader. Però el nou ramat és alimentat de la mateixa manera que els d’ovella ripollesa, amb cereals tradicionals i pastura de producció pròpia. “El que sabem és cuidar les ovelles”, afirma.\nRestaurants, xarcuteries i cadenes familiars de supermercats, no multinacionals, són els punts de venda dels seus làctics ecològics. L’any passat, la firma, amb 30 empleats, va facturar 2,1 milions d’euros, un 45% més que el 2017. També fan venda directa a la masia on tenen l’obrador, i on organitzen tallers d’elaboració de matons i peces amb llana d’ovella, mentre els nens poden donar el biberó als bens. El pròxim cap de setmana, 1 i 2 de juny, obren les portes durant el programa Benvinguts a Pagès.\nPropietari i gerent de Mas Marcè i Làctics Peralada.


La cursa de 10 km del Pont de Vilomara guanya adeptes i supera els 300 corredors - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa cursa de 10 km del Pont de Vilomara guanya adeptes i supera els 300 corredors\nRetorn victoriós de Pol Guillén, de l'Avinent CA Manresa, i Laia Andreu, del CA Granollers, assoleix el segon triomf seguit\nlluís cuberes 05.11.2018 | 00:05\nLa sortida de la popular cursa a l'avinguda de la Constitució va registrar un lleu augment de participants en una matinal assolellada i de temperatura agradable MIREIA ARSO\nLa sortida de la popular cursa a l'avinguda de la Constitució va registrar un lleu augment de participants en una matinal assolellada i de temperatura agradable\nLa tretzena edició dels 10 km del Pont de Vilomara i Rocafort-Memorial Alcalde Evarist va capgirar la tendència, generalitzada a totes les curses atlètiques, en patir davallada rere davallada en la participació i va registrar un lleu increment de 18 corredors a la prova de 10 km per a adults, ja que, curiosament, les dues curses prèvies de promoció van tenir el mateix nombre de participants que en l'edició del 2017, 44 corredors.\nAixí doncs, ahir a les onze del matí, 267 atletes van prendre la sortida de la prova de 10 km. Per tant, es va assolir una participació conjunta de 311 esportistes, lleugerament superior als 293 corredors que es van deixar seduir per l'emblemàtica cursa vilomarenca ara fa un any.\nL'organització va introduir alguns canvis en els actes previs a la cursa que es desenvolupen a la plaça de l'Ajuntament. Enguany, l' speaker Pol Izquierdo va assumir la dinamització de l'escalfament dels atletes en solitari. Després, mentre els corredors s'esmerçaven en recórrer els 10 km en un temps llustrós per a les seves possibilitats, les ballarines de l'Escola Pure Dance van amenitzar l'espera del públic amb les seves acurades evolucions. L'entrega de trofeus i guardons es va fer, per segona edició consecutiva, al bell mig de la plaça que dona accés al consistori, atesa la bona acceptació d'aquesta iniciativa el 2017.\nRetorn triomfal de Pol Guillén\nEl badaloní resident a Navarcles Pol Guillén (Avinent CA Manresa) va protagonitzar un reeixit retorn a la cursa del Pont, després d'un lustre d'absència. Guillén s'havia imposat en les dues edicions de la prova en què havia participat anteriorment, el 2011 i el 2012, i ahir va ratificar les seves excel·lents prestacions al circuit vilomarenc. L'ex-atleta del FC Barcelona va impedir al berguedà Xavier Tomasa, el seu oponent més acèrrim, repetir el triomf del curs passat i va vèncer amb un temps de 33.04 minuts, un registre vuit segons superior al que va atorgar la victòria al seu predecessor.\nMig minut i un segon més tard, va travessar la línia d'arribada Xavier Tomasa (Inverse Running les Franqueses). El corredor berguedà va necessitar 39 segons més que el 2017 per completar el circuit. El tercer graó del podi va ser per a Marc Valdés (JAB), qui va aturar el cronòmetre en 35.15.\nPel que fa a les fèmines, la vigatana Laia Andreu (CA Granollers) es va tornar a exhibir al Pont i va guanyar amb un registre de 37.23. La corredora va rebaixar en un segon el temps que li va donar el triomf el 2017. En segona posició, a dos minuts exactes d'Andreu, es va situar l'atleta de Santa Maria de l'Estany Anna Rovira. La badalonina Esther Cruz (Duscholux) va signar el tercer lloc (42.43).\nEnric Campàs, primer tinent d'alcalde i regidor d'Esports del Pont, va apuntar que «el consistori avalua crear un circuit de 5 km per incrementar l'atractiu de la cursa. Enguany fem una lectura positiva de la participació». Quant al vessant solidari, es van recollir 265 euros per a l'Associació dels Amics de la Unesco de Manresa.


Apartment Grand Sud.13 Canet de Rosselló França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nApartment Grand Sud.13Apartament-, Le Grand Large, Canet de Rosselló, França, 66140 - Veure al mapaApartment Grand Sud.13Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 22 fotos\nAl visitar Canet En Roussillon, vosté es sentirà com a casa a Apartment Grand Sud, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Grand Sud és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen habitació familiar, ascensor. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara cuina americana, forn microones, renta vaixelles, rentadora per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartment Grand Sud.\nCal que informeu el Grand Sud 4 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 300 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


La fira del Mallol - Endrets - Geografia Literària dels Països Catalans\nLa fira del Mallol\nObra:Olotines. Lectura Popular (p. 239-240)\nSabent que la vila del Mallol està situada en un puig ja es comprèn que sos carrers son quelcom més que desnivellats, tant que en alguns indrets fins n'hi ha trossos que són veritables escales. No voldria dir una cosa per altra, però de memòria em sembla que no hi ha tan sols dues cases de costat en tota la vila que estiguin a cordill, però això sí, són molt pintoresques; les unes són blanques, altres groguenques i altres d'un color torrat, amb grans porxades o balconades de fusta a sopluig d'unes amplíssimes barbacanes, estenedors de tota mena de viandes que necessiten la calor del sol per assecar-se. Al Mallol, com en totes parts, se coneixen les cases de les noies casadores pels testos de clavellines i olles d'aufàbrega que hi sol haver en los catxapits de les finestres o en la lleixa de fusta que al davant dels finestrals se posa a l'objecte de les flors o per estendre-hi la roba molla. Lo conjunt del poble és agradable fins a cert punt; los pintors que hi van mai se'n tornen sense dur-se'n alguna impressió en la cartera o en la capsa, i segons a quin gènero es dediquen no s'acontenten amb això sol, sinó que hi repeteixen les visites.\nAl capdamunt de la vila hi ha la iglésia, més avallet baixant cap a l'esquerra hi ha el firal, un xic més avall la plaça, algun carrer transversal de poca amplada... i res més.\nLo puig del Mallol està completament voltat d'una planura inverossímil de tan plana. Si la mà de l'home l'hagués aplanada, ben segur que no l'hauria pas anivellada tan perfectament, i a fe que no és pas petita, perquè des del Peu del Grau fins a l'Hostal de la Corda té ben bé tres hores de llargada i des de Sant Privat fins a Les Preses té el que menos una hora d'amplada; tot pla com la mà. Això és degut, segons conta la tradició i corrobora la formació del terreno, a la presència d'un antic estany o llac que cobria tota aquesta planúria i que fou dessecat segons uns pels moros, segons altres pels monjos de Sant Benet de Bages, i segons altres a conseqüència d'algun terremoto que va profunditzar lo llit de Fluvià al peu de Cudella. Qui té raó no ho sé ni m'hi vull trencar lo cap. També diuen, i tampoc sé si és veritat, que al cap de la vall del Mallol hi ha una casa en què anys enrere hi havia encara una anella o argolla que servia per amarrar-hi les barques. Jo no l'he pas vista mai.\nLo cert és que cada any lo dia 6 de desembre hi ha fira al Mallol i que, si fa una bona diada, los firetaires no s'hi entenen perquè la vila és petita i la concurrència numerosa. És lo que en aquest país se'n diu un girabardot de gent i de bestiar que sort que no dura gaire o sinó n'hi hauria per fer girar lo cervell.\nLes mercaderies d'aquesta fira són quasi exclusivament los porcs, los torrons i posem-hi el calendari nou de l'any que ve.\nDe gent de lluny no n'hi va, però lo que és dels voltants no crec que hi haja una masia que no hi tinga almenys un representant. Qui per vendre, qui per comprar, qui per enterar-se dels preus corrents o solament per pescar-hi un bon àpat, una hora o altra del dia tothom s'hi deixa veure.


Liffey - RTÉ fa com Met Éireann i ignora els nord-irlandesos\nFurgoneta d'RTÉ al centre de Dublin / Foto: Liffey\nFa unes setmanes, Met Éireann va emetre una alerta groga per nevades i glaçades que afectava tots els comtats de la República i a l’hora d’il·lustrar-ho al mapa va deixar de blanc els sis comtats del Nord, atès que el servei meteorològic irlandès no fa la previsió per aquesta zona, que s’informa mitjançant la Met Office, el servei meteorològic britànic.\nEvidentment, això va encendre una forta polèmica, sobretot a les xarxes socials, amb opinions que anaven des de la queixa més agressiva fins a la ironia fina, però alhora va generar un debat més calmat entre polítics i meteoròlegs que podria acabar amb Met Éireann incloent els sis comtats a les seves alertes.\nDe tota manera, ara, RTÉ, la radiotelevisió pública irlandesa, ha seguit els passos de Met Éireann i des del mes de gener no accepta participants del Nord a les competicions de la cadena que requereixin trucar o enviar un missatge de text a una tarifa prèmium, una pràctica que havia estat molt habitual en els programes estrella d’RTÉ, tant de ràdio com de televisió, com The Late Late Show, The Ray d’Arcy Show i RTÉ One.\nSegons fonts d’RTÉ, el seu departament jurídic va estudiar el tema ara fa uns mesos i va arribar a la conclusió que en cas de permetre la participació de teleespectadors residents al Nord incompliria la regulació nord-irlandesa, que estipula que aquesta mena de competicions han de ser de franc i alhora s’ha de requerir un cert grau de coneixement o habilitat, és a dir, que no és només enviar un missatge de text o trucar. Amb tot, RTÉ ha aclarit que això només afecta les competicions amb tarifa prèmium.\nTanmateix i malgrat el canvi de política de l’ens radiotelevisiu, a les pantalles d’Irlanda continuarà havent-hi les competicions de les cadenes britàniques que es poden mirar des de l’illa i que, això sí, sempre demanen alguna cosa, sigui de coneixement o d’opinió. Com que hi ha dues àrees telefòniques diferents, sempre apareixen dos números on s’ha de trucar o enviar el missatge depenent de si hom és a la República (ROI, per Republic of Ireland) o al Nord (NI, per Northern Ireland).\nÒbviament, la prohibició no ha agradat gens a alguns nord-irlandesos que miren RTÉ i Justin McNulty, diputat a Stormont pel Social Democratic and Labour Party (SDLP), ha explicat que ha rebut moltes trucades de ciutadans molestos i que ha presentat una queixa a RTÉ i al departament de Comunitats nord-irlandès, recordant que, per a molts residents al Nord, RTÉ és la seva televisió nacional i que tenen el mateix dret a participar en els seus concursos que algú que visqui a New Ross (Comtat de Wexford).


10 Thrillers psicosexuals obligatoris - Característiques | Octubre 2020\n10 Thrillers psicosexuals obligatoris\nAquest cap de setmana, 'Efectes secundaris, ' Steven SoderberghLa darrera pel·lícula teatral s'obre a tot el país. Està protagonitzat un thriller psicosexual i estrany en el context de la indústria farmacèutica Channing Tatum, Jude Law, Rooney Mara, i Catherine Zeta-Jones i és, segons el nostre comentari, més que val la pena els vostres diners aquest cap de setmana. Mentre que la pel·lícula gira i gira i salta pels gèneres, Soderbergh ha estat oberta sobre que la pel·lícula és un homenatge a una marca particular de thrillers psicosexuals, amb 'Atracció fatal”Va citar una de les inspiracions del director.\nAixí doncs, per preparar-vos per als “efectes secundaris”, vàrem pensar que descrivíem deu grans exemples del gènere, alguns dels quals probablement van inspirar l’equip “Efectes secundaris” i que val la pena revisar-los en diversos graus. Llegiu-lo amb algú que estimeu. O amb algú amb qui vareu dormir al costat que, sens dubte, tindrà una pausa psicòtica, feu bullir el conill de la vostra mascota i tractarà de matar-vos. De qualsevol forma.\nMentre Alfred HitchcockLa seva obra mestra “Psico'Sovint es cita com el principal edifici per al gènere slasher, inspirant tot, des de'Halloween'A'Silenci dels anyells”(Una pel·lícula basada també en part en les gestions de la vida real de l'infamil assassí Ed Gein) també es podria citar com un dels primers thrillers psicosexuals honrats a déus. La part psico s'escriu al títol, la majoria de les quals es refereix a Norman Bates (Anthony Perkins), un solitari nebodós que mata sense pietat a les dones joves que tenen la desgràcia de revisar-se al seu motel desordenat a la carretera. Ha tingut una gravetat (i aquí és on entra la part sexual) Complex edípic; enamorar-se de la seva mare, excavar el seu cadàver (després que ell l’enverinés) i assumir la seva personalitat per dur a terme les seves gestes diabòliques. La seva repressió sexual desencadena conseqüències assassinades, desencadenades, en el transcurs de la pel·lícula, per la jove Marion Crane (Janet Leigh), que no és més que el sexe, la seva escena introductòria l'ha dedicat a un assaig solter (!) del migdia. Fins i tot la seva roba interior la traeix: després que li hagin robat una quantitat important de diners de la feina, el seu sostenidor passa de blanc virginal a negre. És una cosa progressiva, progressiva, sobretot per al 1960, excusa per un mestre de suspens a la part superior del seu joc. No presenta molt bé l'aspecte del triangle amorós que és un element bàsic del gènere, tot i que podríeu argumentar que es forma un triangle de tipus entre Leigh, Perkins i John Gavin, com l'amant lleugerament de fusta (però decidit) de Marion Ah, i sempre hi ha mare ...\n“Calor corporal” (1981)\nScott Z. Burns ha citat Lawrence KasdanÉs un responsable sexual amb 'Doble indemnització'Com una de les seves principals inspiracions en'Efectes secundaris', I és fàcil veure per què. 'Calor corporal', Que va marcar el debut en la direcció de Kasdan (llavors coneguda principalment com a escriptora de taquilles fantàstiques'Raiders of the Lost Ark”I“L’Imperi s’ataca'; George Lucas va tornar el favor al servir com a productor no acreditat aquí) i la primera actuació de Kathleen Turner (en un paper que ajudaria a definir la seva carrera professional i a ennuvolar-lo en una fumada sexualitat), li preocupa un advocat descarat (William Hurt), que tracta una aventura amb Turner, que és l'esposa d'un poderós empresari local (Richard Crenna), amb conseqüències mortals. La ubicació de la pel·lícula a la Florida li proporciona alguns detalls del gòtic sud sud-enganxós, com a Tennessee Williams obra de teatre que sembla tenir un paper Mickey Rourke com a terrorista domèstic prototípic que dóna a Hurt una bomba casolana. La ubicació no és l’única cosa que fa calor a “Body Heat”; les escenes sexuals tenen un poder singular i explícit, ajudat en part pel compositor de Bond John BarryÉs la seva cinquena cinematografia Richard Kline i l’atractiu cru i fresc de Turner. És tan magnífica, tan sofisticada, que és fàcil veure per què els homes farien coses molt dolentes només per mantenir-la.\nSi hi ha un rei del gènere psicosexual, doncs? Brian De Palma Probablement hauria de ser la que porti la corona. Començant amb el seu llargmetratge de debut, 'Murder A la Mod”(1968) i continuant fins a“Passió”(Que es llançarà a finals d’aquest any), De Palma ha treballat temes d’obsessió, violència i traïció, en particular durant una sèrie de pel·lícules rendibles i molt controvertides dels anys 70 i 80. (Detallat amorosament al recent i pseudoacadèmic llibre “Un-American Psycho”De Chris Dumas.) Mentre 'Vestit per matar'Potser és el més psicosexual del seu apogeu psicosexual, hi ha una cosa més tímida i divertida'Doble del cos', El seu clàssic inèdit de l'època, que va ser llançat injustament sota l'autobús per percebre uns personatges misoginístics i el que els crítics van veure com a massa voltes en la lògica en la narració onírica de De Palma. (Ha admès algunes coses de la pel·lícula, tot i que no funciona). Però és per totes aquestes raons, i malgrat això, que 'Body Double' és una delícia tan descarada. Com 'Vestit per matar', que cessa liberalment de 'Psico'' Body Double 'troba que De Palma reia a Hitchcock, en aquest cas'Finestra posterior'Amb un actor en lluita (Craig Wasson) acceptant fer la casa per a un amic. Després de veure els trets que una dona va morir (en una seqüència que va causar el crit públic) es veu atropellada per un simulacre fàl·lic gegant), la va atraure al món subterrani de la pornografia de Los Angeles. (Originalment estava pensada com una pel·lícula de micro-pressupost amb una qualificació NC-17.) 'Body Double' és més barat que 'Bufar', Obra mestra de De Palma, però no deixa de ser una joia de corona brillant per al rei del thriller psicosexual.\n“Instint bàsic” (1990)\nCom moltes de les nostres pel·lícules de gènere més estimades d'aquesta llista, 'Instint bàsic', Que va protagonitzar el rei thriller psicosexual Michael Douglas (que no només va protagonitzar el clàssic “Atracció fatal' però també 'Divulgació' - La seva dona, Catherine Zeta-Jones, cultiva a 'Efectes secundaris“) I un jove Sharon Stone, és un riff molt fluix Alfred Hitchcock, en aquest cas, el clàssic de sempre del mestre 'Vertigen'. Com aquesta pel·lícula,' Basic Instinct 'comparteix un muntatge de San Francisco i una bombeta rossa amb un pes de rossa. A diferència del 'Vertigen', 'Basic Instinct' presenta guèisers de sang i sexualitat explícita (que s'havia de tonificar per al seu llançament inicial teatral per obtenir una classificació R). Paul Verhoeven havia fet una pel·lícula semblant abans de gairebé una dècada abans als seus Països Baixos (la més desil·lusionada “Quart home“), Per la qual cosa el material era familiar per a un autor que, armat amb un guió afilat de la navalla per un thriller psicosexual Joe Esther, ho feia palpable per a públics moderns. Si bé la pel·lícula és probablement la més recordada per la seva famosa escena de crues de les cames (que, tenint en compte els hàbits de preparació actuals, segurament seria encara més reveladora en aquests dies ...), no deixa de ser una pel·lícula fantàsticament entretinguda, salvatge i elegant, en la qual tot el thriller psicosexual. les caselles estan marcades (triangle romàntic, assassí acusat, addicció, dimonis a l’armari), però d’una manera que no sembla perfuntiva o semblant a l’obra, però en canvi és definitiva i galvanitzant. Després de 'Basic Instinct', molts van intentar replicar el seu èxit creatiu i comercial: cap va fer.\nA nivell comercial, Pedro Almodovar sempre ha estat desgraciadament menys apreciat, però aquesta resposta es va fer absolutament mistificadora quan, fa només un parell d’anys, Almodovar va pronunciar “La pell on visc', Un thriller psicosexual homosexual divertit, sexy i espantós que va ser completament accessible, però massa ignorat (va ser la pel·lícula amb més reconeixement del director als Estats Units en més d'una dècada). De la seva filmografia es desprèn que està profundament endeutat de les obres de Hitchcock, però també li agrada l'aproximació més arcada de Brian De Palma. Va poder sintetitzar aquests estils en 'The Skin I Live In', refinant una cosa que va intentar uns anys abans en 'Mala educació', I vaig sortir amb una de les seves millors pel·lícules còmiques més fantàstiques, més fosques. Parlar de la trama de 'The Skin I Live In' arruïnaria la diversió, doncs el thriller està ple de psiquis i obsessions sexuals (fins a gairebé Frankenstein-ian), completat amb doppelgangers i intenció assassina. També és realment real, molt calorós i realment estrany. Antonio Banderasretrobant-se amb Almodovar després de gairebé vint anys de diferència, ofereix una de les seves millors actuacions, com un cirurgià esteticista contusió que es desprenia de la mort de la seva dona i la seva filla, mentre que la caiguda de la mandíbula. Elena Anaya és l’objecte del seu desig. Els aspectes i detalls de la relació es revelen de manera fragmentària a mesura que la pel·lícula es mou cap endavant, cap endavant i cap enrere en el temps, amb una sorprenent quantitat de xifra. I la “gran revelació” és un dels millors girs de la memòria recent.\n“Atracció fatal” (1987)\nProbablement el “Ciutadà Kane”Del gènere thriller psicosexual (va ser nominat a sis premis acadèmics importants, inclosos la millor imatge i el millor director),“Atracció fatal”Va ser extremadament influent: va generar innombrables imitadors i servir Steven SoderberghLa inspiració principal per a 'Efectes secundaris'. Sí, els elements psicosexuals són excel·lents i són molt intensos, però les coses domèstiques tenen tanta ressonància. Michael Douglas, com un advocat a la ciutat de Nova York, una mica ambigu i moral, té una meravellosa vida domèstica amb la seva dona (Anne Archer) i adorable filla. Aleshores, un cap de setmana decideix cargolar-se amb la dona calenta però descaradaGlenn Close) es reuneix en una festa i després ha de treballar. És aleshores quan les coses van cap al sud i ella exemplifica la part “psico” del thriller psicosexual. Una fabula de precaució per a l’ànima ànima de Reagan, “Fatal Attraction” va ser dirigida meravellosament per un estilista perenne subestimat. Adrian Lyne, que s’assegura que les coses “psico” són realment seques i espantoses (el tall del canell continua sent intens) i que les coses “sexuals” són realment calentes (i prou gràfiques per al 1987, aquesta mamada de l’ascensor, wowee). Igual que les pel·lícules de De Palma i posteriorment 'Instint bàsic', 'Fatal Attraction' van tenir els seus detractors, inclòs una destacada escriptora feminista Susan Faludi, que va ressentir la representació unidimensionalment insana del personatge de Close i l'actitud més ambivalent de la pel·lícula davant els pecats de Douglas. (Un tall inicial de la pel·lícula va tenir un final més ressonant per a Close, però el públic de les proves no va respondre bé, cosa que va suposar un resoldre massiu de tres setmanes que va alterar dràsticament el clímax.) És un dels thrillers psicosexuals més grans de tots els temps. i encara el millor. Qui vol guisat de conill?\nCom a Els Wachowskis provat amb 'La matriu', Amb elements manllevats de pel·lícules antigues de kung fu, animes japonesos poc estimats i novel·les ciberpunk grogoses, són molt bons a l'hora de combinar coses que els encanten en paquets nous i emocionants. Amb 'Lligat', Ho van fer a una escala molt menor, fent referència a thrillers psicosexuals dels anys 80 amb influències de cinema noir i detectives més antigues i amb una sana dosi de cultura S&M gai per crear el sorprenent debut, sovint brillant, que es va reduir al mínim ( El pressupost de la pel·lícula era probablement inferior a un episodi mitjà de 'Joc de trons“), La pel·lícula tracta de dues dones (Jennifer Tilly i Gina Gershon) que es converteixen en amants i, després, assoleixen un complot per robar 2 milions de dòlars al descarat novio mafiós de Tilly (Joe Pantoliano). És bastant, però l’angle lesbic, sobretot en aquell moment, va ser força revolucionari, fins i tot si els thrillers anteriors, particularment el “Instint bàsic” d’uns anys abans, jugaven amb un concepte similar. (La representació de l'homosexualitat a 'Lligat' és molt més positiva, la pel·lícula serveix gairebé com a resposta als elements menys progressius de la pel·lícula de Verhoeven). Fins i tot amb un pressupost minúscul, The Wachowkis va ser capaç de fer una pel·lícula molt elegant (els encanta els seus pisos en blanc i negre), i els actors es comprometen plenament amb els personatges, fins i tot quan les coses es tornen cada cop més violentes i estranyes. Un thriller psicosexual amb un cor, “Bound”, continua bastant bé.\nNomés pensant en 'Dead Ringers”Ens dóna la voluntat. Basat, molt a poc a poc, en la vida de Stewart i Cyril Marcus, bessons que van ser trobats morts al seu apartament de Manhattan junts, David CronenbergVeu la pel·lícula Jeremy Ferros interpretar a ginecòlegs bessons que pertanyen a la mateixa dona (Genevieve Bujold) i es tornen psicològicament incòmodes. Si bé té les seves arrels a la vida real, hi ha una sèrie d’elements fantàstics, Cronenberg-ian, a la pel·lícula, com l’obsessió dels metges per les “dones mutants” i les seves eines dissenyades artísticament per treballar-les. A més, la pel·lícula de vegades sent com una exploració literal dels temes que Hitchcock (i més tard De Palma) va treballar tan bé, particularment l'obsessió pel 'doble' fet de carn perquè els personatges protagonistes siguin bessons. Els ferros, per la seva banda, són absolutament impecables (la seva actuació li va assegurar una nominació a l’Oscar, una raresa per a un jugador de Cronenberg), donant a cada germà el seu propi conjunt de tics i trets psicològics. A mesura que la pel·lícula baixa a la bogeria, es manté fresca. A diferència de la majoria de thrillers psicosexuals que es fan més frenètics a mesura que avança la pel·lícula, 'Dead Ringers' planeja, cosa que la fa encara més desapercebuda. Les dones mutants també necessiten amor.\n'La noia amb el drac del tatuatge' (2011)\nQuan és director David Fincher va decidir llançar el barret a l’anell del thriller psicosexual, es va fer gran. 'La noia amb el tatuatge del drac', Una adaptació de la ridiculament popular novel·la sueca de Stieg Larsson, és una èpica psicosexual: una amb desenes de personatges, acció que es desenvolupa en dos períodes de temps separats i una seqüència de títols que suggereix la versió del mal, S&M, d'una pel·lícula de James Bond. La pel·lícula es basa en la relació molesta entre un editor difamat (Daniel Craig) i un pirata informàtic punk, possiblement autista (Rooney Mara), que són contractats per resoldre un misteri d’assassinat dècades. Tot sobre 'The Girl with the Dragon Tattoo' s'adapta al gènere, incloent-hi la relació entre Craig i Mara, que sovint es torna foscament sexual, però mai no es pot descriure com a romàntic (hi ha un gran moment en què es veu afectat per un pensament enmig del sexe. però ella no el deixa aturar-se fins que no es baixa); Fins i tot hi ha un aspecte del triangle amorós perquè Craig també és el lloc del seu editor Robin Wright. (Al llibre dorm encara més.) Mara, en el seu primer gran paper principal, té absolutament el paper molt difícil (inclosa la sexualitat nebulosa que oscil·la entre els afers amb les dones i els homes) - ella és Lisbeth. Per descomptat, també hi ha dobles, a més d’incest, nazisme, tortura, violació, venjança i un assassí en sèrie que, un cop ha tingut a Craig lligat, demana: “Mai havia fet cap home abans. A menys que compti el meu pare. ”Fincher li agrada clarament aquest tipus d’històries (també és un“Chinatown'Obsessiu), però volia fer quelcom més gran, més atrevit i més implacable. Va triomfar.\n“Edge retallat” (1985)\nNotable per ser el primer thriller psicosexual escrit per un prolífic guionista Joe Esther - qui continuaria per exemplificar el millor ('Instint bàsic') I el pitjor ('Esvelt, ''Jade') Del gènere -'Edge retallat'És sexy i intel·ligent, principalment per definir les convencions del gènere en el marc d'un drama d'aula. (Cal destacar que en la seva llarga i ridículament divertida biografia, Eszterhas considera tots els seus thrillers com a escombraries absolutes, injustament.) Després que la seva dona sigui assassinada (i la paraula “gossa” s’arrossega en sang a prop del seu cadàver), Jeff Bridges és acusat d'assassinat (un advocat del districte delgado jugat de manera amenaçadora) Peter Coyote). Glenn Close és l’advocat llampant contractat per Bridges per esborrar-ne el nom, i finalment dormen junts, tot i que la seva relació hauria de ser totalment professional i, sí, està acusat d’assassinat. Però bé, el cor vol el que el cor vol. 'Jagged Edge' és ajudat pel seu fantàstic guió (podeu veure per què Eszterhas es convertiria en una sensació en els darrers anys) i per algunes actuacions realment meravelloses, particularment per Close, Bridges i Robert Loggia, juga a un detectiu privat Close contracta per investigar el cas (una actuació que va encastar a Loggia una nominació a l'Oscar). Tot i que una mica menys substancial que el de 'Instint bàsic' o 'Calor corporal',' Jagged Edge 'és encara un dels millors thrillers psicosexuals del període i, almenys, és certament molt superior a' Jade 'o' Sliver '.\nPensaments? Què escolliu el millor 'thriller psicosexual'? So en els comentaris a continuació.


GALILEI | Els dies i les dones\nPublicat el 31 de gener de 2005 per dfigueres\nAl segle XVI Galileu Galilei posava les bases de la nova ciència experimental moderna afegint-se a la revolució cosmològica. Una de les característiques bàsiques del seu mètode, fou rebutjar el principi d’autoritat, és a dir, desacreditar aquells preceptes que se’ls suposava intocables només perquè havien estat formulats per grans mestres de l’antiguitat. Traslladant el moment en que les velles teories escolàstiques començaven a qüestionar-se seriosament, als moments actuals, amb el debat al parlament espanyol la primera proposta més o menys seriosa que es qüestiona la sacrosanta constitució, no crec que a l’espectacle li puguem posar cap altre adjectiu que no sigui el d’esperpèntic.\nAprovat amb tres dels sis possibles vots de la gent EH, almenys així es deien la darrera vegada, amb el rebuig de socialistes i populars, amb ETA parlant a cop de bomba, la identificacio que ha fet el PNV del seu Pla Ibarretxe com el pla de tota la ciutadania basca, és poc menys que una aixecada de camisa que es riu dels que pensem que la Constitució, o almenys la seva lectura actual, ja no satisfà en absolut les nostres necessitats socials i polítiques.\nL’atàvica pràctica de la gent del PNV del "o ens doneu el que demanem o vindrà la canalla a trencar-vos els vidres a cop de pedra", ha arribat a un punt de fatxenderia màxima. Amb l’excusa que un hipotètic pla de pau era del tot inviable donades les característiques especials de la configuració històrica de l’estat espanyol i la del País Basc, s’ha anat tirant de veta, anys i anys, amagant sota l’estora la realitat d’una societat fracturada i evitant buscar una sortida imaginativa al problema de la violència.\nNo cal ser tan ingenu com per creure`s les paraules de la vice-presidenta Fernnàndez de la Vega afirmant que el govern espanyol no ha mantingut ni manté relacions amb ETA, però d’aquí a que una proposta emmarcada dins del joc democràtic, s’hagi de parlar entre petards, l’altre dia a Guetxo i després a Dènia, demostra que "la canalla", va per lliure. Cap a on, dubto que ho sàpiguen ni ells, i que la cosa està verda, verda, si tots plegats no són capaços, almenys, que guardin les aparences.\nNo sé si per aquests dies, els pronosticadors de sorpreses polítiques han previst res, en tot cas, si el duel estil OK Corral que ja ha demanat Rajoy amb Ibarretxe es dóna, assistirem a la mateixa dialèctica nacionalista de sempre acabada amb l’habitual picada d’ullet, més jesuítica que mai, als amics catalans que també han posat fil a l’agulla per torpedejar la línia de flotació de la Constitució, eh?\nAmb tot el respecte que sempre he sentit pel poble basc, senyors del PNV, l’oportunitat històrica amb què tant s’omplen la boca passa per anar a Madrid amb alguna cosa més que una declaració d’intencions. Tot plegat fa més ferum de por de quedar-se sense idees per conservar els seus escons, no pas ara però si potser més endavant, donat el gir esquerrà general, que no pas d’agafar fermament les regnes del futur del seu país i exercir de manera gratuïta, al seu desenvolupament cap a la normalitat.\nSí, la sobirania és pren i no es demana, però aquí a Catalunya, per fer un pas molt més menor, com és demanar que el porquet que ha de servir per fer guardiola de cara a donar passos com els que vostès ara donen, hem buscat que tots hi poguessin jugar. Potser perquè aquí la canalla es dedica a mirar el Xin-Xan o perquè senzillament fa temps que considerem que això dels petards, per Sant Joan i prou.\nEl principi d’inèrcia que també formulà Galilei i que parla de l’increment de força descendent que s’incrementa en un mòbil que perd la seva horitzontalitat i es precipita cap avall, vist tot plegat, em sembla que serà aplicat amb tot el rigor.