Míriam Ponsa: "Ara cal fer activisme de moda" | betevé\nLa dissenyadora catalana fa una crida a la "revolució creativa" i a reivindicar la producció local i de qualitat\nBiel Cadilla | divendres, 27 de novembre del 2020, a les 13.12\nLa dissenyadora Míriam Ponsa fa una crida a fer “activisme de moda“, com a resposta a la pandèmia del coronavirus. En una intervenció al programa ‘reset’, de betevé, la creadora, recentment distingida amb la Creu de Sant Jordi, ha explicat que ha “canviat bastant el concepte” dels seus dissenys per “intentar que els preus siguin més socials i arribar a molta més gent“.\nEn aquest sentit, Ponsa diu que el format habitual de la passarel·la “no em ve gens de gust”, sinó que creu que “el disseny ha d’estar al costat de les necessitats bàsiques de la societat“. Com a exemple d’això, l’artista manresana s’ha reorientat els darrers mesos cap a la confecció de mascaretes i de bates per al personal sanitari, la venda de les quals reconeix que “gairebé ens va sobrepassar”.\n“Si encara no hi ha hagut una revolució creativa, crec que està a punt de ser-hi“. Així ho ha vaticinat Míriam Ponsa, que argumenta que “si hi ha revoltes socials al nostre voltant, la nostra feina és transportar-ho al disseny i a la moda”. La dissenyadora catalana fa una crida a “crear una plataforma per reivindicar-nos” i afegeix que “no cal que sigui amb una manifestació, també es poden fer performances i altres formes artístiques”.\nUna de les reivindicacions del sector és apostar per la producció local. Segons Ponsa, “el que hem vist ara és que, si tens un problema, li vas a demanar sal al veí i no a la Xina, perquè és possible que no t’arribi”. Amb aquest símil, la dissenyadora manresana ha volgut subratllar que “els que produïm aquí som els que podem donar resposta a les necessitats de la nostra societat“.\nReivindicar la producció local\nEn aquesta línia, Ponsa defensa que “produir al territori va bastant lligat amb uns sous més dignes i processos de qualitat“. Un aspecte en què coincideix la també dissenyadora Elena Castaudi, propietària de Gorni Kramer: “És una ocasió per treballar més en aquest sentit”.\nSegons Castaudi, cal “replantejar el disseny” en funció de la situació actual i “ser més responsables amb els costos i amb els preus”, tenint en compte que “hi ha gent que té menys diners i més incerteses“. Alhora, però, la dissenyadora demana als compradors que siguin conscients que el producte de proximitat té un altre cost.\n“Enlloc de sis, potser et compres una samarreta”, ha dit la propietària de Gurnikramer Onland, perquè “si compres una samarreta per 2 €, algú està pagant aquesta diferència de preu amb un salari molt baix o amb unes condicions laborals precàries“.\nBaumwolle 1987 aposta per Barcelona\nUn dels exemples de com està afectant la pandèmia al sector de la moda el trobem a la botiga de roba Baumwolle 1987, a Sant Gervasi – la Bonanova. El seu propietari, Pau de Font, assegura que “en 33 anys, mai no ens havia passat una cosa com aquesta“. Explica que, quan va arribar la pandèmia, “ja teníem comprat el gènere de l’hivern següent” i es van haver d’acollir als ICO per trobar “una salvació a curt termini“.\nDe Font, però, també afirma que “hem decidit apostar més per coses fetes a Barcelona” perquè “s’ha notat que el que està fet aquí ha anat millor”. Per això, diu, “hem creat una col·lecció de Barcelona” i al desembre esperen posar en marxa la venda en línia per poder “subsistir”.\nPel que fa a les tendències, el propietari de Baumwolle 1987 admet que “s’ha notat l’efecte del teletreball” perquè la gent es queda més a casa i “va amb xandall i no es vesteix”. En aquest sentit, De Font ha explicat que la venda de les peces més elegants i de vestir de nit “està aturada”, però que, en canvi, “la gent segueix comprant coses còmodes“.\n— coronavirus — moda — reset — tendències


COSA by Petiso - 25-3-2016\nProgramació del dia 25-3-2016\nNomés a partir de la data 25-3-2016\n11:17 Julie Lescaut - Assumpte privat\nLa comissària Lescaut investiga l'assassinat d'un advocat de renom, en Vincent Darras. El primer sospitós és un exconvicte que feia de jardiner a casa de la víctima i de la seva dona. Però l'home ho nega tot i explica que la parella tenia problemes conjugals. Al final, la dona de l'advocat mort confessa que el va matar en legítima defensa de resultes d'una baralla. Però en Kaplan no s'ho acaba de creure.\n13:03 Rex - Enmig de llops\nEnmig de llops\nUn jove és assassinat en una peixateria. El comissari Fabbri comença a estudiar el cas i s'adona que està sobre la pista d'un dels principals caps de la droga de Roma, el inabastable Tramontana, a qui els companys de narcòtics busquen des de fa més de 20 anys. En Fabbri es veurà obligat a fer entrar en acció el Rex per recuperar una nena que han segrestat els membres de la banda contrària d'en Tramontana. L'episodi, malauradament, tindrà un final dramàtic.\n15:40 Unitat d'investigació - Fora de joc\n16:44 Antonia: entre l'amor i el poder - + info\n18:34 Joséphine - Fins que la mort ens separi\n20:21 Un món bestial - Veneçuela (segona part)\nL'expedició s'endinsa als Llanos de Apure, un dels espais naturals més rics en biodiversitat de tot Sud-amèrica. Per això s'instal·len en un típic ranxo "llanero" i conviuen amb la gent del país. Aquí el repte és capturar caimans i anacondes per poder-ne estudiar l'anatomia abans de tornar-los a deixar en llibertat. Una excursió a cavall, el mitjà de transport més típic dels Llanos, permet per un moment posar-se a la pell d'un "llanero", i una sortida en barca per un dels nombrosos "caños" serveix per apropar-se a una gran quantitat de fauna, especialment ocells i caimans.Després d'un intent fallit, la colla d'estudiants aconsegueix acorralar un ós formiguer gegant, un dels mamífers més impactants dels "llanos".\n21:57 Anna i el rei - Anna i el rei\nANNA I EL REI (Anna and the king)Direcció: Andy TennantGuió: Steve Meerson, Peter Krikes (Llibre: Anna Leonowens)Producció: Fox 2000 Pictures / Lawrence Bender ProductionsPaís de producció: Estats UnitsAny de producció: 1999Idioma versió original: AnglèsDurada: 142 minutsFotografia: Caleb DeschanelMúsica: George FentonIntèrprets: Jodie Foster, Bai Ling, Chow Yun-Fat, Tom Felton, Randall Duk Kim, Keith Chin, Deanna Yusoff, Melissa Campbell, Geoffrey Palmer, Kay Siu Lim, Ann FirbankBasada en fets reals, la pel·lícula Anna i el rei explica les vivències d'Anna Leonowens, una institutriu britànica vídua que el rei de Siam contracta perquè eduqui els seus 58 fills, a les acaballes del segle XIX. Tot i que ella, que té una personalitat molt forta, arriba amb certs prejudicis pel que fa al rei i la cultura del país, de seguida entén que el rei Mongkut vol modernitzar Siam per evitar que desaparegui engolit pel colonialisme de l'època, mentre també protegeix les tradicions. La mestra i el rei viuran tot un seguit d'estira-i-arronses, i també d'acostaments, relacionats amb l'ensenyament, l'amor i també la política internacional.\n00:22 Pel·lícula - Rio Bravo\nJohn T. Chance, xèrif de Rio Bravo, una petita ciutat fronterera texana, arresta Joe Burdette, que ha assassinat un home desarmat. Nathan, germà gran de Joe i el ramader més poderós de la regió, exigeix la llibertat del detingut, peró Chance no ho vol. Aleshores, Nathan distribueix estratègicament els homes per què el xèrif no pugui treure de la ciutat l'acusat ni demanar ajuda. Al mateix temps, uns quants pistolers professionals al servei de Burdette vigilen Chance dia i nit. A favor seu, ell només té el seu ajudant, l'alcohòlic Dude.\n02:40 Cava de Blues - EMILI BALERIOLA BLUES QUARTET\n03:25 Fusió i swing a l'estudi - MARTÍ VENTURA TRIO\n04:12 Ritmes a l'estudi - PHAT FRED\n05:12 Jazz a l'estudi - Vicens Martin Grup\n05:55 Ritmes.CLIPS - Cris Juanico "No em facis ontes"\n21:58 Per Atenes - Victòria a Marató\nL'Imperi Persa no ha de tenir cap límit. Tots els enemics que s'hi han enfrontat o han estat exterminats o han estat assimilats. Quan el rei Darius el Gran decideix ampliar les fronteres es fixa en uns territoris llunyans, l'Hèl·lade, les polis gregues. Disgregats, petits, els grecs no semblen un gran enemic per als perses i els seus nombrosos aliats.Som al segle V abans de Crist. Grècia, l'Hèl·lade, només és una expressió geogràfica. Les ciutats gregues són independents i, sovint, enemigues, les unes de les altres. Esparta basa el seu poder en el domini dels seus veïns. Tebes, en la ubicació estratègica i Atenes, en el control del mar. Atenes havia ajudat la ciutat d'Eritrea, situada a l'actual Turquia, contra els perses. Aquest ajut, fallit d'altra banda, va ser la gran excusa que va tenir el rei Darius per anar a conquerir Grècia. Un gran imperi, potser el més poderós del món, contra una minúscula ciutat europea. Els atenencs, amb ajuda d'alguns dels seus veïns, van decidir plantar-hi cara. Era una actitud suïcida. Les minses forces gregues es van plantar a la plana de Marató, disposades a enfrontar-se al gruix de l'expedició de conquesta dels perses.I avui, a "Cronos", aquesta història fascinant la podrem veure en forma de documental. Un documental que reconstrueix aquests esdeveniments amb fidelitat. Viatjarem a l'interior del palau del rei persa, assistirem als debats de l'àgora d'Atenes, participarem en els combats que van ensangonar la platja de Marató.La primera Guerra Mèdica, dos mil cinc-cents anys enrere, avui, a "Cronos".\n22:48 Per Atenes - Divina Salamina\n"Tots han mort. Allà els vaig deixar, caiguts dels seus vaixells, a la ribera de Salamina". Així es lamentava el gran rei persa Xerxes després de veure com milers dels seus soldats havien mort en mans dels atenencs i d'altres grecs a la batalla naval de Salamina, una de les importants de la història. Xerxes volia venjar la derrota que havia patit el seu pare, Darius I, uns anys abans a Marató. Per això va decidir enviar un exèrcit enorme, monstruós, que derrotés per terra i per mar els grecs, especialment els atenencs. Els perses, amb una mostra sorprenent d'enginyeria, van construir un pont de barques que els va permetre passar d'Àsia a Europa. Fins i tot avui en dia, 2.500 anys després, representaria una meravella tecnològica el pont que van fer servir sobre l'Helespont. Aquell enorme exèrcit va avançar, magnífic, en direcció a Atenes. Només van ser aturats unes hores per tres-cents espartans al pas de les Termòpiles, però finalment van arribar a Atenes i la van destruir.Els atenencs, a bord dels seus vaixells, van buscar l'enfrontament amb els perses, probablement cinc o sis cops més nombrosos que ells.Aquesta és la història magnífica que avui els portem a "Cronos". Els convido a veure amb nosaltres la majestuositat de la Cort del Gran Rei Xerxes; les intrigues i conxorxes de la política d'Atenes; la marxa de l'enorme exèrcit imperial persa; i la valentia dels mariners grecs.Ho veurem amb els nostres ulls gràcies a una reconstrucció acurada d'aquells moments. A Cronos.\n23:43 Catmúsica - Presentacions - + info\n"Catmúsica" és la nova proposta de la música clàssica al canal 33, amb nova imatge, nova presentació i molta il·lusió, a càrrec d'un equip encapçalat per Pep Mira, director, Toni Janés, realitzador, i presentat per Àlex Robles Fitó, coordinador de Catalunya Música."Catmúsica" és un espai per transmetre emocions i inicia una etapa de col·laboració de TV3 amb Catalunya Música fent un pas endavant en les noves propostes audiovisuals de la Corporació. Aglutinarà tots els continguts en un mateix portal (tv3.cat/catmusica), on hi haurà àudios, vídeos, links, informació complementària, la programació i tota l'actualitat musical d'aquí i de fora. Una proposta engrescadora per als aficionats a la bona música.Cada cap de setmana, "Catmúsica" ens transportarà als millors auditoris del món: Viena, Berlín, el Palau de la Música Catalana, l'Auditori de Barcelona... I tindrem a la nostra pantalla grans intèrprets i directors, com ara el Quartet Casals, Simon Rattle, Daniel Barenboim, Lang Lang, Alba Ventura i molts altres.(octubre, 2011)\n23:44 Granados, el color de la música - Granados, el color de la música\nEl documental fa una semblança del personatge i de l'artista, del músic que innova, del compositor que troba, curiosament, en la pintura, la gran font d'inspiració. Per a Granados, les tecles del piano van ser com la paleta per als pintors.\n00:32 Especial Centenari Enric Granados - + info\nTV3 ret homenatge al compositor lleidatà Enric Granados en el centenari de la seva mort. Presentat per Àlex Robles, us oferirem una selecció d'enregistraments d'artistes de primer nivell de diferents èpoques i en diversos escenaris, fets pels equips de TV3 els últims 30 anys.Podrem gaudir de la pianista Alícia de Larrocha al Palau de la Música Catalana l'any 1985 interpretant les "Escenes romàntiques". També des del Palau, la soprano Victòria dels Àngels, en un concert de 1991, canta dues cançons de Granados amb l'acompanyament de Manuel García Morante. Del Festival de Pasqua de Cervera del 2011, ens arriba una obra de cambra vibrant, el "Quintet en sol menor", interpretat per la pianista Alba Ventura i el Quartet Casals. I, finalment, algunes "Tonadillas" cantades per la soprano Ainhoa Arteta i l'Orquestra de Cadaqués a l'Auditori de Girona l'any 2009, amb arranjaments d'Albert Guinovart.\n01:23 Catmúsica - Presentacions - + info\n01:27 La descoberta gastronòmica de Rick Stein a l'extrem Orient - Vietnam & Thailand\n02:26 Tresors del món, patrimoni de la Humanitat - El Parc Nacional Durmitor, les muntanyes d'aigua. Montenegro\nEl Parc Nacional Durmitor, les muntanyes d'aigua. Montenegro\n02:40 Ritmes a l'aula - Kibo\n03:10 Cava de Blues - A CONTRABLUES\n03:55 Fusió i swing a l'estudi - JAUME VILASECA TRIO\n04:42 Ritmes a l'estudi - DAVID PASTOR & SMOTHTIME\n05:42 Ritmes.CLIPS - Ol'Green "Catalonia Trip"\n05:45 Ritmes.CLIPS - The Gruixut's "Adéu"\n05:49 Ritmes.CLIPS - Ramon Sauló "I el mar esperant"\n05:55 Ritmes.CLIPS - Leonmanso "Com tronc corrent avall"\n06:01 Teo - En Teo fa entremaliadures\n06:24 Les Tres Bessones - El mag Merlí\n06:47 Les Tres Bessones - Les Tres Bessones i Tutankhamon\n07:15 L'hora del Timmy - El nou amic del Timmy\n07:24 L'hora del Timmy - El Timmy recicla\n07:33 L'hora del Timmy - Els comptes del Timmy\n07:42 L'hora del Timmy - El ninot de neu del Timmy\n07:51 L'hora del Timmy - El Timmy i la foto\n08:31 Doraemon, el gat còsmic - Quin embolic amb la criatura d'en Nobita!\n08:54 Doraemon, el gat còsmic - Un laberint a casa el Nobi / Violeta de l'arc de Sant Martí\n09:17 Doraemon, el gat còsmic - Adéu des de la finestra\n09:44 Tom i Jerry - L'àngel de la guarda\n09:51 Tom i Jerry - El gat i el ratolinet marí\n09:58 Tom i Jerry - La balena Dickie Moe\n10:05 Tom i Jerry - Filet meu\n10:11 Tom i Jerry - Crida a les mixetes\n10:18 Tom i Jerry - Migdia reial\n10:24 Tom i Jerry - Quina son tinc!\n10:31 Tom i Jerry - Anem de safari\n10:44 Turbo F.A.S.T - El comte Paparràcula / Guerra de bromes\nEl comte Paparràcula / Guerra de bromes\nUn vespre que el Turbo i el Fuet es troben desprotegits enmig d'una tempesta, un personatge estrany els convida a visitar el seu amo, el comte Paparràcula, que viu en un castell tenebrós.L'equip FAST fa una guerra de bromes. Tots s'ho passen la mar de bé menys el Chet, que no les suporta i s'emporta els seus amics a la muntanya per fomentar la companyonia entre els membres de l'equip.\n11:05 Turbo F.A.S.T - Una ombra del que era / Compte amb el Pollastrepeus\n11:31 L'Inspector Gadget - El món per un forat\n11:42 L'Inspector Gadget - Operació, festa a l'agència\n11:52 L'Inspector Gadget - D'un sol cop\n12:02 L'Inspector Gadget - Operació Abracadabra\n12:12 L'Inspector Gadget - El pla de la piràmide\n12:27 L'Scooby-Doo! Pirates a la vista! - L'Scooby-Doo! Pirates a la vista!\n13:36 Doraemon: la llegenda de les sirenes - Doraemon: la llegenda de les sirenes\n15:19 Els germans Kratt - Animals de les profunditats del mar (1a part)\n15:40 Els germans Kratt - Animals de les profunditats del mar (2a part)\n16:04 Els pingüins de Madagascar - Els que s'amaguen / Rei per un dia\n16:26 Els pingüins de Madagascar - La fúria del cangur / Rata infiltrada\n16:52 Què hi ha, Scooby-Doo? - Un Scooby-Halloween\n17:13 Què hi ha, Scooby-Doo? - Un gran drac desbocat\n18:04 Quin crac, l'Angelo! - Llegir el pensament\n18:15 Quin crac, l'Angelo! - Un viatge amb cotxe\n18:26 Quin crac, l'Angelo! - L'estrella de la colla\n18:36 Quin crac, l'Angelo! - Abusananus Llesticua\n18:47 Quin crac, l'Angelo! - L'hora de l'Angelo\n19:03 Turbo F.A.S.T - Cursa al centre comercial / El tanc de tacos\n19:25 Turbo F.A.S.T - Visita al zoo / Família volàtil\n19:47 Super3 - La família - Els carnets del Desmond\nEls carnets del Desmond\n20:08 Tom i Jerry - Aterratge perillós\n20:19 Tom i Jerry - El petit ànec\n20:25 Tom i Jerry - Escola per ratolins\n20:32 Tom i Jerry - Estima'm a mi i estima el meu ratolí\n20:38 Tom i Jerry - Anem al cinema\n20:44 Tom i Jerry - El ressopó\n20:52 Tom i Jerry - El gat que valia un milió de dòlars\n20:59 Tom i Jerry - El ratolí ve a sopar\n21:12 Bola de Drac Z Kai - La Terra desapareix! L'atac definitiu del Maijin Bu!\nLa Terra desapareix! L'atac definitiu del Maijin Bu!\n21:34 Bola de Drac Z Kai - El combat decisiu! La gran batalla al planeta dels kaioshins!\n06:44 Esport Club - + info\n08:48 Transmissions esportives - Futbol: homenatge johan cruyff\n10:50 Especials Esports\n12:37 L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya - L'últim partit. 40 anys de Johan Cruyff a Catalunya\n13:50 Futbol de somni - F. C. Barcelona - Sampdoria (final Copa d'Europa 20-5-92)\n15:11 Especials Esports\n15:31 Volta a Catalunya - 5a.etapa Rialp-Valls\n17:10 Transmissions esportives - Hoquei herba: Euro Hockey League Dragons-At. Terrassa\n17:51 Capacitats - Esquí adaptat\n17:57 Transmissions esportives - Hoquei herba: Euro Hockey League Dragons-At. Terrassa\n18:59 Especials Esports\n19:10 Transmissions esportives - Futbol MIC cadet\n20:03 Temps de neu - Bateig d'esquí\n20:39 Bàsquet - Olympiacos-R. Madrid\n22:50 Especials Esports\n01:00 Champions Magazín\n01:25 Transmissions esportives - Futbol: homenatge johan cruyff\n03:27 Volta a Catalunya - 5a.etapa Rialp-Valls\n05:06 Temps de neu - Bateig d'esquí


HORA DEL CONTE: L'HORT DE L'ERIÇONA AIRÍ\nHi havia una vegada un país on els eriçons eren els encarregats de treballar els horts de les escoles. Hi plantaven hortalisses de tota mena i en tenien cura tot l’any. L’eriçona Airí era coneguda a tota la comarca, perquè feia créixer unes verdures espectaculars, que grans i petits es menjaven amb delit. Aquest és un conte pensat per als més petits, amanit amb cançons i endevinalles.\nA càrrec de la rondallaire Eva Gonzàlez.\nAdreçat a infants de 3 a 6 anys.\nAny Internacional de les Fruites i les Verdures. Activitat dins del projecte Parcs&Biblioteques... naturalment!


“Des del punt de vista de les condicions econòmiques de l'imperialisme, és a dir, de l'exportació de capitals i del repartiment del món per les potències colonials “avançades” i "civilitzades”, els Estats Units d'Europa, sota el capitalisme són impossibles o són reaccionaris… Sota el capitalisme és impossible un procés uniforme de desenvolupament de les diferents economies i dels diferents estats. Sota el capitalisme, per restablir de tant en tant l'equilibri trencat, no hi ha un altre mitjà possible més que les crisis en la indústria i les guerres en la política”.\nLenin, Sobre la consigna dels Estats Units d'Europa, 25 d'agost de 1915.\nPoques setmanes abans de la cimera de la UE de desembre, Sarkozy va haver de fer callar les dures crítiques que des de sectors de la burgesia francesa es feien contra Alemanya per la imposició contínua dels seus interessos. L'argument principal de Sarkozy va ser que la unitat amb Alemanya, i per tant el manteniment de la UE i de l'euro, és la garantia perquè existeixi la pau i per evitar el conflicte. En parlar de conflicte no es referia a evitar un en abstracte, sinó als greus enfrontaments entre França, Gran Bretanya i altres països europeus amb Alemanya, que van desembocar en dues guerres mundials.\nEl fracàs de la cimera Europea del 9 de desembre\nL'últim exemple d'aquestes greus tensions es va viure a la cimera europea del passat 9 de desembre que suposadament havia de salvar l'euro. Cameron, defensant els interessos de la burgesia financera britànica es va negar a signar el pacte fiscal que Merkel i Sarkozy van presentar conjuntament, i que tots els altres països membres de l'euro van acceptar per pura debilitat. El pacte, a més d'un atac furiós contra la classe obrera europea, posa negre sobre blanc l'interès de la burgesia alemanya per controlar directament tant els pressupostos dels països europeus com el seu sistema financer. Això últim és el més perillós per a la burgesia anglesa. Cameron exigia, d'una banda, que no s'inclogués la proposta de limitar les transaccions financeres de l'euro a l'eurozona, la qual cosa deixa fora a les institucions financeres britàniques que guanyen milers de milions gràcies a aquestes operacions especulatives, i per un altre, que no s'aprovés un impost sobre transaccions monetàries que, en teoria, recaptaria 48.000 milions d'euros anuals, la meitat dels quals procedirien d'entitats financeres britàniques. Però Cameron no va obtenir resultats i es va negar a signar el pacte.\nEncara que és cert que Gran Bretanya és una potència de segon nivell, com França, el seu sistema financer, la coneguda City, és el més poderós del món després de Wall Street. Representa gairebé un 10% dels ingressos públics per impostos, un 8,5% del PIB, un 34% del comerç britànic i un milió de llocs de treball directes i indirectes. A més gestionen un 80% dels hedge funds de tota Europa, mouen el 70% del mercat secundari global de bons del Tesoro, i el 50% del mercat dels derivats. Cada dia es manegen a la capital anglesa més euros que en tota la resta d'Europa junta.\nEn l'època que vivim de decadència del sistema capitalista, l'època de l'imperialisme, el capital financer domina per sobre dels altres. La burgesia europea i molts dels xerraires que els segueixen ataquen furiosament la decisió de Cameron de no seguir a ulls clucs a Merkel i Sarkozy, però l'única cosa que fan tots és defensar els interessos de la seva pròpia burgesia financera. Aquestes tensions empitjoraran en el proper període, doncs pel 2012 fins els més optimistes pronostiquen una altra nova recessió, la qual cosa posarà una vegada i una altra l'existència de l'euro i de la unió europea en la picota.\nEls orígens de la UE i els estats nacionals\nSi alguna cosa va ajudar al desenvolupament de la Unió Europea, fins i tot fins al punt d'aconseguir la unió monetària, va ser el llarg període de creixement econòmic que es va viure en les dues últimes dècades del segle XX. Després de la II Guerra Mundial, Europa estava absolutament destruïda i les revolucions obreres amenaçaven l'existència del sistema capitalista. La URSS s'havia convertit en un exemple a seguir per a milions de treballadors europeus, malgrat la seva deformació estalinista. En aquestes circumstàncies la burgesia nord-americana, abans de perdre-ho tot, va venir a salvar al capitalisme europeu invertint, a través del Pla Marshall, grans quantitats de diners en la reconstrucció.\nAixí és com Alemanya, encara que perdés una part del seu territori, va poder reconstruir la seva indústria, erigint-se en la principal potència europea. Però Alemanya, que havia de competir al mercat mundial, xocava amb la poderosa economia d'EUA, Japó i la URSS. Necessitava unir recursos i ampliar el seu mercat. Així van arribar els primers acords de l'acer i el carbó que més tard portarien al Mercat Comú Europeu, a la Comunitat Econòmica Europea, a la Unió Europea i a l'euro.\nAlemanya va ser sempre la potència dominant d'aquests acords, especialment després de la caiguda del Mur de Berlín que va incorporar d'un dia per a un altre als 16 milions d'habitants d'Alemanya de l'Est, convertint-se en una geganta de 81 milions d'habitants al centre d'Europa. A més, la caiguda de l'estalinisme va suposar que tot l'est europeu es convertís en un mercat fàcil a explotar per bancs i empreses alemanyes (i austríaques) sense pràcticament competidors.\nEncara que aquesta supremacia no agradava gens a la burgesia francesa ni britànica, el creixement econòmic va donar l'oportunitat a França i Gran Bretanya d'aprofitar-se de la seva força i, a través dels tractats europeus, de beneficiar-se econòmicament, la qual cosa tranquil·litzava als més nacionalistes. A més, les ajudes als països europeus més febles (en agricultura, infraestructures, etc.) es van convertir en gran negoci, doncs es donaven a canvi de generosos contractes amb les grans potències europees. Per exemple, Alemanya és el primer exportador de productes manufacturats als països de l'Europa mediterrània, el segon és França. També Gran Bretanya exporta més del 50% a països de la UE; per tant, els grans països contents i els petits també, tot semblava gairebé perfecte. Alguns van creure que una unió federal, del tipus dels Estats Units d'Amèrica era possible a Europa.\nPerò la crisi va venir a posar totes les contradiccions latents damunt la taula d'un cop de puny. Com el marxisme havia explicat des de fa gairebé un segle, uns Estats Units d'Europa sota el capitalisme era alguna cosa utòpica i reaccionària.\nL'estat nacional capitalista, que es va crear després de revolucions i guerres (inclosos els EUA), que va revolucionar les forces productives i les va fer avançar històricament, es va veure sobrepassat per elles. El desenvolupament econòmic va saltar per sobre de les fronteres a través del comerç mundial significant, en paraules de Trotski, “l'ensorrament de l'estat nacional com a unitat econòmica independent”. I és que encara que “la nació o l'estat continua existint com un fet cultural, ideològic i psicològic ha estat privada de les seves bases econòmiques”.\nL'auge del comerç mundial i l'avanç de les forces productives van crear una nova realitat, el mercat mundial, que es va transformar en l'escenari d'una batalla aferrissada entre grans potències que defensen interessos contraposats. L'experiència històrica és clara: la lluita pels mercats va portar a la Primera i la Segona Guerres Mundials i a moltes de les guerres que avui s'estan lliurant a l’Àfrica, l’Orient Mitjà, etc. En època de crisi els mercats minven i la conquesta pel que queda d'ells es fa més aferrissada. Les velles nacions “amigues” en el passat s'enfronten per defensar els seus interessos i a les seves grans empreses!\nAixò ha convertit a l'estat en un obstacle absolut perquè l'economia es desenvolupi, doncs els interessos nacionals prevalen sobre el desenvolupament econòmic. Les tensions entre potències mundials, entre potències regionals o entre països fins i tot febles no són més que la conseqüència de la defensa dels interessos dels capitalistes de cada país per sobre dels altres, en la qual només pot guanyar el més fort.\nL'actitud de Merkel, criticada per molts per voler defensar massa als seus bancs i empreses imposant fèrries mesures econòmiques que estan allargant la recessió, només expressa de manera més intensa i agressiva la tendència de totes les economies estatals. D'altra banda, totes aquestes mesures amb les quals diuen defensar la Unió Europea estan accelerant el caos econòmic, i per tant tendeixen a la desintegració no a la unitat. L'actitud de Gran Bretanya és un exemple de com aquestes tendències poden aguditzar-se en el proper període. Fins i tot hi ha veus que defensen la sortida dels països mediterranis de l'euro per utilitzar la devaluació de les seves antigues monedes i augmentar la seva competitivitat exportadora. La veritat és que això enfonsaria brutalment les economies d'aquestes nacions, molt més febles i dependents del mercat mundial. Per als treballadors ni dins ni fora de l'Europa capitalista hi ha una sortida. La classe obrera necessita aixecar la seva pròpia alternativa, la lluita per una Federació Socialista que escombri la dictadura del capital financer i sotmeti les forces productives a una planificació democràtica en benefici de la immensa majoria de la població.\nLa Federació Socialista d'Europa, l'única alternativa per als treballadors\nSota la idea que la UE ens beneficiava a tots se'ns han demanat sacrificis des de fa anys. El Tractat de Maastrich, signat en 1992, tenia la màxima de “finances sanejades” i “pressupostos equilibrats”. Això va portar a una època de privatitzacions a tota Europa, a retallades en les despeses públiques i en les condicions laborals, i a l'enfonsament dels nivells de vida que els treballadors havien conquerit en el període anterior. L'entrada de l'euro ara fa 10 anys va venir a aprofundir tot l'anterior sumant un element més: la pujada brutal dels preus. A l'Estat espanyol s'han publicat nombrosos estudis que afirmen que des de l'entrada en vigor de l'euro, els salaris han pujat un 14% mentre que la cistella de la compra ho va fer un 48%, l'habitatge un 66% i el transport entre un 45% i un 58%. La pèrdua de poder adquisitiu, o parlant clar, l'empobriment, ha estat el veritable fruit que ha recollit la classe obrera en aquesta UE.\nAixò no només ha ocorregut als països perifèrics. La classe obrera alemanya, primer amb l'excusa de la reunificació i més tard, en 2003, amb la de “Salvar Europa” va sofrir un atac darrere l'altre. Si el 1995 la subocupació afectava al 15% de la massa laboral, avui afecta al 25% (7,3 milions de persones). Els minijobs que ara pretenen implantar aquí, ens els venen com un lloc de treball de poques hores on cobraras 400 euros, però el que expliquen els treballadors alemanys és que, primer, la mitjana salarial de les minifeines és de 230 euros! I, segon, que estan contractant a treballadors en minifeines per després pagar-los la resta d'hores en negre. Aquests minijobs no donen dret ni a accedir a la sanitat ni a altres drets socials. Mentre la burgesia alemanya fa el negoci del segle, la classe obrera alemanya sofreix la precarietat i l'explotació.\nDavant això hi ha sectors de l'esquerra que parlen de la necessitat d'una Europa dels Pobles, la qual no ataqui ni la sobirania d'aquests ni la seva “expressió democràtica”. Per exemple IU exigeix “un funcionament veritablement democràtic de totes les institucions europees, inclòs el Banc Central Europeu”.\nPerò les institucions europees, igual que les de cada país, no són més que institucions capitalistes que defensen interessos capitalistes. El Banc Central Europeu, malgrat algunes tensions temporals, dictamina sobre la base dels interessos de la gran banca alemanya, principalment. Pensar en la seva democratització és utòpic. El capitalisme ha mantingut una certa careta de democràcia durant unes dècades perquè el creixement econòmic i alguns factors polítics s’ho van permetre, però avui això s’ha acabat. No hi ha sobirania ni econòmica ni política en l'era de la dictadura del capital financer.\nL'única democràcia i sobirania real només poden venir de la mà d'una Europa Socialista i en ella no caben cap de les institucions creades per la burgesia per dominar i oprimir, ni econòmica ni políticament. Només expropiant a la burgesia del seu capital, que en realitat no és més que la riquesa robada als treballadors; nacionalitzant la banca i les grans empreses sota el control democràtic dels treballadors i combinant tot el potencial productiu i la qualificada mà d'obra europea; abolint les fronteres, alhora que cada nacionalitat tingui plens drets democràtics (inclòs el d'autodeterminació); reduint la jornada laboral perquè tots puguin treballar i acabar amb la xacra de l'atur… només així hi hauria una veritable democràcia europea. Amb l'actual nivell tecnològic, planificant racionalment les forces productives existents, alliberant l'activitat econòmica del lucre parasitari dels capitalistes, una federació Socialista d'Europa imprimiria un desenvolupament econòmic tal, que la sanitat, l'educació, la cultura, l'habitatge i tot allò que imprimeix a la vida un caràcter de dignitat, es convertirien veritablement en universals, de qualitat i serien accessibles per a tots. Un desenvolupament veritablement humà de l'economia que tindria en compte, en els fets i no en declaracions hipòcrites que sempre s'incompleixen, el medi ambient, per permetre que visquéssim en harmonia amb el nostre entorn natural. Hi ha força per construir aquesta societat, i no està en les institucions “democràtiques” del capital, sinó en la lluita dels treballadors unida a tots els sectors oprimits per aquest sistema. Els treballadors i joves grecs estan ensenyant-nos el camí.\nCom Trotski va defensar al 1929: “A través de l'oposició, l'avantguarda del proletariat europeu els diu als actuals governants: per unificar Europa és necessari primer de tot arrencar el poder de les vostres mans. Nosaltres ho farem. Nosaltres unificarem a Europa. Nosaltres la unificarem contra el món capitalista hostil. Nosaltres la transformarem en una poderosa base de suport del socialisme combatiu. Nosaltres la convertirem en la pedra angular de la Federació Socialista Mundial


DRACMAYCAT: d’agost 2014\nSUSANNA TISLER AL FORTÍ DE L'ESTRELLA 11 AGOST 2014\nENTREVISTA LIVE FM per Josep Lloret a Susanna Tisler Steiner envers la seva obra: Els dos poemaris VIDA PLENA i DESPULLAR-SE conjuntament amb la seva primera novel•la XÈNIA.\nXÈNIA (2014), Les novel•les ens transporten a imaginaris – reals o ficticis – que ens poden copsar més o menys i, fins i tot, ser companys la resta de la nostra vida. Qui cregui que és una novel•la per a dones, va molt errat. Qui cregui que és una novel•la de dones, va molt perdut.\nVIDA PLENA (2013) Primer llibre de poemes, iniciat en un bloc propi i gestat en el decurs de dos anys. Amb una primera edició presentada al setembre de 2012, aquesta reedició va tenir la seva posada de llarg al Sant Jordi de 2013.\nDESPULLAR-SE (2013) Segon poemari, de versos exquisits amb una mica més d'un any de preparació, que finalment va ser publicat dos mesos després del primer.\n11 d'agost de 2014 - EL FORTÍ DE L’ESTRELLA\na RIPOLL CAPITAL DE LA CULTURA CATALANA 2013, TERRA DE COMTES, DE MITES I ORIGENS.\nDracmaycat amb Mayte Duarte i Francesc Beltran té quelcom a oferir.\nEl nostre objectiu és la creació, gestió, promoció i difusió de la cultura catalana arreu del món vinculada al territori.\nI per aconseguir-ho ens dotem de tots el mitjans tradicionals i TIC’S que hi ha al nostre abast. Som el que pensem, som el que somiem, som el que recordem i és per això mateix que SOM PATRIMONI, SOM TRADICIÓ en definitiva SOM CULTURA.\nSEGUEIX-NOS AL BLOG I SUBSCRIU-TE AL NOSTRE CANAL YOUTUBE\nPublicat per Mayte Duarte a 9:15 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: #Dracmaycat, #DracmaycatSomCultura, #FrancescBeltran, #MayteDuarte, #MayteDuarteDrac, #SomCultura\nPROPOSTA CULTURAL DRACMAYCAT 2014\nEl nostre objectiu és la creació, gestió, promoció i difusió de la cultura catalana arreu del món vinculada al territori. I per aconseguir-ho ens dotem de tots el mitjans tradicionals i TIC’S que hi ha al nostre abast. Som el que pensem, som el que somiem, som el que recordem i és per això mateix que SOM PATRIMONI, SOM TRADICIÓ en definitiva SOM CULTURA.\nPublicat per Mayte Duarte a 23:37 Cap comentari:\nRAQUEL GÀMEZ SERRANO 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nRaquel Gàmez Serrano, ELS CONTES GUERXATS no és tan sols un llibre de relats, és la història de la seva protagonista, la Caterina, i la visió que té d’un món injust i edaista, on només es valora la productivitat.\n“Guerxada, com una fulla seca”, li deien a la Caterina, i com també es va retorçant aquest llibre, enmig de referències literàries, per acabar amb el desassossec que exerceix la seva lectura, en un epíleg en què l’autora manifesta explícitament una crítica social contra la violència estructural que ens envolta, i que és present en tota l’obra, emmascarada d’un simbolisme ple d’ironia.\nRaquel Gámez Serrano va néixer a Barcelona i, des de petita, la seva passió per la lectura esdevé un interès per escriure. Estudià el Grau d’estudis immobiliaris i de la construcció a la Facultat d’Econòmiques de Barcelona, i és Tècnica especialista en relacions públiques i administració. En l’actualitat treballa en un ajuntament de la província de Barcelona i està cursant el Grau d’educació social a la Universitat Oberta de Catalunya.\nL’any 2012, va publicar la seva primera novel·la, Los versos de Cira, en què explora temes com els maltractaments físics i psicològics, la hiperactivitat, la depressió, les addiccions i l’adulteri amb la dificultat de no caure en un recurrent maniqueisme.\nEls contes guerxats és una crida al compromís de l’escriptor amb la llengua catalana, a l’exercici de conscienciació per fomentar-ne la lectura, cada cop més en desús. Assegura l’autora que avui, més que mai –en el context polític en què som immersos– i per la conservació de la llengua, és de vital importància publicar en català.\nPublicat per Mayte Duarte a 9:04 Cap comentari:\nMONTSE PELLICER 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nMontserrat Pellicer és nascuda a Girona a l’any 1966, però viu des de la infància a Malgrat de Mar, va estudiar al Col•legi Vedruna fins a Batxillerat, i va deixar els estudis per treballar a l’administració de Justícia on ha treballat durant 21 anys, també ha treballat a l’ajuntament de Pineda de Mar. Ha estudiat el cicle formatiu de Educació Infantil, i en la actualitat està acabant el grau d’Educació Infantil. Ha escrit sempre perquè li agrada i es part de la seva vida, ha fet alguna col•laboració a la revista Lo Cantich de l’Associació de relataires en català, i també a la revista digital The Secrets, l’any 2013 va publicar el seu primer llibre “Somnis d’Escarlata”.\nAquest segon poemari “ATREVEIX-TE A ENTRAR” és el fruit d’una intensa mirada cap a l’interior.\nPublicat per Mayte Duarte a 9:02 Cap comentari:\nNÚRIA QUERALTÓ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nNúria Queraltó MIRADA DE HAIKÚ. Aquest llibre neix de la seva necessitat d’expressar que, malgrat la situació adversa del moment actual, escull seguir confiant en allò que un dia va ressonar amb força dintre seu i que ha esdevingut el sentit de la seva existència.\nNúria i va néixer a Barcelona el 1964. Des de petita es vaig sentir captivada per la lectura i, ben aviat, va començar a escriure contes i poemes. Als 11 anys, el seu pare li va donar la seva vella càmera de fotos on trobaria una nova font d’experimentació i d’expressió. Aquestes tres passions: la lectura, l’escriptura i la fotografia, ja no la deixarien mai més. I, a través d’elles, la recerca del sentit.\nEl 1992, després de viure gairebé dos anys com a cooperant en un barri marginal de la República Dominicana, va sentir clarament que, davant les situacions d’injustícia, l’única opció on podia trobar sentit era en la lluita a favor de la vida. Es pot lluitar contra la injustícia o a favor de la justícia. D’entrada, podria semblar el mateix, però es parteix de dues perspectives ben diferents. Les lluites en contra generen ressentiment. Les lluites a favor, en canvi, generen creativitat. I la creativitat sempre connecta amb la vida.\nDes d’aquesta experiència vital es va sentir motivada a estudiar Treball Social i a exercir aquesta professió en diferents àmbits.\nPublicat per Mayte Duarte a 8:59 Cap comentari:\nJR ARMADÀS 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nSAPS QUI ÉS JR ARMADÀS?\nSi li demanen que es defineixi en poques línies es posa nerviós perquè (paraules seves) és dels que xerra pels colzes. Santcugatenc de tota la vida s’endu el poble allà on va i el primer que posa a l’habitació és una foto del Monestir i una de la família. Va estudiar Dret i Periodisme a la UPF i ha passat unes temporades lluny de la seva terra. Irlanda li va donar l’anglès i la Guinness, Londres un forat a la butxaca i una mica d’humor Monthy Payton i de la Xina s’ha endut molt més que quatre paraules estranyes i fideus fregits.\nUs volem presentar els seus llibres: LA CICATRIU DE LA MARE, LA CICATRIU DEL FILL I LA FLOR DE LA PRUNERA.\nSi vols saber més coses d’en JR Armadàs:\nPublicat per Mayte Duarte a 22:57 Cap comentari:\nTERESA SAGRERA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nTeresa Sagrera CONFIDÈNCIES D'UNA REINA\nGUARDIANA DEL LLINDAR DELS FEYTS I LES PARAULES QUE ENS APROPA LES CONFIDÈNCIES D'UNA REINA A LA VILA ON LES PEDRES XIUXIUEGEN A CAU D'ORELLA...\nRamir, bisbe de Roda-Barbastre i germà d’Alfons el Bataller, mort sense fills, deixà la seu episcopal per fer-se càrrec del regne d’Aragó i a l’any 1135 es casà amb Agnès de Poitiers, vídua del vescomte de Thouars. D’aquest matrimoni nasqué Peronella. Poc després del naixement, l’agost de 1137, Ramir prometé la seva filla amb Ramon Berenguer IV, comte de Barcelona, de 24 anys d’edat. En l’acte d’esposalles els dos homes pactaren que el rei aragonès donava al seu futur gendre tot el seu regne encara que Peronella morís i, a canvi d’aquesta donació, Ramir II tindria el domini sobre les terres del comte de Barcelona. Peronella faria de transmissora d’un regne però no tindria el poder. Ramon Berenguer respectà sempre el seu sogre i la seva muller, i es titulà “Princeps Aragonum” i mai rei d’Aragó. El rei aragonès es retirà poc temps després al monestir de San Pedro el Viejo, a Osca. La mare retornà així que pogué a Thouars, prop de Tours, on vivien els fills del seu primer matrimoni.\nEl 1150 Ramon Berenguer IV i Peronella es casaren a Lleida, acabada de conquerir. Ell tenia 37 anys i ella 14. Del matrimoni van sobreviure tres fills i dues filles. Poc abans de néixer Ramon, el primer fill, la reina d’Aragó va fer testament preveient la seva possible mort. Deixava tots els seus béns a aquest fill, qui quedava, però, sota la tutela del seu marit i qui havia d’esperar la mort d’aquest per ser proclamat rei d’Aragó. Després vingueren Sanç, Dolça, casada amb Sanç I de Portugal, Pere i Leonor que moriren joves.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:53 Cap comentari:\nSEBASTIÀ BENNASAR 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nSebastià Bennasar "LES MANS DEL DRAC" és un thriller que presenta la cara més negra d’una Diada de Sant Jordi amb una festa del llibre plena de cadàvers, religió i exorcismes...\nEn una Barcelona que es prepara per a la gran festa del llibre comencen a aparèixer cadàvers en algunes esglésies i també a les paradetes preparades per a les signatures. Tenen res a veure uns assassinats i els altres? Un periodista cultural, un integrista catòlic apassionat pels exorcismes de Verdaguer i la sergent dels Mossos d'Esquadra Mireia Pla tenen a les seves mans la resolució del que s'amaga a les mans del drac. Sebastià Bennasar torna amb una nova novel•la negra oferint una visió diferent de la festa del llibre a Catalunya, amb una Diada de Sant Jordi plena de cadàvers, assassinats, exorcismes i religió. Una paròdia dels thrillers satànics i una mirada diferent al món del llibre i a la relació entre autors i editors.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:50 Cap comentari:\nMÒNICA HUIX-MAS 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nHistorietes, relats, poemes, pensaments....tot en edició curta, ja que tan sols pretenc distreure les ments pocs moments al dia.\nLletres que formen paraules i aquestes es converteixen en històries.\nUn món que avança a un pam de terra. Literatura senzilla.\nLes lletres són carícies,les paraules petons,els versos abraçades i el poema cançó.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:47 Cap comentari:\nMANEL ALJAMA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nManel Aljama neix a Sabadell, (on només queda un cinema que projecti en versió original), el 1963. Va estudiar Tecnologies de la Informació, fins fa poc la seva font d’ingressos. Lector de “Mortadelo” des que va aprendre a llegir. Als 9 la tieta Julia li va regalar dos llibres. Als 14 escrivia poemes i algun que altre conte de terror. També va participar en el concurs de redacció d'una multinacional. Ha col•laborat en portals digitals i ha assistit a seminaris d'escriptura. Es considera un ratolinet de biblioteca. Creu que llegint bons llibres és com millor s'aprèn a escriure.\nHa publicat 4 antologies de contes:\n"Cuentos para el camino" (2013), "Tengo que contar" (Amazon, 2013) "Cuentos de Barbería" (2008), "relatos por un tubo" (2007) i ha participat entre d'altres en:"Cosecha de Verano" (Unaria, 2013), "Cachitos de amor 2" (ACEN, 2013), "Cosecha de Invierno" (Unaria, 2012), "Bocados Sabrosos 2" (ACEN, 2012) entre d'altres.\nHa estat traduït al francès. També ha publicat a la revista digital miNatura, on col•labora de jurat al concursos anuals de poesia i relat curt. Té oberts blocs, el principal és el viatger de les lletres. Aquest 2014 ha acabat la seva primera novel•la “Te espero al otro lado”que està en busca de editorial i ja treballa dos nous projectes.\nCol•labora en el Projecte Scherezade de DracMaycat i en la revista d’humanitats Sarasuati. I també ha encetat una col•laboracio setmanal per parlar de llibres a Ràdio Nacional d’Andorra, al programa Llibres & Company de Lourdes Prat.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:40 1 comentari:\nJOSEP LLEIXÀ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nJosep Lleixà HAIKÚS, TANKAS i COLORS - A LA TARDOR POEMES.\nQuan l'univers ens somriu àngels i poetes es confonen.\nI ELS EXTRES\nPublicat per Mayte Duarte a 22:36 Cap comentari:\nANNA MARIA VILLALONGA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nAnna Maria Villalonga ELLES TAMBÉ MATEN no és un exercici de literatura criminal femenina, que ja existeix i rutlla molt bé. Simplement és un recull de relats que demostra que les autores catalanes escriuen allò que els surt de l’ànima, però que si cal matar, maten. Tretze escriptores han compost un relat ben negre. Fora manies i supersticions. El tretze és un bon número i entre totes han construït una antologia que enlluerna per la diversitat de les veus que la integren.\nPresentació del Llibre ELLES TAMBÉ MATEN\nPublicat per Mayte Duarte a 22:34 Cap comentari:\nMARIA CARME ROCA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nMaria Carme Roca i L'ENIGMA COLOM. 1493. L’almirall Colom ha tornat de les Índies Occidentals i prepara una altra expedició. Temps enrere, Guerau de Gualbes, fill bastard d’un noble, havia treballat sota les seves ordres.\nPerò ara es veu obligat a amagar-se dels seus enemics en una Barcelona que procura mantenir les seves institucions d’autogovern malgrat els intents del rei Ferran per controlar-les.\nMentre Guerau fa l’impossible per recuperar la confiança del seu antic mentor i l’amor de Blanca, la dona que estima, es veurà implicat en una teranyina de venjances, interessos i conspiracions\ncreuades que tenen com a nexe d’unió l’almirall Colom i el seu gran projecte.\nPerò la seva obra és més extensa, molt més, 48 llibres... Guanyadora de 22 premis literaris...\nPublicat per Mayte Duarte a 22:30 Cap comentari:\nXAVIER GUAL 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nXavier Gual OFF THE RECORD descriu el dilema moral del periodista entre integritat professional i fidelitat a l’empresa, i la difícil conciliació de la vida personal i la laboral. El regidor d’urbanisme de Sant Martí mor en estranyes circumstàncies durant la roda de premsa on es disposa a explicar els motius de la seva dimissió. L’Anabel López, que és la periodista que cobreix la informació local a l’Ajuntament, descobreix per casualitat la relació de la mort del polític amb una trama urbanística que salpica l’alcalde i alguns importants empresaris de la comarca. La implicació de l’Anabel amb la veritat oculta d’un cas on tothom sap més del que diu, i la negació del mitjà on treballa per destapar la trama, fan que s’endinsi en una investigació que l’absorbeix per complet i posa la seva vida en perill. La parella de l’Anabel no assumeix el compromís de la periodista amb la seva carrera professional ni l’obstacle que suposa a l’hora de consolidar els plans de futur de formar una família. Les amenaces, els suborns i totes les dificultats que apareixen al llarg de la investigació faran trontollar la convicció de l’Anabel i aguditzaran el dilema entre la professionalitat periodística i el profit personal, l’obligaran a triar una carrera professional o la felicitat d’una vida personal plena. Xavier Gual (Barcelona 1973). Filòleg. Ha treballat com a periodista i professor de secundària. Com a escriptor ha publicat les novel•les Els tripulants (2001) premi Ribera d’Ebre, Ketchup (2006), El gat que va perdre els bigotis (2010), El mediador (2013) i Els fantasmes de Dalí (2013). També els reculls de narracions Delirium tremens (2001) premi Mercè Rodoreda, i Estem en contra (2007) premi Pere Quart d’humor i sàtira. Ha estat traduït al francès, a l’italià i al castellà. Col•labora en mitjans com els diaris AVUI i ARA, i l’emissora RAC1. També és assessor de l’editorial infantil Primers Lectors. Més informació sobre l’autor al web\nPublicat per Mayte Duarte a 22:28 Cap comentari:\nEMILI GIL 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nEMILI GIL, l’autor de la contextualització i la incitació, l’il•luminat okupa tenebrós… el que viu a les nostres tenebres. TENEBRA... Flors, flors, flors per als morts.....\nPublicat per Mayte Duarte a 22:25 Cap comentari:\nAMPARO MUÑOZ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nAmparo Muñoz ÉS UNA INTEL•LIGÈNCIA QUE ENS SOMRIU.\nCOM L'AIRE QUE OLORA A MAR, EXPOSADA I VULNERABLE, QUAL SCHEHEREZADE AL CALIU DE LA FOGUERA COMPARTEIX AMB TOTS NOSALTRES ELS SEUS POEMES I NARRACIONS.\nNINA ÉS LA SEVA PRIMERA NOVEL•LA PUBLICADA.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:22 4 comentaris:\nSUSANNA TISLER 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA\nSusanna Tisler Xenia (2014) • novel Les els ENS Transportin a imaginaris - reals o ficticis - a Que ENS podin copsar Més o Menys i, i Tot aletes, Companys de la SER continua sent la nostra de vida. Aquí cregui Que és una novel • el per dons, ha mudar errat. Aquí cregui Que és una novel • els de Dones, s'ha de mudar perdut.\nVida Plena (2013) Primer llibre de poemes, Iniciat una a bloc PROPI els gestat decurs de Dues Al anys. Amb presentada edicio Primera per setembre de 2012, persegueix el reedició va tenyir la Posada de Llarg Seva al Sant Jordi de 2013.\nDESPULLAR-SE (2013) Segon poemari, versos d'AMB exquisits 1 mica mes qualsevol d'una de preparació, ser Que Publicat finalment va dos mesos Després de la imprimació.\nPublicat per Mayte Duarte a 22:07 Cap comentari:\nENTRADES 1er PETIT SANT JORDI A CALDES DE MALAVELLA 2014\nADQUIRIU LES VOSTRES Entrades JA DISPONIBLES LLIBRERIA SOLS - 6 € - Plaça Sant Esteve 4 Caldes de Malavella - Girona. 972 47 00 86\n1ER PETIT SANT JORDI - Esdeveniment Literari a Blanes\nELLS HI Seran, que TU, BE VOLS?\nI Tan ha Publicat com vols fermen.\nContacta Nosaltres la Sigüés con el teu pr petit protagonista de Sant Jordi el 2014 a Blanes\nGran Esdeveniment Literari a Blanes\nmor juny 7 de setembre 2014\nPresentacions Escriptors, Paradetes d'editorials, plataformes culturals, signatura de Llibres i seguiu els directrius del Drac, a casa de les roses i a els llibres del Tot qualsevol!\nTrobareu a Dracmaycat con Llibreria les soles Loc @ s Per La Lectura de Amb el suport de l'Ajuntament de Caldes de Malavella.\nHola a nosaltres esperem Tots !!!\nPublicat per Mayte Duarte a 14:27 Cap comentari:\n1er PETIT SANT JORDI\nELLS HI SERAN, I TU, VOLS VENIR ?\nTan si has publicat com si ho vols fer. Contacta amb nosaltres i sigues el protagonista del teu propi petit Sant Jordi 2014 a Caldes de Malavella info@dracmaycat – www.dracmaycat.com\nESDEVENIMENT LITERARI A CALDES\nTan si has publicat com si ho vols fer. Contacta amb nosaltres i sigues el protagonista del teu propi petit Sant Jordi 2014 a Caldes de Malavella\nGran esdeveniment literari a Caldes de Malavella dies 6 i 7 de setembre celebrem el 1er Petit Sant Jordi a Caldes.\nPresentacions de 25 escriptors, paradetes d’editorials, plataformes culturals i escriptors amb signatura de llibres i si seguiu les directrius del Drac, a casa nostra les roses i els llibres tot l’any!\nTrobareu a Dracmaycat amb Llibreria Solés i Loc@s por la lectura amb el suport de l’Ajuntament de Caldes de Malavella.\nPublicat per Mayte Duarte a 14:16 Cap comentari:\nSUSANNA TISLER AL FORTÍ DE L'ESTRELLA 11 AGOST 201...\nRAQUEL GÀMEZ SERRANO 1er PETIT SANT JORDI CALDES...\nMONTSE PELLICER 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MAL...\nNÚRIA QUERALTÓ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALA...\nJR ARMADÀS 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELL...\nTERESA SAGRERA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALA...\nSEBASTIÀ BENNASAR 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE M...\nMÒNICA HUIX-MAS 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MAL...\nMANEL ALJAMA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAV...\nJOSEP LLEIXÀ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVE...\nANNA MARIA VILLALONGA 1er PETIT SANT JORDI CALDES ...\nMARIA CARME ROCA 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MA...\nXAVIER GUAL 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVEL...\nEMILI GIL 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAVELLA...\nAMPARO MUÑOZ 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALAV...\nSUSANNA TISLER 1er PETIT SANT JORDI CALDES DE MALA...\nENTRADES 1er PETIT SANT JORDI A CALDES DE MALAVELL...


Pierre Lemaitre s’acomiada de la novel·la negra amb «La gran serp» | Edicions Bromera\nInici > Actualitat > Notícies > Pierre Lemaitre s’acomiada de la novel·la negra amb «La gran serp»\nBromera tradueix per a la col·lecció L’Eclèctica La gran serp, la novel·la amb què Pierre Lemaitre s’acomiada del gènere negre. Al cap de més de 35 anys, l’autor francés trau del fons del calaix la primera novel·la policíaca que va escriure, l’any 1985, però no publicada mai. Una obra inèdita que marca l’inici i el final de l’escriptor en l’àmbit de la novel·la negra, i en què ja estan presents el to irònic, l’estructura brillant i el característic aroma de crítica social dels seus llibres.\nLa gran serp parla sobre Mathilde, una dona encantadora d’avançada edat que sempre va acompanyada d’un gos dàlmata. Però l’aparença d’aquesta senyora enganya, perquè darrere del seu aspecte afable s’amaga una assassina a sou implacable, capaç de matar sense remordiments i sense deixar rastre. Una professional del crim que, malauradament i contra tot pronòstic, va perdent el cap a poc a poc i acabarà cometent massa errors.\nEn declaracions a diversos mitjans, Lemaitre ha assenyalat que no escriurà més novel·la negra. No obstant això, assenyala que la seua relació amb els assumptes criminals no ha acabat. El que no farà, explica, serà més novel·les amb policies i investigadors i una trama en la qual calga revelar qui ha comés un crim.\nPierre Lemaitre (París, 1951) ha consolidat una trajectòria literària brillant amb un èxit excepcional de crítica i públic. Així, amb Ens veurem allà dalt, va obtindre el Premi Goncourt, la distinció més elevada de les lletres franceses. Convertida en un fenomen social i literari, l’obra va significar un punt d’inflexió en la seua carrera. L’èxit i la vàlua de l’autor s’han confirmat amb la creació de Camille Verhœven, l’inoblidable protagonista de la sèrie homònima formada pels títols Irène, Alex, Rosy & John i Camille. La tetralogia Verhœven ha sigut distingida amb premis com el Cognac o el CWA Internacional Crime Dagger a la millor novel·la estrangera. A Bromera també ha publicat Tres dies i una vida, Recursos inhumans i Vestit de núvia, amb una excel·lent acollida per part de crítica i públic, i Els colors de l’incendi.


Country house Repaš 88 Repas Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nRepas 88, Repas, Repas, Croàcia, 48327 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Repas, Country house Repaš 88 és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Repas. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, servei de despertador, balcó/terrassa, despertador, ventilador per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com pesca, equitació, jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Country house Repaš 88.\nAllotjaments a Repas


Urbanisme: les densitats poblacionals i el turisme a Catalunya – LA RESISTÈNCIA\nHome / Projects / Urbanisme: les densitats poblacionals i el turisme a Catalunya\nL’abril de 2018 un centenar de persones es van manifestar per a denunciar els perjudicis que comporta per a la ciutat de Barcelona l’arribada d’aquests grans vaixells. [Foto: @Fem Sant Antoni.]\nNo us parlaré de gastronomia, no en tinc ni idea, de fet a mi uns ous ferrats ben fets ja em fan feliç. Em referiré al corrent d’opinió que diu que ja tenim massa turistes, sobretot a la ciutat de Barcelona, i que la convivència es fa insuportable.\nLa ciutat de Barcelona té aproximadament 16.000 habitants/km2, però aquesta xifra es desborda i augmenta cada any amb l’arribada de turistes, amb els creuers com a més incisius. Es podria reduir aquest impacte de percepció negatiu si gestionéssim millor la distribució en el territori català.\nAquest increment, que any rere any, es produeix posa a prova tots els serveis que ha de facilitar una ciutat al turista que la visita. D’aquí es deriva l’ampliació de la terminal de creuers, línies de metro, ampliacions a l’aeroport del Prat, etc. Però, cal preguntar-se el següent:\n— Què se’n fa de les dades de participació del Consell de Turisme i Ciutat, són vinculants?\n— El Pla Estratègic de Turisme 2020, per a definir el full de ruta per els propers anys, té objectius i partida pressupostària en funció d’un calendari?\n—Creació de l’Observatori del Turisme a Barcelona: Ciutat i Regió, com està la seva aplicació?\nEines necessàries per a gestionar el sector econòmic del Turisme, sens dubte, però també seria convenient posar al dia les eines següents:\nCreuers: potenciar els ports de Tarragona i de Palamós amb les rutes de la Costa Brava, Costa Daurada, Delta de l’Ebre, Priorat i Ruta del Císter.\nAeroports: potenciar els de Reus, Lleida i Girona.\nFerrocarrils: Ave, millora de la línia a Valencia i llançadora de Perafort a Port Aventura. Rodalies: millora de totes les comunicacions catalanes.\nCarreteres: millora de tota la xarxa de carreteres a Catalunya (Estat, Generalitat, Diputacions, locals), amb tots els camins turístics retolats adequadament.\nCAT: acabar els Centres d’Acollida Turística, importantíssim: ibers, romans, medieval, romànic, modernisme, cava, vi, tèxtil, castellers, etc.\nReforçar el turisme familiar, l’esportiu, el mon cultural de béns materials i immaterials, sobretot els atorgats per la UNESCO.\nPotenciar els municipis turístics amb el distintiu de Municipi Sostenible 17ODS, aprovat per l’ONU el 2015.\nS’ha d’incorporar en els municipis el valor de la resiliència urbana per tal d’estar preparats per a donar un bon funcionament dels serveis municipals davant de les situacions de crisi.\nCal potenciar les escoles de turisme, art, gastronomia, hostaleria, idiomes, etc. La Formació Professional hi té molt a aportar.\nEl turista, el que recordarà del seu viatge son uns «moments»; doncs, hem de procurar que siguin de qualitat i bon tracte. Aquest és el millor «menú turístic» que li podem oferir.\nEl turisme és la millor font d’ingressos de Catalunya, fem-ho bé.


Som Energia preveu arribar als 80.000 clients i facturar 50 MEUR aquest 2018\nL'assemblea general anual de la cooperativa d'energia verda ha comptat amb la participació de més de 300 socis a Girona.\nGirona .- La cooperativa d'energia verda Som Energia ha celebrat aquest dissabte la seva assemblea general anual –al Parc Científic i Tecnològic de la Universitat de Girona- amb uns objectius clars per al 2018: arribar als 80.000 clients i facturar un total de 50 milions d'euros. De fet, les xifres d'aquest 2017 de Som Energia han complert les previsions més optimistes i s'han tancat amb una facturació final de 31 MEUR i portant energia verda a 62.100 llars i empreses d'arreu de l'estat espanyol. A l'assembla general de l'entitat, que ha comptat amb la participació de més de 300 socis, s'han renovat diversos càrrecs del Consell Rector i s'ha fet un repàs de l'exercici econòmic i social del 2107. Juntament amb el pressupost de 2018, també s'ha presentat el pla de treball de Som Energia i s'ha aprovat una modificació dels Estatuts per tal d'adaptar-los a la nova normativa vigent i ajustar-los al funcionament actual de la cooperativa.\nCatalunya és el setè territori de l'Estat amb la mitjana de prestació més alta de la Seguretat Social.\nEl nombre de pensionistes al maig a Catalunya s'ha situat en 1.711.323 persones, el 0,9% més que al maig del 2017, i amb una mitjana de pensió de 973,54 euros, el 3,9% per sobre de la mitjana de l'Estat (936,60 euros) i l'1,9% més que el mateix mes de l'any passat, segons les dades publicades per la Seguretat Social. Catalunya és la setena autonomia de l'Estat amb la mitjana de pensió general més alta, per rere del País Basc, Madrid, Astúries, Navarra, Aragó i Cantàbria. La pensió contributiva de jubilació a Catalunya s'ha situat al maig en 1.101,92 euros, per sobre de la mitjana de l'Estat que ha estat de 1.082,94 euros, 1,93% més alta que fa un any. La nòmina contributiva de l'Estat ha tancat el mes de maig amb 8.985 milions d'euros, el 3,01% més que al maig del 2017. El nombre de persones que van rebre alguna prestació de la Seguretat Social es va situar en 9.592.963 pensionistes, l'1,13% més que fa un any.\nA partir de l'1 de juliol s'hauran de cobrar totes menys les més lleugeres.\nEl govern espanyol prohibirà les bosses de plàstic que no siguin compostables a partir del 2021 i obligarà a cobrar-les a partir del pròxim 1 de juliol. Així ho contempla el reial decret que regula aquest objecte quotidià i que ha estat aprovat aquest divendres pel Consell de Ministres a proposta del Ministeri d'Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient. Concretament, d'aquí a tres anys es prohibiran totes les bosses lleugeres i molt lleugeres que no siguin biodegradables. A més, partir de l'1 de juliol d'aquest any es cobraran de forma obligatòria totes les bosses de plàstic, a excepció d'aquelles que estiguin destinades a aliments a granel i les que tinguin un percentatge de plàstic reciclat igual o superior al 70%.


Descartesmeditacions300111 11013013... by rosasabates 11155 views\nEls primers filòsofs by Anna Sarsanedas 78088 views\nRacionalisme Descartes by rosasabates 14511 views\nJohn Stuart Mill by Anna Sarsanedas 83891 views\nSofistes- Sòcrates by rosasabates 12734 views\nVocabulari de-plató by rosasabates 6736 views\n1. 1 RESUM MEDITACIONS METAFÍSIQUES 1a meditació De les coses que hom pot posar en dubte Cal posar un fonament de les ciències que sigui segur, ferm i constant. Descartes vol desfer-se de totes les falses opinions admeses fins aleshores com a veritables. • El procediment o mètode consisteix a sotmetre a la prova de foc del dubte tota opinió, per trobar el camí recte cap a la veritat. •De què es pot dubtar? 1) Dels sentits: alguna vegada ens han enganyat. 2) De la suposada salut mental: no hem d’obrar com els folls. 3) De la diferència entre vetlla i somni: no sembla que es puguin distingir amb netedat. 4) De la Física, l’Astronomia, la Medicina i les altres ciències. 5) De Déu: com que és omnipotent, pot ser que m’enganyi contínuament o que permeti que m’equivoqui de vegades. I 6) d’un geni maligne: tot el que percebo podria no ser res més que les seves il·lusions i enganys. Conclusió de la 1a meditació • “De totes les opinions que havia admès antigament com a veritables, no n’hi ha una de la qual jo no pugui ara dubtar, no per alguna manca de consideració o lleugeresa, sinó per raons molt fortes i seriosament considerades: de manera que és necessari que aturi i suspengui, d’ara endavant, el meu judici” (104) El llibre és un intent de reconstrucció del que podem saber amb certesa. 2a meditació De la natura de l’esperit humà i que és més fàcil de conèixer que el cos Les coses corporals (la matèria) no són res més que extensió, figura i quantitat. • El jo, en canvi, no és una substància material, sinó esperit, cosa que pensa. “No em conec a mi mateix, no solament amb força més veritat i certesa, sinó també amb més distinció i netedat?” (117) • Que jo sóc i que jo sóc esperit, cosa que pensa, és la primera certesa indubtable que podem trobar. Conclusió de la 2a meditació • És més fàcil conèixer el propi jo que les coses corporals del món. • La raó és que el jo no és una cosa extensa, sinó una cosa que pensa. I així és fàcil separar del jo tot el que no sigui pensament. • S’entén per pensament qualsevol activitat de la consciència. • En canvi, requereix més esforç conèixer què pertany i què no pertany veritablement a les coses corporals, a la matèria, al món. 3a meditació De Déu, que existeix • Enteniment, voluntat, imaginació i capacitat de sentir són les facultats del jo o modes de pensar, formes de pensar que es troben en el jo. • El descobriment de la 1a certesa/veritat ofereix el criteri per a ésser cert d’alguna cosa: una percepció clara i distinta: “ja puc establir com a regla general que totes les coses que concebem força clarament i amb força distinció, són totes veritables.” (120) En què es fonamenta, però, el criteri de la claredat i la distinció de l’enteniment? En l’existència de Déu, en tant que és perfecte, bondat infinita i omnipotent, i, per tant, no ens enganya i ens ha creat amb una natura capaç de conèixer la veritat de les coses a través de la claredat i la distinció de les idees del nostre esperit.\n2. 2 • Sense el coneixement que Déu existeix i que Déu no és enganyador, no podríem mai ésser certs d’alguna cosa. Déu és la garantia del coneixement, de la certesa i de la veritat. Per demostrar-ho, Descartes analitza els tipus d’idees que apareixen en el nostre enteniment i en troba tres segons l’origen: “d’aquestes idees, les unes semblen ésser nascudes amb mi, les altres ésser alienes i venir de fora, i les altres ésser fetes i inventades per mi mateix.” (123) Per tant: innates, adventícies i factícies. • La natura ens inclina a creure que les adventícies són semblants als objectes o coses del món. Però aquesta conseqüència, la raó no la troba pas necessària, ja que els sentits ens han enganyat no poques vegades. Ara bé, les idees que representen substàncies tenen més realitat objectiva, més graus de l’ésser o de perfecció, que els simples modes o accidents de les coses. • I una idea així “ha de tenir sens dubte això d’alguna cosa, en la qual es troba si més no tanta realitat formal com realitat objectiva conté aquesta idea.” (127) • Les idees adventícies són com quadres o imatges que es refereixen a la realitat o perfecció de les coses. De les coses del món, l’esperit concep amb claredat i distinció només la grandària, la figura, la situació, el moviment o el canvi, la substància, la duració i el nombre. Les altres qualitats (les secundàries) es troben en nosaltres amb obscuritat i confusió, no tenen un grau d’ésser o perfecció tan elevat. • Ara bé, la idea del jo no prové del món, perquè el jo és una cosa que pensa, i les coses del món són matèria o extensió que no pensa. La substància que pensa i les substàncies materials són completament diferents. La substància jo i la substància cosa corporal són també completament diferents de la substància Déu. • “Pel nom de Déu entenc una substància infinita, eterna, immutable, independent, omniscient, omnipotent, i per la qual jo mateix i totes les altres coses que són (si és veritat que n’hi ha que existeixen) han estat creades i produïdes.” (132) • La idea de Déu prova la seva existència: “no tindria tanmateix la idea d’una substància infinita, ja que jo sóc un ésser finit, si no hagués estat posada en mi per alguna substància que fos veritablement infinita.” (ib.) • La idea de Déu és, doncs, una idea innata. I, en l’ordre del coneixement, la noció d’infinit o de Déu és primera i anterior a la noció del jo, que és finit. Déu és la realitat més veritable perquè la seva idea en nosaltres (la idea d’infinit) té més realitat objectiva que cap altra idea: és la idea més clara i més distinta que podem tenir, de manera que no podem afegir res a la sobirana perfecció que Déu posseeix. I això encara que no comprenguem l’infinit. • Déu, que és omnipotent, ha creat el món i ha creat el jo de cadascú, i a més conserva en el seu ésser el que ha creat (creació contínua). La raó n’és que “cal que hi hagi si més no tanta realitat en la causa com en l’efecte.” (137) Per tant, la 3a meditació demostra l’existència de Déu, de l’Ésser màximament perfecte, com a garant del coneixement, amb dos arguments a posteriori: 1) perquè jo existeixo, i 2) perquè jo existeixo tenint en mi la idea de Déu. • “Cal concloure necessàriament que, només del fet que existeixo i que la idea d’un ésser sobiranament perfecte (és a dir, de Déu) és en mi, l’existència de Déu és demostrada molt evidentment.” (139) • La idea de mi és innata a mi, com també la de Déu. Totes dues les ha posades Déu en mi: són la marca de llur artífex.\n3. 3 Conclusions de la 3a meditació • Déu existeix, i així garanteix la veritat del coneixement humà quan copsa les idees de manera clara i distinta. • Déu no és enganyador, ja que posseeix totes les perfeccions imaginables i enganyar és una mancança o imperfecció. • Així podem fiar-nos del nostre coneixement, ja que hem estat creats, d’alguna manera, a imatge i semblança de Déu. • Del jo (2a meditació) hem passat a Déu (3a meditació), però és Déu qui garanteix la idea del jo: l’ordre del descobriment descansa en l’ordre de la realitat (ordre ontològic). Per a Descartes, de l’existència de Déu depèn la comprensió de les coses més elementals de la vida. 4a meditació Del veritable i del fals • Què podem, doncs, conèixer amb certesa? Com separar el veritable dels fals? “Hi ha molt poques coses que hom conegui amb certesa de les coses corporals, que n’hi ha moltes més que ens són conegudes respecte de l’esperit humà, i encara moltes més del mateix Déu” (143). • Com que en Déu no es pot trobar ni feblesa ni malícia, quan utilitzem el nostre poder de jutjar, que hem rebut de Déu, no ens podem enganyar. • Però l’experiència mostra que cometem molts errors. Per què passa això? Com que som un ésser entremig entre Déu i el no-res, la nostra natura és feble i limitada, car està exposada a moltes mancances: “m’equivoco perquè la potència que Déu m’ha donat per a discernir el veritable del fals no és en mi infinita.” (145) • Per això no podem comprendre per què Déu fa el que fa. I, com que el poder de Déu és infinit, és lògic pensar que Déu ha produït moltes altres coses a part de mi i de la idea d’Ell que ha deixat en mi. • Què és l’error? “No és una pura negació, és a dir, no és pas el simple defecte o mancança d’alguna perfecció que no m’és donada, sinó més aviat una privació d’algun coneixement que sembla que hauria de posseir.” (ib.) Per tant, els errors es produeixen en mi pel concurs de dues causes: 1) el meu enteniment finit, i 2) la meva voluntat infinita. En l’enteniment en si, no hi ha mai cap error, tot i que és finit i limitat. Però la voluntat no està tancada per cap límit: és la cosa més gran i més perfecta que hi ha en mi. I és més extensa que l’enteniment. Per aquesta voluntat duc en mi la imatge i semblança de Déu, ja que no la constreny cap força exterior. • L’error procedeix, doncs, d’un mal ús del lliure albir, d’una mala aplicació de la voluntat a l’enteniment: “essent la voluntat molt més ampla i extensa que l’enteniment, no la continc en els mateixos límits, sinó que l’estenc també a les coses que no entenc” (149). • Així triem el mal pel bé, o el fals pel cert. L’error es troba en el judici de la voluntat. Conclusió de la 4a meditació • Volíem saber quin és l’origen dels nostres errors, per tal d’evitar-los. I ara sabem que és la temeritat de la voluntat: “dono temeràriament el meu judici sobre les coses que no concebo sinó amb obscuritat i confusió.” (152) Aquesta és la causa de les falsedats i dels errors. • O sigui: oblidem “la resolució de no jutjar mai de cap cosa sense concebre-la tan clarament i distintament que no la pogués oblidar mai.” (ib.) • Si no l’oblidéssim, podríem adquirir l’hàbit de no errar gens, ajustant la voluntat a l’enteniment.\n4. 4 5a meditació De l’essència de les coses materials; i de bell nou de Déu, que existeix • És més fàcil, doncs, equivocar-se en el coneixement de les coses materials. Què podem saber amb certesa del món? Existeixen coses fora de mi, com estic inclinat a creure? • El que conec de les coses de manera clara i distinta és: la quantitat o longitud, llargada i profunditat; la grandària, les figures, les situacions, els moviments i la duració. • De manera molt més obscura i confusa, tenim una infinitat d’altres idees de les coses, que es refereixen a qualitats secundàries, no geomètriques ni matemàtiques. Per tant, les idees de la geometria i de l’aritmètica són ben clares i distintes, prescindint que hi hagi en el món coses com les geomètriques; ex.: la idea de triangle. “I ja he demostrat amplament abans que totes les coses que conec clarament i distintament són veritables.” (157) • De la mateixa manera es prova l’existència de Déu: “Ara bé, si només del fet que puc treure del meu pensament la idea d’alguna cosa, se’n segueix que tot el que reconec que pertany clarament i distintament a aquesta cosa li pertany efectivament, no puc treure d’això un argument que és una prova demostrativa de l’existència de Déu?” (ib.) Per a Descartes, la Geometria és font de coneixement segur. Déu es prova a partir de la idea d’un ésser sobiranament perfecte que tenim en nosaltres com a idea innata. És una idea tan certa com les veritats matemàtiques o com les relacions lògiques entre conceptes: “no hi ha menys repugnància de concebre un Déu (és a dir, un ésser sobiranament perfecte) al qual manca l’existència (és a dir, al qual manca alguna perfecció), que de concebre una muntanya que no tingui vall.” (158) • O sigui: “només del fet que no puc concebre Déu sense existència se’n segueix que l’existència és inseparable d’ell, i per tant que existeix veritablement” (159). A l’ésser sobiranament perfecte, no li pot mancar cap perfecció; ergo existeix veritablement. A Déu, l’existència li pertany amb necessitat; a nosaltres i a les coses, amb contingència. • Les idees veritables són nascudes en el nostre esperit: innates, congènites, no procedeixen dels sentits, ni són inventades o fingides per nosaltres. Entre elles, la primera i principal en l’ordre de l’ésser és la de Déu, tot i que en l’ordre del conèixer la primera és la del jo. • Demostrar que Déu existeix porta a explicar per què podem estar segurs del nostre coneixement de les coses d’aquest món. Déu és la garantia de la veritat: “m’adono que la certesa de totes les altres coses en depèn tan absolutament, que sense aquest coneixement és impossible de poder mai saber perfectament res.” (162) • Si ignorés que hi ha un Déu, “no tindria mai una ciència veritable i certa de cap cosa qualsevol, sinó solament opinions vagues i inconstants.” (ib.) • I així Descartes ha arribat a trobar el fonament segur del saber que cercava: el criteri d’evidència i la demostració de l’existència de Déu perfecte i omnipotent aplicant aquest mateix criteri. Les proves de Déu • A les Meditacions metafísiques hi ha, per tant, 3 proves de l’existència de Déu: 2 a la 3a meditació i 1 a la 5a. • 3a meditació: 2 proves a posteriori (per efectes de la natura divina) • 5a meditació: 1 prova a priori (per consideració de la natura divina) • Proves a posteriori: “Déu com a causa de la idea de Déu en mi” + “Déu com a causa de mi que tinc la idea de Déu” • Prova a priori o versió cartesiana de l’argument ontològic: l’essència de Déu, en tant que ésser sobiranament perfecte, és inseparable de la seva existència. O sigui, no es pot pensar un ésser perfecte sense una perfecció possible, com ara la d’existir\n5. 5 Conclusió de la 5a meditació • Al final de la 5a meditació, ja hem aconseguit uns quants coneixements veritables: Que hi ha un Déu, que és l’Ésser sobiranament perfecte, etern, immutable, omnipotent i omniscient, que no és enganyador. Que totes les coses depenen, en l’existència, l’essència i la conservació, d’aquest Ésser superior. Que tot el que el meu esperit pot concebre de manera clara i distinta, no pot deixar d’ésser veritable, car Déu és el garant de la veritat del coneixement humà. Que per això podem arribar a construir ciències veritables i certes, i podem superar els errors de la ciència i la filosofia del passat. La filosofia de Descartes és un cant a l’optimisme de les capacitats de la ment humana. 6a meditació De l’existència de les coses materials i de la distinció real entre l’ànima i el cos de l’home • La darrera meditació vol demostrar que existeixen coses materials fora del jo. Déu n’és la prova: “Car no hi ha dubte que Déu no tingui el poder de produir totes les coses que jo sóc capaç de concebre amb distinció; i no he jutjat mai que li fos impossible de fer alguna cosa, llevat de quan trobava contradicció a poder concebre-la bé.” (165) • Només cal distingir entre la facultat de la imaginació i la facultat de l’enteniment, la intel·lecció o concepció pura. La imaginació és el poder d’aplicar l’enteniment sense la contenció de l’esperit. Per això ens pot enganyar. A més, la imaginació “no és de cap manera necessària a la meva natura o essència, és a dir, a l’essència del meu esperit.” (166-167) Fa concebre com a existents coses que l’enteniment no pot demostrar com a existents. Per tant, no ens en podem refiar. • Segons pas: podem treure una prova clara de l’existència de les coses corporals a partir dels sentits? De fet, les idees que rebem dels sentits són més vives que les fingides per la imaginació. Per això creiem que estan causades per les coses i que les coses són semblants a les idees que causen en nosaltres. Sembla, doncs, que la natura és la causa de totes les idees que tenim de les coses. “Però després moltes experiències han arruïnat a poc a poc tota la creença que havia afegit als sentits.” (170) Sovint hem trobat l’error en els judicis sobre els sentits exteriors. • “Car la natura em semblava portar-me a moltes coses de les quals la raó em separava, i així no creia que calgués confiar gaire en els ensenyaments d’aquesta natura.” (171) • Per tant, cal cercar una postura moderada, assenyada: ni admetre tot el que els sentits semblen ensenyar-nos, ni posar en dubte tot el que diuen. • El criteri per a discernir serà: “totes les coses que concebo clarament i distintament poden ésser produïdes per Déu” (172). “A més es troba en mi una certa facultat passiva de sentir, és a dir, de rebre i conèixer les idees de les coses sensibles” (173). • “Aquestes idees em són representades sovint sense que jo hi contribueixi de cap manera, i fins i tot a desgrat meu” (173-174). Per tant, hi ha d’haver substàncies materials que en són la causa. • Tanmateix, “aquesta percepció dels sentits és força obscura i confusa en moltes coses” (174). Per tant, només les idees de les coses que es troben en la Geometria són veritables. • Jo mateix, que sóc una substància que pensa, estic unit, per disposició divina, molt estretament a un cos, a una substància material, que no pensa.\n6. 6 Per tant: “el meu cos (o més aviat jo mateix tot sencer, en tant que sóc compost del cos i de l’ànima) pot rebre diverses comoditats i incomoditats dels altres cossos que l’envolten.” (176) • L’esperit, doncs, és qui ha de jutjar tot el que percebem, examinant les idees adventícies acuradament i amb maduresa, car sovint els sentits són foscos, obscurs i confusos. La nostra natura corporal, tot i que és com una màquina, sovint ens enganya, car és finita i fal·lible. • L’esperit o raó és el jutge del coneixement, car el jo és indivisible, com una cosa sola i sencera, sense parts, i és completament diferent del cos, que és extens, divisible i no pensa. Per això l’esperit és capaç de jutjar sobre totes les percepcions dels sentits. Conclusió de la 6a meditació • Al final de les Meditacions metafísiques, la raó o esperit humà ha trobat la manera de tenir el control sobre totes les idees de la ment. Ara ja sap on i com pot trobar la veritat amb certesa: com que l’enteniment “ja ha descobert totes les causes dels meus errors, ja no cal que temi en endavant que es trobi falsedat en les coses que em són representades habitualment pels meus sentits. I haig de rebutjar tots els dubtes d’aquests dies passats com a hiperbòlics i ridículs” (185). Descartes ha arribat a la síntesi final del mètode: em puc refiar dels sentits en estat de vetlla perquè puc lligar les seves idees “amb el seguit de la resta de la meva vida” (186). Sovint ens equivoquem en coses particulars, però “del fet que Déu no és enganyador, se’n segueix necessàriament” (ib.) que podem confiar en la nostra raó, en la natura que Déu ens ha donat. Ara ja podem tenir un saber segur, fiable. Conclusió del llibre • Què són les Meditacions metafísiques? • Una filosofia sobre el que pot conèixer l’ésser humà amb certesa i seguretat. • Un intent de fonamentar totes les ciències en la metafísica (símil de l’arbre del saber). • La proposta d’una metafísica molt diferent de la de l’edat mitjana i de l’antiguitat: el jo, tancat en si mateix, es converteix en la font de la veritat, i la veritat queda així reduïda a certesa, a la certesa que el subjecte troba en la seva consciència. Neix la filosofia moderna, la filosofia del subjecte que es converteix en el criteri de la veritat. • Descartes encara manté la “hipòtesi” de Déu, però aviat es creurà que Déu no és necessari per a explicar el món des de l’home


Resposta a un dubte sobre “Bolonya” | ETSE (EE) BLOG - UAB\n« Realitat Virtual a la UAB\n+ beques »\nResposta a un dubte sobre “Bolonya”\nMarç 5, 2008 //\nFa un parell de dies vam rebre a l’edició del blog un dubte sobre “Bolonya” i creiem convenient publicar-ne la resposta per a tothom:\nJo vaig entrar en el plà de Enginyeria Superior en Informàtica i ara m’han dit que no me la donaran i tindré el Grau i un any de Màster i m’hauré de quedar un any més per acabar-lo… això és cert??\nDesprès d’informar-nos degudament t’hem de dir que… no, definitivament no t’han informat bé.\nAquestes manifestacions es fan (entre altres motius) perquè no entrin de forma oficial els “plans de Bolonya” l’any 2009 com s’ha planejat fins al moment… Així que, aquells que entren en el “pla amb títol d’Enginyer” segueixen en aquest pla. I l’any 2009 amb l’entrada oficial dels “plans de Bolonya” s’establirà un període d’extinció perquè els últims estudiants entrats en el “pla Enginyer” puguin obtenir el seu títol.\nP.D. Hem estat poc estrictes en les nomenclatures dels plans per fer-ho més comprensible, esperem ens disculpeu :P\nEtiquetes bolonya, enginyeria, titol de grau\n6 comentaris Post your own or leave a trackback: Trackback URL\nMarç 5, 2008 a les 8:17 pm\nGràcies per aclarir dubtes !!!\nEstà clar que pels que ja vam entrar com Enginyers això és una bona notícia, però la llei nova no és bona, i s’ha de fer el possible per revocar-la , així que la gent es preocupi i movilitzi !\nJaumeee ha dit:\nMarç 6, 2008 a les 9:17 am\nUs deixeu de dir q avui a les 12h la Plaça Universitat és manifestació en contra de Bolonya!\nSegur que molts no esteu dacord amb els canvis que soposa Bolonya així que us hi esperem!\nMarç 6, 2008 a les 9:36 am\nCrec que podreu entendre que preferim no ficar-nos en questions “polítiques” si no ens ho demaneu expressament…\nPero, per això agraïm la teva participació d’informació afegida :)\nsamy4ever ha dit:\nMarç 6, 2008 a les 6:47 pm\nUna mica d’informació sobre el que ha passat per la UAB (encara que no sigui de la ETSE) hagués sigut interessant i segur que molta gent ho hagués llegit.\nTot i que, com més objectiva, millor…\nPer cert, una aclaració (si ho tinc ben entés, que tampoc ho sé…), tindràs el títol d’Enginyer Informàtic, però… Serà menys valuós que els que tinguin el títol de grau + màster, i per tant, si el vols equiparar, crec que has de fer un any més, o has de fer dos exàmens o… Mil coses he sentit.\nA veure si ets capaç d’aclarar-ho bé, perquè crec que és el dubte que té tothom… I després de pringar 5 (o 6, que espero que no) per la ETSE, és una putada que algú amb el ‘grau + màster’ (que em sembla una tonteria que un Informàtic hagi de fer química o coses així) sigui més ben reconegut que tú.\nSort amb el blog… Respecte l’enquesta, m’està bé com està i com més actualitzacions, millor, no crec que vulgui més informació d’alguna cosa en concret ;)\nMarç 7, 2008 a les 1:09 pm\nHola! moltes gracies per el teu comentari! Si que és cert que oferir aquesta informació hagués estat bé… però es realment difícil translladar-la sense decantar-se “políticament” i tot i que intento dedicar un temps al blog… també faig l’Enginyeria i temps no me’n sobra :P\nEl tema sobre què és més valorat i què ho és menys… és difícil d’avaluar, es gairebé una decisió social… tant poc avaluable com si és millor estudiar a la UPC o a la UAB… No podem tenir resposta imparcial a això, no?\nNo se… no m’atreveixo a aportar més opinions xD\nGràcies per la teva opinió respecte al blog… s’intenta aportar els més posts possibles :P Si teniu cap col·laboració no dubteu a enviar-la al correu (etse07@gmail.com)!\nP.D. Per cert on has vist que un Informàtic hagi de fer Química en els estudis del pla de Bolonya?\nMarç 9, 2008 a les 5:33 pm\nHola! entrem a la càrrega de nou amb un parell de detallets…\nFer el Grau d’Enginyer no implica que tots tinguin el mateix Grau en comú, seràn Graus “en quelcom”.\nAixí que queda descartat el fet de que els Informatics hagin de fer Quimica o els Quimics hagin de fer Enginyeria del Software… a no ser que siguin necessàries segons el la d’estudis.\nEsperem haver-vos aclarit més dubtes :P


Ludwig Apartments on Ostrovskogo 5 Saint Petersburg Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nLudwig Apartments on Ostrovskogo 5ApartamentPloshchad Ostrovskogo 5, Districte de Tsentralny, Saint Petersburg, Rússia, 191023 - Veure al mapaExcepcional9,6Basada en5comentarisLudwig Apartments on Ostrovskogo 5Veure més fotosVeure més fotosVeure totes les 50 fotos\nApartments on Ostrovskogo 5, ubicat a Districte de Tsentralny, Saint Petersburg, és una destinació popular per a viatgers. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Apartments on Ostrovskogo 5 també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Saint Petersburg. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha transport hotel/aeroport, habitació familiar, ascensor, àrea de fumadors. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Apartments on Ostrovskogo 5 no troba competidors en cap categoria.


Mollet pioner a Catalunya en destinar a lloguer social un habitatge privat buit | Mollet Viu\nInici Actualitat Mollet pioner a Catalunya en destinar a lloguer social un habitatge privat...\nMollet pioner a Catalunya en destinar a lloguer social un habitatge privat buit\nL’Ajuntament de Mollet del Vallès s’ha convertit en el primer municipi de Catalunya en gestionar amb el propietari d’un habitatge privat buit que aquest es pugui destinar a lloguer social. La signatura del contracte, que ha facilitat que una família vulnerable de Mollet pugui accedir al pis, ha estat possible gràcies al fet que en el seu moment l’Ajuntament molletà s’adherís al programa Reallotgem.cat.\nAquest programa, promogut per l’Agència de l’Habitatge de Catalunya, comporta que l’Agència llogui pisos privats buits per poder-hi allotjar famílies en situació d’emergència econòmica i social que tenen l’informe favorable de la Mesa d’emergències de Catalunya però que encara estan pendents de reallotjament.\nUn cop fetes totes les verificacions, com ha estat el cas de Mollet, l’Agència formalitza un contracte d’arrendament amb la persona propietària de l’habitatge amb una durada mínima de cinc anys, o set anys, si el propietari és persona jurídica. L’import de la renda mensual del lloguer a pagar al propietari serà com a màxim el preu de referència per al lloguer d’un habitatge de característiques anàlogues que estableix la Llei 11/2020 de contenció de rendes. La Generalitat pagarà el lloguer als propietaris dels pisos –avançant 18 mensualitats, com a mesura d’estímul- i, al seu torn, les famílies li abonaran un lloguer social segons els seus ingressos.\nEls consistoris, com ha fet el de Mollet, són els encarregats de trobar pisos desocupats i de gestionar amb els propietaris la seva posada a disposició del programa. L’objectiu d és agilitar les llistes d’espera de les famílies que no han rebut el pis a què tenen dret.\nL’alcalde de Mollet, Josep Monràs ha afirmat que “L’Ajuntament compta amb un teixit social molt important, perquè darrera de cada cas que ens arriba, hi ha una persona amb noms i cognoms.” I ha afegit “ és una bona notícia per la ciutat que el primer contracte del programa reallotgem que s’ha fet a Catalunya, hagi estat a la nostra ciutat i demostra que des de la regidoria d’Habitatge s’estan fent molta feina diària i constant per no deixar ningú enrere. Per, dins de les competències municipals que són molt limitades, ajudar i acompanyar a les famílies que ho necessiten, en moments de gran patiment”\nPer la regidora d’Habitatge, Núria Muñoz, “la crisi que patim actualment a causa del coronavirus no ha fet més que agreujar la situació i la emergència social en matèria d’habitatge. Tenim famílies esperant a l’adjudicació d’un contracte de lloguer a un dels pisos de l’Agència de l’Habitatge de Catalunya amb la incertesa i el patiment familiar que suposa aquesta situació transitòria”.\nSegons Muñoz, “des de l’Ajuntament de Mollet no vam tenir cap dubte en adherir-nos a aquest programa donada la situació del mercat del lloguer a la nostra ciutat, celebrem la iniciativa i farem tot el que estigui a les nostres mans per tal de trobar tots els propietaris que facin falta per tal de reallotjar a aquelles famílies i d’aquesta manera reforçar i ampliar l’escut social que es requereix en moments tan durs com aquests”, i ha afegit que “estem molt orgullosos de poder dir que som el primer ajuntament de Catalunya en adherir-nos al programa i esperem arribar a assolir molts més contractes”.\nLes aigües residuals de Mollet arribaran al Besòs més netes gràcies...\nmollet - maig 26, 2021 0


Esparreguera lliura els premis dels Jocs Florals i del Dictat Català – La Bústia\nPer Redacció / La Bústia 30 d'abril de 2019 a les 7:00 0 545 Visites\nA l’edició d’enguany s’han presentat disset obres i Sílvia Alavedra ha guanyat el Dictat Català\nLa 21a edició dels Jocs Florals d’Esparreguera ha atorgat cinc premis, un per a cada categoria més un a l’excel·lència lingüística, entre les disset obres que es van presentar. El lliurament de premis s’ha fet a la sala d’actes de la Biblioteca Municipal L’Ateneu, moment que també es van lliurar els guardons de la 13a edició del Dictat Català d’Esparreguera i que va estar amenitzat per alumnes de l’Escola Municipal de Música i Dansa.\nLa categoria de narrativa jove, entre quatre obres presentades, la va guanyar Aina López, amb “Camins incerts”. Per últim, en la categoria de poesia jove ha guanyat Carla Ubals amb ‘Imagino no haver d’imaginar’. En aquesta categoria només s’hi va presentar una obra, però el jurat ha considerat que es mereixia el reconeixement. El premi de l’excel·lència lingüística va recaure, per segon any consecutiu, en Joana Llordella, amb “Constel·lació Perduda”, un guardó que atorga el Consorci per a la Normalització Lingüística.\nPel que fa a la 13a edició del Dictat Català d’Esparreguera, en el que van participar 92 persones, el primer premi ha estat per a Sílvia Alavedra, que va guanyar la prova en la fase de paraules de desempat. En aquesta ocasió el text escollit va ser de Teresa Pàmies, en el centenari del seu naixement.\nLa Menció Passionarium, novetat dels Premis Recerca Vila d’Olesa


Cos Corneli Lèntul Getúlic - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCos Corneli Lèntul Getúlic\n33 dC - 36 dC\nJuntament amb: Luci Calpurni Pisó\n36 dC (69/70 anys)\nSoldat, polític i militar\nGneu Corneli Lèntul Getúlic\nCos Corneli Lèntul (cònsol any 25)\nGneu Corneli Lèntul IV\nCos Corneli Lèntul Getúlic (llatí: Cossus Cornelius Cn. F. Lentulus Gaetulicus) fou un magistrat romà, probablement fill de Gneu Corneli Lèntul Àugur; apareix també esmentat a algunes monedes com Gneu Corneli Lèntul Cos, però amb aquest darrer nom al davant és més habitual i també hi apareix a les monedes. Probablement portava tant el nom de Gneu com el de Cos; aquest darrer era un nom familiar de la gens Cornèlia, adoptat com a nom per aquest Lèntul.\nFou cònsol el 1 aC juntament amb Luci Calpurni Pisó; l'any 6 fou enviat a l'Àfrica on va derrotar als gètuls que havien envaït el regne de Mauritània on regnava Juba II i per aquesta victòria va rebre el sobrenom de Getúlic i ornaments triomfals.\nQuan Tiberi va pujar al tron, va acompanyar a Drus a calmar la revolta de les legions (14) i era temut pels soldats perquè per la seva edat i experiència militar se suposava que seria més dur, i per això va estar a punt de morir a mans dels legionaris.\nTorna a ser esmentat l'any 16 en un debat al senat sobre Libó i en 22 en un debat sobre Silà; el 24 fou acusat (falsament) de majestas (traïció), però Tiberi no va deixar seguir l'acusació.\nVa morir el 25 ja força vell. Era pobre quan va començar la seva carrera, però va morir molt ric.\nAtenció: La clau d'ordenació per defecte "Cos Corneli Lentul Getulic" invalida l'anterior clau "Corneli Lentul, Cos, 390".\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Cos_Corneli_Lèntul_Getúlic&oldid=18547650»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 16 juny 2017 a les 19:52.


Dimecres 26 de gener: matí de reunions i tarda de Consell Comarcal | Blog d'Agnès Ferré\nAquest matí tres reunions, dues amb bisbalencs i bisbalenques i una amb la Jordina Biosca per parlar del Festival EVA. Juntament amb la Judith i la Jordina parlem de la programació a la Bisbal del Festival EVA, on hi participem ja fa uns quants anys, sempre amb espectacles de primera i sorprenents. Segur que enguany tampoc ens deixarà indiferents!\nI a les set de la tarda em connecto a la Junta de govern del Consell Comarcal, telemàtic des de casa. Una Junta amb vuit punts a l’ordre del dia i després, comentant varis temes comarcals.\nAgnès FerréAl govern (2019/23), Alcaldessa, Compromís amb la Bisbal, Consell Comarcal del Baix Penedès, Treballem per la BisbalBisbal, CCBP, compromís, Coronavirus, reunió\nDijous 27 de gener: matí d reunions i d’anar a la Miralba i l’Ortigós, i tarda de l’última classe del Postgrau Dimarts 25 de gener: avui a Calafell per la tercera dosi de la vacuna


Lovers not friends - Mireia Tattoo\nImpressió digital sobre cotó en alta qualitat. Material: 100% cotó i gramatge de 100g/m2. La mida és de 38cm x 42cm. Es recomana rentar la peça a mà o a màquina (màxim 30ºC) girant la peça per conservar-ne l’estat. No posar a l’assecadora.\nLovers not friends quantity