El Vilanova es queda pràcticament sense opcions de jugar la promoció - elPrimer.cat\nEl Vilanova es queda pràcticament sense opcions de jugar la promoció\nEls blanc-i-blaus, sense ànima, perden contra el Santboià (2-3)\nBoada es lamenta en el partit d'ahir // G.M.CH.\nVILANOVA 2 – SANTBOIÀ 3\nGols: 0-1, Omar (22′); 1-1, Saldaña (37′); 1-2, Josele (39′); 1-3, Erik Pérez (58′) i 2-3, Boada (92′).\nEl Vilanova es va quedar ahir pràcticament sense opcions de jugar la promoció d’ascens a Tercera Divisió. Els blanc-i-blaus van perdre per 2-3 contra el Santboià i ja estan a cinc punts del líder Ascó amb només sis en joc. També tenen per davant el Gavà, tot i que va descansar aquest cap de setmana.\nLi va faltar empenta al Vilanova. Se’l va veure alacaigut, sense l’esperit competitiu d’altres jornades, fràgil, massa tou. No va tenir ànima. I això que sabia que s’hi jugava molt. El Santboià va fer un partit molt pràctic, esperant a camp propi i sabent trobar vies d’aigua en la defensa blanc-i-blava.\nL’inici del partit del conjunt vilanoví va ser prometedor. Pascua, a la mitja volta, i Eric, de falta, van fer intervenir el porter Sito en els primers sis minuts. Tanmateix, aquestes dues opcions van ser un miratge.\nJosele va avisar al minut 13 trobant espais per entrar a l’àrea. El mitjapunta vermell va acabar disparant sense oposició, però Javi Martínez va respondre amb seguretat. Tot seguit, va tornar a maniobrar el porter del Vilanova en un córner molt tancat de Richard Martinho.\nHavia ensenyat les dents el Santboià i va acabar mossegant al minut 22 amb una combinació de tiralínies entre Erik Pérez, Josele i Omar, que va rematar a plaer al segon pal per anotar el 0-1.\nEl pla els estava estava sortint de meravella als visitants. I no el van canviar. De nou van fer una passa enrere per esperar el Vilanova. Intentava proposar l’equip blanc-i-blau, però li faltava velocitat en la circulació de la pilota.\nSense poder generar perill a partir de la possessió, un córner va donar vida als d’Agus. El va botar Eric i va acabar al segon pal, on Saldaña es va tirar en planxa per rematar el cuir a la xarxa amb el cap. Era el minut 37.\nAra bé, de seguida va tornar a marcar el Santboià. Óscar Vacas va ingressar a l’àrea per l’esquerra i va buscar el xut davant Luca, que va obstaculitzar-lo. La pilota va seguir viva i la va recollir Josele per esmunyir-se amb qualitat entre Luca, Víctor Miranda, Antolínez i Saldaña abans d’embocar amb la punta de la bota.\nLi estava faltant contundència al Vilanova en defensa. L’equip ja no es va aixecar. Aleix Semur va resultar providencial per evitar una rematada franca d’Omar abans del descans i només començar el segon temps el mateix Omar va rematar fora de cap, malgrat estar lliure de marca.\nAgus Isabel havia fet entrar Edgar Doblas a la mitja part. Va començar actiu, però no va trigar a caure en la mala dinàmica del grup, tocat anímicament.\nBoada no va poder superar el porter Sito en l’un contra un al minut 52, però altre cop no va trigar a respondre el Santboià. Richard Martinho va avisar amb un xut llunyà que va anar al travesser i Erik Pérez va córrer a l’espai per recollir una passada que va trencar en canal la defensa del Vilanova per anotar l’1-3 al minut 58.\nEls visitants encara van disposar de dues bones ocasions més –un travesser de Gaudioso i un xut d’Omar– davant el decaïment del Vilanova. A última hora, Jair va rematar al pal i Boada va acabar anotant el 2-3 final.\nVILANOVA: Javi Martínez, Saldaña (Lucas Ribeiro, 54’), Luca, Víctor Miranda, Aleix Semur, Cubedo (Edgar Doblas, 46’), Tomás, Antolínez (Raúl Perea, 82’), Boada, Pascua (Jair, 71’) i Eric.\nSANTBOIÀ: Siro, Richard Martinho, Picolo, Miguel, Peña, Carlos Martínez (Gaudioso, 49’), Erik Pérez (Gerard Beltrán, 78’), Javi Lara, Josele (Dani Martínez, 78’), Óscar Vacas (Jota, 71’) i Omar (Álex, 85’).\nÀRBITRE: Rimbau Guillaumes. Va amonestar el local Víctor Miranda i els visitants Óscar Vacas, Javi Lara, Picolo i Josele.\nPRIMERA CATALANA SUBGRUP 2A · JORNADA 16\nSANT ILDEFONS ASCÓ 0-2\nEL CATLLAR RAPITENCA 1-4\nVILANOVA SANTBOIÀ 2-3\nVILADECANS VISTA ALEGRE 3-1\n1 ASCÓ 29 14\n2 GAVÀ 25 14\n3 VILANOVA 24 14\n4 RAPITENCA 23 13\n5 VILADECANS 20 15\n6 SANTBOIÀ 19 12\n7 VISTA ALEGRE 15 13\n8 SANT ILDEFONS 14 15\n9 EL CATLLAR 2 14\nRelacionats1cat2ACF VilanovaFC SantboiàFutcatportada\nL’Atlètic Vilanova suma el sisè triomf consecutiu amb un 2-4 al camp del Piera\n“L’equip necessitava un canvi; teníem la sensació que ja no transmitíem”


Torna la Festa Major d’Estiu, familiar, descentralitzada, amb totes les garanties sanitàries i amb més segell colomenc\nMés de 60 activitats conformen una programació amb marcat accent local, la meitat de les quals adreçades a un públic familiar\nArtistes i entitats de la ciutat seran claus reivindicant el seu paper de motors culturals de Santa Coloma i de la seva Festa\nMés d’una seixantena d’activitats, oferta descentralitzada, amb control d’aforaments i reserva prèvia\nVint-i-quatre artistes locals i una trentena d’entitats colomenques encapçalaran enguany una edició de la Festa Major d’Estiu –del 3 al 6 de setembre- marcada encara per la pandèmia de COVID-19.\nRespresentants d’entitats i participants a la festa\nLa programació amplia la seva oferta respecte a altres edicions amb més d’una seixantena d’activitats, la meitat de les quals aniran adreçades a les famílies, amb espectacles d’arts escèniques i musicals aplegats en el cicle SUPER UAU! i repartits per tota la ciutat.\nLa Festa Major 2021 aposta més que mai per la descentralització proposant-nos una dotzena d’escenaris repartits per Santa Coloma.\nCom a mínim n’hi haurà un per districte, i una desena d’ells a l’aire lliure amb l’objectiu d’apropar la Festa a tots els racons de la ciutat, i evitar així massificacions.\n“Portar la Festa als barris és un dels aspectes positius de la descentralització” ha explicat l’alcaldessa Núria Parlon que ha començat la seva intervenció demanant a la ciutadania colomenca “respecte a les normes sanitàries vigents per tal de poder frenar la pandèmia i arribar a la Festa Major en les millors condicions”.\nEscola Ferran de Sagarra,\nJardins de Can Roig i Torres\nJardins del Museu Torre Balldovina / Molí d’en Ribé\nParc dels Pins (Motocròs)\nTeatre Josep Maria de Sagarra.\nPer a l’estricte compliment de les normatives COVID vigents, hi haurà control d’aforament a les activitats i reserva prèvia per accedir-hi.\nEs podran reservar les invitacions, a partir del 16 d’agost, a la nova plataforma Grameticket, al web municipal www.gramenet.cat.\nAquest servei possibilitarà la reserva gratuïta de localitats i assegurarà l’indispensable control d’aforament en el context actual de pandèmia.\nLa Festa Major començarà divendres 3 de setembre amb un acte que aplegarà a les entitats que participaven habitualment a la Cercavila inaugural, i que inclourà el pregó a càrrec de les jugadores de petanca Alba Coll i María José Díaz, referents d’aquest esport en l’àmbit internacional.\nEnguany aquests primers moments de la festa canvien d’ubicació i deixen la plaça de la Vila per celebrar-se als Jardins del Museu Torre Balldovina, on s’accedirà per invitació.\nEls noms més destacats de la Festa Major 2021 que passaran pels diversos escenaris durant els quatre dies seran:\nJoan Pera (Escola Miguel de Unamuno)\nLos Sírex (Escola Fray Luis)\nQueralt Lahoz acompanyada per Ana Brenes (Motocròs)\nLos 40 On Tour (Motocròs)\nJudit Nedermann acompanyada per Guille Ogayar (Escola Fray Luís)\nEl Petit de Ca l’Eril (Jardins de Can Roig i Torres)\nMaría La Blanco acompanyada per Konkordia (Escola Fray Luis)\nLas Migas acompanyades per Maruja Limón (Escola Fray Luis)\nGuadalupe Plata amb Mike Edison (Escola Jaume Salvatella) a un Festival Sintonittza que tindrà una versió adaptada als temps actuals, amb sessions vermut i “tardeo” i una paella amenitzada per “pinchadiscos”.\nEscenari mòbil i itinerant\nCom a novetat, es comptarà també amb un escenari mòbil i itinerant que visitarà tots els districtes de la ciutat.\nUn vaixell amb Piratas Rumbersions, De Vuelta, Generación Límite, Red Rombo i Black And White que arribarà fins a on la Festa no hagi arribat abans.\nHi haurà Corretapa, mocador solidari i fira d’atraccions i noves zones de restauració\nNo podia faltar enguany el Corretapa, dissabte 4 i diumenge 5 de 12h a 15h en establiments repartits per tota la ciutat, amb una versió adaptada a la situació sanitària amb totes les mesures de seguretat (sense barres, a consumir a terrasses i interiors dels locals).\nPel que fa al mocador solidari de la Festa Major (i els 2×1 de la fira) el repartiment es farà amb reserva online a partir del dia 23 d’agost, mitjançant Grameticket, amb recollida a partir del dia 30.\nD’aquesta manera es minimitzaran potencials aglomeracions a l’hora de recollir-lo. La recaptació anirà íntegrament al programa municipal d’aliments solidaris gestionat per Creu Roja Barcelonès Nord i l’Ajuntament.\nEs tindrà una especial cura per protegir la salut i la seguretat de la ciutadania\nA causa de la pandèmia, trobarem a faltar a la programació l’habitual agenda d’activitats esportives, la Fira d’Entitats i altres activitats dutes a terme per les diverses entitats colomenques.\nUna decisió presa en compliment del marc normatiu fixat pel Procicat i amb la voluntat de protegir la salut de les colomenques i els colomencs.\nDes de l’Ajuntament es farà un important desplegament logístic, d’infraestructures, tecnologies i personal auxiliar, perquè la Festa sigui una demostració de què la cultura és segura.\nArtículo anteriorSegona fase del projecte A-porta: contra la solitud no volguda entre la gent gran\nArtículo siguienteHater & Lover, con Teona Gazdeliani


L’Ajuntament de Torroella de Montgrí vol incorporar l'aparcament del carrer del riu Ter al catàleg d’equipaments municipals • Ràdio Capital de l'Empordà\nAquest terreny està llogat pel consistori des del 2010 i afirmen que actualment és la principal bossa d'aparcaments perifèrics de la vila amb una capacitat de 1.200 vehicles\nL’Ajuntament de Torroella de Montgrí, segons un comunicat del consistori, ha arribat a un principi d’acord per adquirir la titularitat de la gran finca del carrer del riu Ter que actualment es destina a aparcament públic i espai per a les atraccions i les barraques de la festa major. Segons informen es tracta d’un espai estratègic pel seu emplaçament, dimensions i usos. Aquest terreny està llogat per l’Ajuntament des del 2010, fet que en limita la capacitat d’intervenció. La seva incorporació al catàleg d’equipaments municipals permetrà a l’Ajuntament millorar les condicions d’estacionament de vehicles mitjançant la reordenació i l’arranjament de l’espai, així com dotar-la dels serveis fixes necessaris per als seus usos. El consistori afirma que actualment és la principal bossa d’aparcaments perifèrics de la vila (té una capacitat total per a 1.200 vehicles), que permet l’estacionament a pocs minuts a peu del centre i al costat de L’Auditori Teatre Espai Ter.\nEn el comunicat, l’ens municipal especifica que en tractar-se d’una finca qualificada de zona d’equipaments públics pel pla general de 2002, comporta, d’acord amb la llei, l’obligatorietat de ser adquirida o expropiada per l’Ajuntament, com també passa amb altres espais del municipi que van ser requalificats pel mateix pla. En aquest sentit, l’equip de govern manté el compromís de continuar amb la incorporació d’aquests espais al catàleg municipal i reparar, així, el greuge que hi havia cap a molts dels seus propietaris. A partir de l’aprovació del pla general, l’Ajuntament disposava de vuit anys per formalitzar l’adquisició, però aquesta operació s’ha anat dilatant en el temps.\nL’alcalde, Jordi Colomí, ha argumentat que des de l’Ajuntament s’està donant continuïtat a la regularització d’aquesta situació que estava generant un gran greuge als propietaris, molts dels quals havien de seguir pagant les contribucions per unes finques que estaven requalificades com a equipaments, i posar fi, també, a una situació d’inseguretat jurídica per part de l’Ajuntament.\nEl comunicat de l’ens municipal respon a l’oposició amb els grups de Compromís, l’EST i JuntsxCat que denunciava en un comunicat, que ERC i UPM desviïn 50.000 euros que havien de servir, segons diuen, per pal·liar els efectes de la Covid-19 per realitzar aquesta expropiació. La regidora de JuntsxCat Sandra Bartomeus deia que estaven rotundament en contra que “La 1a modificació de crèdit per atenuar els efectes de la Covid-19 s’hagi destinat a pagar una expropiació ni pressupostada ni prevista.” També s’hi ha oposava la regidora de l’Est, Sandra Pibernat, que considerava que ara “no és el moment de tancar la negociació de la compra d’un terreny i creuen que amb aquesta decisió de l’equip de govern pot donar senyals de perdre el nord.”\nL’alcalde recorda que “durant el mandat 2011-2015, l’equip de govern de CiU, LEST i PP, va promoure un intent que va aixecar una forta oposició, quan va iniciar la modificació puntual del pla general a la zona d’equipaments de la ronda Pau Casals, la qual cosa obria la porta a poder-hi fer 6 blocs de pisos a peu del Montgrí. El batlle indica que es pretenia donar aprofitament urbanístic als privats a canvi que l’Ajuntament obtingués els terrenys descrits com a equipaments sense haver d’expropiar-los. Colomí recorda que “‘UPM i ERC s’hi van oposar frontalment i per això van iniciar un replantejament de la situació que afectava les zones d’equipaments pendents d’adquisició o expropiació”.\nAquesta regularització es va iniciar el mandat passat i aquest any, en el pressupost municipal, s’havien reservat 200.000 euros, una partida que s’incrementarà amb 50.000 euros, per continuar avançant en el procés. D’aquest import total, una part es destinarà al pàrquing del riu Ter, una finca que s’adquirirà a terminis. La finca té una superfície de 29.488 metres quadrats, uns 13.000 dels quals estaven qualificats com a zona verda de sistema general en sòl urbà i més de 15.000, com a sòl agrícola dins de sòl no urbanitzable. El primer arrendament data de l’any 2010 i va acabar la tardor de 2015. Aleshores, els propietaris van donar per extingit l’arrendament i va tancar l’accés a la finca des de l’octubre fins al març de 2015, quan es van reprendre les negociacions i es va formalitzar un nou arrendament.\nArticle anteriorL’Hospital de Palamós obre una campanya de mecenatge per adaptar les instal·lacions a la COVID-19\nArticle següentUn nou dispensari mèdic o les oficines de la Policia Local, causes del canvi del POUM a Begur


Pràctica clínica assistencial - baulacreix\nA partir de la participació dels estudiants en les diferents activitats assistencials que configuren el dia a dia al CDIAP, aquesta formació permet una introducció en la pràctica de l’Atenció Precoç en general i de manera específica en la metodologia de treball de Baulacreix.\nGraduats, llicenciats o diplomats en Psicologia, Fisioteràpia, Logopèdia, Medicina, Pedagogia, Psicopedagogia, Teràpia Ocupacional, Treball Social o titulacions afins.\nIntroducció en la pràctica de l’Atenció Precoç en general i de manera específica en la metodologia de treball de Baulacreix\nConeixement de les funcions i activitat assistencial de cada una de les disciplines que integren l’equip.\nIntroducció formació i aplicació de la metodologia i línia de treball de Baulacreix.\nIntroducció en la metodologia de treball d’un equip interdisciplinar en relació amb:\nValoració diagnòstica: recollida de dades de l’anamnesi, observació directa, valoració del nivell de desenvolupament, dades referides pels pares, escola, facilitar el coneixement de les classificacions diagnòstiques utilitzades en la nostra població, etc\nDevolució diagnòstica i pla d’atenció: hipòtesi diagnòstica, orientació terapèutica, setting.\nTractament: aliança terapèutica, abordatge terapèutic, treball interdisciplinar, interconsultes, visites de seguiment.\nPossibilitat d’observar diferents tipus de tractament, en funció de la disponibilitat del servei i de la persona de pràctiques: grups d’infants, grups de pares, etc.\nTreball intern: funcionament de la nostra base de dades, coneixement dels protocols i procediments que garanteixen la nostra pràctica clínica. Així com assistència a les sessions clíniques, sessions de supervisió, reunions d’equip i reunions interdisciplinars.\nTreball extern: a través de la tasca assistencial dels professionals formadors, coneixement i possibilitat d'assistència a coordinacions amb la xarxa que configura l’Hospitalet de Llobregat (EAP, escoles, escola bressol, CAP, etc.)\nAssessorament bibliogràfic i documental.\nAssistència a la pràctica clínica i assistencial amb els diferents professionals que integren l’equip de Baulacreix.\nDotació d’un espai de supervisió per tal d’integrar l’experiència pràctica amb el recorregut professional i personal de l’estudiant, així com resoldre dubtes o profunditzar en temes d’interès.\nEls professionals de les diferents disciplines que formen part de l'equip del CDIAP.


J3: Axis Fisioterapeutes CB Lleida – CB Balaguer – Club Bàsquet Balaguer\nJ3: Axis Fisioterapeutes CB Lleida – CB Balaguer\nadmin 30/01/2017 Sin categoría 0\nAxis Fisioterapeutes CB Lleida 61 – 66 CB Balaguer\nTercera jornada de la segona fase, i el CB Balaguer visitava la pista del CB Lleida, complicada per les seves petites dimensions i per tenir al davant un equip molt dur. Calia fer un gran partit per guanyar, i amb aquesta idea es va sortir des del minut 0.\nUn Balaguer molt posat a pista començava prenent la iniciativa al marcador, una defensa seria i un atac més o menys ordenat permetien que s’arribés al descans 7 punts per sobre, i per tant, amb tot encara per decidir.\nA la represa el partit va seguir amb la mateixa tònica, molta igualtat en el marcador, i mentre que el Balaguer s’intentava escapar, un Lleida molt combatiu no es rendia i mantenia les distàncies. Finalment 61-66, un premi en forma de victòria que ens ha d’esperonar encara més a seguir entrenant dur i millorar cada dia.\nJoan Mateu i Selene Borràs\nPrevious: Previous post: Partits cap de setmana 28-29 de gener\nNext: Next post: Partits cap de setmana 4-5 de febrer


El paper clau de la cultura en la nova república - El blog d'Oriol Torras\nEl paper clau de la cultura en la nova república\nDimecres, 19 d'abril | 19:00h\nERC posa l'accent en la cultura com element essencial per tal de construir la nova república catalana. La formació ha presentat les línies mestres d'aquest eix bàsic per l'estat del benestar. De fet, els diputats de Junts pel Sí Teresa Vallverdú i Eduardo Reyes, així com el regidor d'ERC a Esplugues, Oriol Torres, han coincidit en què la cultura d'estar al mateix nivell que l'educació, els serveis socials i la salut, per tal de conformar aquest nou camí república, i és que, a més a més, la cultura serveix perquè els ciutadans siguin crítics i puguin construir en positiu.\nMajor inversió econòmica en cultura per desenvolupar polítiques adients i més recursos és prioritari per millorar com a motor econòmi. la diplomàcia cultural, també, és vital per tal d'aprendre a presentar-nos al món\nAquest sopar celebrat per Esquerra ha convidat a tots els militants del partit per tal de posar el focu en l'actualitat social, política i cultural.\nLa cultura a la república catalana, una oportunitat per creixer com a persones i com a país.


Escut d'Islàndia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCom a suports, hi figuren els quatre guardians de l'illa (anomenats landvættir en islandès) damunt un bloc de basalt. A la destra, el bou (Griðungur) és el protector del sud-oest d'Islàndia; al damunt, l'àguila o griu (Gammur) protegeix la part nord-occidental; a la sinistra, el drac (Dreki) s'encarrega del nord-est, mentre que, a sota, el Gegant de les Roques (Bergrisi) té al seu càrrec el sud-est islandès. Aquestes criatures foren objecte de gran veneració a l'illa, de manera que ja en temps dels vikings hi havia una llei segons la qual els vaixells no podien dur segons quins símbols (molt sovint tenien caps de drac a la proa) quan s'acostessin a Islàndia. Així es considerava que no s'invocava els esperits protectors innecessàriament.\nEls landvættir també decoren l'anvers de les monedes de corona islandesa, mentre que el revers presenta animals de l'oceà. La Presidència usa una bandera amb el vol en forma de cua d'oreneta que porta l'escut a la part central, igual com el Comissionat Nacional de la Policia, que usa una bandera blanca amb l'escut islandès.\nIslàndia ha fer servir diversos escuts d'armes al llarg de la història.\nEl primer es considera que era l'escut cintat d'argent i d'atzur de dotze peces, possiblement en representació dels dotze þings o consells de l'Estat Lliure d'Islàndia (segles x-xiii).\nEl segon es considera que fou el que el rei noruec Hákon Hákonarson va concedir el 1258 al comte Gissur Þorvaldsson. Estava basat en les armes reials, intercanviant els esmalts del camper i del lleó i afegint les cintes d'argent i d'atzur de l'escut anterior.\nPels volts del 1500 es va usar un bacallà sec d'argent coronat d'or en camper de gules. Es coneixia com el Þorskmerkið ('el senyal del bacallà') i el peix s'hi representava de formes diferents.\nEl 3 d'octubre de 1903 es va adoptar un falcó d'argent en camper d'atzur. Es va utilitzar fins a l'adopció de la primera versió de l'escut dels landvættir, el 12 de febrer de 1919, com a senyal oficial del Regne d'Islàndia. El falcó encara es va conservar a les armes reials daneses durant el regnat de Cristià X fins i tot després que Islàndia esdevingués una república independent el 1944 (l'escut danès es va canviar per l'actual el 1947, amb l'accés al tron de Frederic IX).\nAmb la proclamació de la República d'Islàndia, el 17 de juny de 1944 es va adoptar l'escut actual, que prescindia de la corona reial i redissenyava els landvættir.\nEscut de l'Estat Lliure d'Islàndia (segles X-XIII)\nEscut del Regne d'Islàndia (1919-1944)\nArmes reials de Cristià X d'Islàndia (1918-1944) i de Dinamarca (1903-1947); Islàndia hi era representada pel falcó d'argent del cantó inferior esquerre\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Escut d'Islàndia\nOficina del Primer Ministre d'Islàndia – Història de l'escut (anglès) (islandès)\nPresidència d'Islàndia – Símbols Arxivat 2009-05-22 a Wayback Machine. (anglès) (islandès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Escut_d%27Islàndia&oldid=30315542»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 juny 2022 a les 13:10.


El Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre sumen vuit noves víctimes per coronavirus\nDues persones fent-se la PCR a Catalunya.\nEl nou balanç de Salut mostra la tendència a la baixa del risc de rebrot a les dues regions sanitàries, 363 i 259, respectivament\nActualitzada 20/11/2020 a les 10:32\nNova jornada negra a les comarques de Tarragona pel coronavirus. Vuit noves defuncions, respecte l'últim balanaç del Departament de Salut, s'han registrat a les regions sanitàries del Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre. Concretament, sis a la primera que eleva el nombre total de defuncions a 587, mentre que la xifra total a l'Ebre és de 102 (+2).\nEnfront aquestes xifres, el risc de rebrot continua baixant. Al Camp de Tarragona ha disminuït fins als 363 punts, 15 punts menys respecte el balanç anterior, i 259 a les Terres de l'Ebre (-17). La Rt, la velocitat de propagació del virus, ha pujat lleument a 0,71 a Tarragona, mentre que a Reus ha baixat a 0,68. Aquesta dada també segueix augmentant als municipis del Vendrell (1,35), Calafell (0,99) i Salou (0,78).\nEl nou balanç contempla una disminució en la pressió hospitalària al Camp de Tarragona amb 185 pacients ingressats (-4). En el cas de les Terres de l'Ebre, la xifra ha augmentat a 58, dos més respecte l'informe anterior. El nombre de pacients ingressats a l'UCI encara no es dóna de manera desglossada per regions sanitàries i només se sap que al conjunt de Catalunya n'hi ha 553, 21 menys respecte l'últim balanç.\nLa xifra de nous positius confirmats per proves PCR o d'antígens, al Camp de Tarragona la xifra total és de 19.364 (+128), mentre que a les Terres de l'Ebre se situa en 5.000 (+41).\nPugen a 1.492 els grups escolars confinats (+1) i a 35.466 les persones en quarantena (+88)\nComenta el contingut : El Camp de Tarragona i les Terres de l'Ebre sumen vuit noves víctimes per coronavirus


Sigyn - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nLoki i Sigyn, M.E. Winge, 1863.\nSigyn era, en la mitologia norrena, la muller de Loki, amb qui va tenir dos fills: Narfi o Nari, i Áli o Váli (cf. Lokasenna, text en prosa a l'estrofa 65, Vǫlospá 34 i Gylfaginning 49), germanastres per tant del Fenrisúlfr (el llop Fenrir), el Miðgarðsormr (també anomenat Jǫrmungandr) i Hel, la deessa de la mort, els tres altres fills que Loki va tenir amb la gýgr Angrboða.\nQuan en Loki, arran de la mort de Baldr, fou lligat pels ansos a tres roques (una sota les seves espatlles, l'altra sota la ronyonada i la tercera sota les sofrages) amb els budells del seu fill Váli (segons la versió de l'Snorri, amb els budells del seu fill Narfi), la Sigyn no el va abandonar pas: va decidir romandre dreta al seu costat recollint en una ribella (norrè occidental antic: munnlaug) el verí que queia d'una serp lligada damunt el cap d'ell per la deessa Skaði. Quan la ribella s'omplia i la Sigyn l'havia de buidar, les gotes de verí podien caure damunt la cara d'en Loki: aleshores el déu es recargolava de dolor, provocant d'aquesta manera els terratrèmols i tremolors de la terra que sacsegen la terra. Una tradició moderna (i val a dir que amb força imaginació) sol situar al riu Þjórsá les tres roques a les quals els ansos van fermar el déu Loki, i, en concret, a l'indret conegut amb el nom de Tröllkonuhlaup -relativament a prop del volcà Hekla-. En la tradició rondallística islandesa (cf. http://www.snerpa.is/net/thjod/gissur.htm), l'origen de les tres roques planes i el topònim Tröllkonuhlaup s'expliquen perquè la dona trol de Búrfell no volia mullar-se els peus quan havia de passar el riu Þjórsá cada cop que volia anar a visitar la seva germana, la dona trol de Bjólfell.\nEtimològicament, el nom Sigyn és un compost dels mots sigr "victòria" i vina "amiga" i, habitualment, se sol interpretar com a "amiga de la victòria". D'acord amb algunes fonts, aquest terme s'ha d'entendre en el sentit de "donadora de victòria". Un altre nom de Sigyn és Sigunn.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sigyn\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sigyn&oldid=24539356»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 18 ago 2020 a les 13:08.


LlegeixB@rcelona » Arxiu del bloc » Autor del mes: Gabriel Ferrater (1a part)\nAutor del mes: Gabriel Ferrater (1a part)\n10 novembre 2011 637 views Sense Comentaris\nGabriel Ferrater Soler (Reus, 1922 – Sant Cugat del Vallès, 1972). Escriptor i lingüista, aporta a la poesia catalana l’observació minuciosa de l’experiència moral de l’home, a l’extrem oposat de l’estètica romàntica.\nAl començament de la guerra civil espanyola, el 1936, Gabriel Ferrater és un adolescent de catorze anys. L’impressiona molt el desordre moral que, d’alguna manera, implica el seu pare, que és d’Acció Catalana, partit que forma part de la coalició que governa la Generalitat de Catalunya. A “In memoriam” recull la persecució i la mort a trets del seu professor de gimnàstica, un exsargent del quarter de cavalleria de Reus. La tardor de 1938, s’instal·la a Bordeus, on el pare és nomenat canceller del govern d’Espanya. L’estada a França és un gran estímul per al jove Ferrater. Es matricula al Lycée Michel Montaigne per continuar l’ensenyament mitjà. Allí pot adreçar la seva curiositat als seus autors favorits, com Baudelaire, Valéry, Montagne o Racine, i alhora s’interessa per contemporanis com Gide, Proust o el grup surrealista. És també en aquest temps que aprèn a llegir anglès i alemany.\nCategories; Autor del mes, Destacat, Poesia Tags: Gabriel Ferrater, Poeta del mes\nAutor del mes: Paul Verlaine (3a part) - 15.178 views\nRuta literària La Catedral del Mar: Etapa 2 - 9.905 views\nLa Felicitat: Etapa 8 - 9.701 views\nAl margen: Etapa 14 - 9.674 views


MAS NO M’AGRADA | Des de la Mediterrània\nPàgina d'inici › Cultura i Societat › MAS NO M’AGRADA\nMAS NO M’AGRADA\nPosted on 28/06/2016 by Francesc Rebolledo\nEl magistrat que instrueix el cas sobre la consulta sobre el 9N del 2014, ha dictat judici oral contra Artur Mas, Joana Ortega i Irene Rigau. Fiscalia els imputa els delictes de desobediència, prevaricació i malversació de fonts públics, pels que la llei castiga amb penes de fins a set anys de presó, a més de inhabilitació especial.\nLes conclusions judicials, són que després de la resolució del TC, la qual deixava sense efecte la convocatòria del 9N – la consulta per la independència de Catalunya que no era vinculant- Mas, aleshores president català, va consentir i no va paralitzar els diferents passos per tirar endavant dita consulta. Joana Ortega, vicepresidenta aleshores, estava d’acord amb el president català, a més també d’ Irene Rigau, consellera d’ensenyament aleshores.\nDesprés de tots els escàndols que han ocorregut a Espanya com: “les hemos destrozado el sistema sanitario, les hemos acusado, estamos jorobándoles el CTT” (Fernández Díaz). O que hagin tingut un ministre vinculat amb el tràfic d’armes i president d’una empresa que fabrica míssils que s’utilitzen a la guerra de Síria (Morenés). La “Operació Púnica”, que consistia en la estafa de 250 milions d’euros per comissions il·legals (molts esquitxats del PP, però sobretot Francisco Granados). Cas Gürtel, 187 imputats, quatre són alcaldes del PP i molt més. I als catalans ens tiren a la cara que votéssim? Això és fer bo l’adagi “Cap geperut no es veu la seva gepa”.\nArtur Mas, quan va ser conseller en cap, i president de Catalunya, va prendre decisions discutibles, com que des del 1999-2003 va governar amb el suport del PP, bescantant ERC. O el 2.000 van votar com a president, Aznar quan ja tenia majoria absoluta. El 2.011 va començar les retallades sanitàries. Però després de l’11S del 2012, la seva decisió per la celebració de la consulta per a la independència de Catalunya, malgrat les amenaces i insults, mereix el suport del poble català, i perquè com va escriure el poeta Prous i Vila: “Guanyarem perquè no poden deixar-nos prendre això que és nostre.”\n‹ Els poderosos\nEls empèdocles moderns – Yuri Oganessian (2002) i l’element 118 (Og) – oganessó (ununocti, Uuo) ›\nTagged with: #9N2014, Catalunya, independència, Tots amb Mas\n2 comments on “MAS NO M’AGRADA”\n29/06/2016 a les 11:06\nDe fet el títol m’ha fet llegir tot l’article.\n29/06/2016 a les 15:07\nVal, ho agraeixo, però i què et sembla l’article? potser és d’això del que es tracta


Quan cursava l'EGB, era una nena estranya. Això deien. Parlava molt poc, el meu tutor els hi va dir als pares que era antisocial, potser vaig ser pionera en aquest sentit... repetia la lliçó com un llorito amb punt i comes inclosos. M'interessaven temes no massa propis per la meva edat, com llegir Marx i Bakunin amb pocs anys.\nAmb cinc anys em vaig aprendre la biografia de Picasso, va ser el primer llibre que vaig llegir. Els sons se'm quedaven al cap, no entenia coses fàcils com els acudits; bé, encara em passa. Només retenia el que m'interessava. Tinc una empatia que em produeix patir per tot, cada dia de la meva vida és dolorós.\nEn aquells temps, tot això feia que et posessin l'etiqueta de ‘raro’. Això ho he d'agrair al col·legi on vaig fer l'EGB, en concret al professorat. Anys més tard, l'etiqueta va ser de ‘boja’, doncs anava al psiquiatra. Encara hi vaig, però ara ja hi va tothom en un moment o altre de la seva vida, però hi van per ‘depre’, o això diuen...\nEm dedico a l'art, una activitat solitària que sempre m'ha agradat i, com quan tenia cinc anys, la meva font d'inspiració és Picasso. Quan algú fa una ironia i tothom riu, jo no; abans reia per dissimular, però amb l'edat... Els ‘raros’ són ells. Molts s'amagen d'anar al psiquiatra, i jo dic: no és un metge?


La màgia dels llibres: LA VIDA AL DAVANT\n«Vaig deixar d’ignorar a tres o quatre anys i a vegades ho trobo a faltar.»\nEl primer que ens sorprèn és la veu del narrador, en Momo, qui ens explica en primera persona la seva concepció, més aviat peculiar, de la vida. El que ell entén i com ho entén, i també allò que se li escapa per què no ho compren.\nQui ens parla és un nen i ho fa com a tal, encara que ell vol parlar com les persones grans. Arrancant-nos un somriure, de tant en tant, ja que el seu lèxic podem dir que és bastant particular. Trobem, doncs, confusions del tipus “macarró” per “macarra”, “proxineta” per “proxeneta”, “amnistia” per “amnèsia”. O sortides com: “les putes es defensen amb el cul” o bé que “les putes són una filosofia de vida”. També, veurem com demana que avortin a la Senyora Rosa, quant el que vol dir és que li practiquin l’eutanàsia.\nL’autor ens situa als suburbis de París, a rondar dels anys setanta, i ens parla d’aquella gent que tots sabem que existeix, i que malauradament són quasi invisibles als ulls dels altres. Personatges marginals que intenten sobreviure com podem. Persones, com el Momo, que té tota la vida al davant, encara que ell no ho tingui tant clar, i a vegades volgués que es pogués rebobinar, com a una sala de doblatge.\nLa novel·la és per sobre de tot una història d’amor; d’un amor, quasi incondicional, entre una vella jueva i un nen àrab d’uns deu anys. La senyora Rosa, una polonesa supervivent d’Auschwitz i ex prostituta, que es dedica a cuidar els fills de putes del barri, en el sentit literal de l’expressió, a canvi d’una remuneració —així, les prostitutes, aconsegueixen que els serveis socials no les separin dels seus petits, i elles els van a veure sempre què poden.— La seva debilitat és el petit Momo, i per al nen la senyora Rosa també és la persona més important de la seva vida. Ells són els grans protagonistes d’aquesta novel·la coral, on veiem passar molts personatges, quasi tots ells vinculats a l'edifici de sis pisos, sense ascensor, on viuen els dos protagonistes.\nEls secundaris també són personatges de luxe. Així, ens trobem amb la senyora Lola, un transvestit senegalès, ex boxejador, que es guanya la vida prostituint-se i sempre està disposat ajudar en tot el que pugui; el senyor Hamill, un venedor de catifes cec, que sempre va acompanyat per un llibre de Victor Hugo, els Miserables; o el senyor N’Da Amédeé el “macarró proxineta”.\nLa història és dura, colpidora i a la vegada tendra, esperançadora i irònica. Una barreja, molt ben treballada, que ens atraparà des del principi quan sentim parlar al petit Mohamed (Momo) explicant-nos “vivim en un sisè pis a peu”.\nRealment ens podem rendir davant la veu narrativa que Romain Garay fa servir. Sempre he pensat que parlar des del punt de vista d’un nen és de les coses més complicades que un escriptor pot fer, i ell ho fa amb una destresa que et deixa bocabadat.\nCarme 16 de març de 2015 a les 9:32\nUna magnífica novel·la !!!


CMRN | articles: Dia Mundial de la MPOC\nInici » Dia Mundial de la MPOC\nCampanya de diagnòstic gratuït amb espirometria\nLa MPOC, o malaltia pulmonar obstructiva crònica, és una malaltia de la que formen part la bronquitis crònica, l’emfisema i diferents graus d’obstrucció del flux d’aire als pulmons. Molts malalts afectats per algun tipus de MPOC no en són conscients i encara no s’han diagnosticat correctament.\nEl dia mundial de la MPOC pretén concienciar a la població general de la importància del diagnòstic preventiu a poder iniciar tractament en les fases inicials de la malaltia, millorant substancialment el seu pronòstic.\nEl projecte GOLD és una iniciativa mundial contra la Malaltia Pulmonar Obstructiva Crònica que cada any aglutina tots els sectors interessats, especialment el dels professionals de la medicina, per la millora dels problemes respiratoris.\nEnguany, pel Dia Mundial de la MPOC (20 de novembre) s’ha escollit el lema “no és massa tard”, posant en valor la importància que té el diagnòstic precoç de la malaltia.\nUn dels punts més decisius del diagnòstic de la MPOC és identificar una possible limitació reversible al flux aeri. L’espirometria és una prova respiratòria ràpida i molt senzilla que mesura la capacitat i el volum pulmonar i és imprescindible pel diagnòstic i el seguiment de la resposta al tractament de la MPOC.\nAl Centre Mèdic Rambla Nova ens volem adherir a la campanya oferint aquesta prova diagnòstica, de forma gratuïta a pacients fumadors o exfumadors de més de 40 anys.\nPer a sol·licitar una espirometria gratuïta podeu trucar al 977 25 00 00, o bé enviar el següent formulari fent clic aquí.


Arreglen el renovat carrer Alt de Sant Pere després de queixes veïnals\nL'empresa ha començat a solucionar alguns dels desperfectes que tenien les voreres.\nLlambordes que s’aixequen, poques papereres i una mala entrada pel cotxe són algunes de les reivindicacions dels residents\nActualitzada 30/09/2019 a les 09:34\nL’Ajuntament ha demanat a l’empresa que va renovar el carrer Alt de Sant Pere que torni a fer obres al mateix indret per solucionar alguns dels desperfectes que han despertat el malestar i les queixes dels veïns quan fa pocs mesos que es van acabar les feines.\n«Si en tan poc temps les llambordes ja s’estan aixecant i el carrer es veu tant brut, no sé com estarà d’aquí a un any», explica Maria Pérez, presidenta de l’Associació de Veïns del barri Sant Jordi. Els residents d’aquest carrer coincideixen que les feines no es van fer «massa bé» perquè «quan passes caminant gairebé no es nota, però quan portes un carro de la compra o un cotxet vas sentint com totes les rajoles es van movent», argumenta Pérez, qui ha recollit les diferents queixes dels veïns. Tampoc estan gens contents amb el material que s’ha utilitzat per a fer les voreres, ja que «és tan claret que de seguida s’embruta i dona la sensació que els veïns no cuidem gens la zona, quan en realitat no és així». És per això que haguessin preferit que es posessin unes rajoles d’un color més fosc «perquè amb aquest les rodes dels cotxes que entren als pàrquings, queden marcades de seguida». A més, «en alguns punts de la vorera, hi ha un pedaç de ciment per tapar alguns forats i no pot ser que al cap de pocs mesos d’acabar les obres ja hi ha així pedaços», lamenta Pérez.\nEls qui viuen en aquest carrer tampoc estan satisfets amb el nombre de papereres que han posat després de la reforma, ja que en comparació a abans, ara n’hi ha «moltes menys». A banda, un dels contenidors que hi ha en un dels carrers que toquen a l’Alt de Sant Pere està trencat i tampoc es pot utilitzar. Un altre motiu de queixa són els pilons que s’han posat per impedir que els cotxes aparquin a sobre de la vorera perquè «són massa alts» i els veïns argumenten que «s’hagués vist més maco amb uns més baixets, que donarien la sensació que el carrer és encara més obert».\nUna altra de les reivindicacions que reuneix la presidenta de l’AVV del barri Sant Jordi és l’accés al carrer Alt de Sant Pere des de la Riera de Miró on primer fa una mica de baixada i, de cop torna a pujar per poder accedir-hi. «Això fa que el cotxe trontolli, no entenc per què han fet que el carrer baixi primer i després pugi tant, és un perill sobretot per les ambulàncies perquè quan passen per aquí es mou tot».\nEls veïns del carrer Alt de Sant Pere feia molt temps que reclamaven una millora d’aquest carrer perquè es trobava en molt mal estat. Les obres van ser adjudicades a l’empresa Covan Obres Públiques SL amb un cost de 318.753,28 euros amb IVA inclòs, unes feines que va finançar l’Ajuntament però també els mateixos veïns amb unes contribucions especials. És per això, que encara reivindiquen més que s’arregli el carrer. Des del consistori apunten que les obres tenen un any de garantia i el dijous passat l’empresa va començar a arreglar una part del carrer on es movien més llambordes i la intenció és deixar la zona sense cap rajola que es mogui, donant resposta a les queixes dels veïns. El que encarà no s’ha detallat és si aquestes segones obres de millora també preveuen instal·lar més papereres o millorar l’accés al carrer amb el vehicle.\nComenta el contingut : Arreglen el renovat carrer Alt de Sant Pere després de queixes veïnals


Un centenar d'emprenedors i empresaris de la demarcació participen a la 4a Jornada Business Networking organitzada per la Diputació | Diputació de Tarragona\nUn centenar d'emprenedors i empresaris de la demarcació participen a la 4a Jornada Business Networking organitzada per la Diputació\nAquesta trobada d'impuls a l'emprenedoria ha esdevingut un espai d'oportunitats per als projectes empresarials de nova creació\nUn centenar d'emprenedors i empresaris del Camp de Tarragona i de les Terres de l'Ebre han participat aquest dimarts a la 4a jornada Business Networking, organitzada per la Diputació a l'Escola d'Art i Disseny de Tarragona. La cita va esdevenir un espai de trobada d'empreses, productes i serveis de nova creació i va permetre als participants compartir experiències i establir sinergies.\nEnguany aquesta iniciativa ha inclòs nombroses novetats, com ara el showroom (sala d'exposició) on els emprenedors han pogut mostrar els seus productes i serveis. Aquesta proposta ha comptat amb la participació de 24 expositors, entre els quals destaca la presència d'Akuatekniks, que presentava el cultiu hidropònic, aquests emprenedors venen l'hort de fulla amb arrel viva per tal que, per exemple, l'enciam arribi viu al client i continuï fresc durant una setmana. També destaca l'experiència de Menjamiques, que ha elaborat una crema dolça alimentària feta a base de garrofa i avellanes, creant així un producte natural, de qualitat i 100% producte local. També van exposar alguns guanyadors dels Premis Emprèn com Cuby Kayak o Kensho Sake.\nLa 4a jornada Business Networking va comptar amb l'experiència de l'emprenedor, mentor i professor Néstor Guerra, un dels experts més reconeguts en l'àmbit d'emprenedoria Lean Start-up. A través de la xerrada “Cinco cosas que he aprendido de emprender”, Guerra va explicar experiències professionals i personals per tal d'empoderar als presents a emprendre motivats, amb prudència i perseverança però sense por. Així mateix, va assegurar que l'accés a la informació i a les últimes tecnologies sumats al suport que es dóna als emprenedors des de les empreses i les administracions públiques, fan que aquest moment sigui òptim per emprendre. Finalment, va confirmar, des de l'experiència, que els negocis no es poden fer tancats en una sala, sinó que s'ha de sortir al carrer i conèixer clients, ja que són la base de qualsevol negoci, i va incidir en el fet que, quan es prenen decisions, s'ha d'apostar del tot, al 100%.\nAquesta jornada d'impuls a l'emprenedoria es va cloure amb l'actuació del famós dj tarragoní André Vicenzzo, que va amenitzar l'afterwork, una estona en què els assistents van poder crear sinergies, parlar dels seus projectes, conèixer opinions dels seus productes o serveis i aprendre dels errors i encerts que apareixen durant el desenvolupament dels projectes.\nA través d'aquesta iniciativa, la Diputació de Tarragona ha volgut oferir un espai d'oportunitats als projectes empresarials, sobretot als de nova creació, per tal de donar-los visibilitat i ajudar-los a establir-se i a avançar en les diferents fases del seu desenvolupament.


En veu alta | Esforç i talent per a l’excel·lència\nEsforç i talent per a l’excel·lència\n11 Mar Esforç i talent per a l’excel·lència\nPosted at 12:20h in reflexions\tby\t2 Comments\nA Espanya crec que tenim un concepte erroni de l’Estat del Benestar. Tenim la tendència, molt en la línia progressista per cert, de que la generalització de uns serveis determinats, en certa forma gratuïts o subvencionats son la panacea que ens durà fins al Nirvana social i malgrat la creença general, no és així.\nDes de una organització d’Estat Autonòmica que va disparar els costos de l’administració al aplicar indiscriminadament a tots els territoris una reclamació d’autgovern que solament s’havia reclamat des de Catalunya i Euskadi, passant per uns serveis de protecció social amb uns costos insuportables per el descontrol existent en la concessió de determinats ajuts, invalidesses, prestacions per atur, etc. o el malbaratament dels recursos en l’entorn sanitari o educatiu. A els espanyols a Europa ens miren com al protagonista del Lazarillo de Tormes i la culpa la tenim solament nosaltres.\nVe tota aquesta parrafada per una qüestió que em toca directament, per part de la meva filla, ella està cursant el segon any universitari i el “problema” que sembla que els generarà l’aplicació del Pla de Bologna, veritablement em supera. Després de moltes sobretaules en les que he intentat entendre les reivindicacions que la Mariona m’explicava, no ho he pogut fer. I ho lligo en el convenciment que he expressat al principi, es parteix del supòssit erroni al meu entendre, que tothom ha d’estudiar una carrera universitària quan el que jo crec fermament, és que ho han de fer qui realment té la capacitat, l’interès i el propòsit de fer l’esforç per a tirar endavant una carrera, independentment de la capacitat econòmica que tingui.\nEl Pla, ve de facto a rebaixar el nivell de un cicle universitari que ha sigut el gran perjudicat del desgavell del ensenyament secundari, refrendat pels informes Pisa i Bofill i que mai qui ha tingut la responsabilitat per a fer-ho, sigui d’esquerres o de dretes, ha tingut l’encert de poder-ho arreglar, fent-lo molt més generalista que especialitzat i obligant necessàriament a aquells que vulguin que el seu pas per les aules sigui un actiu a tenir en compte en el seu currículum a l’hora d’anar a buscar feina, a cursar Post-graus d’especialització o Màsters, que al·leguen no podran pagar.\nUns quants amics meus que varen optar per estudiar una carrera, a la vista del brillant expedient acadèmic acumulat, varen ésser recrutats per diverses multinacionals, a base de donar-los feina i el compromís de la continuació dels estudis als EUA, Anglaterra, França, etc. és a dir, l’iniciativa privada o pública, veient el millor talent a on invertir, ja son prou hàbils per a fer-ho, buscant el benefici propi i de rebot de qui els ha pogut demostrar la capacitat de treball i d’esforç en l’època d’estudiant. Obiament qui no en gaudirà d’això és el mediocre i em sembla bé.\nEl resultat immediat de sortir de qualsevol universitat amb un títol sota del braç és avui en dia la constatació palpable d’anar a parar de pet a les llistes de l’atur o amb molta sort, a viure com a mileurista durant els 5 o 6 anys següents, en canvi l’excel·lència, la capacitat i l’esforç, sempre son qualitats buscades i recompensades, és per aquí per on hauríem d’anar.\nMalauradament encara és ben certa la percepció que jo creia ja abandonada, en molts de joves de l’aspiració conservadora adoptada per el taranna progresista, d’accedir a una plaça de funcionari i romandre allà per a la resta de la seva vida, és necessari fer un canvi de xip urgentment, perquè si no, no arribarem enlloc.\nPosted at 21:11h, 13 Març Respon\nEstem d’acord, l’esforÃ§ i la capacitat hauria d’Ã©sser les qualitats que otorguessin a qualsevol, sigui quina sigui la seva possiciÃ³ econÃ²mica, les Ãºniques variables que possibilitÃ¨ssin cursar uns estudis universitÃ ris.\nActualment estudia tothom, fins i tot gent que es passa la vida a l’universitat, fent que els pocs recursos que es destinen a l’educaciÃ³ superior hagin d’Ã©sser repartits entre massa gent.\nPotser seria bÃ³ que entre tots comencessin per aquÃ pel que fÃ a la reorganitzaciÃ³ de tots els nivells educatius a casa nostra, aixÃ³ i potenciar la formaciÃ³ professional com a una veritable alternativa als estudis universitaris fent que siguin prestigiosos i realment Ãºtils per els qui els cursin.\nHi ha massa coses que no rutllen en el sistema educatiu, pero el possibilitar que tothom hi tingui accÃ©s en les mateixes condicions, de ben segur que no ho arreglarÃ pas.\nPosted at 16:55h, 11 Març Respon\nEstic dâ€™acord en que hauria dâ€™anar a la Universitat qui realment tÃ© la capacitat, lâ€™interÃ¨s i el propÃ²sit de fer lâ€™esforÃ§ per a tirar endavant una carrera. AixÃ² de que tothom ha dâ€™anar a la Universitat Ã©s bastant absurd.\nJa veurem com funciona lâ€™aplicaciÃ³ del Pla de Bolonya. Es necessiten canvis importants a la Universitat. Les queixes dels estudiants no sÃ³n nomÃ©s sobre la suposada mercantilitzaciÃ³ de lâ€™ensenyament i lâ€™elititzaciÃ³ de les universitats que suposaria lâ€™aplicaciÃ³ del Pla, sinÃ³ que tambÃ© exigeixen millors infraestructures, mÃ©s professors i la derogaciÃ³ de la LOU, entre dâ€™altres exigÃ¨ncies.\nJo estic estudiant un doctorat, he fet un postgrau, una enginyeria superior i una enginyeria tÃ¨cnica, aixÃ que porto mÃ©s de 10 anys a la universitat i ja nâ€™he vist de tots colors. Com que ja estic acabant la tesi certament els canvis mâ€™afectaran mÃ©s aviat poc.\nPerÃ² si ara ja hi ha problemes per colâ€¢locar els doctors, ja que les empreses espanyoles i catalanes els consideren overqualified i no entenen el valor afegit dâ€™un doctorat. Doncs desprÃ©s del procÃ©s de Bolonya que hi hauran molts mÃ©s postgraduats i doctorats, no sÃ© pas com els colâ€¢locaran. CaldrÃ una transformaciÃ³ bastant important de lâ€™entorn socio-econÃ²mic.


Ensenyant 72 de 423 Propietats - PAG 6/36\nPis - Bilbao (Campuzano) , Superfície Construïda 168m2, 4 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nLocal comercial - Bilbao (Deusto) , Superfície Construïda 735m2.\nPis - Bilbao (Indautxu) , Superfície Construïda 200m2, 5 Habitacions, 3 Banys, Ascensor.\nPis - Bilbao (Abando) , Superfície Construïda 84m2, 2 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nPis - Bilbao (Indautxu) , Superfície Construïda 163m2, 4 Habitacions, 1 Banys, Ascensor.\nPis - Bilbao (Indautxu) , Superfície Construïda 120m2, 4 Habitacions, 2 Banys, Ascensor.\nLocal comercial - Alonsotegui (Arbuio) , Superfície Construïda 480m2, 2 Banys.


El laboratori de realitat augmentada i virtual de la UOC\nL’agència per la competitivitat de l’empresa de la Generalitat de Catalunya (ACCIÓ) va organitzar, el 2017 a Barcelona, la XXII edició del seu Fòrum d’Inversió. Una cita amb més de 500 assistents on van ser presentats 21 projectes emprenedors seleccionats entre més de 100 candidats. Les set últimes edicions del Fòrum han impulsat més de 161 milions d’euros.\nL’acte va comptar amb la presentació fora de concurs de Augmented and Virtual Reality Lab (ARlab), a càrrec de LuisVillarejo, tècnic de l’Àrea de Tecnologia de la UOC, com a projecte destacat en l’àmbit de les TIC. Aquest projecte de transferència de la UOC, finançat per ACCIÓ, està orientat a l’estudi de la viabilitat per a la creació d’una empresa de base tecnològica i de coneixement.\nImmersium Studio va néixer del departament i laboratori ARLAB com Spin-off de la UOC, que és com es coneixia antigament.


Unió Esportiva Olot » Perllongar la dolçor\nLa Unió Esportiva Olot disposa de l’oportunitat aquest diumenge (16:30h) d’enllaçar dues victòries consecutives per primer cop en la temporada. Rep el que, segons com, podria ser un rival directe com el CF Badalona, que fa set partits que no guanya i que compta amb ex-Olot com Marcel Serramitja, Sergio Maestre o Robert Simón. Raúl Garrido, sense Micaló però amb Aspar, reclama l’escalf de l’afició per superar amb l’èxit un moment crucial del curs.\nDiuen que el més difícil no és arribar, sinó mantenir-se. Per tant, el més difícil no és guanyar, sinó tornar a guanyar, parafrasejant al mític Luís Aragonés. La victòria a Sabadell ha estat un reforç anímic de dimensions considerables per un triple motiu; trencar la sequera a domicili, fer saltar la banca en un escenari de prestigi i escurçar la distància, numèrica i psicològica, respecte la permanència. Sempre des de la humilitat i la prudència, el conjunt de Garrido mostra símptomes de recuperació que calen estendre’s en el temps per donar-los credibilitat. Ser o no ser de Segona B, aquesta és la qüestió.\nEl rival d’aquesta jornada és el CF Badalona, un dels catalans més habituals de la Segona B (14 temporades consecutives). Un històric de casa nostra que ha sabut reinventar-se amb un model ben definit de la mà de Manolo González. A la classificació, els badalonins ocupen la 14a posició, a cinc punts del descens directe que precisament marca l’Olot. Curiosament, els màxims golejadors són dos vells coneguts del públic olotí; el cellerenc Marcel Serramitja, que porta cinc dianes i Sergi Maestre, pivot defensiu que ja n’ha marcat tres. El rapídissim Robert Simón és l’altre ex-Olot d’una plantilla que destaca per l’ofici amb els Moyano, Robusté, Toni Lao i el veterà Morales sota pals. Ofensivament, el CF Badalona compta amb jugadors ràpids i profunds com Kevin Lacruz, Adri Rivas o Rubén Sánchez.\nEl duel, corresponent a la jornada 22 del campionat, es disputarà diumenge a les 16:30h a l’Estadi Municipal. Garrido recupera Lluís Aspar, al qual encara li falta ritme de competició, però té fora de combat a Lluís Micaló, amb molèsties musculars. És l’hora de l’afició, és el moment de fer sentir als jugadors que el número 12 està al seu costat, que junts remem més fort i que la salvació és cosa de tots. No hi ha excuses, és dia d’omplir el camp, de cridar, de vibrar, de sentir i de fabricar tres punts de forma conjunta. Som una pinya, una gran família i ara, només hi faltes TU!\n“La victòria t’ofereix la possibilitat de corregir errors amb més tranquil·litat. És una satisfacció tremenda, et treus un pes de sobre després de tant de temps sense guanyar fora de casa. Ho necessitàvem, són ratxes que es van trencant i ajuden a tenir més confiança. El CF Badalona és un rival molt perillós que ve amb necessitats, ja que travessa una dinàmica negativa. Vindran a deixar-s’hi la vida i haurem de fer-ho quasi perfecte per guanyar el partit. Cal mostrar respecte i precaució, hem de ser nosaltres mateixos i creure’ns que aquest partit és fonamental. Nacho González és dels millors tècnis de Segona B, un entreanador competitiu que sap treure bons resultats i el màxim rendimetn dels seus homes. Si som capaços de guanyar, donarem un altre passet i podem involucrar un altre rival en la lluita”.\nEl CF Badalona ha visitat amb freqüència l’Estadi Municipal al llarg de la història de la Unió Esportiva Olot. Hem trobat fins a 25 precedents entre els dos equips a la Garrotxa amb uns registres globals marcats per la igualtat: 9 victòries olotines, 7 empats i 9 triomfs badalonins. De fet, aquest equilibri es mostra en els últims dos duels a la terra dels volcans, que han acabat amb repartiment de punts (1-1 de la temporada 2015-16 i 3-3 de la temporada 2014-15). La darrera victòria garrotxina a casa l’hem rescatat del curs 2013-14, amb una diana in-extremis del figuerenc Xavi Ferrón (1-0).\nFoto: Sandra Díaz


Entitats – Pàgina 9 – laveujovetv.cat\nPosts in category Entitats\nEl fons fotogràfic de S.Masdeu\n27 maig 2021 Written by Artur\nEl passat divendres dia 21 de maig es va dur a terme la signatura del conveni entre l’Ajuntament de Montblanc i Salvador Masdeu Guasch per a la cessió en règim de comodat del seu fons fotogràfic. En el conveni s’estableix la seva transferència a l’Arxiu Comarcal de la Conca de Barberà (ACCB). El fons, que […]\nAteneu l’Empelt-nou local.\n23 maig 2021 Written by Artur\nEls dies 29 i 30 de maig de 11 a 14h, esteu tots i totes convidades a celebrar la inauguració del nou local a la Pl. Catalunya de Montblanc. Música, vermut, cervesa artesana, mercat d’intercanvi i de 2a mà. Dissabte comptarem amb la guitarra de Jesús Garcia i l’espectacle del grup Trä amb el pandero quadrat […]\n“Memòria de les Oblidades”.\n21 maig 2021 Written by Artur\nEs tracta d’una peça produïda per DansPXL al costat de La Im.perfecta Cía Dansa. El videodansa “Memòria de les Oblidades” ha guanyat una Menció d’Honor al Filmóptico – International Art Visual and Film Festival, un festival que es realitza entre Mèxic i Barcelona i que enguany ha celebrat la seva primera edició en format online. […]\n13 maig 2021 Written by Artur\nTindrà lloc el dissabte 3 de juliol al Museu de la Vida Rural. Malgrat la incertesa provocada per la crisi sanitària, el Riubombori es prepara per dur a terme una onzena edició que segueix la línia de l’any 2020 però amb més actuacions. L’alleugeriment de les mesures aplicades per la crisi sanitària de la COVID-19 […]\nEls Pastorets de l’Espluga s’integren a la junta de la Coordinadora de Pastorets de Catalunya. Àngel Tierz serà el tresorer de la nova gestora coordinada pel surienc Josep Peramiquel La Coordinadora de Pastorets de Catalunya ha renovat la seva junta directiva després de l’assemblea general ordinària telemàtica celebrada el passat 29 d’abril de 2021. Per […]\nManuscrits d’Ismael Balanyà\n6 maig 2021 Written by Artur\nCoincidint amb el centenari del naixement de l’artista montblanquí Ismael Balanyà i Moix, l’Arxiu Comarcal de la Conca de Barberà ha rebut recentment un lliurament de documentació anònim que conté manuscrits del reconegut pintor. Es tracta d’una documentació molt interessant per a l’estudi del període de la Guerra Civil a Montblanc, ja que inclou dos […]\nPàgina 9 de 302« Primera«...7891011...203040...»Última »


Arriben novetats al "Whatsapp" - Migdia Cope Catalunya i Andorra - COPE\nArriben novetats al "Whatsapp"\nTiempo de lectura: 1' 14 feb 2020 - 12:05\nDurant les properes setmanes, Whatsapp començarà a aplicar tot un seguit de millores i atractives utilitats que faran que encara “necessitem” més d'aquesta aplicació que és una de les més utilitzades del món. Aviat, per exemple, es podran enviar diners a través de Whatsapp. Segons unes filtracions recents, els usuaris podran vincular el seu compte bancari a l'aplicació i enviar o rebre diners d'altres usuaris. Per parlar del “Modo oscuro”, autodestrucció de missatges... i moltes altres novetats que afectaran al Whatsapp, ha vingut a “Herrera a Cope Catalunya i Andorra” el César Pablo Córcoles, que es professor d'informàtica i comunicacions de la UOC.\n“Aquestes aplicacions depenen molt dels usuaris, i Whatsapp és una aplicació que té tothom. De fet les estadístiques diuen que Whatsapp està instal.lat pràcticament al 100% dels móbils que hi ha a l'Estat Espanyol. Com a curiositat us diré que la majoria de proves que es fan en aquestes aplicacions es fan des de la Índia. Sovint ens agrada mirar des del primer món als païssos del tercer món amb una mena de superioritat que sovint no es correspon amb la realitat. A l'Àfrica, o a la Índia, a llocs on la connectivitat amb cables es complicada, on no tothom té un ordinador, a vegades es fan servir molt aquestes aplicacions entre moltes persones”.


Llavaneres, un poble ple de vida - Pànxing\n2, juliol del 2022\nLlavaneres, un poble ple de vida\nNo hi ha com passejar pausadament per un poble per començar a conèixer-lo. Passejar pel casc antic de Llavaneres un dia qualsevol de principis de novembre ens descobreix un poble ple de vida, amb uns carrers on durant tot el matí passeja gent que entra i surt de les botigues i on el moviment és constant. Enfilem riera amunt i ens dirigim cap a la plaça de l’Ajuntament, on ens esperen per fer-nos un tomb per Llavaneres i descobrir-nos els seus secrets.\nA la plaça de l’Ajuntament ens espera Lluís Albertí, director del Museu Arxiu de Llavaneres, qui ens farà de guia a la nostra ruta. I aquí mateix, un bon lloc per començar una passejada pel poble, comença a explicar-nos petits secrets. Ens trobem just davant de l’edifici de l’Ajuntament, un edifici projectat per l’arquitecte Gaietà Bohigas (el mateix autor de les fonts de Montjuïc i del Balneari de Vichy Catalan) el 1873, ja que Llavaneres no tenia seu consistorial. Serà a finals del segle XIX quan s’inaugurarà aquest edifici pensat com a escola (tampoc n’hi havia), ajuntament i habitatge del secretari, dels mestres i de l’agutzil. Com a curiositat, Albertí ens explica que les sales de la planta baixa també havien tingut utilitat, durant una època, com a sala de ball i per a la celebració de determinats actes festius del municipi.\nAbandonem la magnífica plaça i ens endinsem al carrer de Munt, el carrer principal on es troben quasi totes les botigues, Albertí ens explica que Llavaneres no tenia nucli urbà; de fet, va trigar molt a tenir-lo. Seria a partir del segle XVIII que, per un augment de població i la desaparició de la pirateria, es començaria a formar un petit nucli amb la construcció d’habitatges i dels tres primers carrers que, amb lògica racional, van batejar com carrer de Munt, carrer del Mig i carrer de Baix. Quan més endavant van obrir un quart carrer, li van dir… carrer Nou.\nL’anècdota ens fa molta gràcia i entre riallades arribem tot just davant de l’Església Parroquial. Com quasi tot a Llavaneres, l’església és també relativament recent; es tracta d’un gran edifici neoclàssic de tres naus acabat el 1836. L’antiga església està a la muntanya, al costat del cementeri –ja que el poble no existia–, en un lloc alt per defensar-se de la pirateria. També les masies més antigues del poble es troben als volts d’aquesta primera església.\nUn cop dins de l’església, crida poderosament l’atenció el retaule major, un retaule renaixentista (acabat entre 1610 i 1612) i traslladat des de l’església de dalt. El retaule es va salvar de les cremes de la Guerra Civil i, en acabar aquesta, es va restaurar el basament, malmès des del seu trasllat. L’encarregat de la restauració va ser el pintor Lluís Masriera.\nSortim de la foscor de l’església de nou a la llum del sol al bell mig del carrer de Munt i seguim el nostre passeig. Albertí ens va assenyalant aquells elements que trobem i que pensa que són dignes de mencionar, com El Picarol, el que havia estat la Sala de Baix; també havia existit la Sala de Dalt, es tractava de les tradicionals sales d’esbarjo decimonòniques on es feia teatre i molts actes de Festa Major. La de dalt era de la gent de dretes i la que tenim davant era dels partidaris de les esquerres. Després de la guerra la van fer servir d’escola i, posteriorment, d’indústria de tints; actualment, és un bar.\nAlbertí ens explica que a partir de mitjans del segle XVIII es comença a formar el poble i la gent comença a establir-se en l’actual nucli de Llavaneres. Serà a mitjans del segle XIX quan comencin a arribar els primers estiuejants, famílies de Barcelona que venien a fer salut en un ambient de pagès. És el moment en què comença la construcció de cases amb tocs noucentistes i modernistes que esquitxen els carrers de Llavaneres. Just dir això topem amb el Garatge Matas, la portalada modernista feta per un mestre d’obres fill de Llavaneres, en Francisco Morera, que havia estat estudiant a Barcelona i que, quan li encarreguen la construcció d’aquest portal, el carrega d’elements modernistes. Destaca el treball amb trencadís, d’una gran riquesa cromàtica, així com els treballs de ferro forjat de la reixa.\nArribant al final del carrer de Munt, trobem un dels emblemes modernistes del municipi: la Casa Farnés, del cirurgià Juan Farnés, qui se la va construir per estiuejar amb la seva família. Una casa de 1906 que és la suma de quatre cases. Va ser casa d’estiueig fins fa uns quants anys, quan va passar a ser una residència de criatures discapacitades, però que ha conservat tots els detalls modernistes originals com els vidres emplomats amb decoració floral, els esgrafiats a la façana i els detalls de ferro forjat de la tanca i de les finestres.\nFem el volt a Can Farnés i seguim avall fins a topar amb la Torre del Sot, nom que li va quedar per haver-se edificat en una mena de sot on la gent del poble anava a abocar les escombraries. Aquest edifici és on va arrencar la seva vida el museu municipal, i ara ha quedat com una mena d’entitat cultural del poble on es fa teatre, actes diversos, a més d’acollir diferents entitats del poble. Si hem entrat per la porta del darrere, ara sortim per la principal i la vista topa, a l’altra banda de carrer, amb una altra bonica construcció. Albertí ens diu que és Ca l’Utzet, obra de l’arquitecte Salvador Puiggrós, una casa amb tocs modernista que encara conserva molts detalls com els vidres emplomats, les sanefes a les parets, una llar de foc amb una mena d’escultura o els interruptors de la llum de ceràmica.\nEntrem per l’antic carrer Nou, al qual a mitjans dels anys 50 van canviar el nom per carrer Pintors Masriera, ja que els pintors havien viscut a aquest carrer, i trobem Ca la Conxita Farnés, la que originalment havia estat la casa dels masovers de Can Farnés, que al final va estar ocupada per la filla del doctor i el seu marit. Es tracta d’una caseta més petita i més sòbria que la casa gran però amb trets molt similars, i de la qual destaca, sobretot, el terrat, que combina l’obra vista amb la rajola de ceràmica de tons blaus i el ferro forjat.\nAbans de portar-nos al que realment són els seus dominis, el Museu Arxiu a Can Caralt, Albertí ens fa fer una parada a Ca l’Alfaro, una construcció de finals del segle XIX de l’arquitecte Eduard Mercader, però sota els criteris donats pel mateix propietari, Nicolás Alfaro, un pintor canari que va venir a fer de professor a Barcelona. Es va començar a relacionar amb gent que tenia relació amb Llavaneres, i es va acabar construint aquesta casa. Ca l’Alfaro tenia uns preciosos jardins que l’envoltaven i que avui són aprofitats per activitats i festes municipals. Crida l’atenció un arbre en concret, un pi siberià, portat per l’Alfaro després d’un viatge amb el transsiberià i que, malgrat algunes malalties, avui encara perviu al bell mig del jardí.\nCan Caralt o Museu Arxiu\nQuan arribem a Can Caralt, seu del Museu Arxiu municipal, Albertí no ens deixa ni respirar que ja ens comença a explicar la història de l’edifici que tenim davant.\nCan Caralt és una preciosa masia del segle XVIII (la primera data a la façana és 1774) coneguda com a Can Cassany, que és transformada en casa senyorial, afegint un pis a dalt i una galeria lateral, per Josep de Caralt i Argila a la segona meitat del segle XIX (segona data de façana, 1852). Tot i que Can Caralt era la residència d’estiueig, va funcionar com a colònia agrícola durant molts anys: aquí hi treballaven més de 100 persones; hi havia quadres de cavalls, de vaques; es produïen llet i iogurts; el primer camió de Llavaneres va ser de Can Caralt; comptaven amb indústries d’oli, de vi…\nEntrem a la casa, ara amb funcions de Museu, i en el que abans era la zona dels menjadors, hivern i estiu, trobem una magnífica col·lecció de ràdios i gramòfons antics que va començar l’any 1982 en Quim Bertran, fill de Llavaneres. Albertí ens proporciona el plaer de donar corda a un dels gramòfons i sentir un bon tros d’una sardana que ens permet retrocedir fins a una tarda del segle passat en un d’aquests senyorials salons. Si aquestes primeres sales ens traslladen al món auditiu, quan entrem a la següent sala ens topem amb el món visual gràcies a una magnífica col·lecció de càmeres de fotografia que fa que al nostre fotògraf li comencin a brillar els ulls d’una manera molt especial.\nDesprés de fixar-nos en el magnífic terra de rajola hidràulica, Albertí ens avisa que el que queda en la primera planta només és una reconstrucció feta amb les peces més ben conservades, que l’autèntica meravella de paviment es troba al segon pis, que s’ha conservat sencer. En aquests salons els visitants poden gaudir de les exposicions temporals que canvien regularment.\nQuan pugem al pis de dalt podem veure les habitacions originals on s’exposa la col•lecció permanent de pintura, una col•lecció de pintura catalana on s’ha procurat que hi hagi una bona mostra de pintors relacionats d’alguna manera amb Llavaneres, com els Masriera, Tolosa, Vancells, però també firmes de gran renom com Mir, Nonell, Tàpies o Guinovart.\nAcabem la visita a Can Caralt, no sense agrair al Lluís Albertí la seva col•laboració i amb la sensació que ens queda molt Llavaneres per conèixer. Albertí ens proposa una segona part, per a quan nosaltres vulguem, per dedicar-la a l’església del cementeri, en honor a Sant Andreu i la capella de Sant Sebastià, des de les quals podrem gaudir d’unes vistes excepcionals. Arribats a aquest punt, i amb ganes de tornar, només ens queda acomiadar-nos d’en Lluís i de Llavaneres fins a la següent.\nPots consultar el programa de la Festa Major aquí.


juliol | 2013 | NOTÍCIES\nNova estructura de la web de l’escola\nADREÇA DEL PORTAL PRINCIPAL de la web del Centre:\nA partir del proper curs 2013-2014 es començaran a omplir de contingut els blocs en xarxa que ara mateix encara estan en construcció.\nEl PORTAL PRINCIPAL tindrà els accessos directes a tots els blocs del centre i els enllaços a les webs d’interès més utilitzades per les persones lligades al centre. També trobareu l’adreça i les dades de contacte de l’escola.\nEls accessos directes relacionats amb la xarxa de blocs del centre són:\nNOTÍCIES: Aspectes generals de l’escola que aniran sorgint al llarg del curs.\nCICLES: Aspectes relacionats amb el dia a dia dels diferents cicles.\nFOTOS i VÍDEOS: Imatges d’activitats generals realitzades a l’escola.\nPEC: Informació relacionada amb el Projecte Educatiu de Centre i que s’anirà implementant amb enllaços a documents de centre que es vagin aprovant i siguin d’interès general.\nSECRETARIA: Informació relacionada amb aspectes administratius d’interès general, comunicats, circulars, dossier d’inici de curs, beques…\nDOCUMENTS: Aquest és un bloc d’ús restringit a l’equip docent de l’escola.\nEsperem que la nova estructura tingui una bona acollida per part de la comunitat educativa i sigui de fàcil utilització.\nThis entry was posted in General on 21 juliol 2013 by a8037930.\nBuidatge de les enquestes\nA finals d’aquest cur es van realitzar diferents enquestes del grau de satisfacció respecte de diferents aspectes de la nostra escola.\nLes enquestes realitzades a les famílies van abastar tres vessants: per una banda, l’aspecte de la comunicació escola-famílies; per altre, la celebració de les festes escolars; i per últim, el treball específic sobre comprensió lectora.\nL’enquesta realitzada a l’alumnat va estar dirigida a l’alumnat de 3r a 6è, i tenia per objectiu que poguessin manifestar de manera anònima el seu grau de satisfacció sobre allò que van fer, van aprés, i sobre les experiències i vivències que van tenir a l’escola al llarg de tot el curs.\nAmb el següent buidatge de totes les enquestes rebudes volem compartir amb la comunitat educativa els seus resultats.\nResultat de les enquestes a les famílies:\nLa conclusió més evident és el alt grau de satisfacció per part de la gran majoria dels participants en l’enquesta respecte dels ítems plantejats, doncs tots ells es valoren com bastant o molt satisfactoris en un 79% dels casos com a mínim; si bé hem de seguir treballant per la millora.\nCal explicar que l’apadrinament lector es fa entre l’alumnat de 5è i de 2n. Què les parelles lectores va ser una experiència pilot iniciada a 3r. I que el treball específic de comprensió lectora es va fer a tota la Primària a partir de diferents metodologies:\n-les “mini-lliçons” (sessions de modelatge per part del mestre/a)\n-el treball sobre inferència (fonamentalment al cicle superior)\n-el “lectogrup” (material específic pel treball de la lectura i que es va durant la setmana aprofitant alguna de les sessions de la mitja hora de lectura)\nLes dues primeres metodologies es van difondre mitjançant una xerrada dirigida a les famílies durant el curs passat i la web de l’escola.\nResultat de l’enquesta a l’alumnat:\n– Molt bona: 55’90%\n– Bona: 40’37%\n– No gaire bona: 3’73%\n– Molt dolenta: 0%\nLa seva vida a l’escola l’han valorat com bona o molt bona el 96,27% dels i de les alumnes.\nEl grau de satisfacció general de l’alumnat què ha contestat l’enquesta és molt elevat.\nMoltes gràcies a totes aquelles persones que han pogut participar-hi amb les seves respostes i suggeriments. Esperem que cada vegada sigui més gent la que participi en aquest tipus de dinàmiques entre l’escola i les famílies (xerrades, enquestes…).\nMolt bon estiu i fins el 12 de setembre!!!\nThis entry was posted in General on 10 juliol 2013 by a8037930.\nRelació de llista de llibres per al curs 2013-2014\nThis entry was posted in General on 2 juliol 2013 by a8037930.


El Departament de Cultura i la Xarxa de Cent... - Govern.cat\nEl Departament de Cultura i la Xarxa de Centres d'Arts Visuals de Catalunya posen en marxa un projecte artístic per reactivar les arts visuals al territori\nquery_builder 15 abril 2021 21:14\nEl Departament de Cultura i els 8 equipaments de la Xarxa Pública de Centres d'Arts Visuals de Catalunya impulsen un projecte artístic i d’investigació, anomenat ‘Quasi veu’, que té com a objectiu reactivar les arts visuals arreu del territori amb la implicació d’una cinquantena de professionals d’arreu del país.\nEl motor del projecte és un equip de recerca i tasques curatorials encarregat d’establir el marc conceptual, generar continguts i escollir artistes i col·laboradors format per Alexandra Laudo, Anna Dot, Oscar Holloway, Andrea Valdés, Fito Conesa, Caterina Almirall i Joan Burdeus. També hi participen Xavi Rodríguez, responsable de l'edició i la producció sonora; Priscila Clementti, dissenyadora de la comunicació gràfica i visual del projecte i Emiliana Larraguibel, responsable de la comunicació del projecte a les xarxes socials.\nLa columna vertebral del projecte està formada per 8 episodis del programa de ràdio que corresponen a 8 Speakers’ Corner per cada un dels 8 centres que integren la Xarxa: ACVIC. Centre d’Arts Contemporànies, Vic; Fabra i Coats: Centre d'Art Contemporani de Barcelona; Centre d’Art Tecla Sala, L’Hospitalet de Llobregat ; Centre d’Art la Panera, Lleida ; M|A|C Mataró Art Contemporani ; Bòlit. Centre d’Art Contemporani, Girona; Lo Pati - Centre d'Art de les Terres de l'Ebre i Centre d'Art de Tarragona.\nPer la seva banda, l'Speakers' Corner generarà un racó des d’on parlar, discutir o conversar, activant així el museu com a espai de debat i de participació en l’espai públic.\nLa veu humana és el so que emet el cos quan l'aire dels pulmons surt de la laringe i fa vibrar les cordes vocals, però també és el que ens permet expressar-nos. Posar nom a què sentim, identificar què ens passa. Amb el temps, les radiografies van completar aquestes descripcions o símptomes. El seu impacte en la medicina i l'arquitectura moderna va ser molt important en revelar-nos una interioritat diferent de la del subjecte quan parla. Aquest és el punt de partida d'aquest primer programa, on també explicarem la poetització del cos a través dels seus sorolls (batecs, respiració...), i analitzarem l'escopinada com una estratègia defensiva en situacions que ens deixen, literalment, sense paraules.\nA vegades el discurs normatiu silencia qualsevol conversa o pensament diferent. Què hi ha d'aquestes veus que no han tingut cabuda en el relat consensuat? Aquest segon episodi desitja recuperar aquestes veus i s'hi aproxima als concordes de la composició musical que és en si el relat dels nostres dies, concordes que si bé no són la veu principal, creen el paisatge sonor que configura l'escena. Els artistes i les altres veus convidades donaran sonoritat a situacions que habitualment no són escoltades.\nAquesta proposta prendrà el format radiofònic per anar a la recerca de les veus d'altres temps; veus que, emeses en èpoques passades, podem recuperar en les seves trajectòries per les ones sonores d'avui. Emmarcada en l'exposició "Our garden needs its flowers. Fluxos i narratives artístiques al Districte Cultural de L’Hospitalet", que té lloc al Centre d’Art Tecla Sala fins al 18 de juliol, aquest treball comptarà amb la participació d'artistes, gent de ràdio i persones que han generat iniciatives singulars en aquest terreny professional.


Destacats: 16 de setembre - ceeuropa.cat\n15 Setembre 2018\tRedacció\nPartit: EUROPA - Collerense\nDia: Diumenge 16 de setembre\nEl primer duel de lliga a l'estadi és tot un plat fort de la temporada. Entre els 6 clubs aspirants a les 4 primeres posicions, sens dubte el Collerense és una de les entitats a tenir en gan consideració. El capritxós calendari de lliga ha decidit que l'Europa comenci amb dos autèntics 'cocos'. El primer, el Seagull, va suposar la primera derrota a la lliga. Ara la visita del Collerense al Nou Sardenya és una oportunitat per a les gracienques de demostrar que també es compta amb l'Europa en aquest 'club dels aspirants'. Toni Camacho no podrà comptar una setmana més amb Farreras, per motius laborals, ni amb Mei, encara pendent de resoldre tràmits burocràtics.\nPartit: Llefià - EUROPA\nTercera jornada del campionat i segon desplaçament consecutiu a domicili pel Filial. De cara a la convocatòria del tècnic Agustín Peraita són baixa Sergi Monsó i Albert Martí -que segueixen recuperant-se de les seves lesions-, Kevin Rodríguez -operat divendres del nas- i Àlex Soto, que una jornada més entrarà dins la convocatòria del Primer Equip a Tercera Divisió, després de realitzar el passat cap de setmana el seu debut a la categoria. D'altra banda, tornen a la convocatòria Albert Grau i Joan Pijuan després de 10 dies d'estada amb la selecció d'Andorra.\nPartit: EUROPA - Zaragoza\nDesprés d'un bon inici de lliga sumant un punt la primera jornada contra el sempre complicat Cornellà i un triomf en el primer partit a casa contra el nouvingut Arrabal, l'Europa torna a jugar al Nou Sardenya contra un rival de màxima entitat, el Zaragoza. L'estadi acollirà, a primera hora de la tarda, un dels millors partits de la temporada pel que fa a calendari. A nivell de convocatòria, el tècnic Gonzalo no podrà comptar amb Pau Sánchez (encara de baixa per aproximadament un mes), Ignasi Lupón i Arnau Arruebo (lesionat de llarga durada als creuats).


Uns Estats Units desiguals (Carme Colomina)\nUns Estats Units desiguals\nCARME COLOMINA 11/10/2015 21:48\nDISCRIMINACIÓ. La desigualtat no és neutra. Els periodistes de ProPublica, als Estats Units, han investigat durant anys les demandes judicials per impagats que persegueixen milions de nord-americans des de la Gran Recessió del 2007. El resultat ha donat un patró clar: els denunciats viuen massivament en barris negres. El color del deute, es titula l’últim informe d’aquest mitjà independent d’investigació periodística. Una anàlisi dels últims cinc anys de totes les demandes judicials interposades a les àrees metropolitanes de les ciutats de Chicago, Newark i St.Louis demostra que el nombre de demandes en barris de població majoritàriament afroamericana és el doble que en barris blancs -fins i tot quan el nivell d’ingressos és el mateix-. Segons l’estudi, la raó d’aquesta disparitat no pot ser únicament que les famílies negres guanyen de mitjana menys que les famílies blanques, o els prejudicis racials dels que els van oferir les hipoteques i els encarregats ara de cobrar el deute. Per als periodistes, generacions contínues de discriminacions han acabat provocant que moltes d’aquestes famílies negres se sentin amb menys recursos o capacitat d’afrontar la pressió financera quan les coses van mal dades.\nTRANSFORMACIÓ. Els Estats Units han obert la llarga cursa cap a la Casa Blanca que culminarà amb les presidencials del 8 de novembre del 2016. L’espectacle populista de l’aspirant republicà Donald Trump o els dubtes demòcrates per Hillary Clinton emmascaren els grans temes de la campanya. Qui es pensi que a hores d’ara es pot guanyar l’entrada al 1600 de l’avinguda Pennsylvania de Washington DC sense parlar de desigualtat és que encara no ha entès com han canviat els EUA des de la caiguda de Lehman Brothers. Centenars de milers de persones s’han despertat del Somni Americà i aquesta angoixa és bipartidista. Afecta votants demòcrates i republicans.\nLa realitat és que els Estats Units són un país on els blancs d’origen europeu deixaran de ser molt aviat majoritaris, una minoria llatinoamericana n’està transformant la societat, la política i la cultura, i “l’explosió de la diversitat”, com l’anomena el demògraf William Frey, obliga, per a uns, a canviar d’idees preconcebudes, i n’espanta d’altres pel que suposa de pèrdua d’identitat. “El meu cap em va dir que parlava molt bé l’anglès per ser llatina -m’explicava fa només uns dies la Rebekah Rodriguez, estudiant dels Estats Units-, i van ser els meus avis els que van venir de Mèxic fa més de trenta anys”, deia indignada.\nPODER. Però lluny d’aquesta bifurcació de llengües, orígens, capacitats econòmiques i recursos socials, hi ha una altra Amèrica, exclusiva, milionària i poderosa. Són les 158 famílies que, segons el New York Times, ja han finançat la meitat de diners gastats en la precampanya presidencial. 176 milions de dòlars que han sortit de les butxaques d’una minoria “d’homes blancs, rics i vells”, segons la simplificació que en fa el diari. Mai des d’abans del Watergate hi havia hagut una concentració tan gran de donants, tants diners sortits d’un nucli empresarial tan reduït. Són famílies dels mateixos barris de Houston, Miami o Los Angeles, “una classe a part, allunyada de la majoria i pròxims entre ells geogràficament, socialment i econòmicament”. Els seus diners vénen de l’especulació financera, el joc o l’energia i van, sobretot, a les arques del Partit Republicà -tot i que Hillary Clinton també és ostatge dels grans donants de Wall Street-. 158 famílies totalment alienes a una preocupació transversal: com es pot mantenir la cohesió social en un país cada cop més desigual.


Seguirem tenint classe mitjana? (Paul Krugman)\nSeguirem tenint classe mitjana?\nPAUL KRUGMAN 15/06/2013 00:00\nQuè passa quan desapareixen llocs de treball qualificats? Fa segles que la gent es fa aquesta pregunta. El 1786, els obrers de Leeds, un dels centres de la indústria llanera del nord d'Anglaterra, van redactar un manifest contra el creixent ús d'unes màquines que feien la feina feta fins aleshores per mà d'obra qualificada. "¿Com s'ho faran aquests homes per mantenir la seva família, ara que els han acomiadat?", es preguntaven els signants del manifest. "¿I on col·locaran d'aprenents els seus fills?"\nAquestes preguntes no eren cap bestiesa. Amb el pas del temps -és a dir, al cap d'un parell de generacions- la mecanització va fer pujar considerablement el nivell de vida dels britànics. Però no és gens evident que els típics treballadors en traguessin gaire profit durant la primera fase de la Revolució Industrial; en canvi, n'hi va haver molts que en van sortir clarament perjudicats. I els treballadors més perjudicats acostumaven a ser els que, amb grans esforços, havien adquirit unes valuoses competències que de sobte es van devaluar.\nAixí doncs, ¿vivim ara una època semblant? I, en cas afirmatiu, què hi podem fer?\nFins fa poc, l'opinió generalitzada sobre els efectes de la tecnologia en la classe treballadora era, en certa manera, reconfortant. És evident que molts treballadors no es beneficiaven gaire -o, en molts casos, gens- de l'augment de la productivitat, alhora que el gruix dels guanys anava a parar només a una minoria de la població activa. Però, segons deien, la tecnologia moderna feia pujar la demanda de treballadors amb estudis superiors, alhora que baixava la de treballadors poc qualificats. I els estudis eren la solució.\nAquesta explicació sempre presentava, però, alguns problemes. Sobretot perquè, tot i que potser justificava per què cada vegada hi havia més diferències salarials entre els titulats superiors i els treballadors poc qualificats, no explicava per què un petit grup -el famós "u per cent"- obtenia en general uns beneficis molt més elevats que els treballadors amb estudis superiors. Cal dir, de tota manera, que fa una dècada aquesta explicació potser sí que tenia algun sentit.\nAvui, però, s'està perfilant una imatge molt més sinistra dels efectes de la tecnologia en el món del treball. Segons aquesta imatge, els titulats universitaris tenen les mateixes probabilitats que els treballadors sense estudis de veure's desplaçats i infravalorats; per això, demanar més nivell d'estudis pot causar més problemes que no resoldre'n.\nAbans he assenyalat que la creixent desigualtat observable als Estats Units va experimentar un canvi cap al 2000. Fins aleshores, tot era una qüestió de competència entre treballadors; la distribució d'ingressos entre treballadors i capital -entre sous i beneficis, si voleu- es va mantenir estable durant dècades. Des d'aleshores, però, la part del pastís corresponent als treballadors s'ha encongit dràsticament. Pel que es veu, no és un fenomen exclusivament nord-americà. Un nou informe de l'Organització Internacional del Treball assenyala que en molts altres països passa el mateix, tal com es pot esperar quan les tendències tecnològiques mundials es giren en contra dels treballadors.\nI alguns d'aquests girs poden ser sobtats. El McKinsey Global Institute ha publicat fa poc un informe sobre dotze importants noves tecnologies que considera susceptibles de convertir-se en "pertorbadores", perquè poden alterar el mercat i l'actual ordre social. Un ràpid cop d'ull a la llista de l'informe fa pensar que algunes de les víctimes d'aquestes pertorbacions seran treballadors considerats ara molt qualificats i que han invertit molt de temps i diners en l'adquisició d'aquests coneixements. Per exemple, l'informe apunta que veurem molta "automatització en el treball desenvolupat en l'economia del coneixement" gràcies a un software que farà coses que abans només podien fer titulats universitaris. La robòtica avançada potser eliminarà encara més llocs de treball en el sector manufacturer, però també pot arribar a substituir professionals de la medicina.\nAixí doncs, ¿els treballadors simplement han d'estar disposats a adquirir noves competències? Els obrers de la indústria llanera de Leeds del segle XVIII ja es van plantejar aquest problema el 1786: "Qui mantindrà les nostres famílies mentre ens dediquem a l'àrdua labor d'aprendre un nou ofici"? I també preguntaven: ¿què passarà si el nou ofici, al seu torn, queda obsolet a causa de nous avenços tecnològics?\nEls actuals homòlegs dels obrers de Leeds també es podrien preguntar: "Què serà de nosaltres si, com molts estudiants, ens endeutem de valent per adquirir uns coneixements que ens diuen que ens fan falta i després descobrim que l'economia ja no necessita aquests coneixements?"\nPer tant, els estudis ja no són la resposta a aquesta creixent desigualtat; això suposant que alguna vegada ho hagin estat (cosa que dubto).\nAleshores, quina és la resposta? Si la imatge que he presentat és certa, l'única manera de tenir alguna cosa semblant a una societat de classe mitjana -una societat en què els ciutadans tinguin una garantia raonable de fer una vida digna a condició de treballar intensament i respectar les regles- és disposar d'una forta xarxa de protecció social que garanteixi no tan sols l'atenció sanitària, sinó també uns ingressos mínims. I ara que cada vegada és més elevada la proporció d'ingressos que, en lloc de beneficiar els treballadors, van a parar al capital, aquesta xarxa de protecció s'hauria de pagar en gran part amb impostos sobre els beneficis i/o els ingressos procedents d'inversions.\nJa sento els conservadors que posen el crit al cel sobre els mals de la "redistribució". Però aleshores, ¿es pot saber què és exactament el que proposen?


Els treballadors de seguretat del Prat anuncien una vaga indefinida\nEls empleats d’Eulen mantenen les aturades parcials previstes a partir de demà, però aquestes seran de 24 hores a partir del 14 o 15 d’agost si no s’arriba a un acord\nLes cues als controls de seguretat del Prat han estat habituals els darrers dies.\nActualitzada 03/08/2017 a les 06:58\nEls treballadors de l’empresa de seguretat Eulen, que s’encarreguen d’atendre els controls de l’aeroport de Barcelona-el Prat, van acordar ahir en assemblea convertir en indefinida la vaga que ja estan secundant des de la setmana passada de manera encoberta en forma de protestes de zel, fet que ja ha causat fins ara importants cues, de fins a dues hores, i el retard de nombrosos vols. A partir de mitjan aquest mes, però, i si no s’arriba a un acord entre els empleats i la direcció d’Eulen, les aturades seran de 24 hores i no parcials com s’havia acordat en un primer moment.\nEn aquest sentit, cal ressaltar que vigilants de seguretat del Prat tenien convocada una vaga per a tots els divendres, diumenges i dilluns a partir de demà en diferents franges horàries (de 5.30 a 6.30 hores, de 10.30 a 11.30 hores, de 16.30 a 17.30 hores i de 18.30 a 19.30 hores).\nLa nova vaga indefinida podria començar el dia 14 o com a molt tard el 15 d’agost, una data que s’ha de concretar durant els propers dies, en funció dels terminis legals de notificació d’aquesta aturada. Fins aleshores, els treballadors dels filtres de seguretat de l’aeroport del Prat mantenen aquestes aturades parcials de quatre hores.\nEn tot cas, la delegació del govern espanyol a Catalunya ha fixat uns serveis mínims de caràcter obligatori del 90% per a la vaga convocada a partir de divendres, “amb l’objectiu de garantir el funcionament dels serveis essencials” de la companyia. Segons va informar la delegació en un comunicat, aquests serveis mínims seran obligatoris tots els dies de vaga i en totes les franges horàries, ja que, al seu entendre, per sota d’aquest percentatge “podrien veure’s afectats greument altres drets fonamentals, especialment el de la llibertat de circulació”.\nEnduriment de la vaga\nA l’assemblea d’ahir, els treballadors van votar a favor d’endurir la vaga fins al 100% de la jornada, amb un 92% dels vots, encara que s’havien proposat altres alternatives: mantenir-la igual, ampliar-la al 50% de la jornada o fer manifestacions.\nEl comitè de vaga i la direcció de la companyia es van reunir dilluns passat amb la mediació de la Generalitat de Catalunya, però no van aconseguir cap acord, perquè els treballadors exigeixen la implicació d’Aena en el conflicte, ja que asseguren que les condicions laborals han empitjorat des que Eulen es va fer càrrec dels filtres de seguretat el juny del 2016.\nEls treballadors protesten perquè, segons afirmen, en els controls de seguretat del Prat hi manca personal –fet que els obliga a fer jornades de fins a 16 hores de durada–, i que, a més, els nous contractes són precaris, ja que no aconsegueixen els 900 euros mensuals, i s’han retallat plusos que sí que tenen els treballadors de major antiguitat.\nLa vaga de zel ha fet que un miler de passatgers hagin perdut l’avió al Prat des del 24 de juliol passat, quan van començar aquestes protestes. Els càlculs són de l’Associació Espanyola de Companyies de Transport Aeri, on estan molt preocupats pel caos que es viu a l’aeroport de Barcelona. Companyies com Vueling, la que té major presència a la instal·lació aeroportuària, s’han vist obligades a endarrerir més d’un trenta per cent dels vols perquè hi havia passatgers que no arribaven a temps.\nAlgú sabria dir-me pq te el Prat te aquests problemes i no els te Barajas, si els dos aeroports son de AENA (controlada per l'Estat Espanyol??..Se'm ocorren algunes respostes "malicioses"..


El poeta polonès Adam Zagajewski ha obtingut avui a Oviedo el Premi Princesa d'Astúries de les Lletres 2017 al qual optaven 38 candidatures de 23 països, entre les quals figuraven les de l'espanyol Javier Marías i el francès Michel Houellebecq.\nZagajewski (Lwów, 1945), dissident del règim comunista, que va prohibir la seva obra a Polònia, es va exiliar el 1982 durant dues dècades a Alemanya, França i els Estats Units i és autor de poemaris com Anar a Lviv (1985), Terra del foc (1994) i Tornada (2003) i d'assajos com Solidaritat i solitud (1968) i En defensa del fervor (2002). Candidat al Nobel des del 2007, el poeta guardonat, que es confessa admirador de l'obra d'Antonio Machado, es converteix així en el primer autor en llengua polonesa que obté el Premi Princesa d'Astúries de les Lletres en les seves 37 edicions.\nLa seva candidatura va ser proposada pels escriptors John Banville i Richard Ford, guardonats el 2014 i 2016, i pel Premi Príncep d'Astúries de les Arts 2001, Krzysztof Penderecki, i va tenir el suport dels investigadors Juan Ignacio Cirac i Roy Glauber (Nobel de Física 2005) així com per Adam Michnik, redactor cap de Gaseta Wyborcza, i per l'Institut Polonès de Cultura de Madrid.\nGraduat en Filosofia i Psicologia per la Universitat Jagiellonica, en Cracòvia, l'autor guardonat està adscrit a l'anomenada Generació del 68 o de la Nova Onada, formada per autors decidits a comprometre's políticament en les obres, com Kornhauser, Kipska, Krynicki o Baranczak. Per a aquest grup Zagajewski va crear els seus dos principals lemes: "Powiedz prawde" (Vaig donar la veritat) i "Mow wprost" (Parla clar) abans d'exiliar-se durant dues dècades, abans de tornar el 2002 a Cracòvia, on resideix i és coeditor de la revista literària Zeszyty literackie, que es publica a París.\nEn la dècada dels setanta es va unir al grup de dissidents de Cracòvia Teraz (Ara), dos anys abans de publicar el seu primer poemari, Komunikat, al qual va seguir la novel·la Cieplo zimno (Calent i fred) alhora que difonia les seves idees a la revista clandestina Zapis, un dels principals mitjans de l'oposició democràtica polonesa. Després de publicar Sklepy miesne (Carnisseries), la persecució del règim comunista el va conduir a l'exili a París, on va publicar la novel·la Cienka kreska (Traç) i el poemari List. Oda do wielosci (Lletra. Oda a la pluralitat), i en el seu següent assaig, Solidarnosc i samotnosc (Solidaritat i solitud), l'autor va exposar les seves tesis sobre el compromís polític dels escriptors.\nDesprés de viatjar en 1988 a Estats Units per treballar com a professor en el Creative Writing Program de la Universitat d'Houston, amb el poemari Plótno (1990) va evolucionar a una contemplació poètica allunyada de la combativitat de les seves primeres obres. "La poesia està en un altre lloc, més enllà de les immediates lluites partidistes, i fins i tot més enllà de la rebel·lió -àdhuc la més justificada- contra la tirania", va afirmar llavors.\nEntre els seus temes recurrents hi ha la nit, els somnis, el temps, l'eternitat, el silenci i la mort dins d'una poesia que, al seu entendre, ha de conjugar "ironia i èxtasi" i que obliga també el poeta a ser algú "conscient de la història".\nAquest guardó, el sisè Premi Princesa d'Astúries que es falla en aquesta edició, ha recaigut també, entre altres, a John Banville, Antonio Muñoz Molina, Leonard Cohen, Paul Auster, Claudio Magris, Arthur Miller, Doris Lessing, Augusto Monterroso, Günter Grass, Carlos Fuentes, Mario Vargas Llosa, Juan Rulfo o Richard Ford.\nPoesia Josep Carner vist pels seus contemporànis La Llança