Tartar de salmo receptes - myTaste\ncom es fa salmo fumat\namanida salmo fumat\nde pasta amb salmo\nde salmo alvocat\nde torrades amb salmó fumat?p=2\namb salmó fresc al forn\nde pasta amb salmo fumat\ncom cuinar salmo fresc\nTartar de salmo receptes\nHo podeu prescindir d'aquesta presentació i fer pilonets amb el tartar tot barrejat. Aquesta recepta serà un dels entrants que serviré avui al sopar de cap d'any, és una recepta molt elegant i al mateix temps molt fàcil, rápida i en aquest cas a més es bastant lleugera, que sempre va bé\nunderstands where you have been,. L'amistat prové del llatí amicus (amic), que possiblement deriva d'amore (estimar), encara que hi ha qui defensa que el mot amic prové del grec "a" (sense) i "ego" (jo), el que significaria "sense el meu jo" el que vindria a considerar que un amic és l'alter ego, l'altre jo\nUna nova recepta apresa al cicle de cultura i gastronomia “A taula. ”, del Centre Cívic El Sortidor, al taller “Cuina sense fogons” impartit per la Maria Alcolado, de Més que menjar, a qui agraïm molt que ens deixi penjar les seves receptes, totes irresistibles i suculentes\nRenta el filet de salmó amb aigua freda, asseca i elimina el greix gris acuradament. Talla el filet a llesques fines, després en tires i finalment en cubs molt petits\nBaixar el que hagi quedat a la tapa i a les parets del vas. Afegir el salmó, tallat a trossos, el suc de la llimona, la salsa Perrins, l'oli i la sal\nvinagre de xerès, sal, popurri de pebres. escarola per decorar. Li treiem la pell i les espines i ja em podem picar ben petit\nEl millor steak tartare que he tastat va ser a un restaurant molt antic i pintoresc de Martorell, el Jabalí\nPer presentar-lo podem posar una base de fulles d'enciam i amb l'ajuda d'un anell d'emplatar posem el tartar a sobre\nTàrtar de salmó amb mango\nPela i talla el mango a trossos , el poseu al vas de la batedora, turmix o thermomix. Pela i talla l'alvocat , poseu-lo al vas de la batedora , turmix o thermomix\nNetegem el llom de salmó amb un paper de cuina i li retirem la pell amb l'ajuda d'un ganivet afilat. Un cop descongelat, el deixem fora des la nit anterior i li retirem les espines que pugui tenir\nTàrtar als dos salmons!\nDel bo que és el tàrtar. Us podria explicar mil coses del tàrtar de salmó, és el meu recurs com a aperitiu als àpats amb convidats, sempre queda bo\nJa tinc tot gairebé a punt per al sopar de nadal, només he deixat un parell d’aperitius per fer-los demà a la tarda, i un, serà aquest de salmó amb alvocat\nPosem primer els dos salmons i pels costats una mica del saltejat tebi. El repte mensual @ColorySabordeTemporada aquest mes ens proposa cuinar amb espàrrecs i jo us proposo fer-ho amb aquest plat


La fase regional del concurs universitari de programació AdaByron València se celebrarà el 19 de febrer – Escola Tècnica Superior d'Enginyeria Informàtica\nHome / Noticies / La fase regional del concurs universitari de programació AdaByron València se celebrarà el 19 de febrer\nLa fase regional del concurs universitari de programació AdaByron València se celebrarà el 19 de febrer\nPublicat el: 17/Jan/2022 i 1042 Consultes\nJa hi ha data per a la celebració de la segona edició del AdaByron València, la fase regional del concurs universitari de programació que organitza l’Escola Tècnica Superior d’Enginyeria Informàtica de la UPV. Serà dissabte que ve 19 de febrer de 2022.\nAquesta fase regional del concurs és una competició destinada als estudiants de les universitats públiques de la Comunitat Valenciana en la qual mesuren les seues habilitats i destreses de programació.\nDesprés d’aquesta fase regional, està prevista que la competició nacional, on participaran els guanyadors regionals, es desenvolupe a partir del mes d’abril.\nAmb la finalitat de donar a conéixer aquest tipus de concursos a tots els estudiants (fins i tot als nouvinguts a primer), AdaByron presentarà problemes a resoldre de tots els nivells, de manera que tots els participants puguen passar una estona entretinguda enfrontant-se a problemes assequibles per als seus coneixements.\nEls problemes, tal com indiquen en la web del concurs, són sempre aplicacions de consola, per la qual cosa reben les dades d’execució a través de l’entrada estàndard, i envien els resultats a l’eixida estàndard.\nEls problemes se centren principalment en qüestions d’algorísmia i estructures de dades. Per a poder posar a prova la correcció de les solucions dels participants, la implementació en qüestió ha de provar-se amb molts casos d’entrada; a causa d’això, l’entrada dels programes és multicas. Això significa que si, per exemple, el problema consisteix a indicar l’últim dígit del factorial d’un número donat, l’entrada d’aqueix problema estarà composta de molts números (“casos”) perquè el codi d’extracció de l’últim dígit es pose a prova moltes vegades.\nUna de les contribucions a destacar d’aquest certamen de programació són els patrocinadors, empreses i entitats que fan possible aquesta competició, ja que són els encarregats de dotar els premis, a més de sufragar altres despeses d’organització.\nEn aquesta segona edició, les empreses patrocinadores són Edicom, F-1 Connecting, Fermax i Laberit.\nLa ETSINF porta des de 2005 convocant concursos de competició dirigits als seus estudiants, amb el nom CLocal Prog. Des de 2020 ens sumem a la iniciativa AdaByron i enguany celebrarem la segona edició d’aquesta convocatòria.\nEls i les interessades poden registrara en la competició enviant un correu electrònic al seu coordinador. Pots accedir ací al correu\nPrograma del dissabte 19 de febrer\n09.00 a 09.40 — 1G Aula 1.7 — Breu presentació als participants i resolució de dubtes d’última hora.\n10.00 a 15.00 — 1G Laboratoris L1.X — Competició. Els equips estan en els laboratoris aïllats de qualsevol contacte extern.\n15.00 a 16.30 — exterior — Temps per al descans dels participants després de la prova i per a preparar els premis.\n16.30 a 17.00 — 1E Sala d’actes — Explicació de resolució de problemes a càrrec dels qui els han preparats.\n17.00 a 17.20 — 1E Sala d’actes — Intervenció dels patrocinadors d’aquesta edició.\n17.25 a 17.40 — 1E Sala d’actes — Lliurament dels premis als tres primers equips.\n17.40 a 17.45 — 1E Sala d’actes — Conclusió i tancament de l’esdeveniment.


Els Serveis Territorials de Cultura a Barcelona es traslladen a la Filmoteca de Catalunya - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nEls Serveis Territorials de Cultura...\nEls Serveis Territorials de Cultura a Barcelona es traslladen a la Filmoteca de Catalunya\nEl Departament de Cultura trasllada la seu de dues de les seves unitats a Barcelona: els Serveis Territorials a Barcelona i el Registre de la Propietat Intel·lectual. Fins ara ambdues unitats estaven allotjades al carrer de Muntaner 221.\nEls Serveis Territorials de Cultura a Barcelona es traslladen a la Plaça Salvador Seguí 1-9, al mateix edifici que acull la Filmoteca de Catalunya. El canvi d’adreça es farà efectiu el dia 23 de novembre. Els Serveis Territorials tenen com a objectiu, entre altres, representar el Departament en l’àmbit territorial de Barcelona; dirigir, coordinar i supervisar el funcionament dels serveis territorials, així com impulsar i coordinar les actuacions que incideixin en el desenvolupament de les competències de les unitats directives del Departament en el seu àmbit territorial.\nPel que fa el Registre de la Propietat Intel·lectual, es desplaçarà a la Gran Via de les Corts Catalanes 184, de Barcelona. En aquest cas, el canvi d’adreça es farà efectiu el dia 30 de novembre. El Registre té la seu central a Barcelona i delegacions a Girona, Lleida i Tarragona. En els Registres de la Propietat Intel·lectual es registren drets, que recauen sobre les obres susceptibles de protecció. Aquestes obres són segons la legislació: obres científiques i literàries; composicions musicals; obres teatrals, coreografies i pantomimes; obres cinematogràfiques i audiovisuals, escultures, pintures, dibuixos, gravats, litografies, historietes gràfiques, fotografies i obres plàstiques, siguin o no aplicades; projectes, plànols, maquetes d'obres arquitectòniques o d'enginyeria, gràfics, mapes i dissenys relatius a la topografia, la geografia o la ciència; programes d'ordinador; bases de dades; pàgines web i obres multimèdia; actuacions d'artistes, intèrprets i executants, i produccions fonogràfiques, audiovisuals i editorials.


Lloret En Comú comença la campanya al Pere Torrent per les històriques reivindicacions de l'escola | Nova Ràdio Lloret\nMiguel Gracia, a la taula informativa d'aquest matí\nLloret En Comú comença la campanya al Pere Torrent per les històriques reivindicacions de l’escola\nEntre altres coses, la formació proposta la cessió dels terrenys necessaris a la Generalitat per a la construcció de més centres educatius.\nLloret En Comú ha començat la seva campanya aquest matí amb una taula informativa davant de l’escola Pere Torrent per les històriques reivindicacions d’aquest col·legi i per la problemàtica educativa general que hi ha en aquests moments a Lloret de Mar.\nEl candidat, Miguel Gracia, ha exposat les seves propostes en matèria d’educació: “La diversificació de cicles formatius i batxillerat; la creació de beques menjador per als estudiants d’ESO de l’Institut Escola; beques per a la compra de llibres i material escolar; més beques per als estudis superiors; cap infant sense escola bressol; i, sobretot, molt important per la problemàtica que tenim en educació i la falta de centres educatius, la cessió dels terrenys necessaris a la Generalitat per a la construcció de més centres educatius; suport extraescolar als infants i joves amb dificultats en els estudis; i treballarem perquè es construeixi un altre centre d’educació especial a la comarca”.\nA més, Lloret En Comú també proposa que es puguin adaptar les activitats extraescolars a qualsevol persona que tingui una discapacitat o altres necessitats; dotar les USEE (Unitat de Suport a l’Educació Especial) amb el personal suficient per garantir una educació adequada i de qualitat; i la instal·lació d’estudis superiors a través de la UOC o de la Universitat Internacional a distància.\nArticle anteriorUna classe de biodansa a l’escola Alira solidària amb la fibrosi quística\nArticle següentJunts per Lloret bonificarà l’IBI dels habitatges que es destinin a lloguers socials


El grup infantil de teatre a l'Auditori de Calldetenes - Canal Taronja Osona i Moianès\nIniciNotíciesCulturaEl grup infantil de teatre a l’Auditori de Calldetenes\nL’auditori Teatre de Calldetenes ha encetat la programació d’aquesta temporada amb la interpretació de dues adaptacions breus dels clàssics “Somni d’una nit d’estiu” i “El Jardí de Flaira-nàs”. Es tracta d’una obra interpretada pel grup de teatre infantil del poble El Trencaclosques.\nLes adaptacions, a més de formar part de la temporada de l’Auditori, també es van interpretar com a obra de teatre de Festa Major del grup infantil del poble.\n“El somni d’una nit d’estiu” de William Shakespeare explica un dels somnis que més va apassionar i inquietar a l’autor de l’obra. Pel que fa a “El Jardí de Flaira-nàs”, de Joaquim Carbó, tracta d’un jardiner anomenat Tot-per-mi que no deixa entrar a ningú del poble al seu jardí fins que ha de demanar-los ajuda per poder-lo refer després d’una destrossa.\nInfo Taronja 17-09-2018


Desinfecció de ganivets en la indústria cárnica | Consumer\nDesinfecció de ganivets en la indústria cárnica\nUn innovador sistema d'higienización de ganivets en plantes industrials cárnicas assegura una neteja total d'aquest utensili\nData de publicació: Dijous, 27deGenerde2011\nEls ganivets utilitzats en el sector cárnico durant tot el processament, des de la matança fins a la preparació de la carn i, en general, els empleats en la indústria alimentària, són un factor crític de risc microbiològic. Amb la finalitat d’evitar les contaminacions creuades, aquestes eines han d’higienizar-se de forma contínua i acurada durant tota la jornada de treball. Per aquest motiu, la neteja i desinfecció dels ganivets i altres equips similars és una prioritat de màxim interès per a la indústria cárnica i alimentària en general.\nImagen: Southern Foodways Alliance\nFins ara, es mancava d’un mètode ràpid i eficaç que garantís la total neteja i desinfecció dels ganivets d’aplicació industrial. No obstant això, el Centre de Noves Tecnologies i Processos Alimentaris (CENTA-IRTA) de Girona, en col·laboració amb una empresa especialista en sistemes per al rentat i higienización d’equips cárnicos, ha aconseguit desenvolupar un mètode revolucionari per la higienización de ganivets en plantes industrials cárnicas. És d’obligat compliment que els equips i instal·lacions autoritzades per a la matança, preparació i especejament de canals i elaboració de carns es netegin i desinfectin de forma acurada diverses vegades durant la jornada de treball i al final de la mateixa per prevenir la contaminació per patògens i altres microorganismes que alteren els aliments.\nProblemes de la desinfecció actual\nLa normativa europea estableix que els locals que processen carns han de disposar d’equips per desinfectar útils amb aigua calenta a una temperatura a partir de 82ºC, mai menys. L’inconvenient major d’aquest mètode és que la immersió de ganivets carregats de material orgànic en aigua calenta provoca la coagulació de proteïnes en la seva superfície i dificulta la neteja. A més, la immersió repetida de ganivets bruts en el mateix recipient d’aigua calenta provoca l’acumulació de greix i de substàncies orgàniques, així com contaminants, sobretot, en la seva superfície. Com a resultat, la fulla del ganivet es pot recontaminar amb els microorganismes de l’aigua en retirar-la després de la seva neteja.\nEntre tots els sistemes automàtics, els tractaments d’higienización de ganivets per lots mitjançant processos discontinus en armaris de rentat sembla ser l’alternativa més apropiada, però amb un inconvenient: la durada total del procés resulta massa deixa anar per utilitzar en els descansos durant la jornada de treball. Per contra, els sistemes continus en túnels es caracteritzen per temps curts de procés, però amb una eficàcia en el rentat molt baixa i una etapa de desinfecció que necessita la utilització de productes químics que han d’aclarir-se de forma acurada.\nGanivets més nets\nEls objectius buscats pel Centre Tecnològic CENTA-IRTA, conscient de la manca de sistemes segurs i eficients per la higienización de ganivets, han estat obtenir un mètode capaç de garantir la higienización efectiva de ganivets, reduir la durada del procés d’higienización i optimitzar l’eficiència energètica del mateix.\nEl nou sistema de desinfecció consta d’un circuit independent a baixa pressió que assegura la transferència homogènia de calor a totes les superfícies\nEl mètode es basa en el coneixement de la cinètica de la inactivación tèrmica de microorganismes patògens, és a dir, de l’estudi de la velocitat del procés de mortalitat dels microbis mitjançant la calor. D’aquesta manera, aquest nou sistema garanteix una desinfecció més eficaç, segura i ràpida, alhora que redueix el consum energètic. Durant el desenvolupament d’aquest innovador sistema d’higienización de ganivets es van analitzar els punts crítics en els processos de neteja industrial d’aquests equips i es van detectar fets fins ara desconeguts. Un d’ells és la importància de la interfase pispo-fulla del ganivet, una zona interna inaccessible pels sistemes tradicionals de neteja i desinfecció que es convertia en reservorio i font de brutícia i potencial focus de contaminació creuada.\nEls investigadors gironins van estudiar ganivets de diverses marques i grandàries procedents de diferents plantes de processament de carn i amb temps diferents d’ús. Van demostrar que aquesta zona interna del mànec quedava protegida dels sistemes tradicionals de rentat i higienizat. En primer lloc, es va realitzar un mapa de temperatures de les diferents parts del ganivet durant el procés de rentat. Mitjançant tècniques de tomografia de rajos X, es van analitzar les zones variables de temperatura a les diverses zones dels ganivets i van concloure que el punt més fred es localitzava a l’interior del mànec. L’estudi microbiològic va confirmar en aquesta zona freda la presència de microorganismes en la brutícia acumulada.\nEls experts van demostrar que mitjançant els processos de rentat convencional de ganivets, la zona interna d’aquestes eines podia convertir-se en un focus de contaminació microbiològica en el procés perquè permet el creixement i proliferació tant de microbis com de les seves espores resistents.\nUna vegada coneguts totes aquestes dades, s’ha pogut desenvolupar un sistema capaç de desinfectar els ganivets a través d’un efecte de dutxa mitjançant aigua calenta, des d’un circuit independent a baixa pressió que assegura la transferència de calor a totes les superfícies d’una manera homogènia.\nUna de les claus d’aquest estudi va ser l’obtenció de gràfics de línies d’inactivación de diferents microorganismes (Salmonella spp., L. monocytogenes i I. coli) en funció de la temperatura i temps aplicats. El tractament és molt més específic i eficaç, fins i tot, en les denominades “parts més fredes”. En funció d’aquestes dades, el sistema és capaç de detenir-se de manera automàtica quan s’han aconseguit els objectius de letalidad establerts per l’usuari, per la qual cosa redueix el consum energètic.\nAquest mètode pot adaptar-se als paràmetres, tant de microorganismes de referència com d’inactivación tèrmica, requerits per cada usuari en funció de les seves exigències específiques segons les legislacions aplicables en cada cas, els sistemes APPCC (el procés a més monitora l’eficàcia del tractament en registrar les dades de cada lot de desinfecció) o altres sistemes de gestió de seguretat i qualitat alimentària.\nEls ganivets d’una peça, la fulla de la qual s’integra amb el mànec sense juntes ni reblons, són molt més higiènics i fàcils de netejar i desinfectar. La raó és que, al no haver-hi recovecos ni escletxes de difícil accés, s’eliminen els llocs d’acumulació de restes de brutícia i possible reservorio de microorganismes patògens.\nEl material no ha de cedir substàncies tòxiques a l’aliment i ha de ser de fàcil neteja i desinfecció, com en el cas de l’acer inoxidable. Alguns fins i tot estan fabricats amb materials antibacterias que impedeixen el desenvolupament microbià entre rentat i rentat.\nSempre afilat. Els professionals ho saben bé, un ganivet desafilado és molt més perillós que un afilat i el motiu és senzill. Si no curta, es tendeix a fer força i a empènyer, amb el perill que això comporta, ja que sovint el ganivet rellisca i pot arribar a tallar la mà. És fonamental utilitzar el ganivet adequat per a cada tasca: punta, cebollero, jamonero, serrat. Cada ganivet està dissenyat per exercir una funció de la manera més adequada. Utilitzar una eina incorrecta incrementarà el risc d’accident.\nÉs imprescindible higienizar de forma correcta els ganivets i altres eines en contacte amb els aliments quan es canviï de producte o en tallar el mateix cru i ja cuinat. Ha de mantenir-se també l’afilador net i desinfectat.\nCONTAMINACIÓ CREUADA EN LA INDÚSTRIA\nLa contaminació creuada, la transmissió de microorganismes d’un aliment contaminat a un altre que no ho està, és possible per contacte directe entre els dos aliments o de manera indirecta a través de les mans del manipulador o mitjançant material de cuina, com a utensilis, draps o superfícies. És una de les causes més freqüents de toxiinfecciones alimentàries en les cuines, tant domèstiques com a professionals. No obstant això, és també un factor destacat de risc en la indústria alimentària on la maquinària i eines utilitzades, entre elles els ganivets, poden ser un focus d’infecció d’altres aliments lliures de contaminació, per la qual cosa ha d’assegurar-se la seva contínua i eficaç neteja i desinfecció.\ncontaminació desinfecció ganivet


Som l’alternativa - El Periódico Mediterráneo\nTal com passa en la vida, la política també es regeix per cicles; concretament, de quatre anys. A l’inici d’aquests, en la majoria dels casos, la democràcia sentencia qui governarà i, per contra, qui ocuparà l’altra bancada.\nMoltes i molts polítics, amb quatre anys d’oposició a la vista prefereixen deixar de fiscalitzar el govern i romandre desapareguts durant tota la legislatura demostrant així, que no els importen els seus votants i que sols buscaven un interès personal.\nEl poble havia manifestat les seues preferències i va atorgar una victòria sense precedents al partit socialista, però un pacte entre els partits de la dreta amb un trànsfuga ens va deixar a l’oposició. Des d’aleshores demostrem quina és la nostra manera d’entendre la política i quins són els nostres vertaders objectius.\nTreballar per treure la Vilavella d’un pou\nAixí, enfront d’aquest panorama desolador, els i les socialistes ens hem conjurat per a, des de l’oposició, treballar per treure la Vilavella d’un pou de decadència i desànim. Al llarg d’aquests tres anys, hem demostrat que enfront de qualsevol problema que afecte les vides del nostre veïnat, mantenim fermes actituds proactives encaminades a solucionar-lo. Així vàrem actuar en els mesos més durs de la pandèmia, on la ineficàcia del govern municipal va fer que ens bolcarem de manera desinteressada subministrant mascaretes a la població. En aquell moment es va demostrar que teníem un govern superat i sense capacitat de reacció, però passada la crisi sanitària, hem continuat aportant solucions i alternatives.\nA tan sols un any de les eleccions, mantenim actiu un nombrós grup de gent amb el qual conformem un equip ambiciós, treballador i amb idees que beneficien la Vilavella. Una candidatura on demostrem dia rere dia que som el vot útil i, en definitiva, l’alternativa a un govern ineficaç.\nSecretari general del PSPV-PSOE de La Vilavella


Latakia - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: Lataquia)\nLatakia, Latakkia o Latàquia —en àrab اللاذقية, al-Lāḏiqiyya; en grec Λαοδικεία; en llatí Laodicea ad Mare— és una localitat costanera de Síria, al nord del Líban. La seva població s'estimava el 2001 en 554.000 habitants i el 2009 en 650.558 habitants. És la localitat natal dels presidents Hafez al-Assad i del seu fill Baixar al-Àssad. És coneguda per donar nom a un tipus de tabac per a fumar en pipa. És el principal port de Síria i capital de la governació de Latakia. Hi viuen musulmans sunnites i alauites, i cristians ortodoxos.\n35° 31′ 25″ N, 35° 47′ 30″ E / 35.523611111111°N,35.791666666667°E / 35.523611111111; 35.791666666667\nDistricte Latakia District (en)\n3.1 Domini romà\n3.2 Període musulmà\n3.3 Croats, aiubites i mamelucs\n3.4 Domini otomà\n3.5 Mandat francès\n3.6 Era moderna\nParàmetres climàtics mitjans de Latakia\nFont: World Weather Information\nEstà situada al cap de Ziyarah (Ras Ziyarah), un lloc de nombroses ocupacions. El primer que se sap és que hi havia la ciutat fenícia de Ramitha, la Leuke Akte ('Costa Blanca') dels grecs. Ramitha ja existia al segon mil·lenni i fou part del Regne d'Ugarit uns quilòmetres al nord. Com a un port natural va augmentar la seva importància. Fou després part de l'Imperi assiri fins que va caure en mans dels perses al segle VI aC, i formà part de la V satrapia d'Abar-Nahara ('Darrere el riu').\nAlexandre el Gran la va ocupar el 333 aC després de la Batalla d'Issos. A la seva mort, el 323 aC i després d'uns anys de lluites entre els seus generals, es va establir l'Imperi selèucida (301 aC) amb Seleuc I Nicàtor. Aquest va fundar al lloc la ciutat de Laodicea, de la qual deriva el nom modern; fou una de les cinc ciutats que van portar el nom de la seva mare Laodice de Macedònia. Fou capital de satrapia i port principal de la ciutat d'Apamea; fou el segon port en importància per darrere només de Selèucia Piera i va formar una tetràpolis amb Antioquia de l'Orontes, Selèucia Pieria i Apamea, coneguda com a Tetràpolis síria. Estrabó en va fer una descripció.\nEl 64 aC, Pompeu el Gran va posar fi a l'Imperi selèucida i va establir la nova província de Síria. En la guerra civil entre August i Marc Antoni, aquest darrer va tenir el suport de la ciutat a canvi de la condonació d'algunes taxes i la promesa d'autonomia. Derrotat Marc Antoni, el nom de la ciutat va esdevenir Laodicea-ad-Mare ('Laodicea de la Mar') i va tornar a florir, superada només per Antioquia. Al segle I, el rei Herodes el Gran va construir a la ciutat un aqüeducte del qual encara se'n conserven restes. Una de les quatre legions romanes a Síria, la Legio VI Ferrata, va tenir la base a Laodicea. Un nombre considerable de jueus vivia a la ciutat al segle I.\nEl 193, Latakia fou saquejada pel governador de Síria, Pescenni Níger, en la seva revolta contra el nou emperador Septimi Sever. El 194, Septimi Sever va reorganitzar Síria en cinc noves províncies, una de les quals fou Síria Cele, formada pel nord del país amb capital per un temps a Laodicea, abans d'establir-se a Antioquia (Septimi considerava Laodicea menys hostil que Antioquia, que havia donat suport a Níger, i va castigar aquesta fent-li perdre el rang de capital). Antioquia, però, va recuperar aviat el rang i Laodicea fou dependència d'aquesta en els segles III i IV. El 272, fou ocupada per Zenòbia de Palmira en l'intent (fracassat) de conquerir Antioquia. Després d'una revolta a Antioquia, el 378 la ciutat de Laodicea va recuperar el favor imperial i fou una ciutat pròspera sota els bizantins. L'heretge Apol·linar de Laodicea fou bisbe de la ciutat al segle IV. El 494, una sèrie de terratrèmols la van afectar. El 528, Justinià I va crear la nova província de Teodories (Theodorias), amb la zona de la costa a l'entorn de Laodicea, que fou restaurada i fortificada contra el perill persa. El 555, un altre terratrèmol la va devastar.\nLaodicea va caure en mans dels musulmans el 638, davant el general Abu Ubayda ibn al-Djarrah, que va fingir una retirada cap a Homs per després tornar a la nit i sorprendre la ciutat. Els cristians que es van quedar a Laodicea van poder conservar la seva fe pagant tribut, i mantenir una església. Els àrabs la van anomenar al-Ladhiqiyah o Latakia i Umar ibn al-Khattab, el califa governant, en va donar l'administració al jund d'Homs. Els bizantins la van atacar el 705 i altre cop el 719, aquesta vegada per mar; la van cremar i es van emportar els habitants com a captius. Umar II ibn Abd al-Aziz va posar la ciutat altre cop en estat de defensa. Yazid II ibn Abd al-Malik va restaurar la ciutat i va millorar les obres de defensa. Posteriorment, no va tenir cap paper rellevant durant més de dos segles.\nEl 968, el bizantí Nicèfor Focas es va presentar a Síria amb un exèrcit i el 970 ocupava Latakia als hamdànides. El 980, foren els fatimites els que ocuparen la població al seu governador bizantí, Karmaruk, que fou capturat en una sortida i va ser portat al Caire, on fou decapitat.\nEl 1032, el cap dels alauites d'Alep, Surur ibn al-Qàssim at-Tabaraní, va establir-se a Latakia. La dinastia local dels Banu Tanuh va adoptar les doctrines nussayrites i At-Tabaraní va convertir els camperols de la muntanya, que potser encara no eren musulmans. Al segle XI, pertanyia als Banu Múnqidh de Xaizar, que la van cedir al soldanat seljúcida (Malik Shah I) el 1086. En aquest temps, ja els principals edificis públics de la ciutat estaven en ruïnes.\nLa primera croada va arribar a Síria el 1097. El 19 d'agost de 1097, uns 28 vaixells procedents de Xipre manats per Guynemer de Boulogne van desembarcar forces i es van fer amb el port, que fou saquejat però no ocupat; els croats van marxar després del saqueig. Fou capturada efectivament als musulmans durant la Primera croada, el 19 de març de 1098, per una flota anglesa al servei de l'emperador Aleix I Comnè, que la va convertir en la base de la seva flota, mentre l'exèrcit musulmà de Kerbogha es dirigia a aixecar el setge d'Antioquia.\nEl 1098, Ramon de Sant Geli, que anava cap a Jerusalem, va deixar guarnició a la ciutat, i més tard va tornar per instal·lar-s'hi després dels èxits dels croats. A la primavera del 1100, Ramon va anar a la croada a Anatòlia i, en la seva absència, l'administració va restar en mans d'oficials bizantins. Estava en mans dels bizantins quan Ramon va tornar el 1101 i hi va haver de renunciar. Tancred de Galilea, regent en nom del seu oncle Bohemond I d'Antioquia (que havia estat fet presoner per l'emir Danishmend), la va assetjar llavors i després de 18 mesos se'n va apoderar (1103) amb l'ajut d'una flota de 40 naus genoveses, i llavors va passar a pertànyer al principat d'Antioquia. Els croats la van anomenar La Liche. El 1104, l'almirall bizantí Cantacuzè va fer capitular els francs. Bohemond la va prometre a Aleix I Comnè pel tractat de Devol (1108) i Tancred la va conquerir per segona vegada, ara amb ajut d'una flota pisana (1108). Tant els genovesos com els pisans, pels seus serveis, van gaudir d'enclavaments comercials a la ciutat.\nEl 1126, les ciutats de Latakia i Jableh formaren part del dot de la princesa Alícia d'Antioquia, filla de Balduí II de Jerusalem, que va intentar sense èxit assolir la regència del principat. El 1134, Alícia va donar una casa als cavallers hospitalaris, que la van convertir en la seva principal comanda de la regió. L'abril de 1136, l'emir Sawar, que governava a Alep en nom de Zengi, va atacar Latakia i la va devastar. El 1157 i 1170, hi va haver terratrèmols i el 1164 va patir un atac del zengita Nur al-Din Mahmud.\nEl 22 de juliol de 1188, Saladí es va presentar davant les muralles de Latakia; els croats van capitular als dos dies després de combats acarnissats. Saladí va nomenar governador l'emir Sunkur al-Khilati i hi va instal·lar una forta guarnició. Guiu de Lusignan, rei de Jerusalem capturat en la Batalla d'Hattin, hauria estat presoner a Latakia esperant el rescat. L'agost del 1190, Saladí va haver de desmantellar les fortaleses de la costa siriana a l'arribada de la tercera croada dirigida per Frederic Barba-roja, però tot i així, l'octubre de 1191 Bohemond II d'Antioquia la va atacar i fou rebutjat per la guarnició. El 1197, va repetir l'atac i aquesta vegada la va poder ocupar, però la va abandonar al cap de poc, ja que el port havia estat inutilitzat per ordre d'al-Malik al-Zahir, emir aiubita d'Alep (fill de Saladí). Aquest la va recuperar llavors sense oposició i la va restaurar.\nEl 1204/1205, fou atacada pels francs del comtat de Trípoli i els cavallers hospitalaris sense èxit. El 1207, la comunitat veneciana a la ciutat va rebre una concessió comercial del governador musulmà; l'acord no va durar, i el desembre de 1223 un exèrcit des de la ciutat d'Alep, davant un possible atac de la cinquena croada, va destruir les defenses i va desmantellar la ciutadella. El 1261, després de la derrota musulmana davant els mongols d'Hülagü, Bohemond VI d'Antioquia va ocupar la ciutat amb suport dels hospitalaris, als quals va cedir la meitat de la població i territori a l'entorn. Els genovesos hi van tornar a costa dels venecians. El 4 de juliol de 1275, Hug de Lusignan (Hug III d'Antioquia), príncep d'Antioquia i el soldà Bàybars I van signar un tractat sobre la ciutat, pel qual els musulmans hi renunciaven a canvi d'un tribut. Enclavada en territori musulmà, va perdre importància perquè el comerç s'havia desplaçat a Trípoli, Alexandria i Payas. S'havia convertit en la darrera fortalesa del principat d'Antioquia quan, el 22 de març de 1287, les seves defenses van ser malmeses pels efectes d'un terratrèmol, i Qalàwun va aprofitar l'oportunitat per a conquerir-la, ja que no estava coberta per les treves amb els llatins. El sultà va ordenar a l'emir Turantay atacar la vila, i l'emir la va conquerir el 20 d'abril de 1287. Fou erigida, llavors, en niyaba de la província de Tarabulus.\nEl 1355 fou visitada per Ibn Battuta, que es va sorprendre per la seva nombrosa població i extensió i pel seu port magnífic. El 1366 fou atacada per Pere de Lusignan, que la va destruir. El 1436, Barsbay va expulsar-ne els comerciants venecians. A la meitat del segle estava quasi en ruïnes. Fins al 1516 va dependre del virregnat d'Hamat.\nGrup de músics alauites de Latakia, vers 1925\nEl 1516 va caure en mans dels otomans. Va restar en decadència i al segle XVI era un simple llogaret. Al començament del segle XVIII, estava governada per Yasin Bey, sandjakbeg de Trípoli del Líban, però una revolta local va provocar la caiguda del governador. Vers 1733-1743, el governador de Damasc hi va construir una mesquita (Masjid al-Jadid). El 1810 i 1823, dos terratrèmols van tornar a provocar seriosos danys a la ciutat i en tota la costa. Tot i la seva poca importància, el port continuava rebent uns deu vaixells per any i encara era valuosa econòmicament. Al final del segle XIX, rebia uns 120 vaixells de càrrega i uns 570 bots petits cada any. El 1888 es va crear la wilaya de Beirut, i Latakia va esdevenir la seva ciutat més al nord. Fou sota domini otomà quan la ciutat va esdevenir principalment alauita. Al final de l'imperi, els alauites gaudien d'una certa autonomia. La ciutat tenia uns 7.000 habitants.\nBandera de l'estat dels alauites\nSegell de l'estat dels alauites de 1926\nA la caiguda de l'Imperi Otomà, Síria va correspondre als francesos, que van haver de disputar-la amb un pretendent haixemita (Faisal). El 31 d'agost de 1920, es va establir el mandat i Latakia va esdevenir capital del territori autònom dels alauites, amb un govern sota l'autoritat del mandat francès; l'estat dels alauites fou creat el 1922, amb Latakia i Tartus, i fou integrat a la federació d'estats de Síria. Els francesos van restaurar-ne el port. El desembre de 1924, l'estat alauita fou separat de l'administració conjunta amb efectes el 1925. El 1930, es va promulgar una llei fonamental del territori. El 1931, la població de la ciutat era de 20.000 habitants i es va planejar un nou port d'aigua fonda. El 1936, el territori fou incorporat a Síria, però amb una administració especial autònoma i, el mateix any, els francesos foren autoritzats a estacionar tropes a Latakia durant cinc anys. Quan Antakya (Antioquia) i Alexandreta (província de Hatay) foren lliurades a Turquia el 1939, Latakia va esdevenir el port principal de Síria, i no tingué altra alternativa que el seu desenvolupament. El 1939, el territori dels alauites fou separat altre cop de Síria, però hi fou reintegrat el juny de 1944 seguint la proclamació de la "Unitat de Síria", confirmada el 1947 amb la proclamació de la independència.\nEl 1950, es va començar el nou port i en la seva primera fase es va acabar el 1951. L'agost de 1957, Gamal Abdel Nasser va enviar 4.000 soldats a Latakia a causa del fet que els turcs havien concentrat tropes a la frontera i acusaven Síria d'allotjar el Partit Comunista de Turquia. Una autopista es va crear entre Latakia i l'Eufrates el 1968 i també es va fer una línia fèrria entre Latakia i Homs. El 1973, durant la Guerra del Yom Kippur, es va lliurar una batalla naval davant el port amb els israelians. El port va guanyar importància el 1975 amb la conflictiva situació al Liban i la manca d'operativitat dels ports de Trípoli del Líban i de Beirut. El port de Latakia movia 1.630.000 tones el 1971 i el 1981 va passar a 3.593.000 tones d'importacions i 759.000 d'exportacions.\nLes restes arqueològiques encara són importants, tot i que els edificis antics han estat destruïts per successius terratrèmols al llarg de la seva història. Es conserva un arc triomfal i unes columnes corínties conegudes com a columnata de Baccos, entre d'altres.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Latakia\n↑ World Weather Information Service - Latakia a la World Meteorological Organization, 2009\n↑ Abu Ubayda ibn al-Samit al-Amsari segons l' Enciclopèdia de l'Islam\n↑ que s'havia destacat en una expedició contra Tarabulus, o sigui Trípoli del Líban i justament fou el governador fatimita d'aquesta ciutat, Nazzal, el que va fer l'atac a Latakia\n↑ (anglès) John France, Victory in the East: A Military History of the First Crusade, p.219\n↑ David Nicolle i Graham Turner, Acre 1291: Bloody Sunset of the Crusader States, p.15-16 (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Latakia&oldid=22148458»\nDarrera modificació: 19 oct 2019 a les 09:55


ELIC | SE Baix Llobregat 2\nL’aparició de la nova normativa lingüística de l’Institut d’Estudis Catalans (IEC) la Gramàtica de la Llengua catalana i l’ortografia ha estat pensada com la gramàtica normativa de referència del segle XXI. A diferència de la de Pompeu Fabra, que era una gramàtica d’autor, la de l’IEC és una obra col·lectiva, oberta a la participació d’experts diversos.\nLa Gramàtica de la llengua catalana dóna continuïtat a la normativa gramatical … Llegeix més»\nELIC, Portada gramàtica, IEC, llengua catalana, normativa, ortografía 0\nDia Europeu de les Llengües. Materials i recursos\nEl Dia Europeu de les Llengües se celebra, des de 2001, el 26 de setembre de cada any.\nPretén destacar la importància de l’aprenentatge de llengües i diversificar la varietat de llengües que s’aprenen amb l’objectiu d’incrementar el plurilingüisme i la comunicació intercultural.… Llegeix més»\nELIC, Portada efemèride, LIC, Llengües, recursos 0\nEnrola’t.cat és un recurs tant per a l’alumnat com per al professorat per treballar la llengua oral a l’escola. Aplega un recull de situacions comunicatives amb la finalitat de fomentar la interacció entre els alumnes… Llegeix més»\nCREDA, ELIC 0\n- Neus Perramon


31 policies més per a les comissaries colomenques - El Web del Mirall.net\n31 policies més per a les comissaries colomenques\nMossos d’esquadra i Policia Local veuran incrementades la setmana que ver llur plantilles den 13 i 18 agents més, respectivament. En total, seran 31 nous efectius que començaran donar serveis després d’haver aprovat el curs corresponent a l’Escola de Policia de Catalunya.\nEl cos autonòmic presentarà aquest dilluns els tretze nous agents en un acte que, hores d’ara, té prevista la presència del conseller d’Interior Miquel Buch.\nPer la seva banda, l’alcaldessa Núria Parlon va presentar els divuits nous agents en un acte restringit a la Sala de Plens en què no hi van poder assistir els familiars per culpa de la Covid 19.\nque augmentaran a 102 el nombre d’agents existents a la ciutat, una xifra que pal·lia les baixes per jubilació anticipada a que s’han acollit els agents que en tenien dret provocades els darrers mesos.\nEls nous agents de la policia local tindran ara un parell de mesos per fer un curs d’acollida, conèixer els protocols municipals i aprendre’s el territori abans de ser assignats als seus torns definitius.\nMalgrat ser 20 les places convocades i els aspirants que van aprovar el, concurs oposició convocat, dos d’ells han estat declarats no apte en el curs de l’Acadèmia i han quedat exclosos. Aquestes dues places, s’afegiran a les 10 de nous agents de policia que ja estan convocades des del febrer en un procés que va aturar la pandèmia.. Tampoc es pot descartar que quan se sumin oficialment les dues places no assignades, se n’afegeixin més.\nLa intenció del govern municipal és arribar a la xifra de 140 policies locals a finals del mandat, l’any 2023. L’increment de la plantilla de la Policia Local és una de les mesures que formen part del Pla de Xoc de Seguretat Integral 2020 de l’Ajuntament d’aquesta ciutat per disminuir la sensació d’inseguretat en la ciutadania.\nAquest Pla de Xoc va ser presentat per l’alcaldessa el passat 3 de juliol, quan també es va posar en funcionament la nova Unitat de Suport i Intervenció Ràpida (USIR) de la Policia Local. Dies abans, l’11 de juny, també l’alcaldessa, en una reunió de la Junta Local de Seguretat en la que va participar el conseller d’Interior, Miquel Buch, va exigir l’augment de la plantilla local del cos de Mossos d’Esquadra.\nTot plegat, per assegurar el control de la seguretat ciutadana i per revertir el creixement del 3 per cent que s’ha registrat dels delictes en els darrers mesos en aquesta ciutat.


Raspalls Professionals per a perruqueria, Fusta i Senglar\nRaspalls professionals Fusta i Senglar\nLínia de raspalls professionals per a perruqueria elaborats amb elements naturals: cautxú natural antiestàtic, mànec i pues de fusta i raspalls de fibres naturals de pèl de senglar.\nRaspalls professionals de fusta\nLa fusta de carpí té una estructura extremadament porosa, ideal per a realitzar un estimulant massatge capil·lar que reactiva la circulació i millora l'aportació d'oxigen i nutrients per a reforçar l'arrel del pèl.\nEviten l'encrespat i són hipoal·lèrgics\nEn els models de color, s'utilitzen pigments d'origen vegetal atòxics i no al·lergògens.\nEls raspalls professionals de fusta Tek desenredan sense estirades\nEl mànec del raspall està fabricat amb fusta de freixe i les pues amb fusta de carpí inserides sobre una base de goma natural antiestàtica (no plàstica) que aporta una flexibilitat excepcional per a un raspallat suau i sense estirades. Important: En la part inferior del cautxú veuràs un petit orifici, no pensis que es tracta de cap defecte de fabricació. Aquest petit forat és necessari per a permetre el pas d'aire i aportar la flexibilitat ideal per a un raspallat més suau.\nEls raspalls professionals de fusta Tek són 100% resistents a l'aigua\nPer a no alterar les propietats naturals de la fusta els raspalls de fusta Tek no estan vernissats, per a fer-los resistents a l'aigua se'ls aplica una capa de cera vegetal de carnauba i oli de llinosa.\nRaspalls professionals de Senglar\nRaspalls de fibres naturals de pèl de senglar de primera qualitat i mànec en fusta natural 100% certificada FSC.\nEls raspalls professionals de senglar Tek eviten l'encrespat i són hipoal·lèrgics\nLes fibres naturals de pèl de senglar i el mànec en fusta no són conductors d'electricitat pel que els raspalls de senglar Tek no electritzen el cabell.


A l'ombra del crim: de juliol 2013\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dimarts, de juliol 30, 2013 11 comentaris:\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dissabte, de juliol 27, 2013 10 comentaris:\nEl passat dia 23 va tenir lloc a la Llibreria Alibri del carrer Balmes la presentació de la novel·la de Marc Moreno Independència d'Interessos. Així mateix, l'acte va servir per presentar la seva nova editorial Llibres del delicte. Vaig tenir el plaer d'acompanyar-lo en una trobada molt agradable a la qual van assistir un munt de negrots de solvència contrastada (Àlex Martín Escribà, Sebastià Bennasar, Lluís Llort, Jaume Benavente, Lluís Bosch, Isidro Garrido).\nEvidentment, no confegiré jo mateixa la crònica. Però sí que us deixo l'enllaç de dues cròniques que l'endemà van publicar Sebastià Bennasar a "Llegir en cas d'incendi" i Miguel Ares a "El poder de las letras escritas". Moltes gràcies a tots dos. D'altra banda, hi afegeixo unes quantes fotos.\nMoltes gràcies i un feliç dissabte estiuenc, negrots.\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dissabte, de juliol 27, 2013 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Anna Maria Villalonga, crònica, Llibres del Delicte, Marc Moreno, notícia, presentació llibre\nEl passat dia 15 vaig assistir a la trobada del Club de lectura que organitza l'Editorial Meteora. Sota la direcció de Jordi Fernando, en aquesta ocasió el llibre del qual hom parlava era el Safareig dels morts, de l'amiga Marta Banús. Jo ja el vaig llegir fa temps, com podeu recordar si torneu a llegir la ressenya (aquí), però em va resultar molt agradable tornar a parlar-ne.\nEls tertulians del Club (entre els quals en Salvador Balcells) s'ho havien passat molt bé amb el llibre, de manera que van cosir la Marta a preguntes. Sobre el procés de creació, sobre el motiu d'inspiració de la trama, sobre els personatges, sobre detalls curiosos. La Marta va respondre amb il·lusió i va demostrar que s'havia documentat profundament a l'hora d'escriure la novel·la. També ens va avançar que actualment està confegint una segona entrega amb el mateix protagonista, en Ruscalleda.\nUn cop acabada la trobada, vam anar tots plegats a sopar. Déu n'hi do el sopar! Tot era boníssim. En resum, una magnífica vetllada estiuenca en companyia de la nostra passió favorita. Els llibres i la bona gent. Aquí us deixo un reportatge gràfic de tot plegat.\nPer les cares que fem podreu comprovar que ens ho vam passar molt bé.\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dissabte, de juliol 20, 2013 7 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: crònica, Editorial Meteora, Marta Banús, novel·la negra en català, Salvador Balcells\nFa unes setmanes vaig trobar, dins la meva bústia personal de la Universitat de Barcelona, un misteriós paquet. Tot semblava indicar que era un llibre... Òbviament, de llibres en rebo sovint, però aquest sens dubte era especial. Tenia un títol inquietant, Invitació a un crim, i el nom del seu autor, un enigmàtic J.P. Costa, no significava res per a mi. Vaig sostenir el volum entre les mans, lògicament encuriosida... El vaig obrir per la primera pàgina, però no estava dedicat... Què era allò? Amb un títol com aquell... què estava passant?... M’estava convidant a un crim, aquell desconegut? Vaig aturar-me, sostenint el volum entre les mans, enmig del pati de lletres.\nDe sobte, vaig fer un descobriment: el llibre anava acompanyat d’un sobre! Un sobre tancat... Quina emoció! Sense esperar a arribar al despatx, vaig esquinçar-lo de pressa.\nA l’interior hi vaig trobar una missiva molt bonica, que ara atresoro amb il·lusió. No conec en persona J.P. Costa. No sé quina cara fa, però sí que el reconec amb el nick d’Ashfield, un dels seguidors d’aquest bloc des de fa molt de temps. Ashfield, que ha comentat força vegades les meves ressenyes i articles, em confiava la seva primera novel·la negra amb esperança i respecte. No és un escriptor professional. La seva activitat habitual es troba molt allunyada del món de les lletres. Tanmateix, és un apassionat del gènere, un lector empedreït que guardava un desig en el seu interior: confegir un homenatge sincer i digne a Agatha Christie, l’autora que, quan encara era un nen, li va descobrir un món que el va atrapar per sempre.\nAl capítol d’agraïments de la novel·la, J.P. Costa escriu: La llavor d’aquesta novel·la es va plantar, exactament, el 19 de juny de 1988. Aquell dia el meu pare em va arrencar del sofà i, tot i les meves queixes, em va portar al teatre del poble (...) El meu pare hauria pogut cedir davant de les meves poques ganes d’apagar la televisió. Però va insistir fins que, de mala gana, vàrem sortir junts de casa. I aquell dia diferents persones del pobre varen representar una obra de teatre amateur d’Agatha Christie. Sense la inquietud del meu pare, aquell petit espai disponible i aquella gent del poble, que ens varen regalar el seu temps, aquesta novel·la difícilment hauria existit. Gràcies a tots ells.\nNo cal dir que vaig acceptar amb entusiasme la invitació de J.P. Costa. No la invitació a matar, s’entén. Ni tampoc a presenciar un crim. Però sí la invitació a llegir amb passió el seu sentit homenatge a la tieta Agatha, com ell mateix l’anomena. Em va enviar la novel·la amb prevenció, dubtós de la meva reacció... No deixa de fer-me gràcia que algú mostri temor de les meves crítiques. En qualsevol cas, vaig començar la lectura. I he de confessar que m’ho he passat la mar de bé.\nLa novel·la és molt distreta. Me l’he cruspit en dos dies. Està perfectament escrita i poua directament, de manera inequívoca, en la font de la “reina del crim”. L’autor, que segur que va xalar com un boig mentre escrivia, no pretén enganyar ningú. No ha volgut fer res més que reproduir els esquemes i llocs comuns de les obres que el van enganxar quan era una criatura. Essent sincers, podríem reconèixer que aquestes obres ens van enganxar a la majoria, per més que molts puristes ara en reneguin tot considerant la narrativa d’enigma una tipologia només lúdica i amb poc interès literari.\nSigui com sigui, el text és molt bo com a exercici honorífic. En posseeix tots els ingredients: un protagonista de qualitats extraordinàries; una família rica carregada d’odis i secrets; una matriarca poderosa i dura; una fidel infermera/secretària; una finca de luxe a la vora del mar; un repartiment coral on qualsevol dels personatges pot ser l’assassí; dos policies que van més perduts que un pop en un garatge... Un quants morts, molt de suspens i un final típic i tòpic. Un còctel, com podeu veure, absolutament explosiu.\nUn públic molt ampli pot sentir-se perfectament còmode amb la novel·la. De fet, ja està passant. Per això l’il·lustrador gironí Àngel del Pozo, que ha quedat encantat amb la lectura, ha confegit les magnífiques il·lustracions que acompanyen aquesta ressenya. De fet, les mateixes il·lustracions han servit per muntar el booktrailer que també incloc.\nNo vull acabar sense manifestar que en Richard Tancredi, el protagonista de la història, m’ha agradat molt. És un personatge interessant, carregat de personalitat, que es pot desenvolupar enormement. Posseeix un passat enigmàtic i obscur digne de ser explorat i un possible futur molt obert. Per això commino J.P. Costa a continuar amb les seves aventures.\nInvitació a un crim resulta, al meu entendre, una perfecta lectura estiuenca. Un d’aquells textos agradables i lleugers que, enmig de les nostres cabòries diàries, ens serveixen per desconnectar del món. Com he apuntat, tampoc no intenta res més. I jo diria que no és poc. Ja sabeu que sempre he defensat l’existència dels gèneres que aconsegueixen el divertiment del lector. Quan es tracta de bons textos, em semblen no només perfectament dignes, sinó també molt necessaris.\nO sigui que ja teniu feina, negrots.\nI a tu, Ashfield, enhorabona i molt bona sort!\nPublicat per Anna Maria Villalonga a divendres, de juliol 19, 2013 12 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Agatha Christie, J.P. Costa, novel·la d'enigma, novel·la en català, ressenya\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dimecres, de juliol 17, 2013 13 comentaris:\nLa novel·la negra i el prejudici: encara un debat obert\nFa un parell de dies va arribar a les meves mans l’article intitulat La novela negra contemporánea. Visión crítica desde la Semana de la Novela Negra de Gijón, signat per Aitor Arjol (per a mi un personatge desconegut). Lògicament, la celebració de festivals afavoreix que la gent escrigui sobre el tema i el de Gijón és un dels més importants.\nCom a primera providència, vaig buscar Aitor Arjol a Internet. Sembla que és basc, està instal·lat a Quito i, d’alguna manera, es dedica a qüestions relacionades amb la literatura. El seu escrit em va semblar tan prejudiciós i tòpic que va posar en alerta les meves antenes. No pel que pugui opinar una sola persona, sinó per la por que siguin moltes les que encara pensin així.\nVagi per endavant que no estic en desacord total amb l’article. Algunes de les qüestions que apunta les puc subscriure. De fet, les subscric totalment. El problema és la barreja de criteris i el fet que l’autor parteix de supòsits tan caducats i elitistes que, en conseqüència, la resta de les seves afirmacions ofereixen una confiança només relativa, per dir-ho finament.\nAnem a pams. Per començar a desenvolupar els seus raonaments, Arjol marca unes premisses prèvies en relació amb el gènere. Fixeu-vos què diu:\nEs decir, a la hora de valorar la novela negra actual hay que tener en cuenta las siguientes premisas: con frecuencia se trata de autores publicados porque venden no tanto porque escriben bien; atraen un público lector fácil, superficial y con ganas de entrenerse; se trata de una literatura de moda, pasajera, cuyas obras, en muchos casos se diluyen en la coyuntura y no pasarán a la posteridad.\nCrido per no plorar. És a dir, que mentre un extens grup d’estudiosos, professors, periodistes, editors, autors, etc. ens estem deixant la pell per intentar que el gènere rebi un tracte de normalitat i perdi la catalogació de “literatura de segona fila”, hi ha gent que encara el vilipendia ja d’entrada. Si per analitzar el gènere hem de partir de les premisses que marca aquest article, més val que pleguem. Al meu entendre, el paràgraf s’hauria de redactar totalment a l’inrevés. O sigui:\nA l’hora de valorar la novel·la negra actual hem de tenir presents les premisses següents: el gènere compta amb autors de primera fila, que fan literatura d’alt nivell; els lectors de novel·la negra solen ser gent molt preparada, molt competent en el tema i que el coneixen en profunditat; el gust pel crim, el misteri i la truculència és inherent a l’ésser humà. La tradició del “negre”, amb totes les seves varietats i modalitats, fa segles que existeix i sempre existirà.\nTambé podem respondre, fil per randa i amb més arguments, a cada una de les maniquees premisses:\n1. Això de "los autores publicados porque venden y no tanto porque escriben bien" pot ser veritat. Tots ho sabem. Només cal resseguir els més venuts per Sant Jordi i veurem com arrasen els mediàtics. Però jo pregunto: Això és exclusiu del gènere negre o afecta tota la literatura? No és una conseqüència de la deriva mercantilista del món editorial més que no pas un problema de qualitat en la creació literària pròpiament dita, sigui del tipus que sigui?\n2. No li fa vergonya tractar al públic lector de “fácil y superficial”? Si freqüentés els festivals, els clubs de lectura i les trobades negres s’adonaria que el perfil del lector del gènere és molt elevat. Solen ser persones amb preparació universitària, amb un enorme bagatge lector, amb uns grans coneixements. Un públic altament entès i competent del qual cada dia hom pot aprendre coses. Un públic que, en la majoria dels casos, ho ha llegit “tot, tot i tot”. Ho puc assegurar i garantir (i ho podria il·lustrar amb un munt de noms i cognoms).\n3. L’article també esmenta el fet que aquest públic “tiene ganas de entretenerse”. Un cop més, el gran prejudici culpabilitzador. Primer, què hi ha de mal en cercar l’entreteniment? I és clar que ens volem entretenir! Evidentment. Volem ser feliços, passar bones estones, xalar com a bojos (ballant, cantant, viatjant, anant a un museu, fent esport, xerrant amb els amics, llegint). Tanmateix, mai no he aconseguit entendre perquè l’entreteniment està renyit amb la qualitat. O és que si llegim El Quijote o Madame Bovary està prohibit passar-s’ho bé? L’entreteniment i el gaudi són conceptes complexos. No tothom es diverteix fent el mateix, però segons aquest autor sembla que, per ser bona, la literatura ha d’avorrir. Quin elitisme més caspós!\n4. Com que per a l’autor de l’article la majoria de novel·les negres no valen la pena, creu que no passaran a la posteritat. Doncs no ho sabem. Unes sí, les altres no. Tanmateix, la qüestió és més senzilla que tot això. El plantejament és: I de les altres, les “no negres”? Quantes novel·les “no negres” passaran a la posteritat? Totes? És que tota la narrativa que no pertany al gènere és excel·lent? O n’hi ha de bona, de mediocre i de dolenta com en totes les manifestacions humanes? El maniqueisme de l’article arriba a cotes de vertigen.\n5. Per acabar-ho d’adobar, l’autor titlla la novel·la negra de “literatura de moda, pasajera”. No negarem que, en els darrers anys, hem viscut un boom. Diversos fenòmens l’han posat de moda, sí. Però, en essència, el gènere fa segles que existeix; i estic segura que no deixarà d’existir. Podrà sofrir alguns canvis, podrà ampliar-se, difuminar-se, fusionar-se. Però mentre el morbo del crim ens continuï fascinant, aquesta literatura romandrà ben viva. De “pasajera”, res.\nTotes aquests premisses les empra Arjol per legitimar uns autors enfront d’uns altres. Parla de Màrkaris, Philip Roth, Vázquez Montalbán. Fins i tot de Mendoza, al meu entendre de dubtosa adscripció al “negre” (però tant se val això ara). El cas és que s’expressa en aquests termes: “hay autores que, de verdad, hay que quitarse el sombrero frente a ellos y practican la excepción a la regla de la mediocridad”. El cànon, sempre el cànon. Però molt bé, posem que sí.\nL’afirmació ve seguida d’un altre paràgraf que també em sembla, a priori, correcte: “Tenemos donde elegir, sin que los grandes editores tengan que venir a decirnos qué coño (lleig) debemos comprar, leer, digerir y asimilar. La respuesta es un contundente “no”. Se debe reclamar el derecho a elegir por uno mismo, con la ayuda de quienes amamos la literatura desde un punto de vista categórico, de quienes vemos en ella un recurso para la vida o para el cambio” (ai, noi, t’ha tornat a sortir l’indesitjable elitisme).\nTanmateix, després ho espatlla de manera terrorífica. Perquè, tot i condemnar els grans grups editorials (com és necessari des de posicions críticament realistes), acaba dient: “nos encontramos con que lo que predomina es la pelotudez de Dan Brown y las crónicas y biografías no autorizadas de políticos y vedettes que, por lo general, son carne podrida. Si la literatura se ha ido al carajo ha sido por culpa de los escritores y no de los editores”.\nHome, doncs no ho tinc tan clar. Escriptors dolents, oportunistes i que proven sort en poden existir a milers, però si no trobessin un editor que tregués el llibre, no els coneixeria ni Déu. Si ningú no hagués apostat per Dan Brown, les seves novel·les restarien inèdites en un calaix. Si cap editorial no recolzés personatges mediàtics de tota mena i els publiqués les seves xorrades irrellevants, el fenomen desapareixeria. La culpa és al terrat del capitalisme ferotge, que ha acabat amb l’art i amb la creació; que ha fet desaparèixer la figura de l’antic editor, entès com ningú, curador d’autors i de llibres; que ha primat la immediatesa i la cultura del reality; que vol, en definitiva, una població inculta, sense esperit crític i sense capacitat de reacció.\nAitor Arjol, no cal carregar-se el gènere negre que, com tots, té productes excel·lents, mediocres i dolents. No cal trepitjar el germà més feble, quan allò que denuncies passa en tots els àmbits de la cultura. No cal desqualificar ni culpabilitzar el lector afeccionat; no cal barrejar temes ni posar premisses sucades en un brou de casposos prejudicis.\nAllò que convé és obrir la ment i lluitar per la creació, per la literatura. Recordar cada dia que “la cultura no és un luxe”, que ha d’estar a l’abast de tots. Recolzar els editors petits, els autors compromesos i honestos, els estudiosos que lluiten per un alè d’aire fresc. Convé ser crític, molt crític. Però si una cosa no necessitem, amic, és la demagògia cultural. Per fer demagògia, ja tenim els polítics.\nPublicat per Anna Maria Villalonga a dissabte, de juliol 13, 2013 11 comentaris:


Bush, decidit a trobar una solució per a l'Iraq després del revés sofert en les eleccions legislatives - CCMA\nEl president dels EUA, George Bush, es reunirà avui amb el grup d'experts que analitza la situació al país àrab, l'anomenada Comissió Baker, després que el partit demòcrata, guanyador de les eleccions legislatives als EUA, li ha sol·licitat la retirada de les tropes en un termini màxim de sis mesos.\n13/11/2006 - 06.20 Actualitzat 13/11/2006 - 18.10\nPer als demòcrates, la "primera tasca és canviar el rumb de la política a l'Iraq", ha declarat el senador demòcrata Carl Levin. Levin va presentar al juny al Senat un projecte de resolució que demanava un replegament militar al país àrab, però només va aconseguir 40 dels 100 vots de la cambra, controlada aleshores pel governant Partit Republicà.\nAquesta resolució no seria vinculant, però si s'aprovés suposaria una pressió perquè el president nord-americà cedís al desig dels demòcrates de reduir gradualment l'actual contingent de 145.000 soldats al país àrab, envaït des del març del 2003.\nPer això, Bush ha decidit demanar consell al grup d'estudi, format el passat mes de març "per fer una avaluació independent de la situació en el terreny i com afecta la regió i els interessos dels EUA".\nEn la reunió d'avui participarà el cap dels comandaments militars a l'Iraq, el general Peter Pace. També el primer ministre britànic, Tony Blair, es reunirà demà amb el mateix grup, en videoconferència, per "assegurar-nos que estan completament informats de les nostres idees", segons fonts de Downing Street, que no han donat més detalls sobre el que dirà Blair en la reunió.\nTot i així, sembla que els republicans continuen convençuts que el millor per al país àrab és la presència de les tropes nord-americanes. Joshua Bolten, el cap de gabinet de la Casa Blanca, ha afirmat que establir una data fixa per sortir de l'Iraq "seria un veritable desastre per al poble iraquià".\nEn el mateix sentit s'ha pronunciat el senador John McCain, possible aspirant a la candidatura presidencial republicana. "Una retirada o marcar una data per a la retirada portaria al caos la regió", ha considerat en una entrevista en què ha afirmat també que els EUA haurien d'enviar més tropes a l'Iraq per vèncer els insurgents.\nPerò altres republicans no n'estan tan convençuts com ell. Per Arlen Specter, actual president del Comitè Judicial del Senat, el resultat de les eleccions legislatives "és un avís al govern iraquià que no ens quedarem a l'Iraq per sempre".\nMentrestant, la situació a l'Iraq continua sent tràgica. Diumenge, més de 50 persones van morir en diversos atemptats, 35 de les quals en dos atemptats suïcides en un centre de reclutament de policies a la capital, Bagdad.\nL'octubre ha resultat ser un dels mesos més sagnants a la capital iraquiana des de fa anys. Segons dades de l'agència Reuters, que xifra fonts oficials, durant el mes d'octubre s'han portat fins a les instal·lacions 1.600 cossos, la majoria d'ells homes que van morir víctimes d'atacs d'insurgents. La xifra és la més elevada des del passat mes de juliol, quan els morts van arribar als 1.815.\nEls demòcrates demanen que els EUA comencin la retirada de les tropes de l'Iraq abans de sis mesos\nSet atemptats en una sola jornada a Bagdad provoquen almenys 54 morts


Desenvolupament humà i comunitari: La “doctrina Parot” i el desprestigi de les institucions\nDarrerament l’estat espanyol no presenta símptomes de gaire prestigi institucional. Quantes institucions podem dir que funcionen bé? El col·lapse institucional en el cas de la doctrina Parot es reflecteix en una interpretació de l’aplicació del codi penal que com era de preveure no ha estat avalada pel Tribunal Europeu de Drets Humans.\nMés enllà de posicionaments jurídics i polítics concrets, i dels fàstics que ens puguin fer algunes persones que poden sortir en llibertat, hi ha un principi essencial de l’estat de dret que és el de la irretroactivitat de les disposicions desfavorables o restrictives dels drets. L’anomenada doctrina Parot va ser un intent de fer dir als jutges, en la fase d’aplicació de la llei, allò que aquesta no deia. Quan es va reformar el codi penal el 2003 el legislador va endurir el règim de sancions penals, tendent a un compliment més íntegre de les condemnes. Però en els casos anteriors, no podia aplicar-se un criteri sobre el que no es podia tenir un coneixement previ, ni una expectativa. El TEDH ha protegit la persona privada de llibertat il·legalment, com no podia ser d’una altra manera.\nCosta creure en les institucions espanyoles, perquè no es respecten els criteris més elementals de l’estat de dret. I a sobre alguns s’omplen la boca de la paraula constitució, quan són els primers en vulnerar-la. Necessitem governants que compleixin la constitució, de la que s’omplen la boca, com en el cas del nostre “dret a decidir”. No serà que no s’esforcen en fer interpretacions realment constitucionals que respectin els drets de les persones?\nEls abusos en l’aplicació de la llei penal són inadmissibles perquè justícia no es revenja, l’aparició estel·lar d’indesitjables terroristes i de delinqüents de la pitjor condició traumatitza a la bona gent, i des d’Europa es reclama un principi central de tota societat civilitzada com és la seguretat jurídica. L’ombra del Quixot planeja arreu.\nPublicat per JOAN LLUÍS PÉREZ-FRANCESCH a 18:27\nLa “doctrina Parot” i el desprestigi de les instit...\nAcció humana i responsabilitat social de la person...


Dia 11/06/2014 a les 16:00\nJordi Bordes de Recomana farà una sessió sobre comunicació\nSessió de comunicació en un curs del Servei Català d’Ocupació que forma a persones a l’atur per ser gestors culturals, organitzat per la fundació Pere Tarrés. S'explicarà el projecte Recomana.cat com un exemple d'èxit.\nDia 04/06/2014 a les 19:00\nPresentació-prèvia de ''Safari Pitarra'' a càrrec de Francesc Massip dins el cicle Butaca3C\nClub3C i Recomana\nPer a socis del Club3C\nPresentació-prèvia de ''Safari Pitarra'' a càrrec de Francesc Massip en una nova sessió per a socis del Club3C dins el cicle Butaca3C\nDia 28/05/2014 a les 19:00\nPresentació-prèvia de ''Pulmons'' per a socis del Club3C\nSessió per a socis del Club3C.\nPresentació-prèvia a càrrec de Manuel Pérez de l'espectacle ''Pulmons'', de la Sala Beckett, per a socis del Club3C en una nova sessió del cicle Butaca3C\nDia 21/05/2014 a les 19:00\nPresentació-prèvia conduïda per Iolanda G. Magadariaga dins el cicle Butaca3C\nPresentació-prèvia d'Els dies feliços a càrrec de Iolanda G Madariaga per a socis del Club3C en una nova sessió del cicle Butaca3C.\nDia 20/05/2014 a les 18:00\nPresentació del llibre ''Barcelona, ciutat de teatres'' de Carme Tierz i Xavier Muniesa\nGratuït per a socis del Club3C però des de Recomana diposem d'invitacions (places limitades) per a aquest acte. Només us heu de fer seguidors del Facebook de Recomana, si no ho sou, i enviar-nos un e-mail abans de dimarts dis 20 a les 13h a gestio@recomana.cat, especificant el vostre nom complet i número d'invitacions (màxim 2 per persona). Si ja sou seguidors del Facebook de Recomana envieu-nos un correu electrònic amb les mateixes dades.\nPresentació del llibre ''Barcelona, ciutat de teatres''. El teatres de Barcelona amaguen una historia que pocs coneixen. Et convidem a descobrir-ho amb Carme Tierz, col·laboradora de Recomana i Xavier Muniesa.\nDia 17/05/2014 a les 17:00\nSeguiment de Toni Polo de Laboratori Insectotròpics a la Fabra i Coats\nRecomana i Fabra i Coats\nJornada oberta al públic que hi vulgui assistir. Dia 17 de maig de 17h a 22h.\nEl col·lectiu Insectotròpics convida a la primera de tres jornades on creadors de diversos àmbits, tots junts en un mateix espai i envoltats de públic,desenvoluparan una acció multisensorial a mig camí entre la performance, el work in progress, el teatre d'acció o el live cinema. A partir de la Divina Comèdia de Dante.\nToni Polo de Recomana hi serà hi ens ho explicarà en una crònica.\nDia 15/05/2014 a les 17:00\nSeguiment de Toni Polo de Laboratori Za! a la Fabra i Coats\nEl taller es desenvoluparà durant dos dies consecutius, i està obert a tot tipus d’artistes interessats a expressar-se de manera lliure i sense preconcepcions per potenciar la seva creativitat.\nEl format Laboratori de Fabra i Coats té com a objectiu obrir al públic el procés creatiu dels seus projectes residents a través d'una sèrie de propostes de treball artístic interactives.\nEn dues jornades consecutives (14 i 15 de maig) el duet català Za! proposa un taller per investigar el xoc de diferents disciplines artístiques com la dansa, la música, el teatre o la performance amb el llenguatge de la improvisació conduïda, corrent que de fa anys treballa en l’expressió espontània de la música.\nToni Polo de Recomana hi assistirà i en farà cròniques de seguiment.\nDia 15/05/2014 a les 10:00\nI Trobada de Teatre Jove a Catalunya\nButaka Jove d'Olesa i web Jove Espectacle\nI Trobada de Teatre Jove a Catalunya és un seguit de trobades de tots aquells i aquelles (programadors i sales, companyies, públic, institucions i interessats/des en el tema) que ens preguntem per què els nois i noies deixen d'anar al teatre a certa edat, quan han estat un públic asidu a les sessons familiars.\nDia 14/05/2014 a les 21:30\nXerrada postfunció de l'espectacle ''Gairebé'' amb Teresa Bruna\nPer a socis del Club3C però oberta a tots els que assisteixin aquell dia a l'espectacle.\nEls assistents a l'espectacle ''Gairebé'' podran participar després de l'espectacle en una una xerrada conduïda per Teresa Bruna col·laboradora de Recomana. És una sessió de Butaca3C però oberta a tots aquells que aquest dia assisteixin a la funció.\nDia 14/05/2014 a les 17:00\nEl taller es desenvoluparà durant dos dies consecutius (14 i 15 de maig) i està obert a tot tipus d’artistes interessats a expressar-se de manera lliure i sense preconcepcions per potenciar la seva creativitat.\nEn dues jornades consecutives el duet català Za! proposa un taller per investigar el xoc de diferents disciplines artístiques com la dansa, la música, el teatre o la performance amb el llenguatge de la improvisació conduïda, corrent que de fa anys treballa en l’expressió espontània de la música.


BALLAR DES D'UN ALTRE LLOC\nBallar ens convida a pensar des d'un altre lloc. A pensar, entre d'altres coses, què significa benestar. A pensar que la dansa, com a forma d'art, no es pot reduir a cap finalitat ni a cap noció fixa de benestar, com tampoc pot evitar, per una altra banda, ser font de reflexió i causa de transformacions.\nBallar ens pot permetre una escolta oberta i lliure de judicis banals que clausuren la nostra percepció intel·ligent i sensible dels altres, de l'entorn i d'un mateix.\nBallar ens permet assaborir la infinitud de plecs que té la pell de cada persona, la infinitud de formes de mirar, la infinitud de formes que tenen els peus i les mans, la infinitud de formes d'ocupar els espais, les diferents temporalitats dels cossos.\nBallar pot ser una forma d'aprenentatge vital. Com quan una àvia balla amb una noia, ja adolescent, que podria ser la seva néta. Es miren per un moment als ulls, se senten amb les mans, s'oloren i es deixen bressolar pel balanceig dels seus cossos. La natura del que aprenen en aquell moment potser és tan efímera i intraduïble com ho és ballar. Però el cert és que quelcom resta. Una experiència del temps, una petita modificació en la forma de disposar-se a escoltar a l'altre, la sensació d'estar acompanyada, la sensació de donar suport i de rebre'l. El descans d'una activitat mental i l'obertura a una altra forma de pensar. El retorn, també, d'un antic plaer: el del nadó en sentir el moviment i la veu de la mare en la seva pròpia pell, en el seu cos.\nBallar pot ser una forma de crear un nosaltres obert. Ballar ens compromet plenament amb una creació comuna, amb una activitat efímera que ens pertany a tots i no és de ningú. Com quan ens reunim per ballar: estem junts i el nostre moviment està lliure de qualsevol funcionalitat. Lliure de l'acció útil, amb objectius, amb finalitats, que respon a uns interessos. Perquè necessitem l'activitat creadora: creadora de llenguatge, imatges, moviments, pensaments, sons... i aquesta activitat es dóna en una recerca que és camí cap al no-res, guiada pel desig inassolible de la descoberta. No són útils els gestos de qui balla, però si transformadors.\nEn el Dia Internacional de la Dansa, reivindiquem aquesta força transformadora que té el gest, sense oblidar-nos també d'estar atentes i atents a ser responsables amb la nostra pràctica, de ser generoses amb la nostra mirada, de no menystenir cap cos, ni cap situació vital, amb prejudicis, cossos ideals o normativitats hegemòniques. Hem de ser responsables de la nostra escolta i dels nostres gestos, repensar contínuament què significa "estar bé". Tot ballant, anem comprenent.\nFeliç Dia Internacional de la Dansa 2016!\nCoreògrafa i ballarina. Llicenciada en Filosofia per la UB, on actualment realitza el programa de doctorat en Pensament Contemporani i Tradició clàssica\n[També podeu consultar el Missatge Oficial de la UNESCO amb motiu del DID 2016 a través d'aquest enllaç]


Canvis en les bonificacions del peatge de la C-16\nA partir del setembre, només es podrà obtenir el descompte general si es paga via-T o Satelise\nEn aplicació del Pla global de millora de la mobilitat al Bages, Vallès Occidental i del Pla d’homogeneïtzació de peatges i, per tal de gestionar específicament la mobilitat en els eixos de la C-55 i la C-16, la Generalitat de Catalunya aplica diverses bonificacions que poden ser acumulatives. En cas d’acumular-se, sobre la tarifa base, primer s’aplica la reducció general (45%) i, després, a l’import restant se li apliquen la resta de descomptes que corresponguin.\nEn total, les bonificacions poden arribar al 100% de la tarifa base del peatge. A partir de l’1 de setembre de 2019, la reducció general del 45% només s’aplicarà amb pagaments dinàmics, amb via-T o Satelise. No es podrà gaudir del descompte si es paga en metàl·lic o amb targeta.\nSant Cugat a Terrassa: D’aplicació a totes les categories de vehicles, tots els dies, amb via-T o Satelise per als recorreguts interns en el tram Sant Cugat del Vallès-Terrassa de la C-16 amb moviments origen/destinació entre els enllaços 13 i 21. Aquest sistema “tancat virtual” calcula el tram recorregut per l’usuari per tal que l’abonament de l’import del peatge correspongui als quilòmetres realitzats.\nbonificacions peatge Terrassa


Sant Joan, Alcúdia, Llubí, Sencelles... Els primers pactes definits\n2 min. Manacor 07/06/2015 00:00\n260x366 Divendres se signà un acord entre el PP i El Pi que deixa Assemblea per Sant Joan a l’oposició. / ARA BALEARS Divendres se signà un acord entre el PP i El Pi que deixa Assemblea per Sant Joan a l’oposició. / ARA BALEARS\nEls primers acords de govern a la Part Forana ja han començat a sortir a la llum. Divendres se signà un acord entre el PP i El Pi a Sant Joan que deixa Assemblea per Sant Joan a l’oposició. Ahir, s’anuncià el pacte a Llubí, que en canvi deixa el PP a l’oposició, amb un equip de govern que estarà format per MÉS, El Pi i Feina per Llubí.\nA Alcúdia, malgrat que encara no s’ha oficialitzat, el pacte entre El Pi i el PSOE ja s’ha perfilat. També ha passat a Sencelles, on es repetirà l’acord entre els regionalistes i els socialistes. En els dos municipis, El Pi ha estat la força més votada i el més probable és que el batle sigui regionalista durant els quatre anys de legislatura: Toni Mir en el cas alcudienc i Joan Carles Verd a Sencelles. A Selva, El Pi també ha fermat un principi d’acord amb Esquerres pel Poble (majoritàriament PSOE), tot descartant un pacte amb els populars i a l’espera de la decisió de la nova formació Arrelam, que té els vots que decidiran si el batle és Joan Rotger o el seu excompany d’equip de govern Joan Sastre.\nAixí doncs, de moment la tendència dels regionalistes és cap als pactes progressistes.\nPel que fa a altres municipis en què els regionalistes no són decisius, també s’han començat a perfilar pactes progressistes tant a Capdepera com a Sant Llorenç i a Son Servera, on la configuració dels consistoris no variaria respecte de les darreres legislatures. A Alaró, en canvi, sí que hi ha un gir de govern. MÉS i els socialistes han formalitzat un acord de govern que inclou un repartiment de batlia. A Consell, els socialistes pactaran amb Som Consell, una agrupació formada per independents i escindits del PP.\nLa resta d’acords municipals s’aniran decidint durant aquesta setmana. El Pi de Felanitx decidirà a qui dóna suport en una reunió dilluns a vespre.\nEl Pi mira a dreta i esquerra als pobles


Patacada del Barça a la Copa - Empordà\nPatacada del Barça a la Copa\nSense idees en atac ni contundència defensiva, l'equip català va estar a mercè dels bascos tot i arribar amb opcions fins al final Xavi Pascual: «És un cop molt dur, ha sigut una mala nit»\nClevin Hannah atura el blaugrana Tomic ahir a la Corunya. efe\nEl Dominion Bilbao va donar la primera gran sorpresa de la Copa del Rei en derrotar al Barcelona Lassa per 72-73, després d'un partit en el qual van dominar durant molts minuts en el marcador sense que els blaugrana trobessin la manera de fer explícita l'enorme qualitat de la seva plantilla.\nEls primers vint minuts van tenir color basc i el Barcelona gairebé se'n va anar satisfet perquè l'avantatge no fos major al 37-40 amb què els dos equips van marxar al descans. Un triple de Tomas Satoransky va donar la primera igualtat al Barcelona des de l'inici del partit (40-40, min.21) i un altre de Stratos Perperoglou, a continuació, el primer avantatge (43-42). El partit va entrar en una fase d'estira i arronsa en el marcador perquè el Bilbao, tot i el cansament, va seguir bregant amb la seva idea de bàsquet coral, tant en defensa com en atac, mentre que al Barcelona Satoransky, Perperoglou i Ribas van començar a donar mostres de la infinita qualitat que atresoren els blaugrana, 51-48 (min.25).\nEl Bilbao ja havia ensenyat tot el que tenia preparat per al partit i la quarta personal del seu pivot titular, el grec Georgios Bogris (51-50, min.28) va ser una mala dada per als de Sito Alonso. El Barcelona, ??per la seva banda, tenia moltíssimes bales a la recambra i s'ajustava cada vegada més en defensa, deixant els seus rivals amb poques opcions. Tot i així els biscaïns en un altre atac d'orgull van aconseguir arribar al final del tercer quart amb un empat a 55 punts i iniciar l'últim període amb un triple de Raül López (55-58), que va ser immediatament contrarestat per un altre de Brad Oleson.\nEl Dominion Bilbao es va agafar al partit amb fe i força, a més d'una zona defensiva que va fer mal a un Barcelona que donava la sensació d'estar sense idees i sense massa tensió, però amb un potencial immens que podia trencar el partit definitivament en qualsevol moment. A falta de 6 minuts (66-63), Sito Alonso va decidir jugar-se una de les seves últimes bales donant entrada de nou a Bogris, que va ser eliminat instants després. El marcador es va alentir i a tres minuts per al final el Bilbao es va posar novament per davant, 66-67, després d'uns minuts en què no hi va haver cap tir que entrés en cap cèrcol, potser per allò de la pressió.\nEls bascos van aconseguir un parcial de 0-8 (66-71 min. 38.15) i van afrontar els últims cent segons de partit convençuts que havien fabricat una gran opció de victòria. A falta de 44.1 segons, Mumbrú va posar des de la personal el 68-73 en el marcador. Al Barcelona li van entrar les presses però ja era massa tard. Amb un triple va posar el 71-73. Tomic va tenir una opció des del tir lliure per una rigorosa falta antiesportiva, però va fallar un dels llançaments i amb 3.2 segons per davant no va ser capaç de tirar a cistella. La Copa es va cobrar la seva primera sorpresa i un dels grans favorits va caure eliminat davant un Bilbao que va demostrar més gana que el seu rival.


Marta Xargay admet que va patir bulímia per culpa de l’exseleccionador d’Espanya Marta Xargay admet que va patir bulímia per culpa de l’exseleccionador d’Espanya – Món Esport\nL'exbasquetbolista assegura que l'entrenador va acusar-la de tenir sobrepès\nMarta Xargay durant un partit amb Espanya | Europa Press\nRedacció Agost 9, 2021 11:07 am\nLa basquetbolista catalana Marta Xargay va anunciar la seva retirada el passat 15 de juliol. Aquesta decisió de la gironina va arribar tres mesos després de signar un contracte amb els Phoenix Mercury, equip de la WNBA. Tot i el seu bon cartell i la seva exitosa trajectòria, l’esportista va decidir posar punt final a la seva carrera amb tan sols 30 anys. Un mes després de comunicar el seu adéu definitiu al bàsquet, Xargay ha explicat les causes que l’han conduït a retirar-se en una entrevista a El País: “Vaig haver d’avantposar la persona a l’esportista. No podia continuar aguantant coses que no són assumibles”.\nLa gironina ha assenyalat un culpable principal de la seva desídia envers l’esport. Es tracta de Lucas Mondelo, que ha estat seleccionador d’Espanya durant nou anys fins que va ser destituït la setmana passada pel mal paper del combinat espanyol als Jocs Olímpics. A més, la jugadora i el tècnic van coincidir també l’any 2019 al Dynamo Kursk rus. Xargay ha relatat els mals tràngols que va passar per culpa de l’entrenador: “Em va portar a límits molt durs. He tingut molts problemes amb el menjar per culpa d’aquesta persona“.\nLa basquetbolista ha detallat alguna de les actituds de Mondelo amb ella i altres companyes: “Ens feia pesar cada setmana. A mi em va arribar a dir que no tindria postres al dinar perquè estava grassa. Jo mesurava 1,82 metres i pesava 67 quilos. Això em va generar molta inseguretat. Ell em deia constantment que estava fora del meu pes”. El País explica que els metges van detectar que Xargay patia bulímia i ortorèxia, que és obsessió per menjar sa. L’exjugadora admet que “em sentia malament quan menjava o ho feia amb ansietat i després anava al lavabo. Podia estar dues hores al supermercat mirant els components dels productes”.\nTot i això, la gironina va ser capaç de sobreposar-se als seus problemes i fer un Eurobasket brillant amb Espanya, on va guanyar l’or i va ser la màxima anotadora de la final. L’exbasquetbolista confessa que “no sé d’on vaig treure les forces. Vaig pensar que jo era més gran que tot allò. M’apassionava jugar i volia guanyar una altra medalla”.\nUn fet molt criticat és que la Federació Espanyola de Basquetbol (FEB) va demanar a Xargay que no fes pública aquesta història fins després dels Jocs Olímpics per no desvirtuar la selecció espanyola durant el campionat. La intenció de l’exjugadora era explicar-ho uns dies abans de la cita olímpica. En publicar-se l’entrevista a El País, la FEB ha emès un comunicat on exposa que “la federació condemna qualsevol conducta abusiva. La FEB era coneixedora del desgast entre l’entrenador i les jugadores, però no tenia coneixement de la situació de Marta Xargay fins a la publicació de la informació”.\nLucas Mondelo Selecció espanyola Xargay\nAnònim Agost 9, 2021 8:02 pm\nQue es foti per col·laboracionista ! S'hagués quedat a Catalunya no li hagués passat


Puigdemont reivindica fer "política des de l'exili" encara que "incomodi alguns sectors de l'independentisme" La República\nPuigdemont reivindica fer “política des de l’exili” encara que “incomodi alguns sectors de l’independentisme”\nACN Brussel·les.-El líder de Junts per Catalunya Carles Puigdemont ha reivindicat la seva tasca “política des de l’exili” encara que “incomodi alguns sectors de l’independentisme”. “Cada vegada ho dissimulen menys”, […]\nACN Brussel·les.-El líder de Junts per Catalunya Carles Puigdemont ha reivindicat la seva tasca “política des de l’exili” encara que “incomodi alguns sectors de l’independentisme”. “Cada vegada ho dissimulen menys”, ha dit en un missatge a les xarxes socials. Quan es compleix un any de la seva detenció a Alemanya, l’expresident diu estar “content” per la “bona feina” feta des que va marxar de Catalunya, tot i que en el futur se li pot girar “en contra”. “Això alegrarà de saber a aquells qui, també des de certs sectors de l’independentisme, lamenten que no estiguem empresonats i banalitzen el que és fer política des de l’exili”, ha recriminat, sense assenyalar a cap partit en concret.\nPer a Puigdemont, aquests sectors ajuden a “fer creïble” el relat que els exiliats “viuen despreocupats, còmodament i de forma insolidària amb el patiment” dels presos. “No importa, ara és el moment de la unitat i de la confiança”, remata el líder de JxCat que encara està en negociacions amb ERC per formar govern.


Terceravia + Independents Ordino facilitarà l’accés a la informació a través del web del Comú – Terceravia. Andorra ets tu\nTerceravia + Independents Ordino facilitarà l’accés a la informació a través del web del Comú\n2 de desembre de 2019 /in General, Ordino /by Terceravia\nLa candidatura Terceravia + Independents Ordino ha fixat el criteri de transparència, com a base de la gestió comunal. El candidat a cònsol major, Jordi Balsa, ha explicat que “aquest és el motiu que tenim des de la nostra candidatura per a facilitar l’accés a la informació de les gestions que realitza el comú, com per exemple en el cas de les adjudicacions directes”.\nEn aquest sentit, el candidat de Terceravia + Independents ha assegurat que per a que això sigui possible “un dels punts és que el portal web del comú sigui fàcil i que la gent pugui buscar els temes de manera senzilla per al ciutadà de peu de carrer”.\nJordi Balsa ha remarcat que “nosaltres no sospitem en cap cas que hi hagi irregularitats en l’adjudicació directa de treballs, ja que és un mecanisme estipulat a la llei, el que volem és que la gestió sigui transparent i la ciutadania pugui veure que està fent el comú, perquè ho està fent i quines han estat les opcions a escollir i quins criteris ha seguit per a la adjudicació”.\nhttp://www.terceravia.ad/wp-content/uploads/2019/03/noticia-ICON.jpg 310 310 Terceravia http://www.terceravia.ad/wp-content/uploads/2019/03/logo-exp-2-1.jpg Terceravia2019-12-02 13:47:432019-12-02 18:47:21Terceravia + Independents Ordino facilitarà l’accés a la informació a través del web del Comú\nTerceravia + Independents Andorra la Vella gestionarà el Comú amb complicitat... Terceravia + Unió Laurediana + Independents Sant Julià de Lòria aposta fermament...


Quadern de les idees, les arts i les lletres » Pràctica de situacions. Disseny i educació en temps de desconfiança\nPer quin motiu el semicercle com a tipologia arquitectònica es manté des del teatre a l’antiga Grècia fins al parlament europeu actual? Després de dos mil anys, encara segueix en ús. Així com les societats democràtiques canvien, es reconfiguren i creixen, l’arquitectura, contenidora o generadora de tots aquests esdeveniments, no ho fa o almenys no s’adapta a la mateixa velocitat.\nL’evolució de l’arquitectura és un procés lent i sovint la seva forma és tancada, és a dir, les seves propostes s’esdevenen en espais hermètics. Aquesta característica la fa incapaç d’adaptar-se als canvis socials i les demandes de la ciutat contemporània. Una estructura oberta seria decisiva per poder incrementar la flexibilitat i les noves possibilitats d’experimentació en les estructures de l’entorn urbà.\nSegons Richard Sennet «generalment, a les ciutats, una forma massa definida és el resultat d’uns règims de poder que busquen el control permanent. La rigidesa s’equipara amb la seguretat del règim i sovint no és així. En urbanisme, però, la rigidesa pot quedar compensada per la puresa de la forma».\nQue l’arquitectura sigui oberta no significa que no estigui pensada, ni molt menys que no tingui una forma o que aquesta sigui abstracta. Que estigui oberta significa que no està acabada, que segueix en procés, que la seva planificació inicial permet ser susceptible de millora. Mencionem de nou a Sennet, en una citació contundent i reveladora: «El meu pensament final és que certificar el valor de la forma incompleta és un acte polític que els arquitectes haurien de dur a terme a l’espai públic. Això vol dir certificar el valor no solament de la bellesa dels objectes inacabats, sinó també del seu sentit pràctic. Els edificis que es deixen inacabats, o que es programen de manera parcial, són estructures que poden ser sostenibles seriosament al llarg del temps».\nTornant al teatre grec, el que és suggeridor en el seu disseny és com utilitza la forma per crear col·lectivitat. A través de l’estructura semicircular, les persones del públic no sols miren la funció sinó que es veuen les unes a les altres. Hi ha un contacte directe propici per a la participació i la comunicació.\nEn moments incerts i de desconfiança amb la democràcia actual s’hauria de comprendre aquesta reconfiguració de la forma, donar-li la volta i aconseguir posar en qüestió la democràcia a través del disseny: confiar en les possibilitats del disseny, l’arquitectura i l’urbanisme per superar aquesta desaprovació de les estructures de govern, de tal manera que sigui possible imaginar-se noves estructures de diàleg i de debat per al progrés social i activar noves formes de col·lectivitat i espais de foment de nous valors socials.\nLa paraula escola prové del terme grec scholè i el seu significat és «espai de temps lliure». Aquest vocable es va originar a l’antiga Grècia i es tractava d’un espai real on les persones es trobaven desconnectades tant de les ocupacions polítiques com de les econòmiques.\nAra com ara, les escoles responen a un pla d’estudis en què el seu contingut està institucionalitzat. El fet que sigui l’estat qui decideixi el contingut fa que aquest estigui programat per agents exteriors de la pròpia escola. Per tant, no són els interessos dels alumnes o de la comunitat educativa que prevalen en l’elecció del temari, sinó que mana l’interès polític i econòmic del mateix govern.\nLa Wikipedia defineix l’Espai Europeu d’Ensenyament Superior com «el marc educatiu europeu i de qualitat creat a partir de la Declaració de Bolonya amb la finalitat de fomentar el creixement econòmic d’Europa, la seva competitivitat internacional i la seva cohesió social a través de l’educació i la formació dels ciutadans al llarg de la seva vida i mobilitat». Aquest programa rígid i invariable és la manera que tenen els governs d’assegurar-se que la mateixa escola no pugui decidir allunyar-se del pla d’estudis en el cas que no el considerés correcte.\nTal com es detalla a la definició anterior, la finalitat és clara: fomentar el creixement econòmic d’Europa. L’educació va dirigida al mercat i als interessos dels països europeus. El sistema d’ensenyament actual s’identifica amb les dinàmiques neoliberals i fomenta els valors capitalistes com la disciplina, l’ordre, la puntualitat, en detriment de valors socials com la cooperació i la solidaritat. D’altra banda, el sistema de qualificació acadèmica on es premia la millora individual de l’estudiant i no es recompensa quina és la contribució dels estudiants dins la comunitat educativa, també es pot considerar un reflex del sistema de producció post fordista.\nEn el text La abolición del trabajo de Bob Black, es diu: «La disciplina es el modo de control moderno, especialmente diabólico, es una irrupción novedosa que debe ser detenida a la primera oportunidad. Y que los niños sean enviados a campos de concentración juveniles llamados “escuelas”, principalmente para que no sean una carga tan grande para mamá peró aún sean mantenidos bajo control, pero también para que adquieran los hábitos de obediencia y puntualidad que tanto necesitan los trabajadores. Necesitamos a los niños como maestros, no como estudiantes.»\nDisseny de mobiliari escolar. Herman van Bergeijk, W.M Dudock, 010 Publishers, Rotterdam, 2001\nAmb aquest mecanisme és impossible que els estudiants puguin ser autodidactes, atès que no es té en compte cap tipus d’aprenentatge que se surti de la normativa, que tingui un ritme lent o que es trobi fora dels marges establerts. Es fa impossible l’opció de treballar sense saber quines són les nostres metes o on arribar. Tota pràctica necessita un resultat rendible.\nEls alumnes perden la seva facultat de ser individus pensants i crítics amb l’ordre establert. En canvi, tots aquells individus “intel·ligents”, amb iniciativa i amb bones aptituds per adaptar-se al mercat laboral seran aquells que respondran amb èxit. I a la llarga seran els mateixos que formaran part de l’engranatge del sistema capitalista i ocuparan llocs dirigents dins l’estructura social.\nA les escoles d’art i disseny avui dia es canvien assignatures de teoria de l’art i pensament contemporani per gestió d’empreses i emprenedoria cultural. Si es té en compte que el mercat actualment està saturat, ja que l’oferta supera la demanda, el que es fa és llançar alumnes al buit, al no-res. L’espai que abastava tots aquests professionals ha caducat, i el sistema segueix preparant i instruint agents mercantils.\nL’escola és un espai planificat i organitzat per reproduir l’ordre social i la ideologia hegemònica. Calendari i horaris rígids, fragmentació del coneixement en assignatures sense cap intenció de buscar paral·lelismes entre elles. La classe, un espai tancat i reduït, obliga l’alumne a estar-se quiet durant hores. En aquest espai no hi ha lloc per a la subjectivitat. Això produeix una situació que està en contra de la creació d’obertures en les estructures fixes, en contra del que és lúdic en la societat. D’aquesta manera s’introdueix el pati d’esbarjo, i el pati es converteix en la no-escola dins dels murs de l’escola.\nL’espai de les aules no és innocent, la manera en què aquest s’organitza respon a estructures de poder i no a criteris de visibilitat. S’hi produeix una organització jeràrquica de caràcter patriarcal. La disposició de les taules, la tarima dels professors, la mida i el material del mobiliari, la diferència de cadira entre professor i alumnes… tots aquests elements serveixen per definir l’estatus social de cada individu i per evitar possibles confusions amb els límits establerts. On és la frontera entre els uns i els altres dependrà de la rigidesa espacial de què parla Richard Sennet. L’espai és una construcció històrica que configura relacions desiguals atès que la seva organització és desigual.\nCircular Ring per Ifau + Jesko Fezer al Goethe Institute de Nova York\nAccions com pujar dalt d’una cadira, desmuntar una pissarra o asseure’s a terra implica una desconstrucció de la representació de l’aula i, per tant, s’entendria com una protesta o una rebel·lió, encara que la classe continués amb normalitat.\nMarina Garcès, a Un mundo común, escriu: «En esta segunda línea, la educación apunta sobre todo a revitalizar la participación democrática o a la producción de un sentido comunitario en espacios territoriales concretos. Desde este punto de vista, la educación no puede ser reducida a un servicio ni a un producto. Es una práctica colectiva de implicación y de transformación de los espacios (urbanos, sociales, culturales, mentales…) en los que vivimos. Su neutralización por parte de las instituciones educativas y su mercantilización por parte del mercado académico no pueden hacernos olvidar que vivir es aprender a vivir colectivamente y que el sentido de este aprendizaje es el fruto de una reescritura permanente y conflictiva de los saberes y de los valores que compartimos.»\nEn darrer terme cal puntualitzar que és responsabilitat de tots fer del disseny i l’arquitectura una pràctica de situacions. És molt important que des de l’ensenyament es fomentin dissenyadors que entenguin que l’espai té una funció activa en la nostra societat, però l’ús d’aquest espai no el dicta el dissenyador sinó que és responsabilitat de l’usuari; el dissenyador tan sols és el connector que facilita les condicions per arribar a posar en marxa l’acció.


Catalunya prohibeix els talls de llum i gas a l'hivern a les famílies sense recursos - Diari La Veu\nEscriba el número 822269\nLa Marea / Barcelona\nEl decret llei incorpora a l'actual codi de consum les mesures per a impedir la interrupció del subministrament elèctric. Segons ha explicat en roda de premsa el portaveu i conseller de Presidència, Francesc Homs, es podran beneficiar de la mesura les famílies que tinguen un nivell d'ingressos igual o per sota de l'indicador de Renda de Suficiència, situat en els 569,12 euros mensuals (7.967,73 euros a l'any).\nUna vegada aquestes famílies reben l'avís del tall del subministrament per part de les companyies, hauran de presentar, en un termini de deu dies, un informe dels serveis socials que acredite el compliment d'aquests requisits. Es tracta d'una mesura temporal que abasta els mesos de novembre a març.\nEl deute acumulat haurà de satisfer-se entre abril i octubre, en les condicions que s'establisquen entre els usuaris i les empreses. És a dir, aquest decret no suposa l'impagament dels rebuts, sinó l'ajornament de les quotes.\nLa mesura ja estava inclosa en els pressupostos del 2014 després de ser acordada per CiU i ERC. El PP català ha recorregut els comptes davant el Consell de Garanties Estatutàries, per incloure una partida destinada a la celebració de la consulta d'autodeterminació. El recurs ha ajornat l'aprovació dels pressupostos, la qual cosa, segons ha mantingut Homs, ha portat al Govern a aprovar la mesura per via decret perquè entre en vigor al gener.\nEscriba el número 435369


Collboni ofereix una reunió a Barcelona És Imparable\nCollboni ofereix una reunió a Barcelona És Imparable, el moviment crític amb l’estat de la ciutat\nLa tinenta d'alcalde Janet Sanz també es compromet a "escoltar i rebre a tothom"\nMarc Garcia | dimecres, 6 d'octubre del 2021, a les 21.24\nEl primer tinent d’alcalde, Jaume Collboni (PSC), ha ofert una reunió a les entitats que s’han sumat a Barcelona És Imparable, un moviment que vol recuperar “el lideratge positiu de la ciutat”, que denuncien que viu “una situació de desànim, grisor i aturada”. “Barcelona només és imparable quan remem junts en la mateixa direcció”, ha afirmat Collboni en un tuit en què diu que escoltarà les reflexions de les persones que han signat el manifest i que aposten “per la Barcelona del sí”.\nBarcelona només és imparable quan remem junts en la mateixa direcció.\nCom a servidor públic escoltaré les reflexions dels signants del manifest fet públic avui. Els ofereixo una reunió la propera setmana com he fet sempre amb els col·lectius que aposten per la Barcelona del SI. pic.twitter.com/3R67o8DeiY\n— Jaume Collboni (@jaumecollboni) October 6, 2021\nBarcelona És Imparable considera que la ciutat ja no és un referent al món i que s’estan perdent grans oportunitats. Per això, ha fet una crida a una manifestació el 21 d’octubre a la plaça de Sant Jaume. El moviment aplega associacions de veïns, comerciants i entitats culturals i esportives molt diverses, així com el Gremi d’Hotels o Apartur.\nJanet Sanz: “Com a govern rebrem a tothom”\nLa segona tinenta d’alcalde, Janet Sanz (BComú), ha allargat la mà també per escoltar les reivindicacions del moviment Barcelona És Imparable. “Com sempre fem des de la participació, escoltem qualsevol plataforma i proposta i com a govern rebrem a tothom”, ha dit en espera de llegir el manifest al detall. Segons Sanz, el govern de Barcelona fa “autocrítica” però creu que és “innegable” que la proposta de l’executiu de Colau és “una ciutat justa per a tothom i una ciutat sostenible”.\n— entitats — Janet Sanz — Jaume Collboni\nBarcelona restarà al cotxe un milió de metres quadrats d’asfalt el 2023\nCiutadans denuncia incivisme i degradació a la ronda de Sant Antoni\nSánchez anuncia un “bo cultural” de 400 euros per als joves


Millet LTK Print Light Verd comprar i ofertes a Trekkinn\nDescripció Millet LTK Print Light\nTècnic gràfic per a una progressió ràpida a la muntanya. Una capa base lleugera, de malla doble i seriosament activa, que canvia bé la humitat gràcies al seu punt diferencial, a més d’un teixit 3D de densitat inferior a zones sensibles.\nCaracterístiques de mapeig corporal amb les armes interiors\nTeixit airejat i teixit ultra lleuger a la resta del cos\nImpressió exclusiva de mill amb colors reflectants per a una major visibilitat\nCostures planes còmodes\nDrynamic Ultra Light // 100% Pes\nDrynamic Aero Square Malla // Dry Quick // 100% Pes\nDescobreix l’àmplia varietat de productes de muntanya que tenim en catàleg de la marca Millet, actualment en estoc i al millor preu online. A trekkinn, la teva botiga online de muntanya, compra en línia i sense sortir de casa productes exclusius de la marca Millet com Millet LTK Print Light. T’ho portem directament a casa en 24/48 hores i amb totes les garanties.\nCaracterístiques Millet LTK Print Light\nTecnologias Millet LTK Print Light\nSostenibilitat Millet LTK Print Light\n$ 37.21 $28.99\n$ 36.85 $26.49