El món creatiu dels Darwin - Pols d’estels\nEl món creatiu dels Darwin\nDimarts passat va ser un dia d’agradables sensacions. L’any Darwin segueix el seu camí amb conferències clarificadores, presentacions de llibres i altres actes. I he anat assistint a les activitats que he pogut. L’altre dia, però, va ser especial. L’amic Juli Peretó, junt amb Andrés Moya, presentaven a la Universitat la versió catalana de l’obra cabdal de la biologia, l’Origen de les Espècies de Charles Darwin, amb il·lustracions precioses de Carlos Puche.\nI entre el públic, a la primera fila, una dóna de pell molt clara, rossa i amb el pel curt, seguia atentament la xerrada. I és aleshores quan hi vaig caure, que em diuen que és Emma Darwin, la rebesnéta de Charles i Emma Darwin.\nI a la vesprada, ja al centre Octubre de València, la novelista Darwin ens parlà del procés creatiu a la seua familia que ja arriba als 200 membres. Un arbre genealògic ple de científics, historiadors i poetes. Però realment són dos móns diferents? Com va dir a la xerrada:\nPoets see the world like scientists do, with an open mind (els poetes miren el món com ho fan els científics, amb una ment oberta).\nLa presentació del llibre L’Origen de les Espècies es va realitzar al saló d’actes de l’aulari interfacultatiu de Farmàcia, que rebrà a partir d’enguany el nom de Sala Charles Darwin. Juli Peretó ens contà que ha estat una oportunitat d’acostar-se a una obra tan bella. El text s’ha alleugerit de la multitud d’exemples repetitius, per despertar l’interés i que penetre més en tots els àmbits de la cultura. Ens recordà que fa 100 anys, la Universitat de València va ser l’única que celebrà el centenari del savi anglés a tot l’estat.\nLa edició ha estat molt acurada, amb una revisió terminològica, un disseny gràfic i maquetació acurada.\nAndrés Moya es va sorprendre que ja en segles anteriors, metges com Pierre Belon ja foren capaços de fer comparacions anatòmiques entre ocells i humans però no n’analitzaren les conseqüències. Només Darwin va descobrir el mecanisme de transformació d’un ser en un altre: la selecció natural.\nCarlos Puche, il·lustrador científic, ens va contar que en acceptar l’encàrrec s’enfrontava a un repte: Darwin va decidir que l’Origen de les Espècies no portara cap dibuix.\nCarlos va decidir dibuixar animals a partir de motius més pròxims, posar coloms valencians, gallines ponedores, ases mallorquins, animals no sempre fàcils de trobar. De vegades un passeig per la Valldigna el feia descobrir algun caragol o formiga que després passava al paper. I el resultat ha estat espectacular. Més de 200 dibuixos que il·lustren els exemples del naturalista que ens el fan més pròxim.\nEls autors no només han editat la versió catalana de l’obra, sinó també la castellana i l’anglesa. Tres anys de treball molt fructífers i imagine que estressants… Enhorabona….\nLa vesprada va ser molt emotiva. Primerament Mercè Piqueras, divulgadora científica, ens féu un retrat d’Emma Darwin, la dona del científic. La Mercè ens contà que Emma era una persona culta, d’educació liberal i que parlava francés, italià i una mica d’alemany. I tocava bé el piano.\nEl matrimoni amb Charles va ser segurament per amor en una època en que això no era la principal prioritat. I el científic, metòdic com era, va pensar-se molt en casar-se o no, fent una llista amb inacabables pros i contres.\nEl públic espectant omplia el saló d’actes de l’Octubre. Emma Darwin, rebesnéta del savi de Down, va entrar i tothom esperà. Amb només el 2% dels gens de Charles (o del 3%, com es va dir, ja que Charles es casà amb una cosina) el seu gust per la literatura no li ve de la genètica sinó de l’ambient cultural en que sempre ha viscut, amb un pare advocat, treballant al Foreign Office i una mare, professora d’anglés. Des de petita li van fer apreciar el valor de les paraules, de dir sempre la paraula justa.\nDedicada a la literatura, té escrites dues novel·les: The Mathematics of Love i A Secret Alchemy que tenen versió en castellà com La aritmetica del amor i Una alquímia secreta que eixirà publicada l’any vinent.\nI la novel·lista Darwin ens parlà del procés creatiu a la seua família que ja arriba als 200 membres. Un arbre genealògic ple de científics, enginyers, historiadors i poetes. Però realment són dos móns diferents? Com va dir a la xerrada:\nI és que el procés creatiu és comú a les dues branques del coneixement, en el que s’ha anant anomenant ciències i lletres.\nI és que és ben conegut que Charles Darwin adorava la poesia. El Paradis perdut de Milton era el seu llibre preferit en el viatge en el Beagle. I al final dels seus dies, quan la malaltia ja no li permetia gaudir de les altres arts, només li quedava la música d’Emma com a plaer artístic.\nAl Levante podeu llegir l’entrevista que li feren:\nLevante-EMV: Emma Darwin: ´Darwin no se explicaría que la especie más avanzada esté destruyendo el planeta’.\nFrancesc Momp ha dit:\n6 de novembre de 2009 a les 5:50 pm\nJo era a l’Octubre, però escoltant els poetes illencs al terrat. Mira, ens creuaríem sense veure’ns.\n8 de novembre de 2009 a les 12:10 am\nM’ha agradat molt el teu post, ben documentat, talment com si hi fos. Per cert el llibre que cites de Darwin el varem regalar a la M. ( que és biòloga i que tu vas conéixer ) , ens va semblar molt ben fet i oportú) . Una abraçada.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Ciència | s'ha etiquetat en Darwin, Evolució per Enric Marco | Deixa un comentari. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent


Condicions de privacitat – Le Petit León | Web Oficial | Hotels a Lleó\nPer poder-te oferir la millor experiència possible, Le Petit León fa servir cookies pròpies i de tercers al web amb finalitats tècniques, analítiques i de màrqueting. Si segueixes navegant pel nostre web, significa que acceptes l'ús que fem de les cookies. Per a més informació, mira't el nostre Avís sobre les cookies.\nAquesta Política de privacitat s'aplica a www.lepetitleonhotel.com, que és propietat i està operat per Le Petit León. Aquesta Política de privacitat descriu com recopilem i fem servir la informació que deixes al nostre web (www.lepetitleonhotel.com), com ara les teves dades personals. A més, descriu les opcions que tens pel que fa a l'ús que fem de les teves dades personals i com pots accedir-hi i actualitzar-les.\nSi vols que es deixin de processar les teves dades d'acord amb el que s'estipula als propòsits C-F i no trobes cap opció per donar-te de baixa directament (com per exemple, a la configuració del teu compte), posa't en contacte amb lepetitleonhotel@gmail.com .\nConfiem en tu per assegurar que les teves dades personals estan completes, són precises i estan actualitzades. Si hi ha cap imprecisió o canvi en les teves dades personals, cal que ens n'informis immediatament a lepetitleonhotel@gmail.com . Gestionarem la teva petició d'acord amb la llei vigent.\nSi tens cap pregunta o queixa sobre com processem les teves dades personals o vols exercir els drets que es descriuen en aquest avís, pots posar-te en contacte amb nosaltres a: lepetitleonhotel@gmail.com . També pots posar-te en contacte amb l'autoritat de protecció de dades local.


Jordi Fàbrega, Josep Salom i Rosa Vestit seran els diputats comarcals a la Diputació | Osona.com\nJordi Fàbrega, Josep Salom i Rosa Vestit seran els diputats comarcals a la Diputació\nCiU, que es partirà el mandat, i ERC tornen a assumir els dos escons de l’ens supracomarcal\nper Redacció Osona.com, 18 de juny de 2015 a les 13:17 |\nJordi Fàbrega Foto: Adrià Costa\nCiU i ERC es tornaran a repartir els dos diputats de la Diputació de Barcelona, de la mateixa manera que en l’anterior legislatura. Per part dels convergents, el càrrec es partirà en dos períodes de dos anys: en el primer, repetirà Josep Salom, alcalde de Tona, que ja ha assumit l’àrea d’Esports de l’ens provincial en aquest mandat; i en el segon, l'assumirà Rosa Vestit, alcaldessa de CiU. Pel que fa als republicans, l’escollit és Jordi Fàbrega, alcalde de Sant Pere de Torelló, que substituirà Pere Prat, que ha deixat la política. Tots tres van aconseguir uns grans resultats en les eleccions municipals del 24 de maig en les seves respectives poblacions, on van obtenir la majoria absoluta.\nLa candidatura de Fàbrega, Entesa per Sant Pere-AM (vinculada a ERC), és l’única que es va presentar a les eleccions municipals de Sant Pere de Torelló, després que CiU va descartar formar una llista. Fàbrega ha estat l’alcalde en les dues darreres legislatures, on ha governat amb una àmplia majoria, 10 dels 11 regidors en els dos mandats. La propera legislatura tindrà, però, un fet diferencial. Fàbrega prepara el seu relleu i ha anunciat que la número 2 de la llista, Griselda Castells, bibliotecària i tècnica de l’Ajuntament de Sant Pere de Torelló, serà l’alcaldessa a mig mandat. Fàbrega renunciarà en un o dos anys, tot i que continuarà com a regidor per donar suport a Castells.\nJosep Salom també va vèncer amb relativa comoditat a les eleccions de Tona, on es va emportar vuit dels 13 regidors del consistori. Aquesta serà la tercera legislatura encapçalada pel convergent. Salom ja tenia la majoria absoluta, en un consistori que ha estat marcat durant els últims anys pel bipartidisme de CiU i Tona Futur, una situació que s’ha trencat en aquests comicis, amb la desaparició de la formació independent. Un bon grapat de vots de Tona Futur els ha recollit Pere Senyé (ERC), que entra a l’Ajuntament amb quatre regidors. Completa el panorama electoral ICV-EUiA, que ha obtingut per primera vegada un regidor. PP s'ha tornat a quedar fora del consistori.\nRosa Vestit. Foto: Adrià Costa\nL’actual alcaldessa de Sant Quirze de Besora, Rosa Vestit, també repetirà en el càrrec després d’aconseguir una àmplia victòria a les municipals de la seva població. Els convergents han guanyat dos regidors respecte els comicis de 2011 i se situen amb vuit dels 11 edils del consistori. ERC, per contra, és qui ha perdut aquests dos regidors i es queda amb tres.\nFàbrega tindrà com a suplent primer a la Diputació de Barcelona l'alcalde d'Olost, Josep M. Freixanet; com a segon suplent, l'alcalde Sant Julià de Vilatorta, Joan Carles Rodríguez; i com a suplent tercera, Elisabet Ferreras alcaldessa de Montesquiu, segons ha comunicat ERC Osona. Els suplents de CiU seran Carles Banús, alcalde de Tavèrnoles; i Manel Romans, regidor de Torelló.\nJosep Salom, en un Consell d’Alcaldes d’Osona. Foto: Adrià Costa\nMunicipis, Diputació de Barcelona, Jordi Fàbrega, ERC, CiU, Josep Salom, Rosa Vestit\nPer Anònim el 19 de juny de 2015 a les 10:31\nVestit, ja va provar de ser representant comarcal però no la van deixar.... la generació 'tap' política ho va impedir, ara en Salom hi torna i s'aferra un parell d'anys més,....(Haguéssin pogut fer net d'un passat....) Vestit, ara que està a l'ordre del dia, a veure si aconsegueixes fer una sacesajada de CDC a la comarca, veure representants del 'poble' que no han fet mai més res que política no agrada gens....\nPer Anònim el 19 de juny de 2015 a les 10:28\nPer Pep vila el 18 de juny de 2015 a les 23:05\nTant en Salom com en Fabregas son politics q la majoria de la seva vida han viscut de ls moma publica!! Ja nhi ha prou es una vergonya amb sous q fan vergonya. Els hi hauria de caure la cara de vergonya a tot dos. Al menys la Vestit esta per la gent i es propera\nPer el meu el 18 de juny de 2015 a les 15:51\nD'això s'en diu renovació ? Quan anys fa que aquests dos viuen de sous pùblics ? CiU i ERC , cap credibilitat mentre permeteu això !!!\nPer Anònim el 18 de juny de 2015 a les 15:18\n"Fàbrega renunciarà en un o dos anys, tot i que continuarà com a regidor per donar suport a Castells." Per donar suport a Castells o per continuar sent Diputat i cobra el que no està escrit??? no siguem ingenus!!! que si deixa de ser regidor ha de deixar de ser diputat!!\ncomença el joc de les butaques\nPer Anònim el 18 de juny de 2015 a les 15:11\nque per cert no sabem el que costa


Investigadors catalans descobreixen com atacar càncers deixant-los sense energia\nUna lesió que canvia la forma com les cèl·lules canceroses obtenen energia i les fa dependents de la glucosa\nXavier Duran 13/03/2019 - 12.51 Actualitzat 14/03/2019 - 21.09\nD'esquerra a dreta, Margalida Rosselló-Tortella, Manel Esteller i Pere Llinàs-Arias\nL'addicció d'algunes cèl·lules tumorals a la glucosa pot ser el seu taló d'Aquil·les i obrir la porta a nous tractaments. Així ho assenyalen investigadors catalans en un estudi publicat a la revista "Journal of Clinical Investigation Insight". Els autors han descobert una lesió que provoca aquesta vulnerabilitat dels tumors.\nDes de fa molts anys se sap que les cèl·lules tumorals tenen un metabolisme alterat. I una d'aquestes alteracions modifica la forma com obtenen energia. En les cèl·lules sanes prové d'una sèrie de reaccions que es produeixen en les membranes dels mitocondris -centrals energètiques de la cèl·lula. En canvi, els tumors fan servir la glicòlisi aeròbia, que permet obtenir energia a partir del trencament de molècules de glucosa.\nEl grup de Manel Esteller, director del Programa d'Epigenètica i Biologia del Càncer (PEBC) de l'Institut de Recerca Biomèdica de Bellvitge (IDIBELL), ha descobert una lesió que provoca aquesta alteració en la forma com les cèl·lules tumorals obtenen energia.\nEs tracta d'una lesió epigenètica, és a dir, que no té a veure amb cap mutació en un gen sinó amb modificacions produïdes pels hàbits personals o l'entorn i que comporten que un gen s'expressi o, per contra, es deixi d'expressar. L'han descobert en alguns tipus de tumors escatosos: de cap -coll, boca, gola, llengua, faringe, cara, esòfag-, cèrvix -coll d'úter- leucèmies i limfomes. Aquests presenten pèrdua d'activitat d'un gen a denominat SVIP, que té la funció d'evitar la degradació de proteïnes importants per a l'equilibri cel·lular.\n"Fast food" molecular\nAquest defecte provoca finalment la destrucció de la maquinària metabòlica que permet l'ús de la glucosa per obtenir energia de forma pausada i controlada. Aleshores, les cèl·lules han de recórrer a una mena de "fast food" molecular que permet obtenir energia barata i de forma ràpida.\nSegons han descobert els autors, les cèl·lules que tenen el defecte epigenètic fan servir aquest sistema d'obtenció ràpida d'energia -la glicòlisi aeròbia- i depenen completament de l'entrada d'aquest sucre. Això es fa mitjançant un receptor anomenat GLUT1.\nEls autors també han observat que els pacients amb aquest canvi metabòlic mostren una supervivència més curta en la seva malaltia. Malgrat això, l'addicció de les cèl·lules canceroses a la glucosa també pot ser el seu punt feble, com explica el doctor Esteller:\n"Els resultats preclínics demostren que aquests pacients amb el defecte epigenètic de SVIP són més sensibles a fàrmacs dirigits contra el receptor de glucosa".\nAquests fàrmacs bloquegen l'entrada de glucosa. Això fa que el tumor no tingui prou energia per mantenir el seu creixement i acaba morint.\nPrimers assajos preclínics amb un fàrmac\nEls investigadors han fet assajos preclínics amb un d'aquests inhibidors del receptor. Es tracta d'un fàrmac anomenat Bay-876. Ara caldria iniciar estudis clínics per estudiar si el fàrmac és segur i efectiu i en quines dosis.\nSegons afirmen els autors en el seu article, els resultats "justifiquen els esforços creixents per trobar petites molècules que inhibeixin el GLUT1 i per explorar els beneficis terapèutics potencials de bloquejar-lo". Però també cal evitar que tingui efectes tòxics, perquè el GLUT1 s'expressa en tots els teixits sans de l'organisme per assegurar el subministrament de glucosa.\nPer tot això, conclouen, és probable els pacients amb la lesió epigenètica responguin millor a aquests inhibidors quan es facin els assajos clínics per validar els beneficis d'aquest tipus de fàrmacs.\nSalut Ciència Càncer\n10 migrants es llancen al mar i Open Arms avisa: "La situació està fora de control"\nMigrants de l'Open Arms s'han llençat al mar per intentar arribar a Lampedusa(Open Arms)


Mou-te en bici | Pedalant cap a on?\nPedalant cap a on?\nEl Punt Avui – ANNA BALLBONA\nEl Bicing ha fet 5 anys enmig d’una forta controvèrsia per la proposta de pujada de preus. Recollim els motius, les crítiques, els beneficis i les queixes sobre aquest arrelat servei públic de bicicleta de Barcelona\nVa ser un servei d’un èxit espectacular i desbocat. Potser fins i tot una mica inesperat. Es pot dir que l’últim gran èxit del govern socialista a Barcelona. Engegat el març del 2007, va arribar a tenir una punta de fins a 190.000 abonats al cap d’un parell d’anys. Això i els problemes informàtics i en la gestió, van fer alertar que el Bicing podia morir d’èxit. Ara que ha fet cinc anys, el debat ha girat cap a la pujada tarifària que proposa aplicar el govern de l’alcalde Xavier Trias (de 45 euros anuals amb viatges il·limitats a 97,5), que ha generat molta polèmica: n’hi ha que l’acusen de voler enterrar aquest servei públic de bicicletes. Entitats de la bicicleta, veïnals i sindicats, i tots els partits de l’oposició s’hi han mostrat contraris. De fet, els partits han aconseguit que CiU s’avingui a negociar. En qualsevol cas, rere la mateixa pujada tarifària, els seus motius i els detractors de la mesura, hi ha un interrogant: en quin punt es troba aquest servei de forta implantació? Cap a on ha d’avançar?\nPrimer de tot, fem la fotografia a dia d’avui: 119.200 abonats i 6.000 bicicletes disponibles. La xifra d’abonats és de l’agost passat i no s’ha mogut en els últims 19 mesos. Això sí, des que el 2009, en pleboom, va viure el seu clímax d’usuaris, no ha parat de baixar fins a l’estabilització actual. El nombre de bicicletes disponibles és el mateix que el del desembre del 2009. Ara es fan ajustaments puntuals en la ubicació de les estacions, que avui són 420, xifra que també va quedar estabilitzada fa tres anys. A l’inici, el boom descomunal, les mancances logístiques i de les mateixes bicicletes (els llums, el parafangs, els ancoratges de les estacions…) i els problemes informàtics (que no es van solucionar fins al desembre de l’any passat, amb el canvi del sistema informàtic) van ser una constant.\nAquesta etapa es dóna per tancada i, producte de «la consolidació del sistema», una altra derivada entra en joc: en els últims 18 mesos el nombre d’usos per bicicleta ha crescut «de forma exponencial» (un 40%), bo i tenint el mateix nombre d’abonats.\n«El Bicing continua tenint molt èxit i la nostra aposta ha estat fer una millora del servei», assegura Sònia Recasens, tinent d’alcalde d’Economia, Empresa i Ocupació i presidenta de BSM, l’empresa municipal gestora del servei. Aquest increment d’usos ha propiciat un encariment de les despeses de manteniment: «I com a Ajuntament hem de prendre decisions sobre això», remarca Recasens, que diu: «No pot ser que ens continuï costant 12 milions a l’any», que és el dèficit que arrossega el servei. D’aquí surt la nova tarifació per usos i el projecte d’inserir publicitat al Bicing. «No pot ser que només un 28% del cost del servei l’assumeixi l’usuari, quan en el cas del metro estem parlant del voltant d’un 50%», exclama.\n«El sistema té un grau de solidesa prou important, amb un 98% de disponibilitat [de bicicletes, per agafar-les o deixar-les]», declara Jordi Armengol, director general de BSM. Un percentatge «molt alt» –defensa– tractant-se d’un «sistema tecnològic que funciona al carrer». «La consolidació del sistema fa que la gent se’n pugui refiar; també hi ha fet l’obertura del sistema a la nit.» Des de principis d’aquest any, funciona dues hores més entre setmana, fins a les dues de la matinada; els caps de setmana funciona ininterrompudament.\nL’augment del nombre d’usos repercuteix en «el nombre de vegades que es repara una bici» i la feina de les furgonetes per portar bicicletes a les estacions que se’n queden sense o on n’hi ha massa. Tot plegat «ha fet pujar el cost del Bicing», resumeix Armengol. Per això la voluntat de la mesura tarifària és «parar el cost en creixement, en proporció directa amb el nombre d’usos». És a dir, no és tant rebaixar el dèficit existent com «contenir la despesa».\nNo obstant això, l’augment d’usos posa les bicicletes sota molta pressió? Segons els gestors, sí. Cada bici fa 8,4 viatges al dia, que vol dir que al final del dia es produeixen una mitjana de més de 60.000 usos, el doble que «qualsevol altra ciutat», indica Armengol, comparant-ho amb Londres o París. Per exemple, les bicicletes públiques de la capital francesa tenen 5 usos diaris (d’altra banda, però, allà disposen d’una flota de 20.000 bicicletes). Cada bicicleta del Bicing ara costa entre 2.500 i 3.000 euros l’any, un «cost brutal», rebla. A títol orientatiu, cada dia es reparen, de mitjana, entre 600 i 700 bicis.\nLa proposta de nou sistema tarifari que hi ha sobre la taula apuja de 45 a 97,5 euros l’abonament anual de viatges il·limitats, i crea nous títols: un abonament de 50 viatges (42 euros), amb possibilitat d’ampliar-los amb 10 viatges (7 euros més), amb 50 viatges (24 euros més) i amb 100 (42 euros més). Emparant-se amb la dada que un 48,4% dels abonats fan menys de 50 trajectes l’any, l’Ajuntament creu que ajustarà més l’oferta al perfil d’abonats. I que n’hi haurà que s’estalviaran diners. «Si poses un preu al viatge, li dónes un valor i fas pensar si et val la pena o si aquell viatge el pots substituir i fer-lo a peu», comenta Armengol.\nEn altres ciutats europees, el concurs de la gestió del servei públic de bicicletes està lligat al concurs per a marquesines i publicitat al carrer. A Barcelona aquests dos contractes estan dissociats. Però, sigui com sigui, en cap dels dos casos la quota de l’abonat s’acosta a cobrir-ne el cost. A Barcelona, l’actual tarifa abasta un 28% del cost del servei, i amb els nous preus sols pujarà fins al 30%.\nLa via plantejada pel govern de Trias per rebaixar el dèficit és la publicitària: signar un conveni de patrocini amb una sola empresa que girarà al voltant del producte Bicing, amb publicitat a bicicletes i estacions. Això permetria un ingrés directe destinat a eixugar dèficit. «En aquests moments estem tancant el conveni amb el concessionari per veure com ho fem i alhora buscant empreses que vulguin patrocinar un servei que té molta marca, i per tant això ho volem aprofitar», argumenta Recasens.\nLes entitats de la bicicleta han reaccionat iradament contra l’anunci d’un canvi tarifari i fan un balanç tirant a catastròfic de l’estat actual del Bicing. «Darrerament el Bicing està entrant en declivi; en algun moment va haver-hi 180.000 abonats i ara n’hi ha només 120.000», detalla Joan Valls, president del BACC (Bicicleta Club de Catalunya). Al mateix temps, es pregunta: «Com pot ser que el Bicing hagi perdut un nombre tan important d’usuaris i ningú se n’hagi responsabilitzat?»\nValls atribueix aquest descens als usuaris desenganyats pel servei, que en van marxar, diu, perquè «no hi havia bicis, o no les podien agafar o la bici no funcionava bé, o també per algun ensurt amb un cotxe». «El Bicing va quedar petit i fa curt: li faltarien 150 estacions i 2.000 bicis addicionals per atendre la demanda», adverteix.\nEl president del BACC considera que el contracte de gestió, que es va adjudicar a l’empresa Clear Channel, «va ser molt encotillat» i que això, junt amb «les poques ganes d’invertir» de l’actual govern, fa que el servei estigui «per sota del que requeriria». «Les polítiques tarifàries volen penalitzar un ús normalitzat de la bici; en lloc de donar més oferta per atendre la demanda, donen un clatellot a aquesta demanda», sentencia. Fins i tot va més enllà, i opina que a l’actual govern de CiU «sembla que li molesti la bicicleta».\n«El funcionament del Bicing ha quedat estancat», dictamina Albert Garcia, d’Amics de la Bici, una altra entitat de defensa de la bicicleta. En aquest sentit, es queixa que l’Ajuntament no ha posat «facilitats per usar la bicicleta» i que qui ha tastat el Bicing i després ha provat de desplaçar-se en bici pròpia n’ha sortit escaldat: «En molts barris no hi ha ni un sol lloc per aparcar, llavors et prohibeixen aparcar a tot arreu, això si no t’han robat la bicicleta abans», conclou. Tot i ser un servei públic, Garcia no creu que el Bicing s’hagi d’igualar ni amb l’autobús ni amb el metro: «És un complement de la teva bici.» Ara bé, considera que el problema és que «tot el tema de la bici no existeix per a aquest Ajuntament» i que la bicicleta privada segueix trobant massa obstacles.\nEnmig de tot això, una declaració del regidor de Mobilitat de l’Ajuntament, Eduard Freixedes, va acabar d’encendre els ànims entre els empipats per la pujada de preu proposada. Freixedes va afirmar que «els qui fan servir el Bicing més de 400 cops l’any seria més normal que tinguessin una bici pròpia».\n«Salvem el Bicing»\nL’oposició a la pujada tarifària proposada s’ha anat eixamplant. El Consell de la Joventut de Barcelona (CJB), l’Associació per a la Promoció del Transport Públic (PTP), el BACC, la Federació d’Associació de Veïns (FAVB) i els sindicats UGT i CCOO han rebutjat la mesura. Fa uns dies van fer un manifest conjunt alertant que una pujada tarifària convertiria aquest servei en el més car d’Europa, per sobre de París (29 euros per un abonament equivalent) o Londres (55,81). Veuen el Bicing «ferit de mort» i les pujades tarifàries plantejades «desproporcionades». A més, atribueixen la pèrdua d’abonats tant a les fallades del sistema com a l’increment progressiu de les tarifes. Tots es van sumar a la mobilització que la plataforma ciutadana #SalvemelBicing va fer el divendres dia 26 d’octubre.\nQuan es va llançar, el març del 2007, l’abonament anual del Bicing sols costava 6 euros. Un any després puja als 24 euros i el 2010 arriba als 30 euros. El govern de Trias hi aplica un parell d’increments (35 euros per abonament anual, primer, i després 45, que és l’actual taxa). A qui hagi de renovar el seu abonament anual a partir del 2013 (l’aplicació de l’augment serà, per tant, progressiu), la taxa anual que s’ha projectat és de 97,5 euros.\nA peu d’estació\nPerò què en diuen, dels canvis tarifaris i del servei pròpiament, els usuaris, a peu de carrer? Hi ha una barreja de resignació amb empipada i queixes per molèsties en el funcionament. I una constatació molt clara: l’arrelament del Bicing en la vida quotidiana, que fa que alguns usuaris ja no gastin ni un euro en targetes de metro. És el cas de Teresa Hoogeveen, una noia de 23 anys que viu al centre de Barcelona i que, malgrat la puja del cost, troba que «surt més a compte que agafar el metro». És abonada al servei des de fa un any i mig. «A vegades no va bé, però en tot cas sempre he trobat treballadors del Bicing que m’han atès molt bé.» «Si el fas servir molt és un sistema que resulta barat», precisa, bo i mostrant una certa comprensió per la pujada: «Si mantenir-lo val tant, també té el seu sentit.» «Fa poc que el faig servir, des del setembre, per venir a l’escola d’idiomes [a Drassanes] des d’Arc de Triomf”, comenta l’Agnès Mani, de 21 anys, que va fer el salt al Bicing després de la seva estada a Salzburg, on es avesar a desplaçar-se en bicicleta. «Intento no fer servir el metro, no m’agrada gaire.» I sobre l’augment tarifari, és clara: «No sé ben bé per què ho volen fer, però també és veritat que fins ara ho trobava molt barat.»\n«De vegades passa que no pots agafar la bici o no la pots deixar i hi ha estacions que, tot i haver-hi bicis, en tenen 3 o 4 que no funcionen», afirma Laura Matas, de 23 anys. «El faig servir molt», diu, sobretot per anar de la Vila Olímpica al centre, i lamenta que haurà de pagar més, encara que també reitera: «És més barat que el metro.»\n«Em sembla molt malament la pujada pel servei que es dóna; la redistribució de bicicletes és molt dolenta”, censura Anna Fernàndez, de 36 anys. Així, es queixa que al barri de Sant Antoni al matí no hi troba mai bicicleta i al vespre no la pot deixar. «Amb aquest preu», no té cap dubte: «No renovaré l’abonament i em compraré una bici; ja la guardaré a casa, que tinc lloc.»\nUn altre que pensa deixar el Bicing és en Roger Manau, de 19 anys. «És una pujada bastant significativa i això dels abonaments és absurd.» Així, troba que la gràcia del servei és «agafar-lo quan et ve de gust, però si t’has de començar a regular…». En canvi, la Kary Mackin, de 30 anys, assegura que el seguirà utilitzant perquè el necessita, però l’augment de preu també li resulta una murga. «Et trobes moltes bicis trencades», denuncia.\n«El Bicing serveix de palanca, de transformació cultural; ha aconseguit que la bici passi a ser preeminent en una ciutat on no ho era», analitza el director general de BSM, sobre l’impacte del servei, que ha canviat de dalt a baix el paisatge urbà de Barcelona. Els primers anys els conflictes entre ciclistes i vianants eren força accentuats. «La bici ha anat guanyant adeptes i la gent l’accepta més als carrers», reflexiona. Quan al nord d’Europa ja hi estaven fets, «Barcelona s’ha convertit en la primera ciutat del sud amigable per a la bici», afirma. Per què aquest èxit? L’orografia, el clima, la densitat, la fiabilitat del servei, la policentralitat de Barcelona… Elements que no han confluït en altres ciutats catalanes –ciutats mitjanes– on els intents d’implantació han resultat fallits. A l’inici del seu boom, diverses ciutats van intentar copiar el model barceloní, amb un fracàs estrepitós, tancat pel forat econòmic que significava.\nI quins reptes té d’ara en endavant el Bicing? «Aconseguir minimitzar el grau de vandalisme.» A l’inici era altíssim, ara ha baixat molt, però tot i així, al cap de l’any, entre 300 i 400 bicicletes (de 6.000) acaben destrossades o robades, amb el consegüent sobrecost. Dels fenòmens més estranys que han vist, hi ha eltunning de bicis: hi ha qui la roba i se la personalitza al seu gust, quasi fent-la irreconeixible. La bretolada, de vegades, també es passeja sobre dues rodes.Més informació i fotografies a l’edició en paper de la revista Presència.\nAvesats a la bici pública\nHi ha una dada reveladora sobre la posició que s’ha guanyat el Bicing a Barcelona: la meitat dels viatges en bicicleta a la capital catalana es fan en Bicing. En temporada alta (quan fa bon temps), registra 50.000 usos diaris. Quan fa fred o plou, la xifra és de 38.000 usos. El perfil dels abonats és d’una persona jove, amb una mitjana d’edat de 34,4 anys. El 90% són de Barcelona, i principalment de l’Eixample i Sant Martí. Un terç dels abonats són usuaris des de l’inici, un altre terç des del 2008 i el tercer és rotatiu. El nombre d’usos per abonat, motiu del canvi de tarifes, també està estudiat: quasi la meitat fa 50 viatges a l’any; un 17% fa entre 50 i 100 viatges; un 25% entre 100 i 300 viatges, i un 4,6% més de 400 viatges. A aquest darrer grup és a qui el regidor de Mobilitat, Eduard Freixedes, va instar perquè es comprés una bicicleta.\nLa Girocleta s’estabilitza\nEl setembre de l’any 2009, la ciutat de Girona se sumava al corrent estès per moltes ciutats i posava en marxa un sistema de servei públic de lloguer de bicicletes que es va batejar amb el nom de Girocleta. El servei va iniciar-se amb uns 200 abonats, una xifra que va créixer ràpidament, i abans de complir-se el primer any ja tenia uns 1.150 usuaris donats d’alta. Tres anys i escaig després d’inaugurar-se, la Girocleta s’acosta als 1.700 usuaris i sembla que s’estabilitza al voltant d’aquesta xifra.\nLa xarxa d’estacions de Girocleta ha crescut de les vuit inicials a les dotze que hi ha en l’actualitat, intentant millorar la cobertura de la ciutat permetent recorreguts més curts entre parades. Per això, les últimes a posar-se en marxa han estat a la cèntrica plaça Marquès de Camps, a tocar la Gran Via, i al barri de Fontajau, a l’accés nord de la ciutat, amb aparcaments a tocar per permetre que els conductors estacionin amb facilitat i entrin a la ciutat amb la Girocleta.\nL’Ajuntament de Girona fa una bona valoració del servei de Girocleta perquè cal tenir en compte que s’han arribat a fet uns 800 usos diaris, un fet que evita que aquesta mateixa quantitat de cotxes circulin pel centre de la ciutat. Un dels problemes que té la Girocleta és el dèficit que suposa per a les arques municipals, que és d’uns 170.000 euros. El consistori s’ha plantejat poder finançar part d’aquest dèficit permetent publicitat a les bicicletes, sobretot ara amb les creixents dificultats econòmiques que tenen els ajuntaments. L’objectiu del sistema de lloguer públic de bicis a Girona és que l’ús regular dels ciutadans acabi suposant un augment de l’ús de les bicicletes privades i que de retruc permeti una millora del trànsit a la capital gironina.\nDes de l’inici algunes veus han expressat la necessitat que la Girocleta pugui arribar a municipis veïns com ara Salt, Sarrià i Vilablareix.\nEl servei de la Girocleta tampoc està exempt dels problemes més comuns que han sorgit en altres municipis. Els problemes en l’ancoratge de les bicis a l’hora de treure-les o posar-les a les estacions és una de les principals queixes des de fa temps. El govern està treballant per introduir millores al sistema informàtic que resolguin aquests problemes. Els usuaris també s’han queixat de l’estat d’algunes bicicletes. En aquest cas, les peces xineses tarden massa temps a arribar i són de baixa qualitat, per això s’està intentant usar elements europeus de més qualitat.\nCapitals de comarca com ara Terrassa i Granollers i altres municipis com per exemple Sant Andreu de la Barca, van intentar sense èxit implantar un servei municipal per promoure l’ús de la bicicleta que no va reeixir per diversos motius. A Terrassa i Granollers es va conèixer amb el nom d’Ambicia’t. En el primer cas va començar gratuït i com a prova pilot l’abril del 2007, i va arribar a tenir 7.237 usuaris, però des que es va fer de pagament va passar a tenir 98 clients i es va tancar temporalment el juliol del 2011. Ara s’està impulsant de nou només per a joves i al instituts i com a servei als hotels del municipi. En el cas de Granollers, posat en funcionament amb subvenció a finals del 2008, el servei es va retirar el desembre del 2011 pel poc ús que se’n feia.\nA Sant Andreu va funcionar durant dos anys amb l’ús regular de 200 abonats, però va desaparèixer l’agost passat en vèncer el contracte de l’empresa concessionària i quedar desert el nou concurs públic.


Divendres, 22 Març 2013 11:50\nEl casc de la bici a debat\nQuè en penseu? Digueu la vostra a través d’aquest qüestionari:\nEls darrers anys la bicicleta està recuperant protagonisme com a mitjà de transport urbà. Les avantatges de l’ús de la bicicleta estan acceptades i es demanda cada vegada més a les administracions que fomentin l’ús de la bicicleta com a mitjà de transport urbà (baròmetre de la bicicleta de 2011), i la integrin com un vehicle més a les ciutats. Però la incorporació de les bicicletes a les ciutats obliga a repensar els espais i les normatives, i comporta irremeiablement que el cotxe cedeixi a ciclistes i vianants part del protagonisme que ha adquirit al llarg de les darreres dècades.\nAtur registrat 15,8%, beneficiaris de prestacions 9,6%


Adolescència | Tots i totes eduquem a l'Ametlla\nArchive for the ‘Adolescència’ Category\nPosted in Adolescència, Dependències, Hàbits, Salut on 28 Juny 2016| Leave a Comment »\nEl 26 de juny va ser el Dia Internacional de la Lluita contra l’Ús Indegut i el Tràfic Il·lícit de Drogues, per aquest motiu aprofitem per fer-vos arribar una sèrie de recursos que us poden resultar d’utilitat si voleu treballar amb els joves el tema de les addiccions i com combatre-les.\nNo esperis, construeix!\nQuantes més coses construeixis a la teva vida menys espai deixaràs a les drogues.\nAmb qui i amb què viatges? Material per a adolescents amb reflexions -a partir de personatges- i missatges positius sobre algunes drogues, adults referents, amics i amigues, i altres. [accés al document]\nAislados. Videojoc per a la prevenció de drogodependències i altres comportaments de risc [accés al recurs web]\nRecursos i activitats per a joves, famílies i educadors, proposats per joves [accés al recurs web]\nMaterials de l’Associació PDS per treballar amb joves [accés al recurs web]\nProjectes de l’Agència de Salut Pública de Catalunya adreçats a joves a partir dels 14 anys [accés al recurs web] i majors de 18 anys [accés al recurs web]\nInformació sobre drogues i preguntes més freqüents elaborades per Energy Control [accés al recurs web]\nCatàleg de materials, programes i manuals per a la prevenció i l’atenció sobre drogues. Agència de Salut Pública de Catalunya [accés al recurs web]\nPrograma Controles? de l’Àrea d’Atenció a les Persones de la Diputació de Barcelona [accés al recurs web]\nDrogodependències – Centre SPOTT [accés al recurs web]\nPosted in Adolescència, Aprenentage, Autoestima, Treball, Viure i conviure on 31 Mai 2016| Leave a Comment »\nJust al cap d’un mes de la interessant i motivadora xerrada que ens va proporcionar Román Castro, Sociòleg, politòleg i professor de la Universidad Internacional de La Rioja ha presentat el llibre “Preparados para un mundo Global. 50 cosas que hay que saber para manejarse bien en el siglo XXI”.\nHem de dir que ens vam quedar amb el regust i la idea que el seu missatge l’havien d’escoltar no només altres pares i mares, si no també els nostres adolescents, per això us convidem a llegir el seu llibre acabat de sortir del forn.\nAprofitem per fe-vos arribar una reflexió del propi autor sobre la xerrada que va pronunciar el passat mes d’abril “Quin futur espera als nostres fills?” :\n“Fa escasses setmanes vaig tenir la satisfacció de fer una xerrada a pares i pares de l’Ametlla del Vallès sobre un tema tant atractiu i incert com és el futur. La xerrada es titulava”Quin futur espera als nostres fills i filles, als joves i adolescents?”, i el tema s’emmarcava en prospetives econòmiques i de mercats, és a dir: educació, treball i mercats.\nEl punt de partida va ser que l’educació a Catalunya, i a tot arreu, té un valor social de gran rellevància: invertir en educació genera efectes positius en equitat social, en qualitat de vida i en progrés social i econòmic.\nLa formació de la població afavoreix l’equitat social, ofereix oportunitats de mobilitat social, millora la qualitat de vida dels col·lectius i el desenvolupament econòmic.\nEn definitiva, aquestes relacions evidencien que, encara que no sigui condició suficient, la població que decideix invertir en formació té més probabilitats d’assolir una millor posició social i de tenir millors condicions de vida, i aquest retorn afavoreix precisament que la població inverteixi més a formar-se. Invertir en educació sempre surt a compte.\nLa confiança és un diamant que costa molt de construir. És com la clau de volta o els pilars que sostenen els edificis o les relacions humanes. Quan es perd, tot cau, tot es desfà. En psicologia és clàssic l’anomenat efecte Pigmalió, que s’il·lustra de la següent manera: uns psicòlegs van falsificar els expedients d’uns mals alumnes al passar d’un nivell a un altre i van dir als nous professors que el centre tenia moltes esperances dipositades en aquells nois. Al final del curs els maldestres alumnes s’havien convertit en uns raonables bons estudiants.\nLa lliçó és que la confiança ha d’estar al començament, no pas al final. Al començament és quan hem de transmetre confiança en les possibilitats. Confiar en les possibilitats és sempre un millor punt de partida que el derrotisme. La incertesa no ens pot anular. No sabem com els anirà la vida als nostres fills i filles, però sí que sabem que hi ha una relació directa entre educació i renda, i entre renda i autonomia personal i vital.”\nEntre tots i totes, en la família i la pròpia comunitat de referència, hem de transmetre confiança en el futur, en les nostres possibilitats.\nDepèn de nosaltres, de ningú més.\nInvertir en educació i en confiança surt a compte.\nArticle extret del diari de l’Ametlla de maig\nADOLESCÈNCIA I PREADOLESCÈNCIA, AGAFA’T QUE VENEN CORBES. 30 eines i recursos per a pares previsors.\nPosted in Adolescència, Comunicació, Desenvolupament, Guies, Límits, Viure i conviure on 11 Abril 2016| Leave a Comment »\nDurant el mes de febrer, s’han celebrat a l’institut Eugeni Xammar els tallers conduits molt activament per la psicòloga Noemí Luelmo, destinat a acompanyar a les famílies en l’etapa del canvi adolescent. Aquests tallers han permès pensar, compartir i acompanyar a les famílies i abordar les diferents situacions i dificultats que es donen en la vida quotidiana de l’àmbit familiar, de manera pràctica, facilitant el reconeixement i descobriment de les pròpies capacitats per la gestió d’aquest moment vital (límits, gestió emocional, lideratge, empatia, flexibilitat, negociació, comunicació,…).\nUs fem arribar el document de treball que la ponent ha fet servir i que generosament ens permet compartir amb tothom:\nMoltes gràcies Noemí, ens has ajudat a pensar sobre moltes coses, a saber trobar cadascú el seu camí i a poder-nos situar en el nostre rol de pares/mares!\nPosted in Adolescència, Comunicació, Respecte, Viure i conviure on 27 gener 2016| Leave a Comment »\nPosted in Adolescència, Consum, Dependències, Hàbits, Salut on 11 Juliol 2014| Leave a Comment »\nPosted in Adolescència, Aprenentage, Circuits educatius on 10 Març 2014| Leave a Comment »\nAquest passat divendres Toni Argent ens va oferir una amena xerrada amb l’objectiu de preparar les famílies el canvi cap a la secundària.\nUs deixem el material treballat:\nTambé us deixem l’interessant estudi coordinat per el mateix ponent, Toni Argent : Projecte Educatiu MILLOREM Aquest projecte sorgeix de l’Associació educativa i formativa TBCLASS, associació sense ànim de lucre formada per mestres i professors que dediquen part del seu temps de lleure a realitzar diferents i variades activitats relacionades amb la formació, aprenentatge i recerca educativa. És un projecte d’investigació sobre les causes que provocaven el fracàs escolar a la comarca del Vallès Oriental. Aquesta primera edició (curs 2010-2011) va comptar amb la participació de 12.224 alumnes.\nEls objectius d’aquest estudi han estat:\n– Detectar els factors que impedeixen als alumnes de secundària aconseguir l’èxit escolar.\n– Proposar mesures que facilitin la millora de la situació educativa i l’aprenentatge dels alumnes.\nUs animem a llegir-lo i a reflexionar tots plegats amb les propostes de millora que s’ofereixen:\nADOLESCENTS: EDUCANT PARES I MARES\nPosted in Adolescència, Afectivitat, Autoritat i disciplina, Desenvolupament, Guies, Valors, Viure i conviure on 26 Novembre 2012| Leave a Comment »\nAquest dimarts, 21 de novembre, els educadors Ricard Jiménez i Pere Salvador van muntar una escola de pares al plató de “Singulars”. Us resumim algunes de les seves reflexions i els seus consells:\n“A l’adolescència no només es produeixen canvis físics, sinó també canvis mentals i canvis de necessitats. Una de les necessitats primordials dels adolescents són els amics. No podem escollir els amics dels nostres fills, però sí on els han de fer. No tots els espais afavoreixen l’educació, i els amics són els moduladors de la conducta dels adolescents”.\n“Els adolescents també necessiten trencar, allunyar-se de les rutines dels adults. Per als adults la rutina és un aliat, ens ajuda a viure millor. Repetir les mateixes tasques ens permet simultaniejar diverses tasques alhora. Els joves, en canvi, rebutgen la rutina. I això té a veure amb els tres eixos on es fonamenta la personalitat estable: l’autoestima, l’autoconcepte i l’autoeficàcia. En els adolescents aquests tres pilars de la personalitat s’estan formant”.\n“L’autoconcepte és la percepció del propi cos com la màquina que ens permet viure, i l’autoeficàcia és saber en què som bons i en què no som tan bons. Això ens permetrà potenciar i refermar les nostres capacitats”.\n“La formació de la personalitat pot comportar patiment; per això l’adolescència pot ser una etapa difícil de la vida, perquè els costa reconèixer-se a ells mateixos”.\n“Una altra de les necessitats bàsiques dels adolescents és la llibertat. Aprendre a exercitar la llibertat és fonamental per al desenvolupament de la persona i l’entrada en la vida adulta”.\n“Hem de créixer com a persones i també hem de créixer moralment. No sempre tenim la mateixa concepció moral de la vida i de la societat. Quan som molt petits ens governen una sèrie d’impulsos. Un nadó plora quan té gana, fred, quan vol que l’acaronin. A mesura que anem creixent hem d’anar aprenent que hi ha límits i normes. Però els pares han de ser capaços de dosificar com imposen aquestes normes. Ni tot poden ser càstigs ni tampoc tot poden ser premis“.\n“Si volem que els nostres fills siguin responsables els hem d’educar en la responsabilitat“.\n“Quan eduquem i imposem normes hem de ser coherents. L’arbitrarietat causa confusió i els nostres fills han de tenir molt clar que hi ha uns límits que s’han de respectar. Les nostres actuacions han de partir de dos principis: ells fan les coses no per perjudicar-nos i cada cop que hem de castigar ho hem de fer amb el cap, no amb el cor. Cal agafar distància i controlar les emocions per actuar millor. La millor forma de gestionar l’adolescència dels fills és a través del diàleg“.\n“Els pares han de reivindicar la seva quota d’amor, l’amor és un gran motor. Els sentiments són un dels fonaments de la persona i la convivència. Ha de ser una prioritat no trencar els vincles afectius. El contacte físic és molt important, els hem de dir més que els estimem i hem d’exigir que ells també ho facin amb nosaltres“.\n“Hem d’exercir l’autoritat. Si ens convertim en els amics dels nostres fills, ells es queden orfes“.\nTINC UN ADOLESCENT A CASA\nPosted in Adolescència, Viure i conviure, tagged Desenvolupament on 22 febrer 2011| Leave a Comment »\nEXCELENT GUIA PER A UNA CONVIVÈNCIA SALUDABLE, que ha elaborat l’Àrea de Salut Pública i Consum de la Diputació de Barcelona.


Inaugurat el monument d’homenatge als anti-transvasament La República\nInaugurat el monument d’homenatge als anti-transvasament\nEl monument, que consta del nombre de nusos corresponent al número de municipis de les Terres de l’Ebre, va ser ahir diumenge 16 de desembre a les 17 hores. L’acte d’inauguració consistií en l’encesa de l’enllumenat del monument i en els parlaments dels alcaldes de Roquetes i Tortosa, Francesc Gas i Ferran Bel, respectivament. A més, hi hagué un petit refrigeri que fou amenitzat pel grup de música popular Quico el Célio, el Noi i el Mut de Ferreries.\nLes peces del monument simbolitzen el nus anti-transvasament, logotip de la Plataforma en Defensa de l’Ebre. El logotip representa una canonada d’aigua lligada. L’acte d’inauguració ha consistit en l’encesa de les llums de color blau situades al voltant dels nusos i que serviran per il·luminar el monument a les nits.\nL’Ajuntament de Roquetes va fer entrega de 12.000 euros a la Plataforma per a la Defensa de l’Ebre (PDE), com a contribució del consistori al finançament del monument d’homenatge al moviment social antitransvasista que la PDE ha promogut a la rotonda Terres de l’Ebre, a l’Eix de l’Ebre. L’Ajuntament roquetenc, segons ha recordat un comunicat municipal, és un dels pocs ens municipals que ha col·laborat econòmicament en el finançament del monument, juntament amb el de Tortosa.


Front comú de Catalunya, Balears i País Valencià contra el dèficit autonòmic de Montoro - MésEconomia\nFront comú de Catalunya, Balears i País Valencià contra el dèficit autonòmic de Montoro\nEl ministre d'Hisenda espanyol, Cristobal Montoro, en una imatge d'arxiu. / ACN\nOfensiva política contra el dèficit fiscal marcat per Madrid per part de Catalunya, Illes Balears i el País València. El Consell de Política Fiscal i Financera d’ahir va establir un nou objectiu del dèficit autonòmic del 0,6% del PIB, una dècima per sobre del previst. L’augment, però, va ser considerat insuficient pel govern català, el balear i el valencià, que van ser les úniques comunitats autònomes que van votar-hi en contra.\nEl vicepresident i conseller d’Economia i Hisenda català, Oriol Junqueras, va explicar que les xifres estan “absolutament allunyades del que necessiten i mereixen els ciutadans”, segons recollia l’ACN. El Govern reclama un topall del 1,18% del PIB, per tal d’aconseguir una distribució més equitativa del dèficit entre l’adminitració central i les territorials. La diferència suposa un ajust de més de 1.320 milions d’euros per Catalunya.\nMés sorprenent va ser el vot en contra del País València i Illes Baleras, dues comunitats governades per coalicions encapçalades per les formacions territorials del PSOE. Tot i que PSOE i PP havien pactat el dèficit autonòmic ahir mateix, i la resta de regions socialistes van abstendre’s durant la votació del Consell de Política Fiscal i Financera, País València i Balears van decidir posicionar-se en contra.\nEl conseller d’Hisenda i Model Econòmic valencià, Vicent Soler, es va mostrar especialment dur, i va anunciar que votaria en contra de “tot el que decidís” el consell, ja que resulta impossible que la Generalitat valenciana pugui “complir qualsevol objectiu de dèficit a causa de l’infrafinançament”.


Les relliscades del canvi | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLes relliscades del canvi\nXavier Fina relata a ‘Sense treva’ els encerts i les ombres dels primers cent dies del nou govern de Barcelona\nBarcelona 18 DES 2015 - 14:05\tCET\nXavier Fina s'ha enfrontat a la proesa d'escriure un llibre exprés sobre els primers cent dies de govern d'Ada Colau. A la presentació en societat de 'Sense treva' (Pòrtic), divendres passat a La Casa del Llibre, l'autor va confessar que ho va passar fatal en la seva elaboració per la pressió del temps. Però el treball ha valgut la pena. 'Sense treva' és l'obra d'un gestor cultural amb molts anys d'experiència treballant per a l'Administració barcelonina. Fina diu que no ha volgut ser equidistant, no amaga les seves simpaties per Barcelona en Comú, però el cert és que ha tingut l'honradesa d'acompanyar cada apunt positiu del nou Ajuntament amb un de negatiu. Els partidaris de la nova esquerra trobaran a 'Sense treva' una lectura per tocar de peus a terra; els escèptics, un munt d'excuses per continuar sent escèptics.\nAda Colau, el dia que va ser investida alcaldessa. Gianluca Battista\nLa il·lusió i l'experiència en activisme social han estat el gran baluard de l'equip Colau. El llibre incideix en aquests mèrits, però també destaca les debilitats de l'invent. Colau ha insistit en aquesta campanya de les eleccions generals que han demostrat que estan sobradament preparats per conduir Barcelona. El cert és que el primer que sorprèn de la lectura de Sense treva és la manca de preparació durant els primers tres mesos del nou govern: “Quan et presentes a unes eleccions i tens alguna opció de guanyar, et prepares mínimament per al dia després: esborrany de cartipàs, aproximació d'organigrama, noms de possibles col·laboradors. I res. Alguna d'aquestes qüestions no és que no tinguessin resposta, és que ni hi havia consciència de l'existència de pregunta”.\nLa narració de Fina, farcida d'anècdotes, barreja fets i opinions com si fossin una obra de teatre: “Ada Colau havia de formar un equip de treball i a causa de la improbable victòria i d'una certa irresponsabilitat, no tenien res previst. A banda, esclar, d'un cercle de confiança, tots amics –massa amics– que era evident que la seguirien a l'Ajuntament. Encara no disposava de les dependències municipals i el local de Barcelona en Comú és un espai diàfan on no es poden tenir reunions privades i, encara menys, si han de ser amb una certa discreció. Moltes d'aquelles entrevistes es van fer en bars. Algun cop, els qui havien rebut la trucada expressaven la seva estranyesa i reticència a trobar-se en un bar. La futura alcaldessa els confessava la veritat: no sé on podem anar. En alguns casos, qui havia rebut aquella trucada, acabava rebent una agraïda Colau a casa seva”.\nFidelitats versus meritocràcia\nFina analitza la composició del govern municipal i arriba a la conclusió que Colau, en molts casos, va escollir gent de confiança posant la meritocràcia en un segon terme. L'Observatori Drets Econòmics Socials i Culturals (DESC) és el planter de Colau. Sense treva ho analitza amb diversos exemples. Un d'ells és el d'Águeda Bañón, la nova directora de Comunicació de l'Ajuntament i antiga webmaster del DESC. El nomenament de Bañón va ser polèmic pel seu activisme com a artista postporno, un vessant de la cultura i el feminisme tan respectable com qualsevol altre. Per Fina, el problema és un altre: “La fidelitat, la confiança i el compromís són factors rellevants per contractar un professional. Però haurien d'anar acompanyats d'uns mèrits demostrables per un currículum que, en aquest cas, només pot incloure el ja famós DESC. El debat dels orins i del postporno no ens ha deixat valorar l'adequació tècnica d'un nomenament que, com a mínim, genera dubtes”.\nExcés de gesticulació\nEl nou Ajuntament ha estat guarnit amb una política de performances. El seu paradigma, i el cas més ben descrit per Fina, va ser la retirada del rei Joan Carles de la sala de plens. Observant els vídeos de l'esdeveniment, l'autor explica que l'operació es va haver de fer dues vegades perquè els periodistes que feien tard, ho poguessin filmar. L'espectacle va ser dels que marquen una època, per això, segons Fina, el primer tinent d'alcalde, Gerardo Pisarello, seguia l'operatiu “expressant un sentiment a mig camí entre la satisfacció i la transcendència”: “El bust del Rei ha estat introduït en una capsa reutilitzada i massa petita. El front del rei sobresurt per sobre de la capsa. Però aquests herois republicans, els dos operaris, ho tenen tot previst: disposen d'una capsa encara més vella i trencada que l'anterior per fer una mena de tapa. Després de passar-hi una bona dosi de cinta aïllant, uns dels operaris s'ha endut el cap del Rei [...]. Torno a pensar en Tarradellas: fer les coses d'una certa manera”.\nConflicte pels pressupostos\nFina considera que Pisarello és una mena d'Alfonso Guerra de l'Ajuntament, perquè s'ocupa de la feina bruta de Colau, la fa quedar “seductora i simpàtica”. “Com Guerra, és intel·ligent i treballador. Com Guerra, fa ulls d'entremaliat quan en fa una de les seves”. Pisarello, com Guerra, mana molt. El conflicte intern per la gestió dels pressupostos és un dels aspectes menys coneguts del nou Ajuntament que descobreix el llibre. Després d'escollir Jordi Martí com a gerent, Martí volia fitxar Marta Clari com a gerent de coordinació i recursos. Una de les funcions més importants d'aquesta gerència és la supervisió dels pressupostos, però Fina explica que Pisarello va imposar que aquesta competència fos seva: “En el fons hi ha una lluita de poder: Pisarello vol controlar. Colau valora i necessita Pisarello. Són amics i ara no és el moment de lluites. Clari no accepta una gerència a la qual treuen la seva funció central. Arriben a un acord: serà gerent de l'Institut d'Esport. Sense el pressupost, Martí també perd una competència pròpia. Però no vol ni pot fer-ne causa”.\nL’ambició de Raimundo Viejo\nRaimundo Viejo ha estat un dels errors més evidents en la distribució de càrrecs entre els diversos grups que conformen Barcelona en Comú. Viejo, representant Podem, ha ocupat les regidories de Gràcia i la d'Educació i Universitat. Viejo i la seva ambició han acabat suposant un inconvenient perquè sempre havia tingut al cap saltar al Congrés, segons Fina: “Poques setmanes després [de la victòria a les municipals], tothom et deia que Raimundo Viejo estava a punt de deixar l'Ajuntament per incorporar-se a les llistes de Podem al Congrés espanyol [...]. Malgrat la seva previsible marxa, no es va conformar amb el que se li va adjudicar en el cartipàs en un primer moment. Educació i les Corts era clarament insuficient. En volia més. Mentrestant una cofoia Laura Pérez ja s'havia anat a presentar a l'equip directiu del districte de Gràcia. La queixa de Viejo va tenir efectes i es van intercanviar districtes”.\nJanet Sanz, musa d’Antoni Vives\nAl marge de l'anàlisi dels aspectes més polítics i tècnics, Fina també recull històries personals dels nous protagonistes de l'Ajuntament. Fina assegura que Laia Ortiz enyora l'anterior experiència com a diputada al Congrés: “L'aterratge a Barcelona està sent molt dur. Sovint enyora l'AVE. Allà li donaven més premis per ser bona diputada, cobrava més del doble, treballava menys i no tenia tanta pressió”. El relat més sucós és probablement un desacord que van tenir Janet Sanz i Antoni Vives. L'exregidor de CiU, a banda de polític, és un escriptor reconegut: “En la seva última novel·la va convertir la jove regidora en un personatge de ficció amb una forta càrrega eròtica. Un exemplar li va ser convenientment regalat i dedicat per l'autor a la seva musa i tanmateix rival política. Tot plegat, a Sanz no li va fer cap gràcia”.


Un primer de maig pels sanitaris (Rusc d'abella) - VilaWeb\nAbans de donar la benvinguda a un primer de maig virtual per la COVID-19, voldríem recomanar-vos, encara amb la rosa de fons de pantalla, pel Sant Jordi del 23 de juliol la lectura de la reedició recent del llibre: ‘Les grans epidèmies modernes’ de Salvador Macip, perquè si no sabíem de microbis, virus i pandèmies caldrà aprendre’n i molt, com ho indica el seu autor, que és metge i doctor en genètica molecular. En Macip dirigeix un laboratori a Leicester, al Regne unit, sobre envelliment i càncer. Nascut a Blanes, viu confinat a casa seva al Regne Unit, des d’on treballa virtualment per a la Universitat de Leicester i per a la Universitat Oberta de Catalunya. Aquest també prolífic escriptor es fa una gran pregunta que també ens fem nosaltres sobre si podrem vèncer el coronavirus.\nPer a Macip aquesta pandèmia no és la grossa, com assenyala en una entrevista a @vilaweb, i indica, també, que les pandèmies continuaran sent freqüents, i sense la cooperació de la gent no es podrà fer front a les infeccions amb garanties d’èxit. Un llibre que ara recomanem, especialment, als pares i les mares dels infants i adolescents que, des de diumenge, surten i gaudeixen d’una hora al carrer per fer-ho amb empatia amb el personal sanitari, amb les famílies i amb els autònoms/es a l’atur i, sobretot, per fer-ho amb total respecte i amb l’estricte distanciament social. Un llibre també indicat pels esportistes o a les persones que faran esport, i la gent gran passejarà ,el proper dissabte 2 de maig, als carrers de pobles i ciutats. I, com no, als governs i governants.\nSens dubte, aquesta col·laboració dels catalans i catalanes confinats, de forma correcta durant més de sis setmanes, tot i algunes irresponsables escapades de persones a les segones residències i d’altres indrets per setmana santa, han ajudat als professionals i investigadors de la salut i ha contribuït a resoldre de la millor manera, tot i amb esforços sobrehumans i posant en risc les seves vides, l’atenció i la cura dels malalts. Un personal sanitari que, a més de salvar vides, també han viscut, malauradament, la pèrdua a data d’ahir de més de 5.769 persones als hospitals amb una fortalesa i intel·ligència emocional insuperable i que esperem no els passi factura, tot i que compten amb la WepApp GestioEmocional.cat del Departament de Salut. Com també ho han fet el personal gerocultor a les residències. Gràcies sempre a tots vosaltres i també a ‘Open Arms’ i ‘Metges sense fronteres’.\nAquest únic primer de maig virtual volem homenatjar al personal sanitari i el volem situar, ben merescudament, al cap de la manifestació del dia del treballador/a (en aquesta ocasió, els líders sindicals i polítics els posarem a la cua) seguits de tots els treballadors/es essencials que han estat sempre, des del 14 de març, més que exemplars i que s’han convertit en els grans mestres de l’ètica humanitària que tan oblidada semblava estar.\nPerò, enguany, aquesta manifestació compta també amb la solidaritat com el gran motor d’un gran treball altruista excepcional i que ha estat indispensable per afrontar la COVID-19. I amb el lema: ‘els catalans i catalanes som solidaris‘ molts treballadors voluntaris jubilats, estudiants, persones en l’atur (més de 411.600 registrats fins a la segona setmana de març) han regalat i regalen el seu temps, la matèria prima (entitats, empreses i botiguers) i la seva feina per salvar vides i per equipar de material de protecció al personal sanitari d’hospitals, residències i CAP’s sense rebre res a canvi. Bé, sí, el més gran i el més valuós que és ara l’estima i l’admiració de les persones i dels professionals de la salut. Una estima i admiració mútua i que mai podrà tenir un preu.\nPer a tots ells i elles el nostre gran reconeixement en aquest primer de maig, dia del treballador/a, i que paradoxalment sigui la que possiblement compti amb menys treballadors i treballadores actius/ves i amb més persones a l’atur. Esperem que la pandèmia ens alliberi i que el sistema econòmic, d’acord amb la visió de Macip, es reorganitzi a fons. Mentre l’orgull del poble creix amb @sanitarisxrep que han fet i fan una tasca impecable en la distribució i la coordinació de la producció de mascaretes, guants, gel hidroalcohòlic, casquets, bates, salva-orelles i pantalles protectores. Disposeu d’informació més detallada de @sanitarisxrep a la seva nova web: https://sanitarisxrep.cat/coronavirus/\nAquesta tasca solidària de @sanitarisxrep de distribució de material a residències i hospitals que ha estat possible gràcies als donatius realitzats a sanitarisrepublicans@prontomail.com i a l’ajuda de @escamotsmotards i taxistes anònims. També a @omplimM que és una xarxa que compta amb més de 1.000 voluntaris que, des de casa, contribueix i a la producció i la distribució del material de protecció així com de mòbils i tabletes als hospitals; una xarxa de producció logística i també d’equips d’enginyeria i industrials amb material 3D, sense oblidar els @anc_bombers, @bombers.cst i els @psicòlegsanc que ofereixen un servei gratuït d’assistència i suport psicològic trucant al telèfon: 933471714, de 9h a 21hores, i també ofereixen suport als professionals amb una guia al següent enllaç:.\nAquest treball de creació de mascaretes i bates l’han encapçalat, sens dubte, les cosidores anònimes i les àvies de tot el territori amb la confecció inicial de mascaretes coordinades per la Lu @dubtantdetot111 i per @RobinHat_ i amb el voluntariat de @labarraqueta, @suportgracia, voluntaris del Bagès i 3D Garrotxa protecció, cosidores del Baix Penedès, @delsmakers, @covidmakers_cat i @teiximrepublica. Actualment, la producció es centra en la realització de bates quirúrgiques, com saben fer solidàriament @Cdr_Mollet (una tasca magnífica i gran en producció la d’aquest CDR) @cdrcalldetenes @cdrAltTer i la botiga ESMAR de vetes i fils, i roba interior de Barcelona i la qual, en breu, us presentarem. Una botiga amb de 85 anys d’activitat i de les poques que queden en la història del comerç barceloní de vetes i fils i que en el procés de cosir bates quirúrgiques han realitzat el següent:\nun patró senzill, i ràpid de tallar i cosir, d’una bata per a personal sanitari\nun vídeo de com cosir la bata per enviar-lo a tothom que faci bates\nun vídeo de com fer un casquet pel personal sanitari\nSón quatre persones treballant voluntàriament els pares i les dues germanes: na Glòria i na Raquel que són la quarta generació d’aquest comerç. Una talla, dues cusen, i un plega. I expliquen que: “evidentment totes les hores que hi dediquem, que en són moltes, no cobrem res i son totalment voluntàries. Tampoc no cobrem els fils que utilitzem. Els retallets de roba que sobren de les mànigues les donem a gent que fa mascaretes i les utilitza com a filtre. Com que cada cop tenim més pràctica i ara arriben les bates tallades amb una màquina, la producció es més ràpida. En portem unes 600 bates confeccionades. Uns tres dies a la setmana passa per la botiga en Marius de @sanitarisxrep i ens recull la producció. També assessorem a les persones que volen fer mascaretes amb els material i com fer-les de la millor forma”.\nI del comerç de vetes i fils de la gran família Esmar de Barcelona passem a la tasca de coordinació i de producció solidària de la xarxa dels consells locals del @ConsellxRepública. Actualment, també estan immersos en la confecció de bates amb les cosidores de Llavaneres, Girona i Lleida, a més de @ClxRepgracia, @CxReplleida i de les mascaretes infantils per @CxRepBesalú i per a persones sordes pel consell local de Vilassar de Dalt @ConsellxRepVdD. També citem la col·laboració dels patronistes de moda com @josepabril i @miriamposa que han reorientat els seus negocis tèxtils amb la confecció de material de protecció sanitari adaptant-los a la situació actual. Ens trobem amb una llarga llista de voluntariat dels consells locals per a la república que han contribuït en la realització del divers material com són entre d’altres: @CxRCardedeu, @CxRLaGarriga, @consellxrterrassa, @CxRSabadell, @ClxRPalafrugell, @Consellnord, @ClxRGranollers, @ClxrMontornesV @CxRcdhg, @ClxRSantCugat i els consells locals de Palafolls, Sort, Rialp, Alt Àneu, Cervera, Tàrrega, Tremp, La Pobla, Baix Pallars, Santa Coloma de Gramenet, Badalona.. etc.\nAquest teletreball solidari per fer front al coronavirus que ha assolit en les xarxes socials un alt rendiment de producció en el subministrament, l’assessorament, la coordinació de nous projectes i la reorientació d’empreses de la mà d’un gran professional en Joan Canadell @joancanadellb, president de la cambra de comerç de Barcelona @cambrabcn. La seva visió comercial i empresarial ha jugat i juga un gran paper per fer front a la crisi del coronavirus i el situa com un dels grans valors de l’economia catalana. La seva incansable energia i creativitat el converteix en un excel·lent i innovador fil de connexió entre empresaris, entitats, treballadors solidaris, professionals de la salut i administracions. Sap defensar i promoure el teixit industrial català i té visió per enllaçar les iniciatives de les empreses, botiguers i ciutadania i el més important és que és una persona propera.\nUn clar exemple de bona connexió ha estat el #Maskplus en la que cinc empreses de diferents sectors de la Conca d’Òdena han unit les seves forces i coneixements per produir mascaretes antivirals i reutilitzables. La preocupació de @joancanadellb és l’actual situació econòmica de Catalunya i per aquest motiu mobilitzarà, els propers dies 6 i 7 de maig, a l’empresariat contra la COVID amb un #Reactivem-nos que parteix de dos objectius: arrencar activitats de forma segura i pensar en mesures per dinamitzar sectors econòmics. Un reactivem-nos que també vol comptar amb les vostres propostes que podeu adreçar a: idees-reactivació@cambrabcn.org. També podeu accedir a @asencat que és un equip de consultors sèniors voluntaris amb ganes d’ajudar i activar l’economia. I a suport_coronavirus@cambrabcn.org.\nD’altra banda, atesa la situació de crisi econòmica el govern de la Generalitat de Catalunya ha aprovat una línia d’ajuts directes per donar suport a microempreses i professionals del sector turístic. Fins el proper 5 de maig els autònoms poden sol·licitar l’ajut fins a 2000 euros al Departament de Treball, Afers Socials i Famílies. També s’ofereix una línia de flexibilització dels expedients temporals de Regulació d’Ocupació (ERTO) i de mesures per pal·liar els efectes de la COVID-19 en cooperatives i societats laborals i participades: http://www.accio.gencat.cat/ca/serveis/cercador-ajuts-empresa/\nCitem també la línia d’ajuts directes per donar suport a la cultura per pal.liar el fort impacte de la COVID-19. I els ajuts dels serveis socials, bancs d’aliments i Càritas així com dels ajuntaments. Citem el @ajbalenya per la seva àmplia llista d’ajudes socials i a establiments comercials per fer front a la COVID-19 ▶https://t.co/M1Em4Fjmly\nRecentment, el govern ha anunciat la posada en marxa d’un ajut de 200 euros a les persones aturades, a les que formin part d’un ERTO i als autònoms/es. Us enllacem a la web on disposareu de més informació d’ajuts: https://web.gencat.cat/ca/coronavirus/\nEsperem que el motor econòmic de la nostra Catalunya, aflebit per la crisi de la COVID-19, recuperi la força imparable per tirar endavant.\ncom era abans,\nperò en sortirem\nsi ajuntem mans.\nCal canviar aquest paradigma,\ni fer tot nou\nGràcies a les paraules d’en @PerePeries i @Byjunkye i @Tobuushi.\nI desitgem una ràpida recuperació a totes les persones malaltes per la COVID-19.\n'Un primer de maig pels sanitaris'


L’alcalde de Lleida reclama eines jurídiques per assegurar que els infectats pel virus es quedin a casa i s’aïllin\nSalut detecta pacients de coronavirus que se salten el confinament domiciliari a Lleida. // ACN - Oriol Bosch\nActualitzada el 08-07-2020 21:42\nEl departament de Salut ha constatat que alguns pacients de coronavirus no atenen les mesures de prevenció i no es confinen al seu domicili, per això insisteixen que el problema no és només sanitari, sinó també social.\nDe fet, l’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, ha posat sobre la taula la possibilitat d’aplicar mesures judicials als contagiats que no compleixen l’aïllament.\nHe posat sobre la taula la necessitat de buscar algun mecanisme jurídic que permetés tapar aquesta petita o mitjana via d’aigua en el nostre sistema\nPel que fa al seguiment de casos, el departament contactarà amb els ajuntaments del Segrià per fer seguiments a peu de carrer. Salut també continuarà el cribratge a les 33 residències de la comarca. Des de dilluns i fins ara els sanitaris han fet testos als usuaris i treballadors de 4 centres residencials.\nJa són 16 els brots actius a la comarca, i se n’estudia un altre de possible en una residència. Tot i que l’Hospital Arnau de Vilanova de Lleida està obrint nous espais per atendre pacients amb covid, Salut alerta que falten professionals sanitaris. I és que a alguns se’ls va demanar que fessin vacances durant l’estiu perquè carreguessin piles pel possible rebrot a la tardor.\n08-07-2020 08:17 COVID-19


entitats | CiutatBeta\nTemas Publicaciones: entitats\nA qui li agrada CiutatBeta?\n25 agosto, 2012\t2 Comentarios\nL’equip de Ciutat Beta treballa dia a dia per establir relacions, aliances i unir forces en el camí i trajectòria del projecte. Ciutat Beta és una nova experiència formativa amb l’objectiu d’investigar i explorar idees i processos que ens condueixin a solucions creatives en circumstàncies o problemàtiques que ens apareixen de manera quotidiana a territori urbà. Pel projecte és vital la interrelació de persones de procedència professional diversa i compartir el coneixement i els punts de vista dels seus agents, institucions i entitats que les representen. Pretenem construir Ciutat Beta junts, creiem en el seu poder de transformació social. Contacteu-nos a projectes@ceesc.cat i en parlem. Us presentem les tres primeres entitats que s’hi apunten: L’Associació Catalana d’Empreses del Lleure, l’Educació ...\tLeer Más »


Una aliança antiracista i antifeixista més necessària que mai - directa.cat\nUna aliança antiracista i antifeixista més necessària que mai\nDavant els diversos eixos de dominació del sistema, des de la Plataforma Crida contra el Racisme i el Feixisme defensen "espais amplis de vertebració i confluència" de les lluites. Especialment, en un moment de normalització dels discursos de l'odi i davant el caràcter homogeneïtzador, autoritari, normativitzador i totalitari del feixisme, aposten perquè la lluita antiracista i antifeixista vagin plegades. Aquest article forma part de la sèrie de col·laboracions d'opinió i anàlisi que la 'Directa' posa a disposició de diversos espais i col·lectius socials\nJavier Moya CridaCr\nMembre de la Plataforma Crida contra el Racisme i el Feixisme\n“En el principi és el crit”. Un crit d’horror, un crit de ràbia, un crit d’ira. Davant la mutilació, davant l’alienació de la vida provocada pel sistema. El crit és el punt de partida de la lluita i ha de ser-ho també dfe la reflexió. Les persones irades, en rebel·lia, reunides en un sentiment comú de dolor, enfront de la injustícia i explotació, pròpia i aliena, aconsegueixen un consens d’actuació.\nPerò per a això cal transcendir el dolor i introduir el principi d’esperança. És l’esperança en la possibilitat de transformar l’estat de coses, de construir una societat més justa, la que acaba per provocar l’acció.\nL’horror sorgeix de l’amargor històrica, però si no transcendeix aqueixa amargor, només condueix a la depressió vital i política. De manera similar, si l’esperança no està fermament assentada en l’amargor, aquesta acaba en un optimisme superficial, inútil. Dit d’una altra forma, el passat ens nodreix amb les experiències, els aprenentatges del que és insuportable, la qual cosa cal transformar, i també del que ens és valuós. En el present es produeix l’acció, però és des del futur d’on es concita l’esperança i la imaginació, la creativitat i el compromís, és a dir la utopia.\nCal transcendir el dolor i introduir el principi d’esperança. És l’esperança en la possibilitat de transformar l’estat de coses, de construir una societat més justa, la que acaba per provocar l’acció\nLes experiències del dolor són diverses, perquè diverses són les formes d’opressió del sistema. I per això també la diversitat de les lluites i la diversitat de les utopies. Apostem per les utopies en plural, per uns principis orientadors que són diversos, perquè diversos són els sofriments, diverses són les dominacions. Sabem que la utopia única, monolítica, condueix històricament a la intolerància i finalment a la incapacitat transformadora.\nCrec que és important recordar en aquest punt, encara que probablement és una cosa ben sabuda per aquelles persones que estan llegint aquestes línies, que el sistema es fonamenta i reprodueix al voltant bàsicament de quatre eixos de dominació.\nL’eix de dominació Colonial, que sosté el poder dels països del Nord global sobre els pobles del Sud, fonamentat en el racisme com a ideologia, que afirma la superioritat de les persones blanques, sobre les persones “racialitzades”, les persones “negres”. En l’antiracisme o decolonialisme s’engloben les lluites que enfronten aquesta dominació.\nL’eix de dominació Colonial sosté el poder dels països del Nord global sobre els pobles del Sud, fonamentat en el racisme com a ideologia, que afirma la superioritat de les persones blanques, sobre les persones “racialitzades”\nL’eix de dominació Patriarcal, que sosté el poder d’un gènere, el masculí, sobre un altre gènere, el femení, fonamentat en el masclisme com a ideologia, que afirma la superioritat dels homes, sobre les dones. El feminisme com a moviment engloba les lluites que enfronten el patriarcat.\nL’eix de dominació Capitalista, que sosté el poder de la classe capitalista respecte a les classes populars, fonamentat en el liberalisme i el classisme com a ideologies, que afirmen la superioritat i l’atribució de majors drets per a la classe dominant. L’anticapitalisme és el moviment que engloba les lluites que enfronten aquesta dominació.\nFinalment, el sistema es fonamenta en un eix de dominació que no sustenta el poder d’un grup social sobre un altre, sinó de l’ésser humà com a espècie sobre la resta d’éssers vius i sobre la naturalesa en el seu conjunt. Aquesta dominació està fonamentada sobre l’antropocentrisme i el desenvolupisme com a ideologies. L’ecologisme i les lluites en defensa del territori són les que enfronten aquesta dominació.\nPrecisament perquè la utopia és plural i les dominacions són múltiples, però el sistema que se sustenta en elles és únic, es fa necessària l’articulació de les lluites. Com s’ha demostrat històricament, de res serveix lluitar per una societat no-capitalista, sense qüestionar el patriarcat, el desenvolupisme o el racisme.\nSom una societat racista, una societat que margina, exclou i precaritza les persones migrades i racialitzades que viuen en ella, perquè les percep com a inferiors, subalternes, al nostre servei\nM’agradaria detenir-me sobre l’eix de dominació colonial i plantejar alguna de les derivades que el racisme té en les nostres societats del Nord global. La superioritat de l’home” europeu, “blanc”, sobre la resta de “races” (un concepte gestat en el segle XVIII, sobre la base de suposades diferències físiques, per a justificar la pretesa inferioritat intel·lectual i moral dels pobles conquistats), és el fonament ideològic del sistema colonial que es manté hui dia. Amb igual o més força que en els temps del sotmetiment polític i militar dels “territoris d’ultramar” per part de les metròpolis, encara que normalment per altres mitjans. Aquesta ideologia ha penetrat profundament la nostra consciència col·lectiva, creant un “pensament abismal” del nosaltres i ells, els altres, els infrahumans.\nSom una societat racista, una societat que margina, exclou i precaritza les persones migrades i racialitzades que viuen en ella, perquè les percep com a inferiors, subalternes, al nostre servei. Aquest convenciment és útil per a mantenir privilegis i per a convertir a les persones migrades en més fàcilment explotables. En aqueix mateix sentit funciona el racisme institucional que impregna la nostra legislació (Llei d’Estrangeria en primer lloc) i les polítiques, pràctiques i procediments de totes les nostres institucions, des de les polítiques de frontera, els CIEs, les forces d'”ordre públic”, el sistema educatiu o les administracions. Només a partir del reconeixement d’aquest fet podem començar a lluitar per a canviar-lo. Perquè en una societat injusta, profundament discriminatòria com ho és la nostra “no n’hi ha prou amb no ser racista, cal ser antiracista”.\nCrec fermament que un antiracisme que apunti a la transformació profunda del sistema, l’única realment alliberadora, ha d’acabar articulant-se amb la resta de les lluites, treballar també en espais amplis de vertebració i confluència\nLa lluita antiracista, diferenciada de la resta, amb la seua pròpia dinàmica i diversitat, encapçalada per descomptat per les persones directament víctimes del racisme, és fonamental per acabar amb aquesta dominació històrica i aconseguir una societat més igualitària i justa. Crec fermament, no obstant això, que un antiracisme que apunti a la transformació profunda del sistema, l’única realment alliberadora, ha d’acabar articulant-se amb la resta de les lluites, treballar també en espais amplis de vertebració i confluència.\nEn un moment com l’actual, a més, quan els discursos de l’odi es normalitzen, quan el feixisme s’obri pas en les institucions per des d’allí aconseguir una major incidència, l’aliança entre l’antiracisme i l’antifeixisme és més necessària que mai. Perquè el feixisme s’erigeix en puntal del sistema, reforçant fins a (i des de) l’extrem els esquemes ideològics que el sustenten. Per això el seu brutal antifeminisme, el seu bel·ligerant racisme, el seu antiecologisme desaforat o el seu classisme ultramuntans. Aquesta aliança és a més fonamental perquè la vindicació de la diversitat i del dissens és un antídot contra el feixisme, pel seu caràcter homogeneïtzador, autoritari, normativitzador i totalitari.\nantifeixisme antiracisme Crida Contra el Racisme Diversitat dominació colonial lluita\n« L’oligopoli que controla les varietats de taronja protegida esprem les explotacions xicotetes\nPobresa, precarietat, desigualtat: les altres corbes que també caldrà doblegar »


Inici CULTURA I OCI - PORTADA Sagarra i Can Roig i Torres llencen una programació conjunta\nTeatre i Auditori de Santa Coloma presenten una completa agenda amb artistes reconeguts i figures de la ciutat.\nPer primera vegada arrenca una programació conjunta del Teatre Sagarra i l’Auditori Can Roig i Torres de Santa Coloma de Gramenet. Durant el 2015 els dos equipaments van sumar uns 65.000 espectadors aproximadament, confirmant-los com un dels principals motors culturals de la ciutat i l’Àrea Metropolitana. La nova programació conjunta compta amb noms de reconegut prestigi i entitats i artistes locals.\nAls noms que ja coneixíem de l’avenç de la programació estable al Sagarra, amb noms com Pep Bou, Berto Romero, Alberto San Juan o Josep M. Flotats, es confirmen ara les col·laboracions externes del Tricicle, que s’acomiada dels escenaris passant per Santa Coloma, el projecte amb el Festival Grec, Tata Mala, un musical de Montefusco i Los Corderos Teatro.\nAl Sagarra hi haurà enguany 11 propostes colomenques entre les que trobem el Concert d’Hivern, el recital poètic de Justo Molinero, el muntatge Montevideo- Barcelona de Carlos Lema, la representació de “La venganza de don Mendo” en el marc del centenari de La Colmena, el “Menú de locura” del grup Artenacció, la comèdia “Sardines” de Cocoteva, el “Nada explica nada” de LET o una nova final del Santako Poetry Slam.\nEl programa del Sagarra presenta aquest 2016 també un nou format que inclou l’agenda d’espectacles de La Colmena, Carro de Baco i l’Excèntrica, així com les funcions infantils i escolars.\nPel que fa a l’Auditori Can Roig i Torres, els espectacles arrencaran amb la formació clàssica de projecció internacional, Trio Rodin. Seguirà el III Festival de Blues, que tindrà com a cap de cartell A Contra Blues i Travelling Brothers. A continuació serà el moment per l’aclamat percussionista Santi Arisa, el pianista Josep M. Colom o l’homenatge a Edith Piaff “Érase una voz”. Tancaran la programació estable el musical narratiu de Meraki Ensemble i el Quintet Dekera.\nLes propostes colomenques a l’Auditori inclouen el raper Marco Fonktana i la nova sensació a la ciutat, Esmeralda Colette & The Pelogruesoblues. Can Roig i Torres també acollirà l’Stage d’Interpretació, els concerts de l’Escola Municipal de Música, les matinées i la projecció musical de “La quimera de l’or”, de Charles Chaplin.\nArticle anteriorOriol Roca estuvo en el Open de Australia\nSegüent articleCicle de Xerrades i Projeccions de Muntanya i Natura


Minh Toan Hotel Da Nang Vietnam - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n162 - 2/9 Street, Hai Chau, Da Nang, Vietnam, - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Minh Toan Hotel?\nNotable 7,7 (384 comentaris)\nBarri Hai Chau Hai Chau Hai Chau Hai Chau Phuoc My Phuoc My\nMés informació sobre Minh Toan Hotel\nAl visitar Da Nang, vosté es sentirà com a casa a Minh Toan Hotel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 2km, i normalment només es triga 10 minuts per arribar a l'aeroport. També són a fàcil accés Cerveceria Tulip, Museu Ho Chi Minh, Danang Bazaar.\nA Minh Toan Hotel, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Bany, massatge de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Minh Toan Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Da Nang.\nEs cobrarà 5 USD per nen i nit pels nens d'entre 6 i 11 anys si utilitzen la roba de llit existent.\nTots els tipus de viatgers (73)Viatger de Negocis (23)Parelles (20)Viatgers en solitari (6)Famílies amb infants petits (13)Famílies amb infants grans (4)Grups (7)\nHan-gyeom, Corea del Sud


GUIA MON-RA-MON: VIATGE A LA TOSCANA I L' UMBRIA - CAPÍTOL 1\nVIATGE A LA TOSCANA I L' UMBRIA - CAPÍTOL 1\nTotes les entrades anteriors d'aquest blog estan editades pocs dies després d'haver anat al lloc comentat. Aquesta entrada i les següents corresponen a unes vacances de fa exactament 10 anys. És un dels viatges dels quals tinc apunts de cada dia, el que em permet parlar-ne amb prou precisió.\nPer no atapeir les entrades de fotos, he preferit enllaçar tots i cada un dels llocs que cito, de manera que amb un clic s'accedeix a imatges i informació detallada.\nItàlia és un dels destins més atractius per a mi i aquesta vegada, com sempre, no em va decebre gens ni mica.\nLa durada va ser de 18 dies. Del 2 al 19 de setembre de 2003.\nEl viatge el vam fer amb cotxe i una tenda de campanya.\nLa primera etapa va ser Lloret de Mar-Deiva Marina (Riviera Ligure de Levante). A la sortida el rellotge marcava les 12 del matí. Estava plovent i vam arribar al destí passades les 21 hores.\nEstem a la regió de les Cinque Terre. El millor que es pot fer per recórrer els poblets d'aquesta costa tan bonica és amb tren. Amb un bitllet que serveix per tot el dia i amb el que es pot pujar i baixar tantes vegades com vulguis, comencem les visites:\nPrimer, Monterosso al Mare (els noms d'aquests pobles són força musicals i evocadors). Es tracta d'un poblet turístic però acollidor, amb cases de colors i bon ambient. Té precioses vistes al mar; acantilats i les muntanyes amb terrasses llaurades pam a pam.\nA continuació visitem Vernazza, també molt bonic. Dinem a la terrassa d'un dels molts restaurants que hi ha al petit port pesquer (Gambero Rosso"). El menjar típic estava molt bo (raviolis casolans amb salsa de musclos i fritura de peix, tot acompanyat amb vi blanc de la regió). Per acabar, no va faltar el capuccino.\nSeguidament anem a Riomaggiore. Aquí podem apreciar de molt a prop les terrasses cultivades de vinya emparrada, arbres fruiters i tota mena de productes de l'horta. Fem una llarga passejada per l'anomenada Via dell'Amore, a força alçada sobre el mar. La línia de l'horitzó dibuixa un arc de gairebé 180 graus.\nLa quarta estació correspon al poble de Manarola que té una àmplia platja de sorra fosca, plena de para-sols i tumbones blaves. Els italians, com sempre, cuidant l'estètica.\nDes d'aquí el tren ja ens retorna a Deiva Marina, on posem fi al segon dia de viatge.\nL'endemà, 4 de setembre fem una excursió al Portofino, en plena Riviera Italiana. Inicialment era un poblet de pescadors (encara en queden rastres) i més tard centre d'estiueig de luxe amb mansions i hotels de categoria. El que més crida l'atenció, però, és el joc de llums i colors d'aquest indret: el blau del mar, els mil colors de les casetes de la Piazzola i els verds dels jardins i boscos que l'envolten.\nPugem fins al castell de Sant Giorgio i el de Brown que permeten gaudir d'unes panoràmiques espectaculars.\nAquí s'ha d'anar en compte a l'hora de triar on menjar pel tema del preu. Vam trobar-ne un de modest (L'Isolotto") del que vam sortir ben parats.\nDe tornada vam passar per Santa Margarita de Ligure i vam fer una parada de dues hores a Chiavari, ciutat que té un centre històric-comercial molt interessant amb botigues antigues que conserven velles essències.\nPublicat per Ramon a 23:56\nJosep Lluis 10 de novembre de 2013 a les 22:51\nSeguir aquest itinerari tal i com dius és força interessant. T'agafen ganes d'anar-hi. Cal agraïr les teves descripcions.\nRamon 11 de novembre de 2013 a les 0:15\nGràcies, Josep Lluís. Tot plegat no està tant lluny i realment son llocs molt bonics i interessants des de molts punts de vista. Ànims!.


Reviu més de 100 anys d'història amb el Tren del Ciment\nEl ferrocarril turístic de l'Alt Llobregat estarà operatiu fins al diumenge 6 de novembre\nRedacció 06 de maig de 2022 04:30\nDes del passat 9 d'abril ja es pot fer un viatge en el temps recorrent més de cent anys d'història amb el Tren del Ciment. Situat en un entorn natural excepcional com és la comarca del Berguedà, a les portes del Parc Natural del Cadí – Moixeró, és considerat un dels trens turístics més representatius de la història ferroviària de Catalunya.\nRealitza la ruta que en el passat unia la fàbrica de ciment Asland a Castellar de n'Hug amb Guardiola de Berguedà, des d'on partia la línia del ferrocarril de via estreta cap a Berga i Manresa. Recorre un traçat de 3,5 quilòmetres en aproximadament 20 minuts amb una locomotora dièsel de quatre cotxes amb capacitat per a 25 viatgers cadascun.\nEl tren s'atura a quatre estacions: La Pobla de Lillet, La Pobla Centre, als Jardins Artigas i al Museu del Ciment i els visitants poden triar des de quina d'aquestes estacions iniciar el seu viatge.\nGestionat per Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), aquesta és la divuitena temporada turística d'aquest tren, i està previst que circuli fins al diumenge 6 de novembre. Com a novetats de la temporada, destaca el nou aparcament de 75 places de vehicles i dues places d'autobús situat a l'estació de La Pobla de Lillet que per primera temporada podran fer servir les persones usuàries, accedint a l'estació de La Pobla de Lillet sense haver de travessar la carretera B-402, on hi havia l'antic espai d'aparcament.\nEn matèria de digitalització, la nova temporada arrenca amb dues actuacions principals. En primer lloc, el Tren del Ciment estrena espai al web Turistren.cat, portal integrador de l'oferta de trens i transports turístics de Ferrocarrils. Al nou web s'hi pot consultar informació d'interès sobre l'explotació turística i els atractius turístics del seu entorn així com comprar bitllets simples i combinats.\nLa segona novetat té a veure amb la connectivitat a Internet, ja que enguany s'ofereix per primera vegada a les persones usuàries el servei de connexió wifi de manera gratuïta als cotxes i estacions del Tren del Ciment.\nA més de l'espectacular ruta que recorre el tren, i del mateix tren, la proposta comercial del Tren del Ciment està estretament lligada a dos dels més importants atractius turístics de l'Alt Berguedà: els Jardins Artigas dissenyats per Gaudí, i el Museu del Ciment, integrat a la Xarxa de Turisme Industrial de Catalunya.\nGràcies a la comercialització del bitllet combinat "L'experiència completa", els passatgers poden gaudir del viatge en el tren turístic i fer la visita a aquests dos equipaments que completen l'experiència d'un viatge històric.\nPer acabar d'arrodonir l'oferta, també és possible visitar l'exposició "Trens Històrics", una mostra de material mòbil d'època utilitzat a la línia ferroviària de la vall del Llobregat, situada a l'antiga estació de ferrocarril de La Pobla de Lillet.\nMés informació, horaris i venda de bitllet, a la pàgina web del Tren del Ciment.


L’ecotaxa torna aquest dimarts, 13 anys després de la seva derogació (Jaume Perelló)\nL’impost turístic ha tensat el pacte, sobretot pel debat de la destinació dels fons i el repartiment territorial de la recaptació, amb una espessa sessió final en comissió\nJAUME PERELLÓ Palma | 19/03/2016 23:50\n651x366 Els podemites tampoc no se salvaren de la seva quota de desenciís. MÉS i PSOE Es negaren a territorialitzar un 75%. / ISAAC BUJ Els podemites tampoc no se salvaren de la seva quota de desenciís. MÉS i PSOE Es negaren a territorialitzar un 75%. / ISAAC BUJ\nUna de les escenes que passaran a la història de l’ecotaxa es va produir aquesta setmana en la comissió que va tancar l’articulat de la llei que votarà dimarts el Parlament. Els diputats Antoni Camps, Álvaro Gijón, Andreu Alcover, Isabel Oliver, Salvador Aguilera, Antoni Reus, Josep Melià, Josep Castells, Sílvia Tur i Xavier Pericay aturaren la sessió i, papers en mà, analitzaren una per una les esmenes, i les discrepàncies en el resultat final de la redacció d’alguns punts dels quals, després d’hores de feina, ja ningú no tenia clara quina era la versió definitiva.\nLes negociacions es tancaren el dimarts, just abans de la comissió que havia de donar forma a l’articulat final. Podem es va mantenir ferm amb la seva negativa a pagar amb recursos recaptats a través del pretext ambiental equipaments com residències, fet que va molestar profundament la consellera Fina Santiago. En comissió, votaren amb el PP per esmenar les pretensions de MÉS i PSIB.\nEls podemites tampoc no se salvaren de la seva quota de desencís, com cal en tot acord. MÉS i PSOE es negaren a territorialitzar un 75% del total de la recaptació i aquest percentatge va quedar fixat en el 60%. Així, 6 de cada 10 euros recaptats es repartiran de manera prefixada per illes, amb un criteri que marcarà un reglament posterior, però que en realitat s’inspirarà en el concepte de primar les illes menors.\nEls diputats eivissencs de Podem, especialment Aitor Morras, no estaven del tot satisfets amb aquesta quantitat i encara a finals de setmana lamentaven el que consideren una manca de solidaritat per part dels diputats mallorquins, per molt que l’ecotaxa finalment destinarà més recursos de manera fixa a Eivissa que els que pertocarien si s’agafàs per exemple un criteri com el de població.\nAcabades les batalles interines, l’ecotaxa, que el Govern insisteix a denominar impost turístic, però que pels ciutadans continua amb el nom original, serà llei aquest dimarts i es cobrarà a partir de l’1 de juliol. Una esmena d’El Pi va ser acceptada per la majoria d’esquerres i per tant els establiments turístics tindran més temps per poder enllestir el dispositiu per cobrar les estades, que va des de 0,5 fins a 2€ en funció de la categoria i la tipologia.\nNo pagaran els menors de 16 anys, les estades per causa major, i aquelles dels residents motivades per un tractament de salut. Tampoc no pagaran els seus acompanyants. Les estades subvencionades per programes socials d’administracions públiques, com l’imserso, tampoc, ni les que finaciï cap altre estat de la Unió Europea en el mateix sentit.\nPel que fa la destinació dels fons, un dels altres cavalls de batalla, la llei parla de 5 elements. Protecció, preservació, modernització i recuperació del medi natural, rural, agrari i marí, foment de la desestacionalització, recuperació del patrimoni històric i cultural, impuls de projectes de recerca científica, millora de la formació i foment de l’ocupació en temporada baixa. Tot i que els ecologistes del GOB ja han dit que no queda clara una prioritat ambiental, el text incorpora una matisació al respecte: “Dins el conjunt d’aquestes actuacions, s’han de prioritzar els projectes de caràcter mediambiental”.\nUna comissió, en la qual l’Executiu tindrà el 50% del vot, proposarà al consell de govern els projectes que cal que siguin aprovats, però serà el Govern qui tengui la darrera paraula.


Opcions d'autocar i avió per viatjar a Lió\nPreus molt econòmics de 39 € o 199 € per als socis que vulguin assistir al partit de la Lliga de Campions al camp de l'Olympique\nUn cop conegut que l’Olympique de Lió serà el proper rival del Barça a la Lliga de Campions, FC Barcelona Desplaçaments ofereix als socis i penyistes la possibilitat de viatjar al partit d’anada d’aquests vuitens de final, que se celebrarà el dimarts 19 de febrer (21 h) a la ciutat francesa de Lió.\nEl departament de viatges del Club presenta les opcions de viatge d’un dia en avió o autocar per poder viure en directe tota l’emoció de la màxima competició europea de clubs en aquest desplaçament.\nFC Barcelona Desplaçaments ofereix als socis i penyistes la possibilitat de fer el viatge d'un dia a Lió amb autocar, amb sortida des de Barcelona i des de Girona, i tornada després del partit, a un preu de 39 € per als socis i de 49 € per a penyistes i posseïdors del carnet de compromís. A aquest preu caldrà afegir-hi 75 € del cost de l’entrada al partit.\nEl desplaçament en avió, amb sortida a primera hora del matí del mateix dimarts 19 de febrer i tornada un cop finalitzat el matx, té un preu de 199 € per als socis i de 264 € per a penyistes i posseïdors del carnet de compromís. A aquest preu també caldrà afegir-hi els 75 € de l’entrada al partit.\nEl preu del viatge inclou el desplaçament a Lió amb avió o autocar; els trasllats interns; l'assegurança de viatge; l'assistència del personal del Club; un obsequi blaugrana, i els corresponents FCB Punts per al pla de fidelització.\nEls socis i penyistes interessats ja poden reservar el seu viatge a l'enllaç següent:\nPROGRAMES DE VIATGE I COMPRA


Durant el mes de novembre la vila acull el descens urbà amb bicicletes de muntanya “Hostalric Downtown Casteldown”, que comença al pati d'armes del Castell i travessa tot el casc antic del municipi fins arribar a la zona de les Hortes.\nEl recorregut es duu a terme per llocs emblemàtics i de gran interès turístic del municipi, aprofitant les baixades dels barris més alts als més baixos, així com els elements arquitectònics existents i el mobiliari urbà. A més, s’hi incorporen elements afegits, com poden ser rampes, wallrides, cotxes, camions,… configurant uns recorreguts molt espectaculars i de gran vistositat.\nEl descens es realitza al mati i es pot veure pels carrers de la vila. La prova consisteix en dos descensos, exhibicions i una entrega de premis al final de la jornada.


Inici de la matriculació del curs 2013-14 a l'EPS\nAhir es va iniciar la matriculació dels alumnes que volen estudiar en primera opció algun dels estudis que ofereix la UdL. Finalment el nombre d'estudiants assignats és molt similar al de l'any passat, malgrat un lleu descens. La UdL te assignades per aquest curs 2013-2014 , 2260 places i, en aquesta primera matriculació té assignats 2185 alumnes.\nPer la seva banda, l'Escola Politècnica Superior, que disposava de 255 places de primer curs, te assignats, en aquesta matriculació de juliol, 200 alumnes. Cal destacar que el Grau en Enginyeria Electrònica Industrial i Automatica i el nou Doble Grau en Enginyeria Informàtica i Administració i Direcció d'Empreses (amb un 9,2 de nota de tall) omplen totes les places, mentre que el Grau en Enginyeria Mecànica, el Grau en Enginyeria Informàtica i el Grau en Arquitectura Tècnica, a l'espera dels estudiants assignats al setembre, omplen el 74%, el 80% i el 45%, respectivament.