La Unió de Federacions Esportives de Catalunya és un òrgan de solidaritat entre les federaciones esportives de Catalunya. Representa l'esport català dins i fora del nostre país, s'encarrega de crear debat i donar solucions als problemes propis del sector esportiu català. Coneix les empreses del grup.\nAl servei de les Federacions\nAjudem a fer créixer\nAssessorament per als clubs del territori\nEl tribunal d'arbitratge\nAjudem a la formació\nCentres esportius a Catalunya\nCentre esportiu de proximitat\nLa corredoria de l'esport\nUfec-Ubae Fitness gestionarà el CEM Riu Sec de Cerdanyola...\nLa inauguració de les sis pistes de tennis i quatre de pàdel serà el proper 16 de...\nPrimeres Finals Presencials de la Parlem Lliga Catalana...\nLLIGA CATALANA E-SPORTS\nEl centre ASOBU eSports Experience de Barcelona acollirà, el proper...\nÈxit de participació al taller de fiscalitat organitzat per...\nLa formació, centrada en matèria fiscal i sobre tot en la presentacio...\nUfec-Ubae Fitness gestionarà el CEM Riu Sec de Cerdanyola del Vallès\nLa inauguració de les sis pistes de tennis i quatre de pàdel serà el proper 16 de juliol.\nEl complex esportiu forma part del pla de desenvolupament municipal per comptar amb un centre esportiu integral.\nLa Unió de Federacions Esportives de Catalunya (UFEC) i Ubae Fitness són els nous gestors de l’espai de raqueta del CEM Riu Sec a Cerdanyola del Vallès, que s'inaugurarà el 16 de juliol i obrirà les portes al públic dos dies més tard.\nAquest espai disposa de sis pistes de tennis i quatre pistes de pàdel i, durant el primer any de gestió, s’ampliarà amb sis pistes de pàdel més.\nDes de la seva construcció, els anys 2014-2015, les pistes es trobaven en desús. En roda de premsa, l’alcalde de Cerdanyola del Vallès, Carlos Cordón, ha titllat de “vergonyós” l’estat de d’abandonament patit fins ara i ha reconegut els esforços del consistori, i especialment el regidor d’esports Óscar Pons, per fer realitat el projecte. Cordón ha encomiat també comptar amb la UFEC com a gestor de la instal·lació.\nEl president de la UFEC, Gerard Esteva, ha explicat que la missió de la UFEC és recolzar i sostenir l’activitat federativa, fent que l’esport sigui accessible per a tothom. Així doncs, tots els beneficis de la Unió de Federacions es reverteixen en l’esport. “Serem al vostre costat per fer més gran Cerdanyola i l’esport”, ha conclòs.\nEl CEM Riu Sec compta amb un pla de desenvolupament que preveu la creació de un pabelló amb aforament de 250 persones a les grades per 2024. En una segona fase del projecte, es compta construir un espai de piscines i un gimnàs, així com adequar l’entorn i espais exteriors.\nAmb un contracte d’adjudicació de 10 anys, l’espai raqueta del CEM Riu Sec serà la vintena instal·lació gestionada pel grup Eurofitness a Catalunya.\n(Fotografia de Núria Puentes)\nPrimeres Finals Presencials de la Parlem Lliga Catalana d’eSports\nEl centre ASOBU eSports Experience de Barcelona acollirà, el proper dissabte 9 de juliol, una jornada maratoniana i històrica pels esports digitals a Catalunya\nLa trajectòria dels eSports a Catalunya està a punt de viure un moment històric. El proper dissabte 9 de juliol es disputaran les Finals Presencials de la Primera Parlem Lliga Catalana d’eSports.\nEn aquest esdeveniment es decidiran els campions d’escacs, beisbol i automobilisme de la pionera competició d’eSports organitzada per la Unió de Federacions Esportives de Catalunya i les federacions catalanes d’automobilisme, beisbol i escacs, amb el suport del Departament de Polítiques Digitals de la Generalitat de Catalunya.\nL’esdeveniment se celebrarà al centre ASOBU eSports Experience de Barcelona (Av. Rio de Janeiro, 42), en una jornada maratoniana plena d’emoció. Al matí, a partir de les 10.30 h, es disputa la competició d’escacs; mentre que a la tarda, a partir de les 14h i fins les 20.30 h, tenen lloc les competicions de beisbol i automobilisme. A les 16 h, fora de competició i en format d’exhibició, es disputa també un torneig de futbol americà.\nQui aconseguirà l’escac mat final?\nTomorrowland, Carlesdc, Miss_the_Old_u i AlteredCarbon27 són els candidats al títol, després d’aconseguir el bitllet en la final on line disputada el passat 18 de juny. Una última competició a Lichess que va comptar amb una participació d’alt nivell, amb 1 GM, 6 MI, 3 MF i MC. Els participants havien aconseguit la classificació en un dels 4 torneigs organitzats prèviament. Unes proves on, com es preveu a la Final presencial del 9 de juliol, la lluita va ser aferrissada. Les semifinals es disputen a partir de les 10.30 h; la gran final, a les 11.30 h. La batalla està servida!\nFinalistes per decidir\nEn el cas del beisbol, només Brandool2499 té el bitllet per a la final. Els propers 1 i 2 de juliol, 4 candidats es juguen les 3 places restants per a la competició presencial a ASOBU. A les proves que s’han disputat els últims mesos per accedir a la gran final hi ha participat una vintena de gamers que han completat prop de 300 partits al joc MLB the Show. Les semifinals comencen a les 14 h; la gran final, a les 17 h. Un combat sense treva fins el homerun definitiu.\nUn últim revolt crucial\nAutomobilisme ha estat la competició que ha reunit més públic a les diferents plataformes digitals. Tant per l’espectacularitat del joc, el Gran Turismo 7, com per la perícia demostrada en les 18 curses dels 45 participants al llarg de les 6 proves disputades des del passat mes d’abril. 10 aspirants lluitaran en la repesca (15.30 h) per l’última plaça de la gran final (18.30 h), que es correrà en el Circuit de Catalunya del joc.\nLes retransmissions en directe, element clau del projecte\nAl marge de les competicions, la Parlem Lliga Catalana d'eSports ha apostat amb força per les retransmissions, que són íntegrament en català, un fet pioner i que suposa un salt qualitatiu per a la llengua en aquest camp. El responsable d'aquest èxit és Norman López, comunicador en l’àmbit digital, que s’ha ocupat de narrar l’automobilisme a la lliga, i retransmetrà també totes les Finals presencials, que es podran seguir en directe a través d’Esport+ i del canal Twitch del Norman.\nEn definitiva, el proper dissabte 9 de juliol, la UFEC i les federacions catalanes viuran una jornada que marcarà l’inici del repte majúscul de l’esport català d’endinsar-se en la competició d’esports digitals. Per viure aquest moment crucial en directe, es poden aconseguir invitacions a través de les xarxes socials de la UFEC.\nÈxit de participació al taller de fiscalitat organitzat per l’Oficina d’Atenció als Clubs\nLa formació, centrada en matèria fiscal i sobre tot en la presentacio de l'impost de Societats, va comptar amb més de 300 inscripcions\nEl passat dijous 16 de juny l’Oficina d’atenció als Clubs va impartir una de les seves formacions recurrents, en aquest cas centrada en matèria fiscal. Estem a les portes de la presentació de l’Impost de Societats, el qual té com a termini de l’1 al 25 de juliol. En el taller es va fer especial incís en l’obligatorietat de la seva presentació i es van resoldre tots els dubtes que genera aquesta obligació fiscal, una de les més complexes pels clubs i entitats esportives.\nTambé es van tractar altres impostos que són rellevants i bastant recurrents en els clubs i entitats esportives, com és el cas de l’IVA, el Model 347, el Model 111, Model 115 etc. Tots ells amb les seves particularitats en funció de les activitats econòmiques que desenvolupen.\nLa convocatòria al taller va tenir un èxit rotund amb més de 300 inscripcions. Tots els assistents van participar activament en la formació i es van atendre i resoldre tots els dubtes plantejats. L’Oficina d’atenció als Clubs, tornarà amb les seves formacions després de l’estiu.\nPresa de possessió President i Consell Directiu UFEC\n24a Festa de l'Esport Català 2020\nPresentació de l'OTT de l'Esport Català\nAnar a UFEC TV\nVeure agenda ->


L’Oficina de Català necessita voluntaris pel programa de parelles lingüístiques | Ràdio Calella Televisió\nL’Oficina de Català necessita voluntaris pel programa de parelles lingüístiques\nJudith Farre (esquerra) als estudis de Ràdio Calella TV acompanyant la parella lingüística formada per la Isabel i la Mariola\nLa Mariola va arribar a Catalunya l’any 2000 de la seva Granada natal, té un fill nascut aquí i vol opositar. Necessita certificar el seu coneixement del català i per això acudeix als cursos que ofereix l’Oficina de Català de Calella. Allà va conèixer la Isabel, que també anava a classe per millorar la llengua; i van acceptar la proposta de convertir-se en parella lingüística. Ara es troben un cop per setmana, fan el cafè i conversen de temes d’actualitat, dels seus gustos, de la vida en general; de coses comunes. Han volgut compartir la seva experiència per engrescar a tothom a participar en aquest projecte de voluntariat lingüístic.\nLa Isabel és calellenca de tota la vida; la Mariola, des de fa pocs anys, però ara està plenament arrelada a la ciutat. Aquí hi ha format una família i ha fet plans de futur, també professionals. Les dues han volgut compartir el seu testimoni com a parella lingüística al programa La Ciutat.\nQuan m’ho va dir -diu la Isabel- vaig pensar que sí perquè la veia amb il·lusió i tirar-ho endavant. Jo d’ella també he après molt perquè de català en sap. Llavors ens trobem per fer el tallat i estem una hora xerrant.\nLa Mariola ha posat de relleu que el projecte de parelles lingüístiques aporta als aprenents la possibilitat de conèixer un registre més col·loquial i popular del català.\nEns enriqueix molt als aprenents és que el voluntari ens ensenya la paraula catalana. Els castellanoparlants estem acostumats a traduir, però hi ha expressions catalanes que desconeixem i justament això és el que m’ensenya la Isabel.\nCom la seva, a Calella funcionen ara quasi una trentena de parelles lingüístiques. El programa el coordina la Judith Farré, la responsable de l’Oficina de Català, del Consorci per a la Normalització Lingüística, que hi ha a les dependències municipals de la Fàbrica Llobet-Guri. Recalca que no es tracta d’ensenyar català, sinó que els aprenents es treguin la vergonya de sobre i agafin fluïdesa en la parla.\nHi ha molta gent que aprèn català però que no saben amb qui parlar quan surten de l’aula. Hem de buscar voluntaris que vulguin compartir estones de llengua. Els voluntaris ajuden que els aprenents agafin fluïdesa i puguin practicar. També fem altres activitats: xerrades, conferències i tertúlies a la biblioteca.\nEl compromís dels voluntaris és d’un total de 10 hores. Segons Farré, entre les parelles lingüístiques s’arriba a crear una amistat que sovint fa que continuïn trobant-se per iniciativa pròpia.\nLa persona que es fa voluntària es compromet a regalar 10 hores de la seva vida, una hora a la setmana durant deu setmanes. Habitualment les parelles en fan més i repeteixen. Fins i tot he de demanar als aprenents que em deslliurin el voluntari perquè hi ha gent que s’espera.\nLes persones interessades poden adreçar-se a l’Oficina de Català de Calella trucant al 937665184.\nSegüent Coneix l’agenda de competició esportiva del cap de setmana\nAnterior Junts per Calella anuncia una altra incorporació a la candidatura de Candini per a les municipals\nServeis mínims al transport i la sanitat\nLa circulació de trens entre Arenys i Canet està interrompuda a causa d’un atropellament


The Daily Avalanche: El nostre col·lega David\nAnònim 21 de gener de 2011, a les 7:53\nNecessitem viure la nostra dimensió social i, de vegades, la timidesa ens ho impedeix, ens aboca a reduir les nostres relacions socials, ens passa una factura massa cara, l'article 'El preu de la timidesa' ens ho deixa clar: http://coachingcat.wordpress.com/2010/12/26/anatomia-de-la-timidesa\nPuigmalet 21 de gener de 2011, a les 8:24\nEn Byrne és un dels meus clàssics a l'spotify. M'agrada descobrir que és una mica com tu i com jo.\nAllau 21 de gener de 2011, a les 9:23\nCoaching, sembla que jo la meva vida social la gestiono a través d'aquesta pàgina.\nAllau 21 de gener de 2011, a les 9:28\nPer descomptat, Puig, a mi també m'agrada la seva música. Amb el seu ritme de vida no tindria problemes per fer un apunt diari.\nClidice 21 de gener de 2011, a les 10:43\nm'has fet pensar com en el pla de Lleida moltes dones, de sempre, es mouen en bicicleta. és clar que, si el lloc no és pla, aquesta eina meravellosa pot passar a ser un instrument de tortura. veus, la mòmia del Marcos no l'aniria a visitar mai, ecs!\nAllau 21 de gener de 2011, a les 11:50\nClídice, jo tampoc aniria a visitar cap mòmia que tingui menys de 1000 anys; però si m’ho expliquen...\nLluís Bosch 21 de gener de 2011, a les 13:53\nEn Byrne té una antiga pel·lícula (antiga de 20 anys, potser) de la qual no en recordo el nom, i que era tota plena d'imatges i gags visuals no massa allunyats d'aquesta escultura-pàrking. En tot cas, qualsevol cosa que serveixi per a dignificar o promoure l'elegant bicicleta pel damunt dels cotxes, benvinguda. No fa massa vaig llegir la impressió que a un noble decadent li va causar la visió del primer automòbil: una cosa lletja i pudent, el conductor de la qual passa sense mirar ni saludar les dames.\nkalamar 21 de gener de 2011, a les 15:33\nUn senyor interessant, però trobo encara més poètic caminar, com que ja m'han atropellat dues bicis..m'ha costat veure la barra-sabata de taló, només veia una papellona amb la meva dèria simètrica.\nkalamar 21 de gener de 2011, a les 15:34\nen Girbén 21 de gener de 2011, a les 19:33\nEn termes d'eficàcia energètica està comprovat que el sostre és el caminar dels humans i dels llops (gossos); cap animal aconsegueix semblant ràtio de distància/consum calòric. I la bici augmenta exponencialment el factor distància.\nAra m'he de treure del cap el revingut Byrne de "Stop Making Sense".\nAllau 21 de gener de 2011, a les 21:39\nLluís, segurament parles de "True stories", una pel·lícula que m'agrada molt i que ja prefigura la seva curiositat sobre l'urbanisme com a influència en les nostres vides.\nAllau 21 de gener de 2011, a les 21:41\nKalamar, jo també sóc més de caminar; però cal reconèixer que la bicicleta et porta més lluny.\nLa foto és enganyosa, perquè el dibuix de l'ombra sobre l'asfalt no forma part del disseny original.\nAllau 21 de gener de 2011, a les 21:42\nPerò allò, Girbén, era una disfressa; en Byrne sempre ha estat un secall.\npratinsky 23 de gener de 2011, a les 7:56\nSi "True stories"no us la podeu treure del cap, us aconsello que no us perdeu "Searching for the Wrong Eyed Jesus", un documental de la BBC sobre la influència de la imatge de deu en la cultura del sud dels Estats Units. Jim White no té la dimensió "davincesca" de Byrne, però resulta una experiència prou interessant.\nAllau 23 de gener de 2011, a les 11:41\nGràcies, Prat, la cosa sona molt bé.


El gran problema del malbaratament d’aliments – Sustainability by Education\nEl gran problema del malbaratament d’aliments\nPosted on juny 20, 2019 juny 20, 2019 by Sustainability by education\nQuants cops ens hauran repetit els nostres pares que el menjar no es llença? I encara i així, som realment conscients de la quantitat d’aliments que es desaprofiten en el nostre planeta dia a dia y del que això implica a nivell econòmic i mediambiental?\nCada any, prop de de 1,3 bilions de tones d’aliment apte per al consum es perden o es malbaraten en el mon, y això significa un terç de la producció, el que vol dir que 1 de cada 3 aliments produïts no arriben a consumir-se. A Espanya, aquestes dades es tradueixen a unes pèrdues de 7,7 milions de tones d’aliment perdut a l’any.\nPrimer de tot, però, hauria de definir-se el que s’entén per pèrdua i malbaratament. Es consideren pèrdues a aquells aliments que s’han produït i no han arribat al consum de manera involuntària, normalment degut a la ineficiència de la infraestructura de la cadena de producció. Malbaratament, per un altre banda, son aquells aliments que es descarten i desaprofiten de forma intencional, principalment per motius estètics.\nPer suposat, no totes les regions del planeta contribueixen a les pèrdues i al malbaratament alimentari de la mateixa forma. A les zones més desenvolupades com Estats Units i Europa, el desaprofitament per càpita arriben a xifres entre 95 y 115 kg/any, mentre que a regions com la de l’Africa subsahariana y el Sud-est asiàtic, aquestes xifres son d’entre 6 i 11 kg/any. Es important destacar també que als països desenvolupats, les pèrdues més significatives es donen a la etapa de consum, on els aliments son descartats principalment per la percepció del consumidor del que hauria de ser un producte de qualitat, es a dir, per raons estètiques. Aquests motius, al mateix temps, repercuteixen en un augment del malbaratament per part dels agricultors o dels intermediaris que, al saber que aquell producte que no es estèticament atractiu no es vendrà, el descarten i el llencen a la primera etapa del procés de distribució. Als països en desenvolupament, en canvi, les pèrdues d’aliments es donen principalment degut a la ineficiència a la infraestructura del transport i emmagatzematge. En aquest últim cas, ja que les pèrdues son degudes a les limitacions de les infraestructures y no per causes intencionals, no es considera malbaratament, sinó pèrdua.\nEn el següent gràfic es mostra, segons la regió del mon, a quin nivell de la cadena de producció, distribució i consum dels aliments es desaprofita major quantitat d’aliment a l’any per càpita. El gràfic deixa veure que a les regions més desenvolupades el desaprofitament dels aliments causat per el consumidor és de al voltant del 30% de les pèrdues totals.\nEl desaprofitament de tals quantitats d’aliment suposa un gran desequilibri social y ecològic. Per una venda, provoca una injustícia social amb respecte els 800 milions de persones que pateixen fam crònica mentre el 33% de la producció dels aliments es desaprofita. A de més, es preveu que la producció de menjar necessària al 2050 serà un 60% més alta que al 2007, per tant, un us més eficient dels aliments produïts ens ajudarien a assolir la futura demanda. Per un altre banda, aquest desaprofitament suposa un gran impacte ecològic degut a les grans quantitats d’aigua que s’utilitzen per al cultiu i producció d’aquests aliments i que al final, al no ser consumits, resulten inútils. Aquestes pèrdues d’aigua son comparables amb el caudal del riu Volga, que és de 8.000 m3/s, es a dir, cada segon es desaprofita l’aigua equivalent a 3 piscines olímpiques al desaprofitar 1 de cada 3 aliments que es produeixen. Altres implicacions ecològiques que suposen aquestes quantitats de pèrdues són les emissions de metà a l’atmosfera produïdes durant la descomposició dels aliments; i les emissions equivalents de CO2 associades a la producció i distribució d’aquests aliments desaprofitats, que es calculen d’un valor de 3,3 tones de CO2 a l’any, degudes principalment als pesticides i fertilitzants utilitzats, a les extensions de terra empleada i a les emissions durant la seva industrialització i el transport. De fet, y per que ens fem una idea del que signifiquen tals quantitats de CO2, s’ha demostrat que, si el desaprofitament d’aliments mundial fossin les emissions d’un país, aquest país seria el tercer major emissor de CO2, només després de la Xina i els Estats Units.\nPer acabar, cal destacar que l’impacte no es només social i ecològic, també té un gran impacte econòmic. Ja que els diners invertits en un producte perdut, son diners perduts. La FAO calcula que els costos associats a la producció i distribució dels aliments desaprofitats arriben al valor de $750 bilions anuals.\nAquest gran problema ja s’ha fet visible i es considera una urgència social que moltes organitzacions, associacions i empreses ja estan intentant atacar.\nEntre els objectius de l’ONU per el 2030 ja hi ha dos objectius relacionats amb el desaprofitament dels aliments: l’objectiu “Fam zero y agricultura sostenible”, que proposa acabar amb la gana i garantir accés a totes les persones a aliments segurs i nutritius, i l’objectiu “Consum i producció responsable”, que proposa reduir a la meitat el malbaratament d’aliments per càpita mundial.\nA de més de l’ONU, existeixen a Europa moltes altres campanyes que promouen el consum d’aliments lletjots però totalment aptes pel consum i de qualitat. Entre moltes d’altres es troba l’associació sense ànim de lucre “Els espigoladors”, que s’encarreguen de salvar els aliments en la fase de recol·lecció que no entraran a la fase comercial o bé perquè no compleixen amb els estàndards estètics i físics del mercat o perquè al productor no li surt a compte recol·lectar-los degut al baix preu del producte al mercat. Els aliments recollits son destinats en un 90% a ONGs i en un 10% a produir conserves que son comercialitzades posteriorment.\nA pesar de tots els esforços fets per aquestes organitzacions per eradicar aquest problema, al final el major poder, sobre tot a les regions desenvolupades, recau en els propis consumidors. Petits actes com organitzar bé la nostra compra per tal de que el menjar no es faci malbé a la cuina o aprofitar les ofertes que els supermercats o els restaurants ofereixen en els aliments a punt de fer-se malbé, són formes fàcils de contribuir a la reducció del malbaratament d’aliments així com d’estalviar diners no malgastant-ho en menjar que no consumirem. Un simple gest com el de salvar una barra de pa de ser llençada a les escombraries evita un volum d’emissions innecessàries de CO2 equivalent al emès per un cotxe recorrent un km.\nAutora: Marta Llovera Bonmatí\n← Xerrada al Liceu Espanyol de París!\nTaller a l’escola Arrels de Barcelona →


Les Clementines a la Gastronomia - Citrics Terres de l'Ebre\nLes Clementines a la Gastronomia\n13oct. 13 d'octubre de 2020\nEncara que encara queden un parell de mesos perquè estiguin de temporada, avui em va venir de gust menjar una clementina, així que vaig consultar el temps de recol·lecció a aquesta zona i una cosa porta a l’altra i ara conec una mica més sobre les clementines a la gastronomia. La clementina és el fruit del clementino(Citrus clementina), un arbre híbrid entre el mandariner i taronger.\nEl clima mediterrani i el sol són ideals per al cultiu d’aquests cítrics. Requereix uns hiverns càlids, sense gelades, amb temperatures mínimes de 12 °C, per a permetre un envelliment lent de la pell de la fruita.\nEs classifiquen pel nombre de llavors, les clementines sense llavors tenen menys de dues, les clementines seques entre dues i deu, i les clementines amb llavors més de deu. D’altra banda també es classifiquen segons la seva varietat, comuna, de Còrsega, d’Espanya i de Monreal.\nBreu història de les clementines\nEs considera que la clementina es va originar a partir d’un encreuament natural a Algèria, a la fi de segle XIX. El seu descobridor va ser un pare clement (Vicent Rodier), va trobar un arbre diferent a la població de mandariners del jardí que cuidava en un orfenat de Misserghin, una població pròxima a Orày (Algèria), ell va ser el que li va donar nom a aquesta dolça fruita. L’any 1902 es publicà el primer article a França sobre la clementina en una revista d’horticultura.\nÉs molt important el seu contingut en vitamina C, provitamina A, àcid fòlic, potassi i magnesi. Afavoreix l’absorció de ferro dels aliments i intervenen en la formació de col·lagen i combaten els radicals lliures.\nSón pobres en sodi pels quals es recomanen per a persones amb hipertensió arterial i afeccions cardíaques.\nClementines en la gastronomia\nEncara que normalment se la coneix com a fruita de taula, des de fa ja temps els xefs estan experimentant amb ella servint-la en amanida, saltades amb verdures, amb peix, com a àcid per a un escabetx.\nPer descomptat són molt més coneguts els sucs, gelats, confitures i postres a base de clementina.\nReceptes 0 Comentaris Like: 0


el franctirador del 3r pis: Un Pla Estratègic per Premià de Mar\n"Franctirador. Individu que actua sense disciplina de partit o de corporació." Enciclopèdia.cat\nL'altre dia llegia a la escassa i pública premsa local, que la secció local del PSC-PSOE presentava el seu (sic) Pla Estratègic a la Junta de Portaveus. La notícia no aprofundia gaire en la qüestió però deia que el Pla "ha de regular el funcionament de diversos aspectes de la vida municipal", que "tant sols es va començar a traçar un document guia" i que "els portaveus dels grups municipals s’han tornat a convocar a finals de mes per seguir discutint aquesta qüestió".\nLa veritat és que sóc de la opinió que a Premià li cal un Pla Estratègic. Bé, potser no un Pla Estratègic com a tal, però sí que li cal saber què vol ser de gran, fer un exercici de reflexió i arribar a alguns acords globals. De problemes que en podríem dir estructurals n'hi ha uns quants i, si no s'hi posa seny i consens, el futur serà tan gris com el present. Més enllà d'aquest fet, Premià no és el centre de res... per molt que ens vulguin vendre això de la capital del Baix Maresme, el cert és que la influència i la capacitat d'atracció de Barcelona pel Sud i Mataró pel Nord, deixen en una més que dubtosa posició aquest títol. Cal per tant, un plantejament seriós sobre què és avui en dia Premià, amb què es compta i què s'hi pot fer en el futur (i òbviament, tenint en compte els condicionants del context actual i pressumiblement futur... hi ha rumors que alguns ja no lligaran mai més els gossos amb llonganisses).\nPerò no és això del que volia parlar. Si tot va com seria desitjable, temps tindrem de parlar-ne. Per la meva part, tinc una lleugera idea de quins són els problemes. També tinc alguna opinió sobre què s'hi pot fer, malgrat aquí em falta informació i moltes altres coses. I estic convençut que hi ha molta altra gent que també en té una d'opinió... no estaria pas de més que ens la preguntessin, no trobeu?\nI és que justament aquí rau la qüestió: se coneix que els plans estratègics no són més que eines per generar consens (hi ha qui dirà il·lusió i aquestes coses, però sóc més aviat escèptic al respecte). El consens no és garantia de res, però permet afrontar les coses amb uns punts en comú i, d'alguna manera més o menys intensa, orientar les accions individuals vers un objectiu comú (o més o menys comú, ja sabem que el consens sempre comporta renúncies). Vaja, establir una base a partir de la qual treballar. Així, el senyor Alcalde i l'oposició, però també el botiguer de torn, el president de l'AMPA de no sé on, les entitats culturals i, sí, jo mateix també (i el meu veí, tot i que em sembla que passa bastant del tema), sabem a què atendre'ns si és que volem fer alguna cosa pel poble. Però clar, si li treiem el consens, de què cullons serveixen els plans estratègics?\nSóc de la opinió que el port s'ha de dinamitar i reduir-lo a la mida original... però el consens ho impedirà! :D\nDe plans estratègics n'hi ha de molts tipus però sembla ser que el que s'està cuinant a Premià és d'aquests últims, d'aquells que no saps perquè cullons serveixen i acaben indefectiblement en paper mullat o com a estratègia submergida per dotar de legitimitat algunes accions que només s'expliquen des d'una lògica política. Òbviament, hi ha marge més que suficient perquè canvïi la seva orientació, però el camí iniciat és ben complicat:\nSorgeix a iniciativa d'un partit, quan hauria de ser una cosa impulsada per l'Ajuntament, i d'una base eminentment tècnica (si més no, el procés).\nEs debat en Junta de Portaveus, per si li faltava contingut polític. I sembla ser que serà així en endavant.\nEs corre el risc que sigui una cosa prou amanida entre els representants polítics... oju, que són representants legítims, però no són els únics actors de i a la ciutat. I si es tracta de generar consens, encara menys (no oblidem que aproximadament una meitat de la població major d'edat va decidir abstenir-se, suant olímpicament de les opcions possibles inclós el vot en blanc o el vot nul).\nS'obvien altres actors com ara els municipis de l'entorn o la Generalitat: ja em direu com s'ha d'arreglar el tema de la N-II, les platges o la Ronda del Maresme unilateralment...\nLes possibilitats de la construcció compartida i la creació conjunta (altament improbables tot sigui dit) es tiren directament a les escombraries sense ni tan sols intentar-ho.\nAl final, és molt probable que es faciliti a la ciutadania un document sobre el qual treballar. No és que em sembli una mala estratègia (cal simplificar la feina si no volem que s'enternitzi el procés), però clar, estarem més propers a la legitimitatzació que al consens, si és que és un document molt polític.\nPremià és un poble complex: mirant les dades dels indicadors d'aquí dalt al bloc, ja ens en podem fer una idea. Més enllà de la seva complexitat social (que ratlla la dualitat, més o menys de Salses a Guardamar com de Santa Anna a Camp de Mar :D), urbanísticament és un nyap i el marge d'acció és molt limitat... per no parlar del potencial econòmic. Donades les circumstàncies, és a dir, uns recursos propis per al creixement molt limitats (i que ningú agafi el rave per les fulles, el creixement no només pot ser quantitatiu, entengui's com a millora), el gran valor del poble és la seva ciutadania... no perquè sigui millor o pitjor que la del poble del costat, però és l'autèntic (i diria que únic) ressort per tirar endavant algun gran projecte. I això vol dir acords i, per tant, participació. I moltes dosis d'enginy. Sense la implicació dels diferents actors socials (individals i col·lectius), els plans estratègics estan condemnats al fracàs. I això és especialment així a Premià.\nEsperarem expectants nous esdeveniments.\nPublicat per Sergi a 16:05\nEtiquetes de comentaris: ajuntaments, pla estratègic, política, Premià de Mar\ndormo al segon pis, m'esplaio al tercer\nQuatre dades de Premià\nCrida Premianenca vol blindar la Festa Major de Pirates i Premianencs amb tres iniciatives\nDaniel Torras - http://blocs.esquerra.cat - President d'Esquerra - Premià de Mar\nContrastos i prioritats\nCòctel de metadades de polígons industrials\nHèctor Verdú Martí | Anàlisi d'aspectes d'actualitat des del punt de vista de la comunicacióHèctor Verdú Martí | Anàlisi d'aspectes d'actualitat des del punt de vista de la comunicació\nVisita’ns a radiopremiademar.org\nTomàs Esteban, PSC a Premià\nEstadístiques (visualitzacions) de la pàgina:\nCap dret reservat, però estaria bé que citéssiu el bloc si n'utilitzeu el contingut. Amb la tecnologia de Blogger.


Kevin Bacon utilitza 'sis graus' per recaptar diners amb finalitats benèfiques: una bona xarxa de notícies - Totes Les Novetats\nKevin Bacon va llançar SixDegrees.org, un nou lloc web que fomenta la creació de xarxes socials benèfiques i que inspira donar a organitzacions benèfiques en línia.\nBacon va començar la xarxa amb famosos que destaquen les seves organitzacions benèfiques preferides, inclosa Kyra Sedgwick(NRDC), Nicole Kidman(UNIFEM), Ashley Judd(YouthAIDS), Bradley Whitford(Roba de l'esquena), Dana Delany(Fundació Scleroderma),Robert Duvall(Pro Dona), Rosie O'Donnell(Rosie's For All Kids)i Jessica Simpson(Operació Somriure)- i ens anima a tots a convertir-nos en celebritats per les nostres pròpies causes unint-se al moviment dels sis graus ...\n'SixDegrees.org tracta d'utilitzar la idea que tots estem connectats per aconseguir alguna cosa bona', va dir Bacon. “Espero que Six Degrees sigui aviat alguna cosa més que un joc o un truc. També serà una força per al bé, aportant consciència social a les xarxes socials '. El joc, 'Six Degrees of Kevin Bacon', va donar la volta als campus universitaris durant l'última dècada i va continuar convertint-se en un terme abreujat per descriure el fenomen d'un món petit.\nA través de SixDegrees.org la gent pot aprendre i donar suport a les organitzacions benèfiques de celebritats o recaptar fons per les seves pròpies causes preferides amb els seus amics i famílies. El públic pot crear les seves pròpies insígnies de celebritats per marcar la seva caritat carregant les seves pròpies fotos i històries i utilitzant pàgines AIM. Fins i tot el lloc manté un recompte de donacions per a cada organització benèfica. Fins ara, el lloc ha recollit un total de més de 71.000 dòlars en les seves primeres dues setmanes.\nBacon coincidirà amb els dòlars benèfics recaptats pels sis principals recaptadors de fons no celebritats amb subvencions de fins a 10.000 dòlars cadascun.\nComençant el llançament de SixDegrees.org, Bacon va assistir a la inauguració del Sundance Film Festival a Park City, Utah, la setmana passada, on ell i altres famosos van animar la donació de caritat. Entertainment Weekly va celebrar SixDegrees.org i Kevin Bacon amb els plans per a una tercera festa anual del Sundance Opening Weekend Party. Els famosos havien de donar articles per subhastar-los posteriorment a eBay mitjançant eBay Giving Works. Bacon també s’havia de presentar a una recepció d’AOL on gravarà un episodi de Uniefripted de Moviefone.com amb Bradley Whitford, participant de SixDegrees.org i protagonista de “Un crim americà” que s’estrena a Sundance.\nBacon creat SixDegrees.org en col·laboració amb l'organització sense ànim de lucre, Network for Good, AOL i Entertainment Weekly.\npoema sobre esperit comunitari\nZimbabwe protegeix la seva fauna salvatge icònica i prohibeix la mineria de carbó a tots els parcs nacionals\nBones notícies d’aquest dia de la història, el 3 de març


tradició capella jaume agrupació concert pessebres cicle romeu infantil festa coral ilerdenca pessebre l’agrupació premis pessebristes peu desembre junta premi nadal ofrena romeria cantades diorames pessebrista concurs lleida infants fanalets acte llegenda\nProp de 500 persones, la majoria d’ells turistes de diverses procedències nacionals i internacionals, així com també lleidatans, han visitat la capella del Peu del Romeu, al carrer Major de Lleida en aquests darrers tres mesos.\nLes visites totes elles de grup i guiades, s’han concentrat principalment els caps de setmana i han estat concertades en la seva majoria per Turisme de Lleida, que inclou el Peu del Romeu en el circuit de “Llegendes”, per tal de descobrir la ciutat des dels diversos relats llegendaris. També s’inclou en el circuit de “Petits Grans Racons”, com la que va lloc aquest matí de dissabte, que pretén descobrir Lleida des d’aquelles referències artístiques i històriques que de vegades passes desapercebudes però que contenen una rellevància extraordinària.\nLa capella de Sant Jaume del Peu del Romeu, actual seu social de la nostra entitat, l’Agrupació Ilerdenca de Pessebristes, obre les seves portes a aquest grups de visitants per a que gaudeixin de la llegenda dels Fanalets de Sant Jaume, puguin reviure el pas de l’Apòstol per la ciutat de Lleida i el reconeguin com un punt emblemàtic del Camí de Sant Jaume.\nEls visitants poden descobrir alhora el patrimoni d’arts pessebrista que acull la capella en les seves tres plantes superiors, destacant el conjunt de diorames bíblics obra d’Emili Tordera i Martha Pérez, únic a Catalunya.


Vila-real aprova un paquet de mesures econòmiques per a afrontar la seua recuperació\nLa primera acció concreta que s'ha acordat per tots els partits és aportar 40.000 euros al pla de cuina solidària en col·laboració amb el Villarreal CF\nLa taula de treball del Pacte local pel renaixement de Vila-real celebrada hui amb la participació de tots els grups municipals (PSPV, PP, Compromís, Ciutadans, Unides Podem i Vox) ha acordat distribuir en tres grans àrees la partida de 500.000 euros que l'equip de govern ha posat a disposició per a consensuar accions de recuperació i dinamització econòmica i social de la ciutat per a pal·liar les conseqüències de la crisi per la pandèmia de COVID-19.\nSegons ha explicat el regidor d'Economia i coordinador de la taula de treball, Xus Madrigal, en la reunió d'aquest divendres s'ha decidit per consens de tots els partits destinar 250.000 euros a accions en matèria econòmica; 150.000 euros a accions de l'àrea social i 100.000 euros a accions de caràcter sanitari. “La distribució en aquestes tres grans àrees ens permetrà una major agilitat administrativa a l'hora de dur a terme després cadascuna de les propostes concretes que es consensuaran en aquesta taula de treball del Pacte local pel renaixement de Vila-real”, detalla Madrigal.\nEn la trobada de hui ja s'ha decidit la primera de les accions que, en aquest cas s'emmarcarà en l'àrea social, i és l'aportació de 40.000 euros al pla de cuina solidària impulsat pel Villarreal CF, els seus jugadors, la Fundación Carlos Bacca i el restaurant El Vasco, que ara el consistori continuarà durant un o dos mesos per a garantir l'alimentació de les famílies més vulnerables.\nXus Madrigal ha explicat que cada partit realitzarà les seues propostes, que s'aniran consensuant en pròximes reunions d'aquesta taula de treball, que segueix la línia de l'acord i l'escolta activa per part de l'equip de govern en la gestió d'aquesta crisi per la COVID-19. La dotació de 500.000 euros que els partits polítics distribuiran en diferents accions de dinamització procedeix dels estalvis en les partides que l'Ajuntament no ha utilitzat a conseqüència de la crisi sanitària i d'unes altres que ara es reorienten a la necessària reactivació de la ciutat.\nEn aquest sentit, el regidor recorda que, a més d'aquests 500.000 euros que ara s'estan consensuant entre tots els grups municipals, l'Ajuntament ha invertit almenys altres 600.000 euros més en diferents mesures de prevenció sanitària i dinamització econòmica i social des de l'inici de la crisi, la majoria d'elles en la línia de les idees plantejades pels diferents partits.


Platja d'Aro prepara la Setmana Santa amb optimisme després de rebre uns 60.000 visitants aquest cap de setmana La República\nPlatja d’Aro prepara la Setmana Santa amb optimisme després de rebre uns 60.000 visitants aquest cap de setmana\nACN Platja d’Aro.-Platja d’Aro (Baix Empordà) prepara la Setmana Santa amb optimisme després de rebre uns 60.000 visitants aquest cap de setmana. Des de que es va aixecar el confinament […]\nACN Platja d’Aro.-Platja d’Aro (Baix Empordà) prepara la Setmana Santa amb optimisme després de rebre uns 60.000 visitants aquest cap de setmana. Des de que es va aixecar el confinament comarcal i es va permetre als comerços obrir en dissabte i diumenge, el poble ha vist com s’ha incrementat un 35% el nombre de vehicles que han entrat i sortit del municipi. Tot i aquest increment de visitants, des de l’Ajuntament destaquen que ja s’han posat en marxa protocols per garantir la mobilitat evitant que es produeixin grans aglomeracions. Des del comerç i l’hostaleria donen per fet que “tindran molta gent” i destaquen la seguretat que ofereixen els establiments. Amb tot, també demanen “responsabilitat” als turistes que s’acostin a Platja d’Aro.\nL’aixecament del confinament comarcal ha portat altra vegada els visitats a Platja d’Aro. El comerç i l’hostaleria de la ciutat havien estat especialment crítics amb el Govern, ja que el tancament perimetral havia fet que molts negocis veiessin perillar la seva viabilitat. “La veritat és que està anant molt bé i esperem molta gent de cara a Setmana Santa”, assenyala el president dels empresaris i comerciants de Platja d’Aro i S’Agaró, Manel Canadell. La realitat és que els carrers del poble s’han tornat a omplir de persones. En concret, uns 60.000 visitants s’han acostat aquest cap de setmana a la localitat. Això suposa un increment de trànsit de vehicles del 35% respecte a fa dues setmanes, quan encara hi havia el confinament comarcal. Des de l’Ajuntament assenyalen que ja hi ha preparat un dispositiu policial per assegurar que no es formin aglomeracions i evitar actituds incíviques com reunions de joves bevent alcohol a la platja de nit. “Hem de tenir en compte que hi ha una coordinació entre els cossos policials per evitar que s’acumuli gent, i alhora assegurar que es pot garantir la mobilitat”, assenyala l’alcalde de Platja d’Aro Maurici Jiménez. El batlle reconeix que esperaven que milloressin les xifres i diu que estan satisfets que es puguin recuperar els sectors afectats.Comerç i hostaleria segurEls comerciants destaquen la seguretat dels establiments. I és que cal tenir en compte que Platja d’Aro és un poble on la majoria de botigues estan obertes al carrer. “Fomentem la seguretat dels nostres establiments. Hem pres totes les mesures de seguretat necessàries”, remarca Canadell.El president dels comerciants reconeix que “està funcionant molt bé” des de l’aixecament de les restriccions i diu que estan “començant a veure la llum al final del túnel”. Amb tot, espera que no tornin les restriccions per uns sectors que ho han passat “molt malament”. Canadell apel·la també a la “responsabilitat” dels visitants que s’acosten a Platja d’Aro per tal de poder evitar contagis. On també s’ha notat un increment important de vehicles és a Blanes. En concret, el primer cap de setmana amb la mobilitat permesa van passar dels 99.000 vehicles a més de 140.000.


Josep Kalinowski, va néixer a Vílnius (Polònia) l’1 de setembre de 1835. Acabats els estudis superiors, ingressa a l'Acadèmia Militar d'Enginyers del tsar Nicolau, a Sant Petersburg, on continua els seus estudis i obté el grau de tinent. En aquells anys Polònia estava sota l’òrbita russa. Entre 1858 i 1860, treballa en el projecte de la línia de ferrocarril Odessa-Kiew-Kursk. Pel novembre de 1860, a petició pròpia, és destinat a la fortalesa de Brest Litowski, i ascendeix a capità d'Estat Major de l'exèrcit rus.\nPerò, tres anys després demana i obté la baixa de l'exèrcit del tsar i, un mes més tard, s’uneix a l'aixecament de Polònia contra el poder tsarista d'ocupació, i davant les insistències del Govern nacional polonès, clandestí, accepta el càrrec de Ministre de la Guerra a Vielna, per a tota la comarca de Lituània. Kalinowski, coneixedor del gran poder militar rus, sap quin serà el resultat d'aquella insurrecció, però el seu patriotisme l’obliga a no claudicar. A la tardor d'aquest mateix any la insurrecció queda aixafada. A causa de la seva participació és arrestat pels russos i condemnat a mort. La pena li és commutada per 10 anys de treballs forçats a Sibèria.\nA Sibèria l’any 1874, els condemnats experimenten alguns canvis en la seva condició a causa de successives amnisties, passant de deportats a expatriats, amb les conseqüents millores de vida. Aconseguida la llibertat pel setembre d’aquell any, es trasllada a Àustria i després a París on és nomenat educador del príncep Augusto Czartoryski. En 1875, viatja amb el príncep, que té símptomes de tuberculosi, a diversos llocs de França, Suïssa, Itàlia i Polònia, buscant remei per a la seva salut.\nEn 1877, el dia 15 de juliol ingressa al Carmel Teresià, al noviciat de Graz, a Àustria. Després d'uns mesos de prova, rep l'hàbit el 26 de novembre i canvia el seu nom pel de Rafel de Sant Josep. Fa els seus estudis eclesiàstics a Giör (Hongria). I en 1882, rep l'ordenació sacerdotal a Czerna (Polònia).\nDe 1882 a 1907, el P. Rafel va consumir la resta de la seva vida servint en llocs de responsabilitat de l'Orde: superior, organitzador de la vida carmelitana i formador de diverses generacions de carmelites. Va dedicar molt temps i esforços als monestirs de les carmelites descalces i va col·laborar en la fundació de dos nous convents. L'estudi i la investigació van ocupar bona part dels últims anys de la seva vida. Fruit d'aquests treballs va ser l'edició, en quatre toms, de les “Cròniques de les Carmelites Descalces de Polònia durant els segles XVII i XVIII”. Va publicar també alguns treballs propis, així com algunes traduccions del francès al polonès.\nEs va distingir en el zel per la unitat de l'Església i la incansable dedicació al ministeri del sagrament de la penitència i a la direcció espiritual. Molt devot de Maria, acudien a ell els fidels fins i tot des de molts quilòmetres de distància, fent florir a Polònia l'Orde del Carmel Teresià. Sempre delicat de salut, sobretot des de la seva permanència a Sibèria, va lliurar la seva ànima a Déu a Wadowice el 15 de novembre de 1907, i fou enterrat en el convent de Czerna. El 22 de juny de 1983 era beatificat a Cracòvia, i el 17 de novembre de 1991, canonitzat per Joan Pau II.\nConvent carmelità de Graz (Austria)


Aquestes propostes per a l’estiu van adreçades a afavorir la conciliació familiar i, alhora, oferir un programa d’esbarjo i educació de qualitat\nper Redacció 06/07/2017 10:40h\nNens que participen a les activitats a l'escola Parc de l'Aigua | LleidaDiari.cat\nProp de 3.000 nens i nenes i adolescents participen aquest estiu en els programes educatius i d'oci de la Paeria: l' Estiu de Petits, l'Estiu de Jocs i Esportmania. El projecte 'Estiu de Joc' és un recurs de lleure adreçat a infants de tres a onze anys que es du a terme durant els mesos de juliol i agost. El programa d'activitats recull diverses propostes lúdiques i educatives amb l'objectiu de fer passar una bona estona als nens i les nenes participants i, a la vegada, treballar l'educació d'hàbits fomentant valors positius com la participació, la solidaritat, el respecte i la comprensió dels companys, entre d'altres. Les activitats s'estructuren sobre un projecte pedagògic que es durà a terme en diversos centres d'interès i que inclou jocs, tallers d'expressió plàstica i música, entre altres propostes. Enguany s'ofereixen 1.360 places, el mateix nombre que l'any anterior. El projecte es realitza a l'escola La Mitjana, l'escola Parc de l'Aigua, l'escola Joc de la Bola, l'Escola El Vilot – Sucs (durant el juliol i amb l'opció d'acollir també nens i nenes de 2 anys) i l'escola Josep Manyé – Raimat (durant l'agost i amb l'opció d'inscriure-hi infants de 2 anys).\nPer la seva part, Estiu de Petits és un projecte de lleure educatiu destinat a infants d'un i dos anys que té lloc durant els mesos de juliol i agost coincidint amb el període de vacances escolars. Les activitats lúdiques i educatives que s'hi organitzen, d'àmbit no formal, contribueixen al desenvolupament maduratiu i al procés de socialització dels nens i les nenes participants tot treballant els hàbits de responsabilitat i participació de la mà de tècnics especialitzats en la cura d'infants. Un any més es manté el nombre de places en 290. Les activitats que realitzen els infants estan recollides en un projecte educatiu on a partir d'uns centres d'interès per torn, i a través del joc, l'expressió plàstica, la música, etc. es treballa amb els nens i les nenes aspectes d'educació en valors com la participació, el respecte cap als altres... Les diverses activitats de joc tindran lloc a l'escola bressol Ronda La Mercè, l'escola bressol Albarés i l'escola bressol Balàfia.\nFinalment, el programa Esportmania, que inclou activitats esportives, aquàtiques i de lleure en els diferents barris de la ciutat, arriba enguany a la seva 37a edició. Les estades esportives, que s'adrecen a nens i nenes entre quatre i catorze anys, ofereixen propostes molt variades entre les quals hi ha natació, jocs, sortides, gimnàstica rítmica, bàsquet i, com a novetat d'enguany, s'afegeix el circuit municipal de motocròs de Rufea on es practicarà BTT i l'ampliació de l'activitat de busseig. També com a novetat d'aquesta edició d'Esportmania, s'amplia l'activitat «Avui ens visita...» en què els esportistes i entitats més reconeguts de la ciutat visitaran les diferents estades esportives i participaran de les activitats que es realitzin a cada lloc vinculades a les especialitats esportives de cada esportista convidat. Les estades esportives d'estiu tindran lloc als equipaments municipals de Balàfia, Gardeny, Secà, Bordeta, Cappont i Pardinyes. Les activitats de natació es realitzaran a la piscina municipal de Cappont.\nEls pares de Lleida diuen «PROU» a les elevades temperatures dins les aules


Quan Menorca eludí els botiflers\n29 setembre 2020 12:32\nMiquel Àngel Limon | 06 febrer 2006\nFa unes setmanes vaig comentar-vos l'efemèride potser més aquilotada i important que haurà de recordar Menorca en el curs de 2006. Ho serà, específicament, des d'una perspectiva històrica. Us parl de la rebel·lió dels patriotes austriacistes de l'any 1706. Dèiem llavors que, animats pel donzell ciutadellenc Josep Miquel Saura i Morell, una immensa majoria de menorquins -incloses totes les institucions polítiques insulars- es van aixecar contra la solució borbònica a ocupar el tron espanyol en la figura de Felip d'Anjou. Així, des Mercadal estant, Saura proclamà Carles d'Àustria com a legítim rei. Les autoritats castellanes apostades a Menorca, però, s'hi oposaren amb mètodes esfereïdors. Al capdavant s'hi distingí el governador de l'illa, la figura d'un granadí acarnissat, en Diego Leonardo Dávila, que va desplegar, sense parpellejar cap sentiment ni fre, una repressió duríssima, en nom de Felip V. Els felipistes -també dits botiflers-, en l'afany de restaurar l'autoritat del pretenent francès, es van lliurar al saqueig contundent, ferotge, i sense límits. Començaren pel cap de Maó, des d'on tramaren l'avanç de la força d'atac contra la capital, Ciutadella, mentre enfilaven totes les poblacions intermèdies, de llevant a ponent. Abans d'arribar, però, a la contrada per on es colga el sol, el cap dels contingents francesos que havien arribat per reforçar la força armada de Dávila, el capità de navili La Jonquière, acampà en les immediacions de la vila de Ferreries. Va ser en aquest punt que els parlamentaris carlistes demanaren de signar les capitulacions i de retre's als botiflers. Era el 12 de gener de 1707, tres mesos després de l'esclat popular. El que s'hi pactà ha passat a la història amb el nom de les capitulacions de Ferreries.\nForen, al capdavall, unes capitulacions més aviat benèvoles per als vençuts, si tenim en compte el domini fulgurant que obtingueren els botiflers contra els alçurats, de cap a cap de l'illa. El pacte, a banda de donar permís de sortida al tinent de governador, en Francesc Net, en representació del governador proclamat pels austriacistes (i que no era altre que Saura, però que ja havia fugit a Mallorca), també inclogué un grapat d'aspectes. Entre d'altres, concedir el perdó general als menorquins; mantenir els privilegis i franqueses polítiques; i confirmar les autoritats municipals, sense deposar-les. També hi hagué promesa de respectar les propietats de les persones i de l'Església, tot i que, en aquell moment, una munió voluminosa de béns immobles, grans i petits, ja havia estat arrasada.\nI bé: estampades les firmes en els documents de capitulació el 12 de gener, com dic en els camps de Ferreries, els botiflers, acte seguit, alçaren el campament, per tal d'entrar triomfals a Ciutadella, l'endemà dia 13. Aviat, un insadollable Dávila donà mostres de set de venjança, davant la benignitat de les clàusules de rendició. Féu, idò, una repressió per a l'escarment: vull dir, cruel i duríssima. Tots els béns dels rebels, incloses les rendes del bisbe i el capítol de l'Església, foren confiscades, imposà multes a dojo i enderrocà cases urbanes i rurals, com ara la pairal de Joan Miquel Saura, situada en el cor de la Ciutadella emmurallada, a tocar de les Voltes. I encara s'hagueren d'escoltar trenta-tres veredictes de pena capital, sis condemnes a galeres i catorze desterraments. A més, vint-i-quatre religiosos, així seculars com regulars, foren deportats a Toló, en terres meridionals de França. I, és clar, com a remat a tanta repressió afamegada, Dávila ordenà l'anul·lació dels privilegis polítics de l'illa. No hi cabien més humiliacions, ni més terrible desfici contra la personalitat secular menorquina. Entretant, el 19 de setembre de 1708, en aigües del port de Maó, una esquadra angloholandesa, comandada per l'almirall Leake, féu renéixer l'esperança entre els menorquins -i traduïm les paraules literals de l'historiador Hernàndez Sanz-, els quals, amb delirants mostres d'alegria, reberen els aliats de l'arxiduc Carles. S'iniciaria, aleshores, l'anomenat segle de les dominacions estrangeres, que es perllongà fins 1802. És cert que damunt Menorca arribaven forces jurídicament estrangeres. Però foren, tanmateix, respectuoses amb el dret foral de l'illa, posant-la a redossa dels decrets de nova planta centralitzadora que féu brandar Felip V contra els règims jurídics diversos del regne d'Espanya. Diu la saviesa popular que no hi ha mal que per a bé no ens recaigui.


3 botons i START: Pel·lícules de videojocs: Double Dragon\nPel·lícules de videojocs: Double Dragon\nPer a qualsevol jugador una mica veterà, el gènere conegut com a beat'em up, el de lluitar pel carrer contra enemics que ens surten per totes bandes, no es podria entendre sense la llegendària saga Double Dragon, que va donar diverses entregues i per a diverses plataformes, cadascun d'aquests productes amb un resultat diferent. El que potser no és tan conegut és que, a banda d'una sèrie animada de què ja vaig parlar, se'n va fer una pel·lícula d'imatge real.\nAquest era el llarg tràiler d'un film dirigit per James Yukich i estrenat el 1994, basat lleugerament en l'argument de la saga, que recordem que està protagonitzada per dos bessons, en Billy Lee i en Jimmy, que practiquen les arts marcials i s'enfronten a una banda criminal per tal de rescatar la Marian, la noia de la qual estan enamorats tots dos.\nNo és ben bé l'argument del film, que respecta l'ambientació cyberpunk postapocalíptica dels jocs però que presenta els personatges d'una altra manera i centra l'acció en la recerca de les dues parts d'un medalló. Al repartiment, i al tràiler es veia però si no us hi heu fixat segur que ara ho fareu, hi ha dos noms destacats, Robert Patrick i Alyssa Milano, el primer dels quals venia de fer de T-1000 el 1991 a Terminator 2, de manera que sorprèn que arribés a acceptar un paper així.\nAquí en teniu el primer tros en castellà, per si us interessa veure més o menys el to de la pel·lícula, que ja us podeu imaginar i ja us avanço que va ser un desastre i es considera una de les pitjors adaptacions de videojocs a la gran pantalla, experiment que per norma general no acostuma a obtenir bons resultats.\nNo va agradar a la crítica ni al públic, sobretot pel seu argument excessivament simplista i pels diàlegs cursis, però tot i així va engendrar, l'any següent, un videojoc que, amb el títol Double Dragon i un argument basat en el del film, seria l'única aportació de la franquícia al catàleg de la prestigiosa Neo Geo.\nEtiquetes de comentaris: Alyssa Milano, cinema, Double Dragon, James Yukich, Pel·lícules, Robert Patrick


Batalla d'Adrianòpolis (378) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n9 d'agost del 378\n41° 48′ N, 26° 36′ E / 41.8°N,26.6°E / 41.8; 26.6\nAl nord-oest d'Adrianòpolis\nImperi Romà d'Orient Tervings\n35 tribuns Fritigern (terving)\n21.000 infants cuirassats\n28.000 auxiliars. 11.500 genets\n122.500 infants cuirassats\n21.000 infants lleugers.\nMés de 40.000, inclosos Valent, Trajà i Víctor Desconegudes\nLa batalla d'Adrianòpolis va ser un enfrontament armat que es va lliurar el 9 d'agost del 378 a les planes al nord-oest de la ciutat romana d'Adrianòpolis (actual Edirne, a la Tràcia Oriental). Allí es van enfrontar les forces de Fritigern, cap dels visigots, i l'exèrcit de l'Imperi Romà d'Orient comandat pel mateix emperador Valent, que va morir a la batalla i l'exèrcit del qual va ser aniquilat. Va ser una de les més importants derrotes militars romanes des de la batalla d'Arausio i l'últim combat en què els romans van utilitzar les seves clàssiques legions, ja que a partir d'aleshores van començar a posar més èmfasi en la cavalleria i les petites divisions armades, com els comitatenses. El desenvolupament de la batalla es coneix a través del relats d'Ammià Marcel·lí i Pau Orosi, dos historiadors romans contemporanis.\n1.1 Difícil convivència\n1.2 La defensa romana\n1.3 Els gots i els seus aliats\n2.6 Mort de Valent i final de la batalla\n3 Setge d'Adrianòpolis\nSòlid romà d'Orient amb l'efígie de l'emperador Valent.\nEls gots procedien originalment del sud d'Escandinàvia, però a partir del segle I van emigrar cap al sud-est, assentant-se dos segles més tard en les grans planes al nord del Mar Negre. Allà es van dividir amb el temps en dues branques, els ostrogots (del gòtic Ost Goths, "gots de l'est") i els visigots (en gòtic Wiss Goths, "gots de l'oest"), separats pel riu Dnièster. Els visigots es van estendre de seguida cap al sud-oest, creuant amb freqüència la frontera romana i realitzant tota mena de saquejos, fins que van arribar a un acord pel qual els romans els cedien la província romana de Dàcia (oest de l'actual Romania) a canvi de la pau en temps de l'emperador Aurelià (270 - 275). Constantí I el Gran els va convertir en federats de l'Imperi (Foederati) i els va encarregar la defensa del limes danubianus a canvi d'importants sumes de diners, però ben aviat arribaren les disputes. Si els romans havien de pagar als bàrbars perquè els defensessin, qui els impediria rebre més diners que el d'una legió qualsevol? Malgrat les crisis econòmiques dels segles iii i iv els romans seguien tenint molts diners. Així que, cada vegada que els gots estimaven que els convenia un augment del seu sou, travessaven en armes el Danubi, saquejaven un parell de ciutats i tornaven a les seves terres, comunicant als romans que seguirien fent-ho mentre els subsidis no se'ls augmentessin. Així ho van fer fins a l'any 370, quan es van aliar amb els soldats romans que s'havien revoltat contra l'emperador Valent i foren derrotats.\nAquell mateix any, els huns derrotaren als alans del Volga, que van ser també vençuts i forçats a servir en el seu exèrcit juntament amb altres pobles germànics. Les notícies relatades pels refugiats van posar els gots en peu de guerra, però quan en 376 els huns van travessar el Dnièster els greutungs van ser derrotats igualment. Al contrari que els seus germans orientals, els teruings van tenir ocasió de fugir i la van aprofitar i Alaviv i Fritigern van demanar a Valent el 375 la protecció de l'Imperi Romà que van obtenir després de ser demanats per la seva cristiandat, a la que s'havien convertit amb anterioritat, i van dirigir al seu poble creuant el Danubi el 376 unint-se als taifals i els greutungs de Farnobius. S'estima que van travessar el Danubi dos-cents mil visigots i es van establir a Mèsia, en territori romà com a foederati.\nL'arribada dels visigots a Mèsia va comptar amb el vot en contra d'amplis sectors de la societat romana. Molts polítics i militars veien un perill imminent en la presència dels visigots com a foederati dins de l'imperi, considerant que tard o d'hora ocasionarien problemes. No obstant això, els pretoris Modest i Tatià recomanaren l'assentament dels federats, per considerar que els avantatges superaven àmpliament a les possibles traves. D'altra banda, el poble de la zona i l'església no veien bé el tenir com a veïns als bàrbars, amb nombroses costums paganes i creients en la seva major part en la doctrina de l'arrianisme, que els cristians romans consideraven una heretgia. No obstant això, Valent va fer cas omís d'aquestes queixes, ja que el mateix Valent era arrià, i això li donava més confiança entre els gots minimitzant el perill de revolta, atès que els visigots havien donat mostres una vegada i una altra de voler servir a l'imperi i adoptar nombrosos aspectes de la seva cultura. En el pitjor dels casos, haurien d'abandonar les terres de Mèsia i es trobarien encerclats entre les hordes d'huns i les tropes de l'imperi romà d'orient i l'Imperi Romà d'Occident, sense possibilitat d'anar a cap lloc. Tot sembla indicar que els gots van complir amb la seva part de l'acord aquesta vegada i que van ser els romans els causants que el fràgil equilibri es trenqués dos anys després.\nEls Balcans eren una zona pobra, i els funcionaris romans a la regió recorrien a tota mena de corrupteles per prosperar. D'entre tots els funcionaris que van començar a inflar els tributs en excés i assetjar els gots amb la intenció d'arrabassar fins a l'últim fruit del seu treball destacava especialment Lupicí, l'avariciós Comes de Mèsia, i el seu ajudant Màxim. Lupicí també va fer grans negocis venent a preus desorbitats dels materials i aliments que l'Imperi havia disposat per crear els nous assentaments. Encara que els líders dels visigots de Mèsia van acatar el tracte de Lupicí, aviat va començar a mostrar reticències davant les successives visites dels recaptadors. L'arribada d'Atanaric i els seus seguidors tervings per compte propi a Mèsia. Lupicí va començar a considerar Fritigern com un possible obstacle per als seus plans i va decidir assassinar. Per a això, va convidar als cap visigots a un banquet a Marcianòpolis amb l'excusa de llimar asprors amb ell, on els esperava atrapar per sorpresa.\nUn destacament romà es va situar entre Marcianòpolis i el campament dels gots, i es van aplicar fortes mesures de seguretat. Un enfrontament entre un grup de gots i vilatans, i Lupicí va fer matar la guàrdia dels reis gots, i Alaviv va morir, quedant Fritigern al comandament únic dels teruings. Considerant-se lliures del seu acord amb els romans, els visigots van decidir recuperar els seus béns saquejant les poblacions romanes de Mèsia i especialment la més rica província veïna de Tràcia. Els gots es van derrotar l'exèrcit a Marcianòpolis.\nLa defensa romana[modifica]\nRecreació de les vestimenta i equipament d'un soldat de l'exèrcit romà del segle iv. L'equipament de cuirassa típica es restringeix a un ausberg. Al segle iv l'exèrcit romà ja incorporava gran quantitat de mercenaris sàrmates i gots que incorporen el seu armament.\nLa revolta dels gots va agafar per sorpresa Valent a Antioquia de Piera, des d'on planificava una campanya contra l'Imperi Persa que, com des de feia segles, discutia les fronteres romans a Pròxim Orient i donava suport revoltes dels pobles locals contra Constantinoble, com la de Cilícia, sufocada a 375, o la dels sarraïns a Palestina, Fenícia i el Sinaí, que es va aconseguir sotmetre a finals del 377 de forma més o menys efectiva. Aprofitant aquest petit respir, Valent va dirigir el transvasament de tropes veteranes des de la frontera oriental als Balcans, on va acabar formant un dels exèrcits romans que mai s'havien vist. A Adrianòpolis, on es va instal·lar el campament i es va guardar el tresor imperial destinat a pagar la campanya, es van reunir 7 legions, el nucli estava format per 5.000 homes veterans de les legions palatinae, l'elit de l'exèrcit romà del moment, ajudats pels auxilia palatinae i altres tipus d'auxiliars fins a arribar als 21.000 homes. Donant suport a aquests es van reunir altres 28.000 auxiliars lleugers, amb poca o cap armadura.\nIgual que en altres ocasions, el pes de la contesa va ser assignat a la infanteria romana, mentre que la cavalleria només tindria un paper secundari donant suport a aquesta. Això no obstant, el destacament de cavalleria que va marxar a Adrianòpolis també va ser important, ja que estava constituït per 1.500 genets d'elit de la guàrdia imperial (Schola palatinae) amb el suport proper d'un miler d’equites palatinae i 5.000 equites comitatenses. En aquest darrer grup s'incloïen importants divisions de cavalleria àrab i arquers a cavall.\nNo obstant això, tan impressionant exèrcit comptava amb una important diferència respecte a les poderoses antigues legions romanes: l'equipament. Els anys de crisi econòmica havien fet efecte en l'exèrcit, que ara havia de marxar menys preparat a la batalla. Les tropes d'infanteria pesant havien substituït l'armadura de plaques (lorica segmentata) pel menys protector ausberg, que fins aleshores havien portat els auxiliars (molts dels quals marxaven aquesta vegada a la batalla sense armadura i en alguns casos ni tan sols casc). El gladius, l'antiga espasa romana, havia estat substituïda per una altra més llarga (spatha), i el pilum havia estat retirat en molts casos, encara que algunes unitats d'infanteria i cavalleria portaven una llança llarga (en aquest últim cas, influïdes per la cavalleria bàrbara). També s'havia perdut l'scutum, l'antic escut rectangular romà, de manera que les unitats que van portar algun escut a la batalla ho van fer amb models rodons o ovoides de fusta o metall més barat, similars als dels bàrbars. A més havien empitjorat la instrucció i disciplina de la tropa. Els visigots havien rebut una instrucció similar a la dels romans i, per molt gran que fos l'exèrcit reunit per Valent, aquest seguia sent la meitat dels homes amb què comptaven els gots. Per tal d'arribar a un nombre comparable, Valent es va posar en contacte amb el seu nebot Gracià, emperador d'Occident que havia aconseguit rebutjar amb èxit diverses invasions bàrbares, el qual va accedir i va marxar al costat d'un exèrcit propi per reunir-se amb el del seu oncle.\nEls gots i els seus aliats[modifica]\nL'arribada de tropes d'elit era un fet esperar després de les fàcils derrotes de les petites guàrdies romans a la zona. Tot i que l'equip i instrucció dels romans ja no era el de temps passats, Fritigern probablement sabia que eren superiors als seus i encara podien fer molt de mal, pel que va tractar de contrarestar aquesta diferència multiplicant encara més les seves nombroses tropes. Els emissaris visigots van recórrer les zones circumdants i fins i tot van tornar a travessar el Danubi per entrevistar-se amb els pobles que habitaven allí, entre ells els seus vells enemics huns. Les gestions van donar un considerable èxit, ja que van aconseguir el suport dels alans, ostrogots i altres tribus bàrbares menors. Fins i tot es van unir a l'exèrcit uns quants centenars d'huns i refugiats romans (esclaus fugitius, desertors, etc.) a títol personal. Així doncs, l'exèrcit inicial de visigots i refugiats ostrogots, compost per uns 110.000 guerrers, va créixer fins a la impressionant xifra de 155.000 homes i 11.500 genets sense que ho sabessin els romans, fent semblar encara més petit al seu costat a l'exèrcit de Valent. Els bàrbars no estaven especialitzats en el maneig d'una arma en particular, pel que marxaven a la batalla amb tota mena d'armes, tant llancívoles (javelines, arcs, fones, destrals francisques…) com de combat cos a cos. Durant el transcurs de la batalla podien lluitar tant muntats com a peu, canviant sovint d'una situació a una altra sense problemes. Les unitats no estaven ben definides, potser amb l'única excepció d'un cos de cavalleria pesant cuirassada d'inspiració romano-sàrmata. Un bon nombre dels guerrers gots portaven també ausbergs i cascs d'origen romà, així com el característic escut rodó de grans dimensions.\nEl 9 d'agost l'exèrcit de Valent va deixar la impedimenta, altres pertrets i insígnies imperials a Adrianòpolis o les seves afores, i es va mobilitzar cap al nord-oest, fins a albirar en una plana al campament got, a prop de les dues de la tarda. No semblava haver-hi sentinelles lluny del campament, on semblava que acampaven el gruix de les tropes godes, protegides darrere dels carros buits que feien servir com muralla (Laage) quan no s'estaven movent. Els reforços de Flavi Gracià encara no havien arribat, pel que es discuteix quines serien realment les raons de Valent per marxar-hi: Potser encara no esperés entrar en batalla i disposar tropes a la vista dels visigots fos només una mesura de pressió amb el tal de forçar la seva rendició. Altres opinen que Valent volia de veritat entrar en combat en aquell moment, confiant que les seves tropes veteranes li donessin una victòria i que, esperant Gracià, hauria de ser compartida i per tant menys honorable. Reunit amb els seus generals, Víctor i Flavi Ricomer, aquest últim d'origen germànic, que havia supervisat l'arribada dels visigots a Mèsia per ordre de Valent; li van suggerir esperar a Gracià i evitar complicacions en el combat. Sebastià, en canvi, va recomanar un atac immediat que aprofités el factor sorpresa. No es faria ni una cosa ni l'altra.\nLes tropes romanes avançaven en posició lineal, amb la infanteria pesant de Trajà i els auxiliars al centre, i la cavalleria protegint els flancs. Valent se situà darrere de la infanteria amb la seva guàrdia personal. Quan els gots van veure els romans a la rodalia, Fritigern sol·licità parlamentar. És probable que en lloc de voler amb això eludir la batalla, el seu objectiu fos en realitat el de guanyar temps. Tenia la infanteria i una petita part de la cavalleria dins dels límits del campament, però la major part d'aquesta, amb la que no comptaven els romans, estava en camí al comandament dels nobles ostrogots Alateu i Safrax.\nEl primer atac va correspondre als romans, encara que sembla que els va agafar per sorpresa tant els gots com els seus propis companys. Sense esperar que acabessin les negociacions, els tribuns Cassi i Bacuri d'Ibèria van ordenar a les seves tropes auxiliars l'atac, que van marxar ràpidament cap al campament visigot mentre la resta de la infanteria romana mantenien les posicions. El flanc esquerre de la cavalleria la seguí, buscant atacar els gots per un lateral mentre aquests s'enfrontaven a les dues petites divisions d'auxiliars, que van ser rebutjades sense problemes i posades en fuga fugint a les seves anteriors posicions. Acabaven d'iniciar la batalla de la pitjor manera possible.\nFritigern va donar les converses per acabades i va ordenar atacar en aquell moment, fent sortir a la majoria dels seus homes del campament a la recerca dels romans. Llavors va aparèixer a la seva dreta l'enorme exèrcit de genets al comandament d'Alateu i Safrax, que es va trobar de cara amb el destacament de cavalleria del flanc esquerre romà, que decidí retrocedir cap a les seves posicions originals després d'ocasionar nombroses baixes. Els visigots controlaven ja el terreny i en acostar-se a les línies romanes van començar a llançar les armes llancívoles que portaven. Els romans van aguantar com van poder la pluja de projectils fins que les línies godes van arribar fins a ells, començant en aquell moment el combat cos a cos.\nMentre la infanteria i el flanc dret de la cavalleria combatien contra els seus homòlegs bàrbars, patint nombroses baixes en ambdós bàndols, la cavalleria del flanc esquerre romà es va regirar i va atacar de nou a Alateu i Safrax. Aquesta maniobra els va agafar desprevinguts i va permetre als romans fer-los retrocedir, avançant-se en el camp de batalla pràcticament fins als carros visigots. Es considera que aquest va ser el punt d'inflexió de la batalla, ja que d'haver rebut llavors ajuda d'altres unitats, potser la cavalleria romana hagués pogut posar en fuga a la bàrbara, tot i que el superava en nombre, i atacar per darrere la infanteria visigoda.\nLa cavalleria romana va començar a veure's àmpliament superada, a mesura que perdia empenta i no rebia ajuda, mentre que a la cavalleria visigoda es sumaven homes a peu de les tropes que havien quedat dins del campament, inclòs el mateix Fritigern. La desproporció de forces es va fer patent i el que quedava de la cavalleria romana en aquest flanc va ser destrossada, fugint els pocs supervivents del camp de batalla.\nUn cop posats en fuga els equites romans, la infanteria de Fritigern va avançar per sumar-se a les primeres línies d'infanteria goda. Mentrestant, la cavalleria de Alateu i Safrax es va avançar pel lateral per atacar els flancs i la rereguarda de Trajà, començant a envoltar el flanc esquerre de l'exèrcit romà. Amià Marcel·lí relata el que devia ser especialment aterridor per als soldats romans, que veieren aparèixer d'entre la pols, com sorgits del no-res, a la cavalleria goda, de manera inesperada i per l'esquena. Això va deixar a gran part de l'exèrcit romà sense capacitat de maniobra.\nEls soldats destacats en el flanc esquerre estaven ja perduts, coneixedors que no hi havia possibilitat de fugir ni possibilitat de clemència dels visigots. Encara que en aquest punt els historiadors llatins probablement exageren, no resulta tan estrany que els homes d'aquestes unitats lluitessin fins a la mort, arribant a carregar sense possibilitats de victòria contra les cada vegada més nodrides files de bàrbars. Les baixes van ser enormes en els dos bàndols, fins al punt que aviat el nombre de cadàvers i els bassals de sang van començar a fer dificultós el moure's pel camp de batalla. Les unitats romanes van perdre la comunicació entre elles. Mentre unes van aprofitar per fugir, altres, veient-se tancades, van haver de lluitar fins al final. Llavors va començar una fugida de les tropes romans que podien, abandonant la resta a la seva sort. Mentre les últimes unitats de Trajà eren aixafades, Valent va córrer a refugiar-se amb les restes de la cavalleria del flanc dret, que unida a les últimes unitats auxiliars intentaven organitzar un nucli final de resistència al voltant de l'emperador. Els generals Trajà i Víctor eren amb ell.\nMort de Valent i final de la batalla[modifica]\nSobre el final de Valent circulen diferents versions, sense que es pugui afirmar amb seguretat quina és la correcta. La primera i més simple explica que, senzillament, Valent va morir després de rebre l'impacte d'una fletxa enemiga, acorralat i combatent al costat dels homes que l'acompanyaven, com un soldat més. Altres diuen que va poder ser evacuat pels seus generals, potser ferit, i es va refugiar en una casa propera o, més probablement, en una torre de guàrdia. Els visigots ignoraven que Valent era dins, però en observar que s'hi amagaven soldats romans a dins, van acabar amb les últimes tropes que se'ls oposaven i van calar foc a l'edifici, matant tots els que es trobaven dins. Sigui com sigui, el cert és que ningú va poder identificar després el cos de Valent entre tots els caiguts en la batalla, per la qual cosa va haver de ser sepultat com un soldat anònim més.\nLa via Egnàcia travessava la península grega. Adrianòpolis es trobava prop d'aquesta carretera i la seva caiguda hagués obert el camí cap a Constantinoble.\nEls visigots no es van aturar després de la batalla. Acabaven de destruir el major exèrcit vist a la zona i es podia dir que ja eren els amos dels Balcans. Fins i tot havien matat a l'emperador sense que aquest tingués fills, deixant a tot l'Imperi orfe. El pas més lògic va prosseguir la seva política de saquejos i van decidir començar per Adrianòpolis, a poca distància, amb el tresor imperial en el seu interior i cap on havia aconseguit fugir al voltant d'un terç (20.000) dels homes de Valent. Adrianòpolis a més de disposar d'un important botí, també era un punt estratègic per a dominar els camins cap a Constantinoble, la mateixa capital dels romans d'Orient. La captura de la ciutat no seria fàcil. A la guàrdia urbana es van sumar els soldats supervivents de la batalla, encara que les autoritats locals no van permetre a aquests entrar a la ciutat. En el seu lloc van haver de construir a correcuita un segon mur de barricades al voltant de la ciutat després dels de refugiar ells i la mateixa Adrianòpolis, on la mateixa població va començar a col·laborar de forma massiva amb l'exèrcit per fer front a la imminent arribada dels gots.\nAquests van arribar poc després. Per tal de dificultar encara més l'entrada de l'enemic a la ciutat, es van bloquejar les portes posant grans pedres després d'aquestes i es van muntar algunes màquines de guerra. El bloqueig de les portes deixava a les restes de l'exèrcit de Valent sense possibilitat de fugir i refugiar-se. Així doncs, no és estrany que quan els romans van veure als gots, fossin 300 auxiliars dels primers els que iniciessin la nova batalla llançant-se en una càrrega tan heroica com suïcida. Tots els seus integrants van morir.\nEls germànics van avançar fins a les línies de defensa de la ciutat, on es van veure obligats a aturar-se i lluitar sota els murs de la fortalesa, mentre els romans que havia amunt els llançaven tota mena de projectils. Els gots també llançaven les seves pròpies armes llancívoles, però arribat un determinat moment, els assetjats es van adonar que els bàrbars recollien llances i fletxes del camp de batalla i les tornaven a llançar contra ells, senyal que les seves s'havien esgotat. Per deixar els gots sense possibilitat de llançar els projectils que els arribaven, es va ordenar trencar la unió entre les puntes i la resta de la fletxa o llança. Així, les armes llancívoles podien usar-se una vegada més, però quan impactaven amb alguna cosa (haguessin encertat o no) es trencaven del tot i quedaven inutilitzades. A més, les puntes soltes es clavaven en els soldats enemics, sense possibilitat d'extreure més tard. Mentre la lluita prosseguia en els murs d'aquesta manera, es va acabar d'armar i disposar per al combat un onagre. Els romans van apuntar al gruix de les tropes godes i van llançar la primera pedra; aquesta errà el tir, però va tenir un cert impacte psicològic sobre els atacants, que no disposaven d'armes de setge. No esperaven veure sortir d'entre el fum i la pols de la batalla a una gran roca dirigint-se directament cap a ells, de manera que no van saber com reaccionar i van perdre momentàniament la cohesió entre les seves forces, facilitant el contraatac dels romans. Després de patir innumerables baixes i fracassar en cadascuna de les seves càrregues, sent expulsats dels murs tan aviat com apostaven una escala, els visigots es van veure finalment obligats a retirar-se i marxar de nou cap al nord-oest, salvant-se Adrianòpolis i Constantinoble de patir la seva conquesta. Un cop que es van assegurar de la marxa dels gots, els soldats van tornar amb el tresor imperial a Constantinoble o es van refugiar a altres ciutats més segures dels voltants. Molts dels habitants d'Adrianòpolis abandonar també les seves cases per por que els bàrbars tornessin, encara que aquests no van arribar a fer-ho.\nLa primera i òbvia conseqüència de la derrota de l'Imperi Romà d'Orient va ser el tron vacant que Valent va deixar a Constantinoble. Abans que el caos s'apodera d'Orient, l'emperador d'Occident i nebot del difunt, Gracià, va encarregar el seu govern el general hispà Flavi Teodosi. Teodosi va dirigir personalment una nova campanya contra els gots que va acabar dos anys més tard, després dels quals va aconseguir derrotar-los i negociar un pacte en 382 amb el seu nou cap, Atanaric, que tornava a restituir com foederati a Mèsia. Fritigern havia mort per causes naturals l'any anterior. Tot i que el nou pacte suposadament retornava la situació a l'statu quo inicial, el cert és que ja no tornaria a ser igual per als gots ni per als romans.Després Adrianòpolis, els visigots van ser plenament conscients de la seva força i van continuar extorsionant als romans cada vegada que els semblava convenient. El que va arribar més lluny amb aquesta política va ser Alaric I, que fins i tot va aspirar a ocupar algun càrrec important en el govern de l'Imperi d'Orient. En no veure resoltes les seves demandes, sotmeteren els Balcans a una nova campanya de saquejos, arribant a entrar a Atenes. Només va cessar en el seu afany quan Rufí, el tutor ostrogot del fill de Teodosi, va ser reconegut com a Magister militum de la província de lònia. Aquesta concessió va ser en realitat una autèntica estafa, ja que va forçar els visigots a instal·lar en unes terres menys riques i fèrtils que les que deixaven enrere, i que a sobre eren disputades pels Imperis d'Orient i Occident. Les desavinences d'Alaric amb els seus nous veïns occidentals, que no reconeixien el govern d'Orient ni d'Alaric sobre lònia, conduirien en darrer terme al saqueig de Roma el 410, el qual va ser vist pels contemporanis com la fi del món conegut.\nLa derrota d'Adrianòpolis va tenir també les seves conseqüències en la manera romana de fer la guerra. Després de la massacre romana, va ser impossible recuperar el nombre de soldats i oficials perduts en la batalla i es va haver de reestructurar l'exèrcit, abandonant el clàssic sistema de legions. A partir de llavors (va ser Teodosi qui va exportar el nou model a Occident), l'exèrcit romà es va dividir en petites unitats de limitanei (guàrdies fronterers, moltes vegades bàrbars federats) dirigides per un "duc" (dux) que governava una zona fronterera des una fortalesa particular, més un exèrcit mòbil (comitatenses) que es desplaçava d'un lloc a un altre segons apareguessin els problemes. Aquest nou sistema de defensa seria l'embrió del futur sistema feudal vigent durant l'edat mitjana. La batalla d'Adrianòpolis també va establir la supremacia de la cavalleria sobre la infanteria a la guerra pels següents mil anys, pel que el seu nombre va augmentar en els nous exèrcits en detriment de la infanteria.\nAixí mateix les noves unitats de cavalleria solien estar formades per mercenaris bàrbars, fonamentalment huns, sàrmates o perses que combatien amb espasa llarga i llança i foren els precursors dels cavallers medievals. Finalment el caos generat pels gots a Adrianòpolis fou aprofitat pels huns per travessar el Danubi i començar campanyes de pillatge i extorsions imitant als visigots. Quan Àtila arribà al tron hun el 434 aquesta conducta era comuna entre els huns i aquest la dugué a l'extrem precipitant la caiguda de l'Imperi Romà d'Occident.\n↑ 1,0 1,1 José I. Lago, Los Visigodos .4.- Los godos y el Imperio Romano. Adrianópolis. Arxivat 2009-10-06 a Wayback Machine. (castellà)\n↑ 2,0 2,1 Herwig Wolfram. History of the Goths. Thomas J. Dunlap, trans. Berkeley: University of California Press, 1988 (anglès)\n↑ Stephen Williams, Gerard Friell, i John Gerard Paul Friell, Theodosius: the empire at bay (anglès)\nAmmià Marcel·lí Storie (traducció l'italià de l'original llatí: Rerum Gestarum libri XXXI), Milà, 2001.\nAmmianus Marcellinus, (Londres: G. Bell & Sons, 1911), The Roman History of Ammianus Marcellinus During the Reigns of The Emperors Constantius, Julian, Jovianus, Valentinian, and Valens pp. 609-618. Traducció a l'anglès del text llatí d'Ammià Marcelí que descrigué la batalla.\nEl Fin del Mundo: Roma, saqueada. La Aventura de la Historia, núm. 82. (Article de premsa)\nEn Guàrdia,. La batalla d'Adrianòpolis [podcast]. [Consulta: 7 gener 2010]. [Enllaç no actiu]\nLa Batalla de Adrianópolis a Satrapa1.com Arxivat 2011-09-06 a Wayback Machine. (castellà)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batalla_d%27Adrianòpolis_(378)&oldid=29825933»


El Cadí CK, campió de Catalunya d'Eslàlom a Arfa — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El Cadí CK, campió de Catalunya d'Eslàlom a Arfa\nEl Cadí CK, campió de Catalunya d'Eslàlom a Arfa\nEl club urgellenc ha sumat un total de 21 medalles (8 d'or, 7 de plata i 6 de bronze). Els palistes de la Seu també han aconseguit un meritori segon lloc a la competició catalana d'sprint i descens\nEl Cadí Canoë Kayak s'ha endut el Campionat de Catalunya d'Eslàlom que s'ha disputat a Arfa aquest dissabte, 3 de juny. El club urgellenc ha sumat un total de 21 medalles (8 d'or, 7 de plata i 6 de bronze) i un total de 1.354 punts. La segona posició de la classificació ha estat per al CN Mig Segre (1.338 punts) i la tercera, per al Sícoris Club.\nEn K-1 dona sènior, Laura Pellicer ha estat segona, seguida d'Isabel Travé (bronze). Pel que fa a la categoria cadet, Valentina Torras ha aconseguit la primera posició, seguida de Maria Vidal. En la categoria masculina de K-1, Cristian Tobio ha acabat primer en sènior, compartint podi amb Jordi Cadena (plata) i Marc Moragues (bronze). Per la seva banda, Ferran Romero ha estat or en júnior i Òscar Serra ha finalitzat en segon lloc. Pau Etxaniz ha aconseguit la victòria en K-1 cadet, acompanyat al podi per Adrià Moyano (plata) i Arnau Fenés (bronze). En la categoria K-1 veterà, la plata ha estat per a Josep Maldonado i el bronze per a Manuel Moyano.\nEn relació amb la categoria C-1, el palista Cristian Tobio s'ha classificat en segona posició en sènior, mentre que Pol Vidal ha estat bronze. En la categoria júnior, Pol Berenguer ha estat or i Òscar Serra, bronze. En canoa individual també s'han sumat els ors de Pau Etxaniz (cadet), Laura Pellicer (sènior) i Valentina Torras (cadet).\nDescens sprint i patrulles\nPel que fa al Campionat de Catalunya de descens sprint i patrulles, el Cadí CK ha assolit una meritòria segona posició (129 punts). El club considera que és "un bon resultat", tenint en compte que és una disciplina per a la qual no entrenen. La primera plaça ha estat per al Sícoris Club (163 punts) i la tercera, per al Kayak Mitjana.\nEls ors han estat per a Valentina Torras (cadet K1), Cristian Tobio (C1 sènior) i Pau Etxaniz (C1 cadet); i les plates per a Isabel Travé (K1 sènior), Òscar Serra (C1 júnior), Pol Ferrer (C1 cadet) i Pau Etxaniz (K1 cadet). Cal destacar també el bon resultat de Ferran Romero en K1 júnior.


El primer mes de l’any ve marcat per la temporada de reconeixements. Les associacions de crítics ja estan otorgant els seus guardons i aquest mes de gener també s’entreguen els Globus d’Or. De manera que durant aquest mes i el proper arribaran les diverses propostes protagonistes de la cursa de premis.\nL’estrena més destacada d’aquest més és el retorn de la terrorífica saga ‘Scream’. L’any 1996 el mestre del terror Wes Craven va ressucitar el subgènere del slasher amb ‘Scream’. El film es va convertir en una franquícia amb tres entregues més. 10 anys després de la darrera, arriba la cinquena entrega, amb Matt Bittellini-Olpin i Tyler Gillett darrera de la càmara, prenent el relleu del desaparegut Craven. En aquest nou capítol torna el trio protagonista de la franquícia, és a dir Neve Campbell (Sidney Prescott), David Arquette (Dewey) i Courteney Cox (Gale Weathers).\nArriben algunes de les propostes que estan en totes les travesses (tenint en compte que l’Acadèmia sempre es guarda algunes sorpreses d’última hora) per ser protagonistes el proper 8 de febrer, data en que es produïrà l’anunci de les nominacions de la 94a edició dels Premis de l’Acadèmica de Hollywood, els Oscars, que se celebra el 27 de març. La britància ‘Belfast’, rodada en blanc-i-negre, escrita i dirigida per Kenneth Branagh i protagonitzada per un estoll d’intèrprets de luxe, es perfila com una de les propostes més nominades en les categories principals: pel·lícula, direcció i guió així com també algun dels seus intèrprets en les categories de secundaris. També amb opcions en les principals categories la nova versió del clàssic de William Shakespeare ‘Macbeth’, rodada també en blanc-i-negre i escrita i dirigida per Joel Coen, en el seu primer film en solitari des de ‘Crueldad intolerable’ (2003). La seva dona, Francesc McDormand, i Denzel Washington donen vida a la parella protagonista. Bradley Cooper està present en dues pel·lícules amb diferent sort en les nominacions: d’una banda ‘Licorice Pizza’, escrita i dirigida per Paul Thomas Anderson. Ambientada a la vall de San Fernando l’any 1973 narra la història d’amor de dos amics de tota la vida (als que donen vida Alana Haim i Cooper Hoffman) també apunta als guardons principals. Mentre que en les categories tècniques pot tenir les seves opcions el darrer film del cineasta Guillermo del Toro; ‘El callejón de las almas perdidas’, trasllat a la gran pantalla de la novel·la homònima de l’autor William Lindsay Gresham que protagonitza Bradley Cooper al costat de Rooney Mara i Cate Blanchett (que tornen a coincidir 6 anys després de Carol), David Strathaim, Willem Dafoe, Ron Pearlman, Richard Jenkins i Toni Collette. En les categories d’interpretació tot apunta que hi seran Will Smith com a millor actor protagonista i Aunjanue Ellis com a millor actriu secundària per ‘El método Williams’, biopic de les germanes tennistes de fama mundial Venus i Serena Williams.\nMade in Hollywood, pero independentment de la cursa de premis, tenim diverses propostes. Amb un any de retard, com a conseqüència de la pandèmia, arriben la proposta d’acció ‘Agentes 355’ i la inquietant ‘Morbius’. El grup del títol de la primera és un grup d’agents de diferents nacionalitats que s’han d’unir per recuperar una arma secreta que ha caigut en mans d’uns perillosos mercenaris. Està format per una agent d’EEUU (Jessica Chastain), una alemanya (Diane Kruger), una britància (Lupita Nyong’o) i una colombiana (Penélope Cruz). La segona continua expandint l’univers d’enemics del superheroi Spider-man. Després de Venom, de la que recentment s’ha estrenat la seva seqüela ‘Venom, habrá Matanza’, ara és el torn de Morbius, a qui dóna vida Jared Leto (en un canvi radical de registre respecte a La casa Gucci, que li podria donar la seva segona nominació a l’oscar al millor actor secundari). 20 anys després d’ ‘Infiel’, el cineasta Adrian Lyne torna al cinema amb el thriller eròtic ‘Deep Water’, trasllat a la gran pantalla de la novel·la homònima de l’escriptora Patricia Highsimth. El film està protagonitzat per un matrimoni (interpretat per Ben Affleck i Ana de Armas) que té una relació oberta. Quan els diferents amants d’ella comencen a desaparèixer totes les sospites apunten al marit. I també s’estrena el nou treball de Sean Penn darrera de la càmara; el drama ‘El día de la bandera’, adaptació cinematogràfica de la novel·la homònima de l’autora Jennifer Vogel. Sean Penn fa doblet davant i darrera de la càmara ja que també dóna vida al protagonista: un pare de família que porta una doble vida com a falsificador per mantenir a la seva filla (interpretada per la pròpia filla del cineasta, Dylan Penn).\n« Balanç cinematogràfic del 2021


Programa 274 – 10/07/2015 – Edició 2063 – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\nPrograma 274 – 10/07/2015 – Edició 2063\n10 juliol 2015Programes\nLA IV ESCOLA D’ESTIU DE GLOSA I LA XIII TROBADA DE CANTADORS AL “FES TA FESTA”\nLa vila d’Espolla, a l’Alt Empordà, serà la seu aquesta propera setmana d’aquesta doble activitat al voltant del cant improvisat, sota l’organització conjunta de l’Associació Cor de Carxofa, l’Associació Cultural La Fraternal i l’Ajuntament d’Espolla. En parlem abastament amb en Josep M. Tegido “Gustinet” a la nostra entrevista de LA FESTA QUE VE.\nDescarrega’t el programa en PDF aquí.\nPerò ja sabeu que al FES TA FESTA estiuenc hi trobareu també moltes altres coses. Com ara les seccions fixes: la CRÒNICA CASTELLERA d’en Carles Esteve, que aquesta setmana destaca especialment la gran actuació, diumenge passat, dels Minyons de Terrassa a la seva Festa Major de Sant Pere, aconseguint un espectacular “Pòquer de gamma extra a Terrassa“; o les DITES I REFRANYS d’en Víctor Pàmies, que aquesta vegada ens en comenta una de les més populars crematísticament parlant: “La pela és la pela“.\nA més tindrem un nou CANTS DE TAVERNA, en què en Xicu Sànchez Carcassés ens proposa recordar una gran interpretació de l’Alfons Carreras “Fonso”, l’incombustible tenor del grup Port-bo que enguany ho ha deixat: la popular havanera “Luz que brillas“.\nA ELS TEMES D’EN XINO, amb en Josep Maria Francino, recuperarem una altra de les versions de “La santa espina”: en aquest cas la interpretada pel Don Cherry Jazz Group. I amb en Gustau Molas començarem a recuperar ELS SECRETS DE L’ETNOLÒGIC de la segona temporada: en el primer episodi ens parlava de “L’epistolari d’en Ramon“.\nI tot plegat amb bona música i bon humor. Passeu una estoneta amb nosaltres. No tenim contraindicacions… conegudes.


Presentació del llibre “Quan anàvem al cine. Història del cinema a la Seu d’Urgell” | Consell Comarcal de l'Alt Urgell\nL'acte es complementa amb la projecció de la pel·lícula inaugural del Cinema Guiu (1961), “El Árbol del Ahorcado”\nEl proper 22 d’abril a les 20 hores a l’Arxiu Comarcal de l’Alt Urgell tindrà lloc la presentació del llibre “Quan anàvem al cine. Història del cinema a la Seu d’Urgell” obra de Josep Benavent Catalán i publicat per Edicions Salòria. L’acte comptarà amb la presència de Julio Quílez, director de l’Arxiu Comarcal de l’Alt Urgell, Albert Galindo, tècnic de Cultura de l’Ajuntament de la Seu d’Urgell, Montse Guiu, gerent dels Cinemes Guiu, Ramon Berga, dissenyador gràfic i Josep Benavent, autor del llibre. En el marc de la presentació i com a complement, a les 22 hores, Cinemes Guiu projectarà de format gratuïta la pel·lícula “El Árbol del Ahorcado”, film inaugural del Cinema Guiu l’any 1961.


Cursos i Tallers Archives - Innovació àgil\nArxius deCursos i Tallers\nEls cursos i tallers actius:\nTenen la finalitat de que un equip de la vostre pròpia organització porti a la pràctica els conceptes que es posen la seva disposició. Això comporta sempre, elements de cohesió d’equips multifuncionals i la participació de tots els participants en les solucions.\nEs realitzen des de 2005, però es redissenyen i perfeccionen anualment a partir de les experiències adquirides amb les empreses i organitzacions participants. Es poden adaptar específicament a les necessitats de la seva empresa.\nS’organitzen sota demanda per a grups d’entre 8 i 15 persones, o en forma de webinars on line. Es poden realitzar entre 1 i 2 dies complets o en 3-6 sessions de 4 hores distribuïdes.\nLa metodologia de treball inclou reunir-nos amb les empreses abans i posteriorment al curs.\nAbans, per detectar les prioritats de l’empresa i assegurar que les seves expectatives i necessitats seran cobertes.\nLa reunió posterior, serveix per ajudar els participants a treure el màxim profit en la implementació d’accions concretes resultants del curs.\nTant el curs com el suport addicional es basen en la experiència internacional i l’excel·lència. Es presenten gran quantitat d’idees provades i experiències per a implementar al tornar a la seva tasca a l’empresa.\nUna nova empresa es portar a la pràctica una bona idea en el terreny econòmic i/o social, per que generi beneficis i perduri en el temps. Serà millor que, ja posats, sigui una bona idea innovadora i que es posi en pràctica amb agilitat. Crear una nova empresa es un procés apassionant en el que, des del el principi, no hi tindrien que faltar dos factors: innovació i agilitat.\nFrancesc Güell 12/01/2022 02/06/2022 7 min per llegir\nFrancesc Güell 10/05/2021 01/12/2021 3 min per llegir\nFrancesc Güell 07/03/2019 09/11/2021 2 min per llegir\nEl canvi és essencial en la vida. És la norma en tots els processos, biològics, humans i socials. L'anormal seria el "no canvi". La diferència en el món actual és la multiplicitat i la velocitat del canvi ...el canvi accelerat. Trencar paradigmes...\nFrancesc Güell 05/06/2014 20/09/2021 1 min per llegir\nPortar l'excel·lència al flux de projectes i programes de projectes. Símptomes de que alguna cosa cal fer ... Lamentablement, molts projectes s'acaben amb retard, sobrepassen els costos i fallen en complir amb els objectius proposats. Es dedica molt d'esforç al seguiment i coordinació entre els diferents responsables i malgrat això, no s'aconsegueix una complementació efectiva. Els costos es disparen.\nFrancesc Güell 05/06/2014 20/09/2021 2 min per llegir\nPosar en pràctica els conceptes 'Lean' i 'Àgil', ràpida i econòmicament per reduir costos i guanyar en agilitat I això ho fa un equip de la pròpia empresa format per persones de diferents departaments i nivells.\nFrancesc Güell 24/07/2012 20/09/2021 2 min per llegir\nSatisfer les necessitats dels clients amb una tècnica avançada dels plans de vendes i una gestió integrada de la demanda. Les empreses que optimitzen la seva previsió de vendes per a fer-la cada vegada més fiable, realitzen una millor gestió de la demanda, satisfan millor les necessitats dels seus clients i obtenen més marge.\nFrancesc Güell 24/07/2012 20/09/2021 1 min per llegir\nEls mètodes tradicionals de mesurar rendiments, que coneixem com a indicadors de resultats han estat basats en criteris purament financers o de productivitat. Avui dia i ja des de la fi del segle XX, aquest tipus d'indicadors han fallat en proporcionar la informació adequada per prendre decisions i sobre la salut d'una organització.\nEscoltar, interpretar i integrar la veu del client, ha estat un repte apassionant en tota experiència Qui són els nostres clients? Com estan situats en la nostra cadena de valor? Com detectem les seves expectatives? Com les entenem i valorem?\nDirigir la integritat de l'empresa, tant els recursos tangibles com intangibles, per tal d'innovar i avançar cap una direcció integral harmònica: Millorar els rendiments actuals i futurs.\nPer què? Què passa? Sens dubte, cada un és competent en el seu terreny. No obstant els resultats en conjunt no són bons. Hi ha errors en tots els terrenys, tenim crisis freqüents, retards, problemes de qualitat, de subministrament, de vendes, les previsions no serveixen, el mercat fluctua i hi ha insatisfacció en els clients. El marge és cada vegada més baix i els rendiments no són adequats. Al final, potser se'n ressenti la tresoreria i comencem a necessitar de més…\nFrancesc Güell 24/07/2012 20/09/2021 3 min per llegir\nEl repte és innovar àgilment. Sigui per brindar un flux continuat de nous productes o serveis al nostre segment de mercat, o per una renovació interna de processos, o per renovar ràpidament el nostre posicionament en el mercat global. Es tracta d'aconseguir el factor diferencial a l'empresa per aconseguir un augment del rendiment i alhora dotar-se d'un procés àgil per a això.\nFrancesc Güell 23/07/2012 20/09/2021 1 min per llegir\nArxius Selecciona el mes juny 2022 (1) maig 2022 (1) gener 2022 (1) desembre 2021 (2) novembre 2021 (1) setembre 2021 (1) maig 2021 (1) abril 2021 (1) desembre 2020 (1) octubre 2020 (1) setembre 2020 (1) agost 2020 (1) juny 2020 (1) abril 2020 (2) març 2020 (2) novembre 2019 (2) octubre 2019 (1) agost 2019 (1) març 2019 (1) febrer 2019 (2) octubre 2018 (1) setembre 2018 (1) juny 2018 (1) abril 2018 (1) març 2018 (1) febrer 2018 (2) juliol 2017 (1) juny 2017 (1) setembre 2016 (1) juliol 2016 (1) març 2016 (1) gener 2016 (2) novembre 2015 (1) febrer 2015 (1) desembre 2014 (1) novembre 2014 (2) juny 2014 (4) gener 2014 (1) desembre 2013 (1) abril 2013 (1) desembre 2012 (2) octubre 2012 (1) juliol 2012 (7)