Al segle VI, un mariner d’Alexandria anomenat Cosmes Indicòpleustes va fer diversos viatges que el van portar fins l’Índia i Sri Lanka. En tornar va fer-se monjo i va escriure un llibre que va titular Topografia Cristiana on explicava i dibuixava fets i dades dels seus viatges. Molts van considerar que el que explicava eren bestieses, però ara és una bona font d’informació sobre l’Índia del segle VI.\nI un altre mèrit d’en Cosmes Indicòpleustes és que va ser el primer que va portar fins Europa noticies de l’existència de la substància que ara anomenem mesc. Poc després, àrabs i bizantins van començar a fer-lo servir com afrodisíac, però sobretot com element essencial en l’elaboració dels perfums.\nLa paraula mesc deriva del mot persa mušk, que alhora deriva del sànscrit muskáh (testicle). Els àrabs en van dir al-mišk, que va donar lloc a la paraula castellana almizcle.\nEl mesc és una substància secretada dins els testicles pels fol·licles prepucials del cérvol mesquer (Moschus moschiferus). Li serveix com a feromona per atreure les femelles i ha resultat ser una de les substàncies que fan una olor més particular. Les glàndules mesqueres s’assecaven i es tractaven per obtenir el mesc en gra amb el que, posteriorment es preparaven solucions alcohòliques. A partir d’allà i convenientment diluït s’obtenia una substància que generava un perfum agradable, complex, difícil de descriure i que actualment forma part de gairebé tots els perfums.\nLa gràcia és que, a més de contribuir amb la seva aroma particular a la mescla final del perfum, el mesc fa de fixador, evitant que els altres compostos s’evaporin i desapareguin massa de pressa. Això marca la diferència entre un perfum que desapareix en menys d’una hora, o un que aguanta quasi tot el dia.\nAviat es va fer imprescindible per fabricar perfums. Malgrat que el mesc fa molta olor, i concentrat no és gens agradable, quan està molt i molt diluït pot passar gairebé desapercebut en la composició final, però fa que la resta d’aromes es notin més i durant més temps.\nAixò va ser una mala notícia pels cérvols mesquers asiàtics. Penseu que el mesc valia el doble del seu pes en or. Durant molt temps es van caçar intensament bàsicament per tallar-los els testicles i comercialitzar-los al mercat dels perfums. Per sort es va trobar altres animals com a fonts de mesc, la rata mesquera, l’ànec mesquer, el bou mesquer i fins i tot alguns caimans americans. Òbviament ara la caça d’aquests animals està controlada per evitar-ne l’extinció.\nDe totes maneres, la propera vegada que us poseu perfum no penseu que esteu abocant sobre la pell extracte de testicle de cérvol, perquè des de l’any 1888 ja es pot sintetitzar químicament i avui en dia la majoria de perfums fan servir el mesc sintètic.\nPerò això ha portat una altra curiositat. Hi ha varis compostos químics que tenen l’aroma del mesc. Això és perquè hi ha una part de la molècula important per detectar-ne l’olor, però altres parts poden ser diferents. Per això hi ha nitro-mescs, mescs policíclics i mescs macrocíclics.\nAquests darrers són els interessants. Resulta que aproximadament la meitat de la població mundial és anòsmica pel mesc macrocíclic. És a dir, que no poden detectar-ne l’olor. Se suposa que això és degut a la gran mida de la molècula. Alguns tenen receptors on el gran mesc macrocíclic pot entrar i activar la cèl·lula sensorial del nas, mentre que en altres persones el receptor deu ser una mica diferent i el mesc macrocíclic no hi pot entrar.\nPerò això pot passar en altres substàncies. I si més no, pot ser que tinguem diferent nombre de sensors per algunes aromes, de manera que cada perfum deu ser detectat d’una manera subtilment diferent per cada persona. I això no s’aplica únicament als perfums. Segurament el món on vivim fa una olor diferent per cada un de nosaltres!\nPublicat per Dan a 16:27 12 comentaris\nEls nens no ploren! Aquesta és una frase que la majoria de nens hem sentit quan érem petits. No acostuma a ser una explicació sinó un retret dit amb to de menyspreu. Per tant, ja de ben petit aprens a fer el cor fort i mantenir el rostre impassible per moltes ganes que tinguis de plorar. I si no hi ha més remei, es plora en la intimitat.\nPerò el fet de plorar resulta, si més no, curiós. Per quin motiu hem de deixar anar llàgrimes quan ens fem mal o quan sentim emocions particularment intenses?\nEl fet de tenir llàgrimes no és sorprenent i tots sabem que la seva funció és la de mantenir l’ull humit per poder veure-hi correctament. El que no és tant conegut són les altres funcions de les llàgrimes i la complexitat que amaguen.\nPer començar hi ha dos tipus de llàgrimes. Les que generem quan plorem són les més evidents, però també hi ha el llagrimeig normal, que fabriquem constantment per mantenir una capa humida sobre l’ull. I aquí arriba el primer detall poc conegut. No tenim una capa de llàgrimes sinó que en són tres de capes.\nDirectament en contacte amb l’ull hi ha una fina pel·lícula de moc. No com els del nas, evidentment, però si que és una substancia mucosa segregada per les glàndules conjuntivals que fa que la superfície de la còrnia sigui ben llisa i ajuda a que la llàgrima s’enganxi a l’ull. Després hi ha la capa aquosa, allò en que pensem quan imaginem una llàgrima, que està feta sobretot per aigua, però que també conté proteïnes i algunes sals. Finalment, a la superfície hi ha una finíssima pel·lícula oliosa segregada per les glàndules palpebrals, que estan just al final de les parpelles. La funció d’aquesta capa és la d’evitar que l’aigua de la llàgrima s’evapori amb massa facilitat.\nI la feina que fan les llàgrimes va més enllà de mantenir la humitat. Entre les proteïnes que s’hi troben n’hi ha un parell que actuen com antibiòtics. La lisozima i algunes immunoglobulines s’encarreguen de destruir els bacteris que estarien encantats d'entrar dins el nostre organisme a través dels ulls.\nA més, la capa aquosa s’encarrega de la nutrició i aporta d’oxigen a la còrnia. Com que la còrnia ha de ser transparent, no pot tenir vasos sanguinis que li portin l’oxigen i els nutrients necessaris. Doncs d’això s’encarreguen les llàgrimes, i cada vegada que parpellegem estem fent que es reparteixin homogèniament els nutrients i l'oxigen per les cèl·lules dels nostres ulls.\nI, és clar, també hi ha la funció de protecció. Si entra un cos estrany, la llàgrima ajuda a arrossegar-lo fora. A més, si ens fem mal a l’ull, les proteïnes que contenen les llàgrimes participen en la cicatrització.\nEl cas és que la producció de llàgrimes es fa en les glàndules lacrimals, que estan al costat superior de cada ull. Generen llàgrimes de forma constant gràcies a que hi ha nervis que detecten el grau de sequedat de l’ull. L’excés de llàgrima marxa pel conducte lacrimal fins les foses nassals on, normalment s’evaporen amb l’aire que respirem. De fet, únicament quan plorem molt notem el sabor de les llàgrimes que arriben al coll a través de les foses nasals.\nEl detall és que del control de la secreció de llàgrimes s’encarrega el sistema nerviós autònom. Per això, en situacions d’emocions intenses es pot posar en marxa autònomament i començar a segregar més llàgrimes de les que l’ull necessita. Un mecanisme semblant al de tremolar quan estem nerviosos o enrogir quan passem vergonya.\nDe manera que, en realitat el plor no té una funció fisiològica concreta sinó que és un “efecte secundari” de l’estimulació del sistema nerviós. Però el cas és que tant se val. Plorar en un moment donat et deixa ben descansat i tranquil.\n(Ui! Si els nens no plorem! Per un moment ho he oblidat.)\nUna de les coses que més m’agraden d’internet és la possibilitat de començar a estirar d’un fil i acabar descobrint coses completament diferents i allunyades de la idea inicial. I això m’ha passat per culpa de (o gràcies a) un blog memorable, el Badiu dels micacos, de l’amic carquinyol.\nLa cosa és que d’entrada he de reconèixer que al principi no vaig entendre res del nom del bloc ni de l’autor. Badiu?, Micacos? Carquinyol? Badiu em va sonar a terreny pantanós, suposo que per l’anglès “bayou”. Micacos em recordava un noble japonès, òbviament influencia del Mikado, i finalment carquinyol em feia pensar en els carquinyolis que menjava de petit a casa els avis.\nDoncs el cas és que ni una!\nAra ja tinc clar que un badiu és l’”eixida d'una casa, sense cobrir o formant una porxada”. Que carquinyol té diferents significats, però el que tenia el blogaire en ment era el d'un “forat obert a la coberta de popa de les barques on se situa el patró en les maniobres i que, essent resguardat, li permet de veure tota la barca”. I els micacos...\nDoncs miro al diccionari i veig que micaco és el “Fruit del nesprer del Japó”. I per més precisió, la Wickipedia m’informa que el nesprer del Japó, “a Badalona i algunes localitats del Maresme el fruit s'anomena micaco, i micaquer l'arbre que en dóna”.\nJa ho tinc clar, però aleshores em pregunto quina diferencia hi ha entre el nesprer del Japó i el nesprer de tota la vida. O potser és el mateix arbre?\nDoncs no. Aquí cal deixar els noms comuns, que porten a confusió i recórrer a la nomenclatura binomial més precisa. El nesprer del Japó és Eriobotrya japonica, mentre que el nesprer comú o europeu és Mespilus germanica.\nEls noms ja donen una pista. Un és japonica, per tant provinent del Japó, i l’altre és germanica, o sia, provinent d’Alemanya.\nPerò això em sembla molt estrany. Són dos arbres molt semblants. Actualment el que es comercialitza és sobretot el japonès, però això és relativament recent. A més, segons la informació que trobo els dos arbres estan estretament emparentats. Com és que s’han desenvolupat en indrets tan allunyats?\nCertament, de vegades, medis ambients similars fan que evolucionin plantes i animals amb característiques similars, de manera que podria ser una simple casualitat. Però remeno una mica més i trobo que... ni el Eriobotrya japonica és realment del Japó, ni tampoc el Mespilus germanica és d’Alemanya!\nEl nesprer europeu és originari d’Àsia, de prop del mar Caspi. Van ser els romans qui el van portar cap Germània, on el cultiu va tenir prou èxit i es va estendre arreu com a cultiu fruiter inicialment i després es va assilvestrar i va començar a trobar-se per gairebé tota Europa.\nI el nesprer japonès és originari del sud de Xina. Amb el temps també va ser exportat a diferents indrets i al Japó va ser on va tenir més èxit el seu conreu. Per això ara és el principal productor.\nAmb això ja em puc fer una idea (que caldria verificar, però) de com va anar la història dels nesprers. Potser un arbre més primitiu que hi havia per Àsia central va anar ocupant diferents terrenys fa uns quants milions d’anys. Les varietats que van colonitzar el sud-est de la Xina van evolucionar fins a donar els Micaquers, que van ser portats per l’home fins al Japó. Les llavors d’altres parents d’aquells arbres van anar a petar a la zona més occidental d’Àsia i els romans els van carregar fins Alemanya, des d’on van fer les delícies dels europeus durant segles.\nAmb el pas dels mil·lennis, les dos varietats es van anar diferenciant més i més i ara ja són dues espècies diferents que en alguns indrets (en alguns badius?) es tornen a trobar fent ombra plegades, gràcies a la globalització.\nPotser les coses no van anar exactament així, però gràcies a un nom curiós d’un blog, a unes quantes pàgines d’internet i a una mica de curiositat he pogut refer una història ben entretinguda!\nMoltes vegades hem sentit parlar de la caiguda de l’Imperi Romà. Els historiadors han marcat amb una creu l’any 476, quan el darrer emperador romà, un nen de catorze anys anomenat Ròmul August, va ser deposat pel cabdill germà Odoacre. En aquell moment ningú va ser conscient que es tancava una època, però ara es considera que allò va representar l’inici de l’Edat Mitjana. Un període de foscor que va durar fins al descobriment d’Amèrica.\nDe totes maneres, quan parlem de la caiguda de l’imperi romà, acostumem a oblidar que únicament va caure la meitat, l’Imperi d’occident. L’Imperi d’orient va seguir, amb capital a Constantinople, durant molts més segles. Ara l’anomenem imperi bizantí, però ells sempre es van considerar l’imperi romà. Per això hi ha qui opina que l’edat mitjana va durar fins la caiguda de Constantinople al 1453. La desaparició definitiva del que s’havia originat a Roma.\nL’època medieval resulta particularment atractiva, potser per la foscor que l’envolta. El seu encant es nota en el grapat de novel·les històriques que es publiquen centrades en aquell període. Però ben mirat, pels qui van viure aquells segles i coneixien una mica d’història, havia de ser realment depriment mirar al voltant.\nUns segles abans havia florit la cultura clàssica, grega i romana. La filosofia, l’art, les matemàtiques havien viscut una època d’esplendor inimaginable. Havien mesurat la Terra, havien establert els principis de la matemàtica, havien creat les més famoses obres literàries o havien establert els principis de la farmacologia i la medicina. S’havien adonat que l’aire exercia pressió, havien classificat les estrelles segons la seva brillantor i havien entès les matemàtiques amagades dins la música.\nPerò tot allò es va enfonsar. La llum que va brillar amb tanta força durant els segles clàssics es va apagar i va deixar Europa en la foscor medieval. Durant segles van seguir transitant per carreteres romanes malgrat que ja no disposaven de la tècnica ni l'organització necessàries per mantenir-les o fer-ne de noves. Els llibres dels clàssics van quedar oblidats, recollits i gairebé ocults en les biblioteques conventuals i la cultura va passar a ser simplement recitar fragments de la Bíblia.\nMoltíssims dels coneixements dels antics es van perdre per sempre més. I la destrucció no va ser total perquè, afortunadament, l’Islam va tenir la seva època daurada en aquell temps. Va ser l’Islam qui va preservar alguns dels coneixements dels clàssics i va seguir aportant nou aliment a l’ànsia de saber dels humans. De fet, moltes de les coses que coneixem avui sobre Aristòtil, Demòcrit o altres savis és a través de traduccions àrabs de llibres grecs.\nNaturalment el temps no es va deturar a Europa. Van seguir apareixent noves tècniques, nous coneixements i la societat va anar evolucionant. Però un no pot deixar de tenir la sensació que tot anava a ritme terriblement lent en comparació amb com hauria pogut anar si algunes de les característiques de l’època clàssica haguessin perdurat. Van ser vuit segles malbaratats en molts aspectes.\nLa regla de Sant Benet defineix molt bé com eren els valors de la societat medieval: “Ora et labora”, Resa i treballa. Per desgràcia no va incloure el “Pensa” en la seva regla. En aquell temps i amb l’escala de valors i creences que tenien hauria sigut inimaginable, és clar. Però tot plegat va fer que la humanitat perdés tant de temps!\nCom seria el nostre món, on seriem ara, de quins coneixements disposaríem, si la flama clàssica no s’hagués extingit durant tant temps?\nAvui es farà a l’Hospitalet la primera d’una sèrie de conferències que tindran lloc en diverses ciutats espanyoles organitzades pel PSSI. Aquesta organització és la “Associació de Metges i Cirurgians per la Integritat Científica”, i el títol de la conferència és “Lo que Darwin no sabía”. Arriba acompanyada d’una certa polèmica, perquè volien fer aquesta mateixa presentació alguna Universitat que, finalment, no ha acceptat la petició. Fins i tot hi ha qui parla de censura.\nEl cas és que aquestes presentacions venen a defensar la teoria del Disseny Intel·ligent (una altra vegada!) proposant que és impossible que un procés evolutiu hagi donat lloc a la creació ja que aquesta és massa complexa. Per tant, segons ells, la realitat és que hi ha hagut un “Dissenyador Intel·ligent” que ha creat el món i els éssers vius.\nLa veritat és que podran anar de víctimes, però si una Universitat cedís un espai per una conferència que defensés que la Terra és plana, crec que caldria demanar la dimissió del rector immediatament. A la Universitat s’hi discuteixen (acarnissadament) teories i fets científics. No creences pseudocientífiques o religioses. I el Disseny Intel·ligent, diguin el que diguin, no té res a veure amb la ciència. Torna a ser una versió maquillada del “Si una cosa em costa de comprendre o no m’agrada, és que és la voluntat de Deu”.\nPer descomptat que totes les idees es poden defensar lliurement, però en els llocs adients. I la Universitat no sembla el lloc adient per aquesta mena d’actes. Algun blog ho comenta d'una manera extremadament clara.\nSi més no, cal reconèixer que van millorant la seva estratègia. Fa uns anys jugaven a tergiversar frases de científics reconeguts perquè semblés que recolzaven les seves creences. Fins i tot semblava que Darwin no creia gaire en l'evolució! En algun indret anotaven que el mateix Darwin reconeixia al capítol sis de l’Origen de les espècies que “... abans d’arribar el lector a aquest punt de la meva obra se li hauran acudit un grapat de dificultats. Algunes tan serioses que fins a dia d’avui, difícilment puc reflexionar sobre elles sense sentir-me desconcertat en cert grau”.\nOstres! Si fins i tot en Darwin no ho veia clar, com és que els científics segueixen cegament la seva teoria? Potser tingui alguna cosa a veure el fet que la frase que citen és incompleta. De fet Darwin continuava dient:\n“Però, segons el meu lleial saber i entendre, la majoria són únicament aparents, i les que són reals no resulten, al meu entendre, funestes per la meva teoria.”\nAh! És fantàstic com és pot retallar una frase per canviar-li el sentit.\nSembla que ara ja no recorren a manipulacions tan grolleres. Si més no, la majoria no ho fan. Ara toca donar un vernís de dades científiques i raonaments acadèmics a allò que és pura ideologia. La principal és la seva idea central de la “complexitat irreductible”. Això, que sona tant sofisticat, que vol dir?\nDoncs que algunes estructures dels éssers vius són massa complexes per haver evolucionat, es componen de massa parts necessàries totes elles perquè funcioni. Opinen que és impossible que totes elles evolucionin alhora per donar lloc a estructures complexes. Per exemple, per poder sentir els sons necessitem una sèrie de petits óssos disposats hàbilment dins l’oïda interna. Cada un d’ells va transmetent el senyal sonor cap a l’interior i si únicament un d’ells no funcionés a la perfecció, tot el sistema deixaria de funcionar. No es pot pensar que l'evolució els ha anat seleccionant tots alhora. I si no ho hagués fet alhora, l'oïda no hauria funcionat mai!\nUn bon raonament, però equivocat!\nEl cas és que si que sabem com han anat modificant-se aquests ossets, i si que han anat canviant tots alhora, encara que inicialment no ho feien per l'oïda sinó que tenien altres funcions. La propera vegada que mireu un tauró, observeu la seva mandíbula inferior. Part dels ossos que la formen i l’ancoren al crani han anat canviant fins donar els ossets de l’oïda interna dels mamífers. Hi ha animals i restes que ens permeten entendre com va passar. I el mecanisme és fantàstic. No entenc perquè no els agrada i prefereixen que vingui un dissenyador a moure una vareta i puf! Una oïda.\nNaturalment que hi havia coses que Darwin no sabia. Moltes les hem après amb el temps, altres les seguirem descobrint i si a la llum de nous descobriments cal canviar la teoria, doncs ja es farà. Però no en base a creences pseudocientífiques.\n(Ja se que el tema és repetitiu, però es que em fot pensar que al final hi ha qui pot acabar pensant com el crio aquest)\nPublicat per Dan a 07:31 11 comentaris\nPer la blogosfera, de tant en tant corren els “memes”. Uns missatges o posts que es transmeten de blog a blog amb unes instruccions per seguir o per satisfer. Jo en tinc algun de pendent (una mica de paciència Llum), però ara voldria parlar del mateix nom del meme.\nEl primer que he de dir és que no en tinc ni idea d’on va sortir, de manera que em limito a especular. Una activitat que, sense abusar-ne, resulta molt gratificant. El cas és que la paraula “meme” ja fa molts anys que es va proposar en un context molt similar al que fem servir per la blogosfera.\nEn Richard Dawkins, al seu llibre “El Gen Egoista”, publicat al 1976 va introduir aquest concepte. En realitat crec que va ser ell qui va inventar la paraula, però de nou, no n’estic segur. El llibre tractava sobre l'evolució, l'herència i la genètica, proposant un punt de vista, si més no, interessant. Segons en Dawkins, no és necessàriament correcte pensar que transmetem els nostres gens als nostres descendents. Si l’origen de la vida va ser amb unes poques molècules que es replicaven en un mar ric en nutrients fa molts milions d’anys, podem mirar les coses des d’un punt de vista diferent. L’important serien els gens, i nosaltres seriem, simplement, un mecanisme que fan servir els gens per crear noves generacions de gens.\nCom si diguéssim que la gallina és el sistema que fa servir l’ou per fabricar més ous.\nFa riure d’entrada, però el raonament és sòlid. Sobretot perquè abans que els organismes ja hi havia els gens: Molècules d’àcid nucleic que es duplicaven, multiplicaven, mutaven i competien en un mar primitiu.\nEn tot cas, un gen no deixa de ser una unitat d’informació guardada en una molècula química. D’aquest gen es faran copies i del nombre que se’n facin dependrà si el gen tindrà més o menys èxit. També hi haurà errors en les copies, de manera que algunes copies resultaran millors i altres menys eficients. La selecció actuarà i mica a mica el gen anirà canviant, evolucionant.\nPerò hi ha un altre àmbit en el que aquests mecanismes també actuen. El regne de les idees, de la cultura, de la ment. Les idees poden compartir-se, és a dir que s’instal·len en el cervell d’altres, de manera que cada vegada hi ha més cervells amb una o altra idea particular. La idea de “pàtria”, de “Deu”, d’”honor” són idees que han tingut molt èxit i ocupen moltes ments. Però també es modifiquen en passar d’una ment a l’altre. Igual que els gens tenen mutacions, les idees també es van alterant. Algunes resulten més atractives i proliferen per la societat. Altres no tenen èxit i s’abandonen.\nÉs un joc interessant fer comparacions entre les unitats d'informació genètica i les d'informació mental. Tenen semblances, però també diferencies molt importants.\nI per referir-se a aquestes unitats d’informació mental, que s’expandeixen saltant d’organisme en organisme, que es modifiquen i que s’adapten o s’extingeixen, en Dawkins fa fer una similitud. Si la informació genètica viatja en forma de gens (en anglès “genes”), la mental ho farà en forma de “mems” (en anglès “memes”).\nDoncs els memes de la blogosfera es comporten de la mateixa manera. Tenen un origen, es fan copies i s’expandeixen molt si tenen èxit i s’instal·len en diferents blogs. En cas contrari la seva reproducció es baixa i s’extingeixen. A més, van mostrant petites variacions (mutacions?) de manera que d’alguns de poc atractius, sobtadament en surten variants amb molt més èxit.\nPossiblement es podrien fer arbres genealògics dels memes. Mapes evolutius. Analitzar freqüències. Cladogrames. Potser aplicar equacions de genètica de poblacions? Mai se sap quina informació podem obtenir jugant amb aquestes coses.\nI, un corol·lari és que la forma correcta hauria de ser “Mem” i no “Meme”, igual que parlem de “Gen” i no de “Gene”. Estrictament, "meme" és un anglicisme!\nTot i que ben mirat, el fet d’anomenar-lo “meme” és un mem en si mateix. No sé si podrà evolucionar cap a “mem”, ni tampoc si val la pena que ho faci.\nEs busquen homes per a un viatge perillós. Sou baix. Fred extrem. Llargs mesos de completa foscor. Perill constant. No s’assegura retorn amb vida. Honor i reconeixement en cas d’èxit.\nDiuen que aquest anunci va aparèixer als diaris anglesos al 1914. Qui el va posar era l’Ernest Shackleton, quan preparava la que va ser segurament l’expedició antàrtica més famosa de tots els temps. Altres van ser més importants, més èpiques o més cruels, però en Shackleton va portar un fotògraf brillant que va immortalitzar el viatge i per això ara podem sentir el patiment d’aquells homes atrapats durant anys al gel. Podem veure com l’Endurance és esclafat per la pressió del gel i s’enfonsa. I podem contemplar incrèduls la petita barca en la que van salpar en direcció a la salvació, o a la mort si no s’orientaven amb precisió.\nAquella expedició és el paradigma del que passava al principi de l’exploració dels pols, uns dels indrets més hostils a la vida en el nostre planeta. Però per molts científics de seguida va ser evident que, per comprendre el que passava a l’atmosfera, per esbrinar per quin motiu les masses d’aire es movien de la manera que ho feien, perquè les temperatures oscil·laven de maneres determinades o per quin motiu unes zones dels oceans eren més riques en pesca que altres, calia comprendre el que passava als pols.\nI això volia anar i obtenir mesures al mateix Àrtic o Antàrtida.\nDe manera que, en moltes expedicions, s’ajuntaven diversos interessos. Comercials, per trobar zones riques en recursos naturals, estratègiques, per disposar de mapes per on es podien moure flotes en temps de guerra, polítiques, pel prestigi que aconseguien els països que enviaven aquestes expedicions, i, finalment científiques, per potenciar el coneixement que teníem del nostre planeta.\nPerò al segle XIX, en Karl Weyprecht, co-comandant d’una expedició austro-hongaresa es va adonar que amb expedicions individuals no s’aconseguia gran cosa. Era com prendre la temperatura de París un dia determinat i considerar que allò era representatiu de la temperatura anual de tota Europa. En Weyprecht va dir que malgrat els grans esforços i sacrificis que feien en les expedicions individuals, tot allò “... únicament ens ofereix una idea dels extrems efectes de les forces de la natura a les regions àrtiques, però restem completament en la foscor pel que fa a les seves causes.”\nEl que calia eren moltes mesures i al llarg de molt temps. Per això es va proposar de fer un treball conjunt per part de diferents nacions. Cada una enviaria una expedició, que s’hi estaria un any i al final es posarien en comú totes les dades. Allò va ser l’origen del primer “Any polar internacional” que es va fer entre 1881 i 1884.\nVan participar dotze nacions i malgrat que les dades obtingudes van ser molt limitades, de cop es van poder començar a establir mapes de temperatures, de pressió i d’humitat àrtiques. Ja no eren valors puntuals sinó que es podia comprendre una mica la dinàmica dels fenòmens atmosfèrics polars.\nL’experiència es va repetir cinquanta anys després, entre els anys 1932-1933. El segon any polar internacional va aplegar quaranta països i va obtenir moltes més dades. La tecnologia havia millorat molt i la meteorologia amb ella. En aquell any es van començar a instal·lar estacions permanents.\nEl tercer any polar va fer-se vint-i-cinc anys després, al 1957-1958. De fet va ser conjunt amb l’any geofísic internacional que es va dedicar a mirar de comprovar la nova teoria de la “tectònica de plaques”. Ara això ja ho estudiem a l’escola, però es va acceptar en bona part gràcies als esforços d’aquell treball conjunt de científics de seixanta un països. A rel d’aquell any polar es va redactar el “Tractat Antàrtic”, que va proclamar l’Antàrtida com “territori internacional” destinat a la pau i la ciència (encara que ja veureu com quan el petroli falti intentaran saltar-se'l)\nI aquest 2008, cent vint-i-cinc anys després de la primera crida, està tenint lloc el quart any polar internacional, que entre moltes coses estarà enfocat, és clar, a estudiar els canvis que està experimentant l’atmosfera de la Terra.\nAra les convocatòries ja no són com l’anunci d’en Shackleton, però no deixa de ser dur, i alhora apassionant, continuar la feina d’exploració i d’estudi que la humanitat està fent des de fa ja més d’un segle en aquells territoris mítics. A sobre, i excepcionalment es fa en un marc de cooperació internacional. De vegades passen aquestes coses que conviden a mantenir un cert optimisme sobre l'espècie humana.\nDiuen que la història mai no es repeteix, però també diuen que cal aprendre de la història, per evitar que es repeteixi. Dues frases interessants i útils per deixar anar de tant en tant, però que resulten aparentment contradictòries. La clau està, com sempre, en els matisos. La història no es repeteix exactament igual, però els grans trets si que es repeteixen, amb desesperant monotonia.\nAixò em va venir al cap mentre llegia una mica de la història de la fil·loxera. Ja sabeu que aquest paràsit de les vinyes va causar un impacte brutal al sector del vi de tota Europa. De fet, l’animalet ja s’ha escampat per tot el món, però en indrets on l'economia depenia gairebé en exclusivitat de les vinyes, com moltes regions de França i Espanya, els seus efectes van ser particularment devastadors.\nPerò resulta molt interessant la cronologia exacta dels fets. La plaga va començar a França al 1863 i després, de nou, al 1865. A partir d’aquell moment es va anar escampant i arruïnant la producció de vi de França. Allò va ser fantàstic per les vinyes d’Espanya, que sobtadament van veure com la seva producció era reclamada a preus molt alts. Molts compradors eren productors de vi francès que necessitaven raïm d’altres indrets per mantenir la producció. Tant Catalunya, com la Rioja van tenir uns anys de prosperitat extraordinària.\nPerò mentre a França anaven de corcoll buscant maneres de protegir-se de la plaga o de resistir els seus efectes, aquí no es va fer pràcticament res. Es pensava que els Pirineus farien de barrera natural per l’insecte. Costa pensar que és pugui ser tant ximple de creure que un insecte que ha trobat la manera de viatjar des de l’Oest dels estats Units fins a França es podrà aturar per unes muntanyes com el Pirineu.\nEn tot cas, al 1879 va aparèixer la fil·loxera a l’Empordà i a Màlaga. I allò va ser l’inici de la gran catàstrofe econòmica pels pagesos. En pocs anys va destruir la majoria de les vinyes, de la mateixa manera que havia passat a França, amb l’agreujant que molts conreus que abans es dedicaven a altres coses s’havien reconvertit a la vinya aprofitant la fallida del país veí. Un exemple és que en 20 anys la Rioja havia doblat la superfície de vinyes. Vinyes que, en arribar la malaltia es van perdre completament.\nI quan va ser evident el que passava, de seguida es van formar comitès per tractar l’assumpte, es van destinar diners a estudiar procediments, es van fer reunions d’afectats i es va culpar a tothom de la desgràcia. Però als insectes, les discussions que tenien lloc no els afectaven gaire. I el cas és que, a part de discutir i buscar culpables, ben poca cosa es feia. Per això hi ha notes molt instructives, com una de l’ajuntament de Cornudella al 1895 on es demana “...que sea eliminado del presupuesto provincial el contingente para gastos de defensa contra la fil·loxera, ya que ningún beneficio redunda en beneficio de los propietarios, antes el contrario un gasto inútil, toda vez que la devastadora plaga campa a sus anchas por los viñedos de esta provincia, sin que se haga humanamente nada para cortarle algo su marcha.”\nUn altre text instructiu l’ofereix l’escriptor Pere C. Palau i Ferrer: “... Immediatament d´esser a can Pau -a casa nostre- aquella colla de forasters, corre la veu de ser una brigada que cerca la fil·loxera. Ells pagesos tenen ben boniques les vinyes i els costa de creure que les pugui matar un "escarbato"(com alguns creient). Els incrèduls són munió… Un dia corre la veu d´haver aparegut la fil·loxera. Dissortadament, era cert. El mateix dia d´esser descoberta a una vinya de ran de la masia, Don Emilio (un dels tècnics) armà el microscopi i ens la mostre a tots... i tan odiada com els de la brigada, ho era la nostre família, per creure falòrnies i dar allotjament a aquella colla de ganduls i criminals, tot en un plegat".\nDe manera que enfront d’una catàstrofe anunciada i previsible es va decidir primer no fer res. Després es va parlar i discutir molt però sense fer res de profit. Entremig es va negar que el que començava a passar fos el que es temia i de pas es va acusar als que indicaven els fets d’alarmistes, criminals i de tenir obscures intencions.\nDoncs a mi em sona que aquesta és exactament la seqüència d’esdeveniments que estem seguint quan parlem de l’escalfament global. Primer, no passa res, no pot passar res. Després, el que passa no és important, no cal fer res i després parlem molt però fem poc. Entremig, els que ho senyalen són uns alarmistes o es volen enriquir a base de la por dels crèduls\nPotser si aquí haguessin començat a plantar ceps americans uns anys abans la magnitud de la catàstrofe hauria sigut menor. Però allò costava diners. Era millor creure que no passaria res i al final van haver de pagar amb escreix la manca de previsió. Com diu la nadala de l'autor Juan del Encina: "Oy comamos y bebamos y cantemos y holguemos, que mañana ayunaremos..."\nSospito que amb l'escalfament global estem a punt de repetir la història.\nEl nord d’Europa és terra de cervesa, però aquí, a la mediterrània, el vi ha sigut la beguda per excel·lència al llarg de la història. Tota una cultura, una manera de viure s’ha generat al voltant del vi, del raïm i de les vinyes. Però va bé recordar que els vins i els caves que coneixem ara són els hereus d’una crisi global que va passar fa un segle i mig.\nQuan parlem de l’impacte de la globalització normalment es fa referència a trasllats d’empreses allà on la mà d’obra és més barata. També notem la globalització en l’aparició de noves malalties vingudes de països llunyans a través de turistes que s’infecten i que en poques hores retornen al lloc d’origen junt amb un microbi indesitjat. Finalment, que una crisi econòmica asiàtica o americana faci trontollar l’economia de casa nostra també ens recorda que no vivim aïllats sinó que tot està interconnectat.\nPerò els efectes de la globalització ja s’han viscut en altres èpoques, i molts d’ells amb notables impactes econòmics. I un de ben clar va ser la plaga de la fil·loxera.\nLa fil·loxera (Dactylosphaera vitifoliae) és un petit insecte que viu paràsit dels ceps. S’alimenta de la seva saba, s’instal·la a les fulles o a les arrels i finalment li causa la mort. Abans, però, dóna lloc a nous insectes que parasitaran els ceps veïns, estenent la plaga de manera imparable.\nL’animalet té un cicle biològic una mica complicat, amb generacions que es reprodueixen sexualment i altres en que les femelles ho fan per partenogènesi. També poden tenir dos camins en sortir de l’ou. Poden anar a les fulles o bé dirigir-se a les arrels. Tot això va complicar durant un temps la identificació correcta del paràsit. I fins i tot van haver un temps en que es pensaven que mascles i femelles eren dos espècies d’insectes diferents.\nLa clau és que la fil·loxera és un insecte d’origen americà, de l’oest dels Estats Units. I molts especialistes europeus no el coneixien gens. Com acostuma a passar en les relacions entre hoste i paràsit, els ceps americans han desenvolupat mecanismes de resistència a l’insecte, de manera que es veuen afectats molt menys per la infecció. S’han fet escales de resistència de diferents espècies de ceps que van des del 20 (resistència màxima dels ceps americans) fins al 0 (vulnerabilitat total pels ceps europeus)\nNo és estrany. Les plantes europees no havien tingut cap pressió selectiva per evolucionar i crear resistència enfront un paràsit que no existia a Europa.\nPerò amb la globalització del segle XVIII, alguns agricultors francesos van importar ceps americans per mirar de tenir nous tipus de raïm, per ampliar les col·leccions que tenien i alguns altres per buscar ceps resistents a l’Oídium, un fong que infectava algunes vinyes.\nEl cas és que amb les noves plantes van viatjar els ous de les fil·loxeres, que van arribar a una mena de paradís per aquests insectes. Milers de quilòmetres quadrats de vinyes que no oposaven cap resistència a la infecció, cap depredador natural i un clima apropiat. Que més podien demanar? De seguida van començar a créixer, proliferar i esdevenir una plaga que va anihilar les vinyes, primer de França i després de la resta d’Europa.\nAllò va ser una catàstrofe econòmica per una pagesia que depenia ja quasi exclusivament de dos o tres conreus. El blat, els fruits secs i sobretot les vinyes. Al final, la solució va ser fer empelts amb les vinyes americanes, resistents a la fil·loxera i oblidar-se dels ceps originaris d’Europa. Per això ara pràcticament tot el vi es fa a partir de ceps americans que s’empelten després amb les varietats autòctones. El macabeu, el xarel·lo i el perellada són els més coneguts, però n’hi ha moltes més.\nPerò la fil·loxera no es va deturar aquí, els nous medis de transport i el comerç internacional van oferir tot un món per colonitzar a aquells petits insectes. I naturalment no ho van desaprofitar.\nLlegir sobre la història de la plaga de la fil·loxera resulta molt i molt instructiu i sobretot dóna molt que pensar. Però això potser que ho deixem per demà.\nEn ocasions l’atzar fa jugades divertides i una d’aquestes és el fet que si algun dia trobem vida extraterrestre, el més probable és que sigui a Europa. Precisament a Europa és donen les condicions necessàries perquè aquesta cosa que anomenem vida floreixi d’una manera potser semblant a la que coneixem.\nSi aquesta afirmació us sorprèn és senyal que no sou gaire aficionats a l’astronomia. La resta hauran entès de seguida que no parlo del nostre vell continent sinó d’Europa, el segon satèl·lit de Júpiter.\nEl nom d’Europa no el van posar per complicar-nos la vida. El que els astrònoms van fer va ser batejar els quatre satèl·lits de Júpiter amb el nom d'alguns amants de Zeus, l’equivalent grec de Júpiter i un pendó de cuidado. En realitat, més que seduccions el que fet el deu eren simples violacions, però a l’època dels grecs antics els deus ja se sap que eren molt passats de voltes. Els noms triats per batejar els satèl·lits van ser tres nimfes (Calixte, Ió i Europa) i un jovenet (Ganimedes).\nI a mida que les sondes espacials anaven cartografiant les llunes es va anar fent evident que Europa tenia un grapat de característiques molt interessants. En primer lloc hi ha el que es considera la clau de la vida tal com la coneixem: aigua. De fet, Europa és un món d’aigua. La seva superfície està completament coberta de gel, i les dades indiquen que el gruix de la capa d’aigua és d'un centenar de quilòmetres.\nLa part exterior està completament gelada, però no és una superfície llisa i uniforme. Les imatges mostren moltes línies i taques que semblen correspondre a esquerdes que s’han format i després s’han tornat a gelar. Això fa pensar que sota el gel hi ha un oceà d’aigua líquida.\nEl més interessant és que fa pocs anys, quan va arribar la sonda Galileu, va prendre una sèrie de mesures que indicaven que sota el gel hi ha un material conductor. I això suggereix molt i molt un oceà salat. Independent de quines sals tingui, enlloc del sistema solar hi ha una cosa tant semblant als nostres mars.\nTambé hi ha una mica d’oxigen. Les radiacions solars fan que part del gel de la superfície s’evapori i la molècula d’aigua es trenqui donant oxigen i hidrogen. L’hidrogen és molt volàtil i escapa de l’atmosfera, però l’oxigen pesa més i s’hi queda.\nI finalment, l’existència d’aigua líquida ja indica que la temperatura no és glacial com es podria pensar en un indret tant allunyat del Sol. El que passa és que la presencia d’un planeta tant monstruosament gegant com Júpiter crea unes marees immenses. El gel, i de fet tota la superfície del planeta es va deformant periòdicament degut a la força gravitatòria de Júpiter. Això genera unes forces de fregament que finalment escapen en forma de calor, de manera que hi ha una producció de calor, provinent de l’interior del planeta prou gran com per mantenir temperatures que, per què no? poden permetre la vida.\nI aleshores resulta impossible no pensar en les fonts termals del fons dels nostres oceans. Indrets allunyats de la superfície on, malgrat tot, s’han desenvolupat comunitats complexes amb organismes de tota mena i xarxes ecològiques fascinants. Qui sap si sota la superfície gelada d’Europa no estan passant fenòmens semblants.\nPer si de cas, els astrònoms estan tenint algunes precaucions. La sonda Galileu, en acabar la seva missió al voltant de Júpiter es podia deixar abandonada a la seva sort sense problemes. Però hi havia el risc que acabés per caure a Europa, i si no estava perfectament esterilitzada (que no ho estava) podria haver portat microorganismes terrestres a Europa. Allò seria una contaminació que podia destruir la vida Europea o si algun dia en trobem, fer impossible saber si era originaria o deguda a la contaminació.\nPer tant, l’últim que van fer amb la pobra Galileu va ser fer que s’estavellés contra el planeta pare, Júpiter. D’aquesta manera, si hi ha alguna cosa interessant a Europa, encara tenim oportunitat de saber-ho.\nFora una llàstima que el primer que féssim amb la vida extraterrestre fos... contaminar-la i acabar amb ella!


Pont d'Enseula: MUSEU DE L'AVI: L'ERA DE BATRE\nForca pallera: té cinc forcons, serveix per a alçar la palla i apilar-la al paller. Pala de ventar: serveix per tirar en l’aire el blat i la palla perquè el vent els separi. Porgador: garbell de malla estreta per netejar els cereals o llegums. Falç de segar i esclopet per protegir els dits en passar la falç. Mesura de gra.\n(MUSEU DE L'AVI de Duesaigües. Foto: © Montse Francisco, 2010)\nConfesso que, més enllà de la curiositat de l'esclopet de segar, no m'havia interessat gaire per aquests estris que hi ha al MUSEU DE L'AVI, de Duesaigües (vegeu-ne foto), perquè suposava que no pertanyien als conreus del poble. No fa gaire, vaig saber que, on ara hi ha la plaça 15 d'Agost, havia estat una era de batre. ¿Se sembrava, doncs, a Duesaigües? Cosa ben estranya, d'altra banda, en un territori amb tan poc terreny planer. Estirant el fil i la llengua dels que en saben més, arribo al Joan N. de cal Trillana, i m'ho confirma. La notícia comença a córrer. I comença la cursa de records i experiències d'uns i d'altres. Ara mateix, tinc material per escriure'n mitja dotzena d'articles.\nEl terme de Duesaigües era tot bosc, després de guratar (estassar el bosc), les primeres plantacions van ser de blat, civada i ordi. Per als animals i per a les persones. Es plantava en els replans o lleixes dels vessants muntanyosos, conquerits a base de fixar la terra amb parets seques. A les vores, tocant a la paret hi plantaven olivers i, al mig, a les rases hi sembraven els cereals, també, més endavant moresc per als animals.\nHi havia quatre eres: L'era del Pasqual (on ara hi ha la plaça 15 d'Agost, davant de l'Ateneu); la del Pla del Pasqual (o ara hi ha la casa Gras, on encara es veu la paret en semicercle que aguantava l'era, vegeu-ne foto); l'era de les Bruixes (on ara hi ha cal Costa); i l'era del Patró (on ara hi ha cal Maiep, l'últim lloc on es va batre. Al costat hi ha encara la pallissa que va al Barrancó.) Les quatre eren de terra i es feien cada any: segaven el tros de terra, removien la terra per treure'n el rostoll, l'aplanaven, la regaven i l'endurien.\nTambé hi havia dos molins fariners, aprofitant les aigües dels barrancs. El que pertanyia a Duesaigües, —les runes del qual es veuen passant per la carretera—, és el molí de cal Ciurana. L'altre molí on es duia els cereals a moldre era el molí de la Bonica, ara dins del pantà.\nAgraeixo les aportacions dels informadors: Montserrat G., Joan N. de cal Trillana, Jordi R. de ca la Perpètua, entre d'altres. Agraeixo a Montserrat Francisco les fotografies. També faig constar el meu reconeixement a Jordi Rabascall per les facilitats a accedir a les peces del MUSEU DE L'AVI de Duesaigües.


El sector esportiu català confia en el TSJC per reprendre de nou l'activitat - Canal Terrassa\nEl nou Inspector de la Policia Municipal ja pensa en un treball operatiu a base d’intel·ligència policial\nAjuntament i veïns insisteixen a la Generalitat per les residències públiques de la ciutat\nEnric Carrera inicia el seu segon mandat com a director de l’INTEXTER\nÁlex Navarro i Albert Vaghi, campions de Catalunya de Frontennis de Pilota Lenta\nLa Cecot sol·licita una pròrroga excepcional de 30 dies per presentar l’IVA i la Seguretat Social\nLa joventut marca un equip ciclista Kern Pharma que manté el seu bloc\nDues terrassenques a la llista de les RedSticks per disputar l’Europeu “B” de sala\nLa Policia Municipal decomissa 163 peces de roba falsificades al mercadal de Martí L’Humà\nL’Alberg Vallparadís registra 124 usuaris en els primers dos mesos de funcionament\nLa pista de gel registra més de 12.000 entrades en un Nadal amb pocs actes cancel·lats\nLa Diputació renovarà el conveni amb l’Ajuntament per la gestió de les biblioteques\nEscoles tensionades pels confinaments, manca de substituts i constants canvis de protocol\nSessió de portes obertes de capoeira al gimnàs Goshindo Ikigai\nFGC referma la seva aposta per la mobilitat sostenible amb la instal·lació de deu Bicitancats\nL’ONG Health us Nepal presenta els seus projectes al Centre Excursionista\nEl sector esportiu català confia en el TSJC per reprendre de nou l’activitat\nJoan Gutiérrez LópezData: 02/11/20\nL’esport català està en peu de guerra davant l’aturada de les competicions i els tancaments dels clubs decretat per la Generalitat per reduir el risc de contagi del coronavirus. És per això que el sector esportiu ha presentat aquest dilluns un recurs davant el Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) per demanar la suspensió cautelar d’aquestes mesures, resolució que es coneixerà dimecres i dijous.\nI és que, més enllà de les conseqüències econòmiques que se’n deriven, clubs i federacions no entenen per què se’ls criminalitza quan s’ha demostrat la seguretat de la pràctica esportiva reglada. A tot això, la situació a Catalunya pateix un greuge comparatiu amb altres punts d’Espanya, que mantenen els seus clubs oberts. És per això que sobre la taula hi ha la proposta d’aturar les lligues de waterpolo i les competicions estatals de natació.\nEl sector esportiu català considerà que els 10 milions d’euros d’indemnització són insuficients per parar el cop respecte a les xifres que es barallen en altres països europeus com Alemanya, França o Anglaterra.\nTags: butlletiCOVID-19Enric Bertranesport catalàFederació Catalana NatacióGerard Estevamesures cautelarsTSJCUFEC\nVuit persones denunciades per pertorbar el descans nocturn del veïnat\nDoblet de Catalunya al Campionat d’Espanya de Seleccions Autonòmiques sub-18


CAMPANYA DE VACUNACIÓ DE LA GRIP 2016 | Candidate\nL’institut Català de la Salut, com cada any per aquestes dates, torna a engegar la campanya de vacunació contra la grip.\nL’objectiu de la campanya és que, quan s’iniciï la temporada gripal, la població ja estigui immunitzada reduint així el nombre de casos, les complicacions greus i les morts que causa la malaltia. La vacunació és la mesura preventiva més eficient per mantenir la grip sota control, principalment en aquelles persones més vulnerables i, per tant, susceptibles de patir complicacions.\nLa vacuna es posa amb una dosi única i es repeteix cada any degut a la mutació del virus causant de la malaltia. Aquest fet fa que, anualment, es prepari la vacuna més efectiva per prevenir la grip i, per aquest motiu, cal vacunar-se cada any.\nÉs una vacuna, en general, molt segura i ben tolerada tot i que en alguns casos pot causar molèsties locals que poden durar 1 o 2 dies (al lloc d’injecció) o malestar general (febre, malestar, mal de cap,…). Aquestes reaccions acostumen a ser lleu.\nAdults i infants amb malalties cròniques pulmonars, respiratòries, asma, cardíaques, cardiovasculars, renals, hepàtiques i diabetis.\nPersones internades en residències geriàtriques, centres de malalts crònics i centres de salut mental.\nPersones amb un dèficit de defenses, trasplantaments,…\nMalalts afectats per demència o algun tipus de deteriorament cognitiu.\nPersones amb un implant coclear o en espera de rebre’l.\nDones embarassades. La vacunació de les mares protegeix també els futurs nounats.\nServeis essencials per a la comunitat (personal sanitari, personal de residències de gent gran o persones discapacitades, cuidadors de persones grans,…) i per als professionals que ofereixen serveis de resposta ràpida a la comunitat (policia, bombers, protecció civil).


El pont, d'una sola arcada, fa pendent per salvar el desnivell entre la carretera respecte al nucli urbà, que queda a un nivell inferior. Té una llum de 22 m i una altura respecte al riu de 7,60 m. L'amplada interior del pont és de 5,25 m. Les baranes, fetes amb pedra del país, tenen una amplada de 40 cm i una altura de 75 cm. Les voreres fan 1 m d'amplada i tenen una altura de 10 cm. Com a il·luminació presenta 4 fanals (2 per banda). Els serveis passen exteriorment per una de les baranes.\nPont del Mig\nLes voreres del riu en aquest punt estan molt brutes de deixalles i runa, procedent de la construcció. Per la banda esquerra del riu hi ha un passeig en direcció al pont Nou, i per la banda dreta hi ha un passeig arbrat. En alguns punts de la vorera creix vegetació. A tocar del pont, per la banda esquerra, riu amunt, hi ha el desguàs de l'aprofitament que havia tingut la farga Casanova, avui en desús. Riu amunt hi ha la resclosa on neix la sèquia Molinar, que passa per sota del pont per un pas que fa 3 m d'altura per 1 m d'amplada. El canal passa pel vessant esquerre. Riu avall queda el pont Nou, el desguàs de la central del Martinet i la resclosa de la fàbrica Noguera.\nEl pont substituïa una antiga palanca de fusta. La idea de construir l'actual pont arrenca del 1889, quan es va constituir una junta per tirar endavant les obres. Atès el seu elevat cost per finançar les obres, es van emetre accions. El projecte de construcció, datat el 10 de febrer de 1898, va ser aprovat pel governador civil de Girona el 14 de novembre de 1898. La seva inauguració va ser tot un esdeveniment; hi va ser present el bisbe de Vic, Dr. Josep Morgades, que el 24 de juliol de 1899 va beneir el pont.\nAl nucli urbà. Connecta la N-152 amb el carrer Major.\nConnectar el carrer Major amb la carretera\nNeteja de l'entorn. Manteniment


Resums, receptes i vídeos dels tallers Condislife d’octubre 2017 | Condislife\nResums, receptes i vídeos dels tallers Condislife d’octubre 2017\nAmb sessions dedicades a les cremes més originals i la tradició de la Castanyada, la tardor ha sigut la protagonista dels Tallers Condislife d’octubre. També s’han centrat en la gastronomia d’un bonic país, Grècia, sent aquesta sessió la dedicada al col·lectiu celíac.\nSi no has pogut assistir a les sessions que organitzem a Barcelona, no et preocupis! Aquí posem a la teva disposició tot el material de les mateixes, per a que puguis aprofitar-ho gairebé igual que si haguessis estat present. Si, per una altra banda, vas poder assistir-hi però et va quedar algun dubte o et ve de gust disposar de les receptes en tot moment, pots descarregar-ho aquí.\nPer accedir a tots els continguts, només has de clicar als següents enllaços:\nCremes de tardor\nPans low carb\nBroquetes de carn marinada amb tzatziki\nPans de colors\nPa amb mix de llavors\nCrema de coliflor i avellanes amb oli d’alfàbrega i pa d’all\nCrema de remolatxa, salmó fumat i xantillí d’anet


Sobre la Retallada d'Autobusos a Maó - EsDiari.com\nEl PSOE Maó presenta una moció que reclama que es restableixin les línies que hi havia abans de la retallada imposada pel Consell i que, fins i tot, es promogui un augment del Transport Públic\nL’acotada de cap de l’Ajuntament de Maó davant el Consell deixa 3 barris amb 6500 veïns, i un milenar de persones grans\n“En els darrers anys -durant l’anterior mandat- s’havia fet una feina importantíssima de coordinació entre l’Ajuntament i el Consell per definir les necessitats del transport públic a Maó. Es va comprovar que únicament potenciant el transport públic el fem més atractiu; és una dinàmica a llarg termini. Com a servei públic cal cercar la rendibilitat social i pública; no la política que és el que hem vist del Consell, avalat per la batlessa de Maó, que només cerca una rendibilitat econòmica.” D’aquesta manera exposa la postura del Grup Socialista a l’Ajuntament maonès el seu portaveu Vicenç Tur.\nTur ha explicat la preocupació del Grup municipal. En primer lloc ha denunciat les formes” equivocades;” ja que aquesta retallada no s’ha exposat “ni tan sols a comissió informativa, ni han expressat la voluntat de reestructuració.” Una reestructuració que “perjudica greument els interessos de la ciutadania.”\nEl portaveu municipal contraposa la situació actual amb el model de transport públic de l’anterior mandat, basat en el convenciment que només es consolida si hi ha “prou freqüències, prou rutes i amb un temps de pas adequat. Si perds freqüències i temps i, sobretot, no tens seguretat respecte que l’autobús passi a l’hora indicada, la gent el deixa de veure’l atractiu i no l’agafarà.” El model que hi havia fins la retallada tenia “un disseny amb dues rutes i recorria tot el territori de la població de Maó. Agafava tots els barris importants i, sobretot, connectava diferents punts de les barriades amb centres de serveis i amb zones claus de la ciutat (per fer gestions administratives, per anar a centres de salut, a l’Hospital, als instituts o al Port).”\nDeclaracions de Vicenç Tur sobre les retallades d’Autobusos a Maó:\nPer això Tur xerra de “sorpresa majúscula” quan es van trobar, sense cap tipus d’informació, amb la unificació de les dues línies urbanes i la creació d’una de sola que “no només deixa parades desateses, sinó barris sencers desatesos.”\nEls barris més afectats són tres. Un és “l’interior de Tanques del Carme. Hi havia un autobús que creuava directament la línia central del barri i ara queda completament afectat. Amb un centre de Salut, Verge del Toro, que queda desatès de qualsevol tipus de servei.” Un altra part “importantíssima que queda desatesa és tot el Centre. Aquí hi ha tot el barri del carrer dels Sants, i tota la part de s’Arraval que connectava per anar cap al centre de Dalt Sant Joan queda completament desatesa.” Finalment també queda “molt tocada” la part de Malbúger; “no només per la part residencial, sinó sobretot per la zona de serveis (de la plaça Biosfera): Tràfic, Serveis Socials i Consell queden completament desatesos.”\nEl Grup Socialista de Maó també ha calculat que la població afectada per la pèrdua de Transport públic és de 6500 persones i els més perjudicats poden ser el milenar de persones majors de 65 anys que viuen en aquests tres barris.”\nA més Tur ha fet referència a l’afectació sobre el turisme que tindrà aquesta retallada. “Dins el famós pla turístic q el PP va presentar com una gran joia, una de les línies era la d’oferir un millor servei de mobilitat als turistes, mitjançant aquestes vies de comunicació de zones turístiques del municipi i els punts d’interès turístic. Però ara veiem com el Port, que és possiblement la zona turística principal, queda totalment desatès.” Una realitat que resulta especialment evident a l’Estació Marítima.\nUn altre aspecte important que han denunciat els representants socialistes és el de la perillositat d’alguns punts de la ruta. “EL bus que passava per Borja Moll, tenia un punt de recollida a un barri molt poblat. Ara aquesta parada passa a la Ronda, però s’ha de travessar la Ronda sencera, perquè l’estació de pujada, la que no s’ha de travessar, únicament et du a l’estació d’autobusos.”\nTambé s’exposa que resulta impossible complir l’horari de 30 minuts per a tot el recorregut. “L’única manera de fer-ho és sense fer gairebé cap aturada i en hores sense pràcticament trànsit. Hem calculat que no es realitzarà amb menys de 42-44 minuts.”\nFinalment Tur ha exposat que el PSOE també ha rebut “moltes queixes sobre l’augment del preu del bitllet senzill, que està en 1,70€”.\nDavant d’aquesta nova destrucció de serveis públics “a la que ens té, desgraciadament, habituat el PP de Maó i de tots els nivells,” el PSOE presenta una moció. Una iniciativa que reclama “que es restableixin les línies i, fins i tot, es promogui un augment de les línies de transport públic;” proposta que el PP duia al seu programa electoral.


El despoblament rural, una qüestió de joventut | Fòrum de la Nova Ruralitat\nIV Jornades de la Nova Ruralitat · 2020\nIII Jornades de la nova ruralitat · 2018/2019\nII Jornades de la nova ruralitat · Novembre 2017\nI Jornades d’afirmació de la nova ruralitat · Novembre 2016\nV Jornades de la Nova Ruralitat 2021\nFAQ sobre el Fòrum\nCoordinadora de la Nova Ruralitat\nGrups de treball de la Nova Ruralitat\nEl despoblament rural, una qüestió de joventut\nper admin 26/06/2019\nHem publicat l’article “El despoblament rural, una qüestió de joventut” al setmanari El temps en l’edició del 25 de juny. Un escrit d’Artur Aparici, del Fòrum de la Nova Ruralitat.\nCal dir que en aquest cúmul de notícies mediàtiques sobre el despoblament rural, que hi ha hagut i encara està havent-hi, s’han dit i s’han escrit tantes afirmacions sense fonament o incorrectes, que l’audiència deu haver acumulat un bon batibull i a hores d’ara es trobarà a mitjan camí entre el desconcert i l’embolic.\nPer començar, és fals dir que el despoblament és una característica pròpia de la ruralitat. No és un fenomen inherent a la ruralitat, ni és una malaltia congènita, però a força de repetir-ho ens ho podem acabar creient. Posem per exemple que durant un nombre d’anys indeterminat es privara la ciutat de València d’un transport públic eficient (avió, tren, metro, taxis, autobusos), que se la deixara sense bona cobertura telefònica, de telecomunicació ràpida, i que passara a tindre l’hospital més pròxim i les oficines de l’administració pública a 70 o a 100 km de distància, i a més a més, deixara de disposar dels serveis bancaris bàsics, etc., … Si València o qualsevol gran ciutat tinguera de sobte totes aquestes carències, no per això es convertiria en un poble rural. Molt probablement perdria població rapidíssimament i segurament moltes joves emigrarien per a viure en unes altres ciutats més competitives, però no per això seria un poble rural. I a l’inrevés, qualsevol poble valencià continuarà sent rural per més que aconseguim que dispose de tots aquests recursos i serveis tan necessaris com bàsics. Ruralitat no significa carència de drets bàsics, només vol dir poblacions menudes. Curiosament, hem vist informació difosa en alguns mitjans de comunicació on les poblacions resulten ser més rurals com major siga la quantitat de drets i recursos bàsics de què se’ls està privant.\nLa segona afirmació falsa però repetida sovint és que el despoblament no és un fenomen natural o neutre, i per tant, és imprevisible i no és reversible. En realitat, és un problema induït per un mal govern del territori. Té causes polítiques i conseqüentment hi ha institucions responsables. La ubicació i la distribució territorialment desigual de les infraestructures, les dotacions i els serveis, ha estat la causa que explica que l’activitat econòmica i les densitats demogràfiques es despleguen d’una manera tan desequilibrada. Com diu el moviment de l’Espanya Buidada, “l’Espanya Buida és l’altra cara resultant de l’Espanya Radial”.\nA les terres de Castelló, per exemple, si s’haguera fet passar el traçat de l’AP7 per la zona central de la província, a hores d’ara a penes hi hauria despoblament, l’activitat econòmica estaria territorialment més i millor distribuïda, i a més a més, probablement el model turístic litoral seria de major qualitat així com, també, el turisme de les zones de muntanya. Encara ara, amb unes desigualtats territorials tan cridaneres, es continua sense fer una avaluació de l’impacte territorial, prèviament a decidir la ubicació d’importants infraestructures i dotacions. Penseu per exemple en una inversió i un servei tan important com el nou Hospital de la Fe. No s’ha fet una avaluació d’impacte territorial per a decidir la seua ubicació.\nEn tercer lloc, no es tracta en absolut, com sovint s’insinua, d’un conflicte entre medi rural i medi urbà i menys encara en una oposició entre rurals i urbans, que no existeix. Es tracta, en canvi, de l‘efecte persistent d’una gestió desigual del territori que priva als pobladors de les zones menystingudes d’importants drets de ciutadania, que en una situació complexa i de perspectives incertes com l’actual, els fa molt més difícil poder construir el seu futur des dels pobles.\nLes fortes desigualtats territorials no fan que el país siga millor, ans al contrari, un espai territorial equitativament gestionat és garantia d’una major prosperitat. Ocupacionalment no hi ha cap raó per pensar que la ruralitat ha de ser únicament agricultura, ramaderia i turisme. Qualsevol activitat professional i industrial són també possibles. Però la diversificació d’activitats del rural valencià s’estén més tímidament del que podria i caldria, a causa de la posició desigual en què es troba. La joventut valenciana i molt especialment les persones joves, formades i qualificades, han de poder escollir fer la seua vida en un medi urbà o en un rural, conscients que representen estils de vida diferents. Però perquè això siga realment factible, ha d’haver-hi unes condicions de vida equivalents en tot el territori valencià. Diferents sí, però no desiguals.\nPoble menut no significa poble despoblat. De fet hi ha pobles amb pocs habitants que gaudeixen d’una excel·lent salut demogràfica i apunten un futur ben interessant. El buidatge quantitativament important de molts pobles de l’interior no ha succeït ara de cop i volta. Es va produir bàsicament amb l’èxode rural dels anys 60, 70 i 80, i va consistir en una forta transferència de població activa dels pobles a les ciutats, que aleshores s’estaven industrialitzant i urbanitzant.\nÉs a dir, el buidatge d’aquelles generacions va produir les actuals poblacions amb piràmides d’edat tan envellides. De fet, si ara es produïra un flux de residents joves de les ciutats cap als pobles, aquest hauria de ser molt intens durant algun temps per a poder aturar el saldo poblacional negatiu. Cal saber que per a frenar, compensar o reconduir, aquests brutals desequilibris demogràfics calia haver desplegat les polítiques adients fa 60, 50 i 40 anys. Però es va fer el contrari, durant aquelles dècades l’èxode es va afavorir i esperonar activament des de les administracions de l’Estat sense cap mena de política compensatòria.\nLa veritat del despoblament i les polítiques que cal fer.\nA hores d’ara, el problema del despoblament se centra en la pèrdua de joves als pobles menuts. Com dèiem en el titular, el despoblament és una qüestió de joves. Cal dir que aquest fenomen de l’emigració juvenil està ocorrent anàlogament a les ciutats del litoral, com ara Castelló de la Plana i en quantitats considerablement superiors. Però l’impacte d’aquesta pèrdua en les ciutats és significativament menor al que produeix en uns pobles rurals amb piràmides d’edat envellides a causa de l’èxode rural dels 60.\nLa situació actual és que una part de la joventut, especialment aquella que ha adquirit un major nivell d’instrucció, abandona els pobles o no retorna per a desenvolupar el seu projecte professional al poble quan ha acabat els seus estudis, les xiques en major mesura. Mentre que per a recuperar un cert equilibri demogràfic, els pobles menuts necessiten incorporar joventut, en l’actual període històric de capitalisme neoliberal la inserció social i professional de la joventut i la seua transició a la vida adulta està sent força complicada per tot arreu. Tanmateix, la posició desigual en infraestructures, recursos i normatives, a la que s’ha abocat a algunes zones rurals, afegeix dificultat a la joventut que habita o podria habitar aquests espais. A més a més, el territori valencià continua sent governat d’una manera tan desigual, que a hores d’ara els projectes exitosos al rural només poden constituir excepcions.\nPrèviament a què les persones i els col·lectius s’arrisquen a posar en marxa les seues iniciatives empresarials en el rural, a comprometre els estalvis o a posar en risc les seues professions, és imprescindible que es restituïsca una mínima igualtat de condicions dins del conjunt del territori valencià. Cal que les persones puguen triar realment entre desenvolupar les seues professions al medi rural o a l’urbà. I sols es podrà triar quan les condicions dels territoris i per tant, els drets de les persones siguen equiparables.\nPer a canviar de debò cal:\na) Una primera fase de reconeixement de responsabilitats institucionals i de compromís. S’ha de produir l’anunci públic per part de la Generalitat i de la Diputació de la seua decisió ferma de posar fi a les polítiques que apliquen i que han produït i produeixen despoblament en parts importants del territori valencià. És imperatiu que aquestes institucions es pregunten de debò com s’haurien de comportar per a no provocar despoblament i que tracten d’imaginar com podria ser una gestió equitativa del territori. De la mateixa manera, la població ha de saber que una altra manera de gestionar el territori és possible i necessària.\nb) Una segona fase d’inflexió, de final de la vella forma desigual de govern i d’iniciació en un nou govern equitatiu. Comença amb l’anunci i l’exposició pública d’un pla de desplegament de serveis, infraestructures i dotacions, adaptat a les necessitats i elaborat de forma coparticipada amb les poblacions afectades (carreteres i equipaments educatius i sanitaris per descomptat, també dotacions de personal amb segell distintiu ajustat al mapa territorial, transport públic sota demanda abans d’un any d’aquesta data, telecomunicacions amples i ràpides a tots els pobles abans d’un any des d’avui, així com els serveis bancaris bàsics, …). Es promulgarà un pla d’accions compensatòries i d’adequacions normatives, en el terreny fiscal i en tots els àmbits que depenen de les administracions -entre d’altres, una finestreta única realment efectiva sense desplaçament del municipi propi per a tota la ciutadania rural-. És previsible que en aquest període encara no hi haja canvis econòmics significatius, ni creació d’ocupació, ni fluxos migratoris de joves cap als pobles, ni creació d’empreses. És raonable pensar que la inèrcia del passat perdure durant un temps. Abans d’assolir riscos econòmics, professionals i vitals, les persones voldran tenir una certa garantia que de debò podran competir i que els seus projectes socioeconòmics seran viables perquè operaran en igualtat de condicions a la resta del territori.\nc) I una tercera fase de rellançament, en què tant l’Administració com la ciutadania assumeixen la nova situació i es comprometen econòmicament i social, en la construcció d’un nou futur rural demogràficament ponderat. Però aquest serà també un període d’expectació i d’acumulació d’il·lusions i d’esperança en una Nova Ruralitat equitativa imminent. Mentrestant, molta gent jove o bé adulta, tant s’hi val, començarà a mirar-se les ciutats d’una manera diferent. Si, passat un temps prudencial no massa llarg, la població rural veu que aquestes condicions que enumeràvem adés comencen a complir-se realment, aleshores el clima canviarà favorablement.\nAl respecte val a dir, que sent totes aquestes condicions molt i molt importants, potser la disponibilitat d’una telecomunicació ràpida i ampla, el transport públic baix demanda, el segell territorial d’ocupació i els serveis bancaris, siguen les més vistoses i les que farien més creïble que s’avança de debò cap a una gestió territorial equitativa. Feta i completada aquesta transició, la resposta del rural i la transferència de població jove qualificada del medi urbà al rural no tardarà a produir-se.\nCal pensar tanmateix, que l’espai urbà continuarà sent el principal mercat dels pobles rurals, però no únicament en producció primària, agrària, ramadera i silvícola o forestal, també en serveis professionals tècnics, jurídics, d’enginyeria, arquitectura, creació cultural… (gabinets amb seu rural però amb punts d’atenció a les ciutats, bé siguen presencials, virtuals o ambdós). També ho serà en serveis socials i d’atenció a les persones, especialment a les persones majors. I per què no, en qualsevol especialitat de disseny, en producció artesanal i transformació de productes, … I continuarà sent-ho, però en molt millors condicions que ara en serveis turístics, esportius i culturals.\nConvé subratllar tanmateix, que no es pot aplegar a la fase B, d’inflexió, sense haver-se produït satisfactòriament la primera fase. L’Administració ha de reconèixer i comprendre en profunditat la manera com ha produït i com està intensificant el despoblament i ho ha de fer públicament. Ha de comprendre com ho fa en cadascuna de les seues polítiques i de les seues maneres de fer quotidianes, si vol ser capaç de canviar-les. Si l’Administració no ho reconeix i no ho explica públicament, tampoc la ciutadania ho podrà comprendre i actuar en conseqüència. Després d’aquests darrers 60 anys de despoblament, el trànsit a un govern equitatiu del territori és tan difícil de creure, que la població rural i especialment els joves, voldran veure amb fets que realment s’avança en el canvi i que es comencen a garantir els drets de ciutadania també a les poblacions rurals.\nReconèixer el dret de ciutadania dels territoris rurals és just el contrari de donar-los un tracte de favor. És deixar d’aplicar una discriminació negativa. És restablir un tracte igual on ara és desigual.\nSignatura: Artur Aparici i Fòrum de la Nova Ruralitat.\nSubscriu-te a la Nova Ruralitat\n..i estigues al dia!\nQuina investigació necessita la societat rural?\nL’Ajuntament de la Mata s’adhereix al Manifest\nPer una nova economia postindustrial per als territoris rurals\nCultura al rural en temps de COVID-19\nEl confinament i una nova ruralitat per a un millor sistema de vida\nYoutube de la nova ruralitat\nFacebook de la nova ruralitat\nTWITTER de la nova ruralitat\nTweets by ruralitat


Actualitat – Pàgina 72 – CIDE\nInici / Actualitat (pàgina 72)\nA 5è d’Infantil fan els cartells de la Rua de Carnaval\nHa arribat la setmana de Carnaval i és hora de fer el cartell de la festa perquè els pares tenguin ben clar quin dia de la setmana es farà. A la classe de 5è E d’Educació Infantil, la dels tigres, es disfressaran de policies a la Rua de Carnaval. …\nTorrada de Carnaval pels alumnes de 1r de Batxillerat\nPer Carnaval, els alumnes de 1r Batxillerat del CIDE han organitzat la torrada prevista per San Sebastià- San Antoni, que es va suspendre per la pluja, a les portes del pavelló esportiu. Un grup d’alumnes ha estat l’encarregat de vendre les begudes, el pa i la carn imprescindible …\nEls alumnes de FPB I visiten l’oficina de Palmajove\nEls alumnes de Formació Professional Bàsica han visitat l’oficina de Palmajove. Durant la visita, els responsables d’aquest organisme van informar i assessorar els joves sobre diferents aspectes com el treball, la formació en cursos, les beques, els concursos, els esports, el temps lliure, l’oci, els viatges i campaments, el voluntariat, …\nPage 72 of 96« Primer...405060«7071727374\t»\t8090...Darrer »


Manifestació de la Diada de l'11 de setembre a Barcelona, horari i recorregut - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nConsulta tota la informació sobre la marxa independentista prevista per dimecres a la capital catalana\npau brunet redacció | barcelona 11.09.2019 | 13:21\nLa manifestació de la Diada se celebra enguany a la plaça d'Espanya de Barcelona | ARXIU/SALVADOR REDÓ\nLa manifestació de la Diada se celebra enguany a la plaça d'Espanya de Barcelona\nHorari i recorregut de la manifestació de la Diada a Barcelona\nL'ANC torna a convocar per a la Diada de l'11 de setembre, que aquest 2019 cau en dimecres, una manifestació multitudinària a Barcelona. Enguany, el lema serà "Objectiu independència" i en aquest article pots trobar tota la informació sobre la convocatòria, que Regió7 cobrirà en directe com és habitual. Òmnium Cultural i l'Associació de Municipis per la Independència (AMI) donen suport a la protesta.\nLa manifestació de la Diada d'aquest 2019, en paraules dels organitzadors, reclamarà "unitat" als partits polítics independentistes. Elisenda Paluzie, presidenta de l'ACN, aposta per incrementar el "to d'exigència" a les formacions polítiques per tal que prioritzin l'objectiu de la independència i abandonin les lluites internes.\nLa plaça d'Espanya de Barcelona serà el punt neuràlgic de la manifestació d'aquesta Diada 2019 i s'estendrà pels carrers que hi conflueixen: Creu Coberta, Tarragona, Gran Via, Paral·lel i Maria Cristina.\nL'ANC ha triat la plaça d'Espanya en considerar que hi conflueixen carrers que tenen una "alta capacitat" i una visibilitat que els "va bé" per la reivindicació que impulsen. "És un lloc que es pot veure bé, és ampli i amb una plaça on s'hi pot accedir bé", han detallat els responsables de la mobilització.\nL'hora d'inici de la manifestació és a les 17.14 h i la durada prevista és d'uns 50 minuts. Des de l'organització es recomana ser al lloc una hora abans i, a poder ser, arribar a Barcelona durant el matí per evitar problemes de mobilitat. A més, hi haurà oberta una Fira de Consum Estratègic, a l'Espai Eines de País, al Pla de Palau, de 10 h a 15 h.\nCom és habitual, s'ha estructurat la manifestació en trams perquè els participants de cada comarca s'agrupin en una mateixa zona. Aquí pots veure tots els trams:\nMapa dels trams de la manifestació de la Diada 2019\nL'estructura de l'acte es dividirà en tres parts: una per representar la diversitat de la societat; una altra per explicar les Eines de País; i un darrer durant el qual s'enviarà un missatge al Govern i al Parlament.\nQuanta gent es preveu que assisteixi a la manifestació?\nL'Assemblea Nacional Catalana (ANC) ha fet públic que 400.000 persones ja s'han inscrit a la manifestació de la Diada de l'Onze de setembre impulsada per l'entitat. L'ANC ha explicat que s'han venut 250.000 samarretes commemoratives de la jornada i que hi ha 1.200 autocars reservats per assistir a la marxa reivindicativa. L'entitat ha indicat que encara hi ha trams del recorregut de la manifestació per omplir i ha fet una crida a la ciutadania a sumar-s'hi.\nL'ANC té a la venda una samarreta especial per recaptar fons per les campanyes que impulsa al llarg d'aquest 2019. Enguany és de color blau turquesa, reclama unió per assolir la independència i pretén transmetre "esperança i futur". En aquest article trobaràs més informació sobre la samarreta de la Diada i on es compra.\nSón punts d'atenció i informació d'agressions sexistes. S'ubicaran als trams 2, 9, 16 i 23. També s'habilitarà una zona per a persones amb capacitats diverses, amb WC adaptat i intèrpret del llenguatge de signes català davant de l'escenari, a l'avinguda Maria Cristina.\nEn cas d'emergència o necessitat\nCada tram té un punt especial per atendre-les. Estaran senyalitzats degudament, i s'hi trobarà personal que atendrà qui ho necessiti.


Avís legal | Matarranya Media | El diari digital de referència de la comarca del Matarranya\n07/05/2022 Dissabte, 7 de maig de 2022\nEn compliment amb l’haver d’informació recollit en article 10 de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i del Comerç Electrònic, a continuació es reflecteixen les següents dades: l’empresa titular d’aquest llocs web és Mas Mut Produccions, SL, amb domicili en Carrer Noguerets, 2, 44586 de Pena-roja de Tastavins, amb C.I.F: B44198992, inscrita en el Registre Mercantil de Terol al tom 213 general, Secció 3a del Llibre de Societats 213, Fulla 3773, inscripció 1ª.\nCorreu electrònic de contacte masmut@telefonica.net.\nL’accés a i/o ús del lloc web atribueix la condició de NAVEGANT a l’usuari, que accepta, des d’aquest accés i/o ús, els Termes i Condicions d’Ús aquí reflectides. Les citades Condicions seran aplicable independentment de les Condicions Generals i/o Particulars de Contractació que si escau resultin d’obligat compliment.\nUs del lloc web\nEl lloc web proporciona accés a multitud d’informacions, serveis, programes o dades titularitat de Mas Mut Produccions, SL, dels seus llicenciadors, o de tercers, als quals el NAVEGANT puga tenir accés. El NAVEGANT assumeix la responsabilitat de l’ús del lloc web. Aquesta responsabilitat s’estén al registre que fos necessari per a accedir a determinats serveis o continguts.\nPer a realitzar determinades activitats dins del lloc web, el NAVEGANT haurà de registrar-se, adquirint la condició d’USUARI. En aquest registre el NAVEGANT serà responsable d’aportar informació veraç i lícita, comprometent-se a no crear múltiples comptes d’usuari, ni USUARIS amb dades de tercers. Com a conseqüència d’aquest registre, l’USUARI haurà de triar un nick i una contrasenya.\nL’USUARI es compromet a (i) abstenir-se de triar un nick compost per expressions denigrants, obscenes, discriminatòries, atemptatòries contra el dret a l’honor d’un tercer, o que coincidisca amb signes distintius protegits per drets de propietat industrial o propietat intel·lectual, que puguen ser contraris a la llei, a la moral o als bons costums, o que pertanyen a un tercer i no compte amb la seua autorització; i a (ii) fer ús del seu nick i contrasenya de forma responsable, diligent i confidencial. L’USUARI serà responsable dels danys i perjudicis ocasionats per l’ús per part de qualsevol tercer del seu nick o contrasenya a causa d’una utilització no diligent o extraviament d’aquests.\nÉs condició per a registrar-se que l’USUARI sigui major de 14 anys.\nL’accés al lloc web per part del NAVEGANT i/o USUARI té caràcter lliure i gratuït; no obstant això, alguns dels serveis i continguts oferts per Mas Mut Produccions, SL o tercers a través del lloc web, poden trobar-se subjectes a la contractació prèvia del servei o producte i a l’abonament d’una quantitat de diners en la forma que es determini en les corresponents Condicions Generals i/o Particulars, en aquest cas es posaran a la seva disposició de forma clara.\nQueda prohibida la contractació de productes i serveis a través del lloc web per part de menors d’edat, devent aquests obtenir degudament i amb anterioritat, el consentiment dels seus pares, tutors o representants legals, els quals seran considerats com a responsables dels actes que duguen a terme els menors al seu càrrec, conforme a la normativa vigent.\nActivitat como usuari registrat o navegant\nL’USUARI i/o NAVEGANT es compromet a fer un ús adequat dels continguts i serveis que Mas Mut Produccions, SL o tercers, ofereixen a través dels seus llocs webs i amb caràcter enunciatiu però no limitatiu, a no emprar-los per a (I) incórrer en activitats il·lícites, il·legals o contràries a la bona fe i a l’ordre públic; (II) difondre continguts o propaganda de caràcter racista, xenòfoba, pornogràfica, d’apologia del terrorisme o atemptatòria contra els drets humans; (III) provocar danys en els sistemes físics i lògics de Mas Mut Produccions, SL, dels seus proveïdors o de terceres persones, introduir o difondre en la xarxa virus informàtics o qualsevols altres sistemes físics o lògics que siguen susceptibles de provocar els danys anteriorment esmentats; (IV) intentar accedir i, si escau, utilitzar els comptes d’usuari d’altres USUARIS i/o NAVEGANTS i modificar o manipular els seus missatges; (V) publicar comunicacions comercials de qualsevol tipus; (VI) recaptar i/o divulgar dades personals pròpies o de tercers; (VII) suplantar la identitat de l’USUARI; (VIII) assetjar, molestar o intimidar a altres USUARIS i/o NAVEGANTS.\nEn qualsevol cas, Mas Mut Produccions, SL, no serà responsable de les opinions abocades per l’USUARI i/o NAVEGANT a través dels fòrums, xats, o altres eines de participació.\nMas Mut Produccions, SL per si o com a cessionària, és titular de tots els drets de propietat intel·lectual i industrial de les seves pàgines webs, així com dels elements continguts en el mateix (a títol enunciatiu però no limitatiu, gràfics, textos, imatges, so, àudio, vídeo, bases de dades programari, textos o codis fonts, així com qualsevol altra creació protegida per les lleis nacionals i els tractats internacionals sobre propietat intel·lectual i industrial); marques o logotips, combinacions de colors, estructura i disseny, selecció de materials usats, programes d’ordinador necessaris per al seu funcionament, accés i ús, etc.). Així, queden expressament prohibides, a manera enunciativa però no limitativa: la reproducció, distribució, comunicació pública, posada a disposició, transmissió, manipulació, framing o còpia, de la totalitat o part dels continguts d’aquesta pàgina web, en qualsevol suport i per qualsevol mitjà tècnic, sense l’autorització prèvia per escrit de Mas Mut Produccions, SL. El NAVEGANT i/o USUARI es compromet a respectar els drets de Propietat Intel·lectual i Industrial titularitat de Mas Mut Produccions, SL i de tercers. El NAVEGANT i/o USUARI haurà d’abstenir-se de suprimir, alterar, o manipular qualsevol dispositiu de protecció o sistema de seguretat que estigués instal·lat en el lloc web.\nPropiedad intelectual e industrial usuario\nEn relació al contingut (a manera enunciativa però no limitatiu: fotografies, vídeos, textos, comentaris, àudios, conjuntament “CONTINGUT”) posat a disposició en el lloc web per l’USUARI i/o NAVEGANT, el mateix DECLARA, GARANTEIX i ACCEPTA (I) que és titular de tots els drets de propietat intel·lectual, de marca, de patent, secret comercial, o qualsevol altre dret de tercer sobre el CONTINGUT o compta amb autorització suficient per a la seva posada a disposició i cessió de conformitat amb els presents Termes i Condicions d’Ús; (II) que compta amb les autoritzacions de les persones que si escau apareixen en el CONTINGUT; (III)que el CONTINGUT no infringeix de cap manera la normativa de dret a l’honor, intimitat personal i pròpia imatge, no vulnera els drets de propietat intel·lectual o industrial, no és constitutiu d’injúries o calúmnies, no és confidencial, ni vulnera cap altre dret pertanyent a tercer ni és perjudicial per a aquest. Així mateix, l’USUARI i/o NAVEGANT garanteix l’ús i gaudi pacífic dels drets cedits mantenint indemne a Mas Mut Produccions, SL, enfront de qualsevol reclamació de tercers que pogués materialitzar-se per incompliment de la present declaració i/o garantia.\nPuntualment, Mas Mut Produccions, SL podrà fer ús del contingut posat a disposició per l’USUARI i/o NAVEGANT en el lloc web, per a, entre altres, la seva inclusió en anuaris, resums, compendis o recopilatoris, que Mas Mut Produccions, SL editi per si o tercer per a, entre altres, donar a conèixer el lloc web. Per aquesta raó, l’USUARI i/o NAVEGANT cedeix en exclusiva a Mas Mut Produccions, SL, amb la facultat de cessió a tercers també en exclusiva, per a tothom i pel termini màxim que permet la Legislació de Propietat Intel·lectual, els drets d’explotació sobre el CONTINGUT (entre altres, reproducció, distribució i comunicació pública) per al seu ús a través de qualsevol mitjà conegut o que pogués desenvolupar-se en el futur i a manera merament enunciativa: televisió, llibres, ràdio i Internet.\nEls drets d’explotació cedits inclouen la utilització d’extractes, seqüències, fragments, elements sonors, resums, etc. del CONTINGUT per a la seva reproducció, distribució, comunicació pública o posada a la disposició de forma aïllada o mitjançant la seUa incorporació a altres obres.\nEn el cas que en el lloc web es disposaren enllaços a altres llocs d’Internet (mitjançant, entre altres, links, bàners, etc.), gestionats per tercers, Mas Mut Produccions, SL no exercirà cap mena de control sobre aquests llocs i/o continguts. En cap cas Mas Mut Produccions, SL, assumirà cap responsabilitat pels continguts dels enllaços a un llocs web aliè, ni garantirà la disponibilitat tècnica, qualitat, fiabilitat, exactitud, amplitud, veracitat, validesa i/o constitucionalitat de qualsevol material o informació continguda en cap dels llocs web als quals enllaç. Igualment l’establiment de qualsevol tipus d’enllaç per part deMas Mut Produccions, SL a un altre llocs web no implicarà cap mena de relació, col·laboració, associació, fusió o participació entre Mas Mut Produccions, SL i la resta d’empreses pertanyents al grup, i el responsable del lloc web enllaçat.\nAixí mateix, el NAVEGANT o USUARI que desitgi introduir enllaços des dels seus propis llocs webs al lloc web haurà de complir amb les següents disposicions: (I) l’enllaç es dirigirà bé a la pàgina principal, bé a qualsevol de les pàgines de l’interior, però no podrà reproduir-la de cap manera (inline links, còpia dels textos, gràfics, etc.); (II) queda prohibit establir marcs o frames que permeten la visualització de continguts del lloc web a través d’adreces diferents a les del propi llocs web, o que es visualitzin amb continguts aliens de manera que puguen produir confusió o engany en els NAVEGANTS o USUARIS fent-los creure que existeix algun tipus de vinculació entre ambdues llocs webs o els seus continguts, o suposin un aprofitament de la marca i prestigi de Mas Mut Produccions, SL i/o qualsevol altra empresa pertanyent al grup. En qualsevol cas, la pàgina que estableixi l’enllaç haurà de complir amb la legislació aplicable a cada moment. En cap cas Mas Mut Produccions, SL autoritza l’establiment d’enllaços al lloc web des d’aquelles pàgines web que continguin materials, informació o continguts il·lícits, il·legals, degradants, obscens i que en general, contravinguen la moral i l’ordre públic.\nSense perjudici de l’anterior, alguns enllaços estaran prèviament negociats o consensuats amb el responsable del contingut enllaçat, de manera que es genere una contraprestació per les accions realitzades lliurement per l’USUARI. Aquesta situació no afectarà en cap cas a l’exclusió de responsabilitat sobre el contingut enllaçat ni a la independència d’aquest mitjà de comunicació..\nServeis prestats per tercers a través d’aquest lloc web\nMas Mut Produccions, SL no garanteix la licitud, qualitat, fiabilitat i utilitat dels serveis prestats per tercers a través del lloc web o sobre els que Mas Mut Produccions, SL únicament actuï com a mer llit publicitari.\nNi Mas Mut Produccions, SL, ni la resta d’empreses pertanyents al grup, seran responsables dels danys i perjudicis de tota naturalesa causats pels serveis prestats per tercers a través del lloc web, i en particular, a títol enunciatiu però no limitatiu, per:\nInfracció de drets de propietat intel·lectual i industrial.\nIncumpliment de la llei, la moral o l’ordre públic.\nPublicitat il·lícita, enganyosa o deslleial.\nVulneració dret a l’honor, intimitat i pròpia imatge de tercers.\nFalta d’exactitud o veracitat dels continguts.\nTransmissió de virus.\nL’incumpliment per qualsevol causa de les obligacions contretes per tercers i contractes realitzats amb tercers.\nNi Mas Mut Produccions, SL ni la resta d’empreses pertanyents al grup seran responsables d’establir les Condicions Generals i Particulars a tenir en compte en la utilització, prestació o contractació d’aquests serveis per tercers i, per tant, no podrà ser considerat responsable d’aquests.\nMas Mut Produccions, SL podrà retirar i eliminar, sense previ avís, a manera enunciativa però no limitatiu, tots aquells comentaris i aportacions, textos, fotografies, àudios, o vídeos. que vulnerin el respecte a la dignitat de la persona, que siguin discriminatoris, xenòfobs, racistes, pornogràfics, que atemptin contra la joventut o la infància, la moral l’ordre o la seguretat pública, que siguin il·lícits, que vulnerin d’alguna manera els presents Termes i Condicions d’Ús, o que al seu judici, no resultaren adequats per a la seva publicació.\nAixí mateix, Mas Mut Produccions, SL podrà retirar i eliminar, sense previ avís, a manera enunciativa però no limitatiu, qualsevol comentari, aportació, text, fotografia, àudio o vídeo, prèvia sol·licitud de tercer que tinga un dret subjectiu o un interès legítim sobre el contingut que l’USUARI i/o NAVEGANT hagués posat a disposició en el lloc web. Així mateix, Mas Mut Produccions, SL pot emmagatzemar i fer ús de les adreces IP dels seus usuaris amb la finalitat d’administrar i realitzar un seguiment de la utilització del lloc web en el seu conjunt. Mas Mut Produccions, SL no associarà adreces IP amb informació identificable personalment.\nExclussió de garanties i exenció de responsabilitat\nNi Mas Mut Produccions, SL, ni cap de les empreses pertanyents al grup, es fan responsables, en cap cas, dels danys i perjudicis incloent, sense cap restricció, qualsevol pèrdua de beneficis, lucre cessant o danys punitius, sancionadors, indirectes o emergents de qualsevol naturalesa que pogueren ocasionar, a títol enunciatiu però no limitatiu inexactitud, errors o omissions en els continguts, falta de disponibilitat, rendiment o continuïtat del lloc web o la transmissió de virus o programes maliciosos o lesius en els continguts, llocs web o servidor, malgrat haver adoptat totes les mesures necessàries, dins de les seves possibilitats i de l’estat de la tecnologia, per a garantir el funcionament del lloc web, i evitar l’existència i transmissió de virus o programes maliciosos o lesius.\nNi Mas Mut Produccions, SL, ni la resta d’empreses pertanyents al grup tenen la capacitat de verificar la identitat dels USUARIS, ni la veracitat de les dades que el NAVEGANT i/o USUÀRIA aportació sobre si mateixos o sobre tercers. Per això, les dades facilitades per es consideraran exactes i veraces, excepte prova en contrari.\nResponsabilitat de l’usuari i garantia d’ indemnitat\nEl NAVEGANT i/o USUARI serà responsable de tots els danys i perjudicis, incloent, sense cap restricció, qualsevol pèrdua de beneficis, lucre cessant o danys punitius, sancionadors, indirectes o emergents de qualsevol naturalesa causats a Mas Mut Produccions, SL, resta d’empreses pertanyents al grup, altres NAVEGANTS i/o USUARIS del lloc web i els seus serveis, o qualsevol altre tercer, com a conseqüència de l’incompliment dels presents Termes i Condicions d’Ús. Així mateix, el NAVEGANT o USUARI mantindrà indemne a Mas Mut Produccions, SL i resta d’empreses del grup, enfront de qualsevol reclamació de tercer que pogués materialitzar-se sobre aquest tema.\nMas Mut Produccions, SL podrà perseguir l’incompliment del que es disposa en el present document, així com qualsevol utilització indeguda del seu llocs web, exercint totes les accions civils i penals que en dret li puguen correspondre.\nMas Mut Produccions, SL no es responsabilitzarà d’atacs o intents fraudulents d’accés a les bases de dades per part de tercers.\nModificacions d’aquest lloc web\nMas Mut Produccions, SL es reserva el dret d’efectuar sense previ avís les modificacions que consideri oportunes en el lloc web, podent canviar, afegir o suprimir tant els continguts i serveis que es presten a través de la mateixa com la forma en la qual aquests apareguen presentats o localitzats.\nModificació d’aquest avís legal i vigència\nMas Mut Produccions, SL podrà modificar en qualsevol moment els termes i condicions ací determinades, sent degudament publicades com ací apareixen. Cada modificació entrarà en vigor una vegada haja estat degudament publicada en el lloc web..


La Policia Local de Tàrrega deté una veïna de la localitat per presumpte delicte de furt a la zona d’oci nocturn – Comarques de Ponent\nLa Policia Local de Tàrrega deté una veïna de la localitat per presumpte delicte de furt a la zona d’oci nocturn\nLa Policia Local de Tàrrega va detenir la matinada del passat dissabte 20 de juny una dona de 33 anys per presumpte delicte de furt a la zona d’oci nocturn de la localitat. La detinguda, que respon a les inicials L.G.E. i és veïna de Tàrrega, va sostreure una bossa de mà a l’interior d’un dels establiments d’oci del carrer Capellans. Dins la bossa de mà la víctima del furt duia diners en efectiu (2.600 euros) i un telèfon mòbil iphone 6. Els agents de la Policia Local van localitzar moments després la presumpta autora dels fets i es van recuperar els objectes i els diners de la bossa. La detenció es va produir al carrer de Sant Joan, a pocs metres del lloc dels fets, en el decurs dels controls de seguretat ciutadana que habitualment efectua la Policia Local de Tàrrega a la zona d’oci nocturn. L.G.E. passà posteriorment a disposició judicial. Es dóna la circumstància que la detinguda és l’autora d’altres furts similars registrats a Tàrrega durant els últims mesos.\nConsells útils per evitar els furts quan se surt de nit


El Baxi s'assegura la contractació del base nord-americà Makai Mason - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Baxi s'assegura la contractació del base nord-americà Makai Mason\nEl jugador, amb passaport alemany i amb possibilitat d'actuar com a escorta, prové de l'Alba Berlín\njordi agut 03.07.2020 | 21:57\nMakai Mason (dreta) es retrobarà amb el madridista Jaycee Carroll euroleague\nMakai Mason (dreta) es retrobarà amb el madridista Jaycee Carroll\nEl Baxi Manresa té assegurada la contractació de l'home que ha de compartir direcció de joc amb Dani Pérez, i possiblement també amb Dani Garcia, la temporada vinent. Es tracta de Makai Mason, un jugador d'1,85 metres d'alçada i de 25 anys que la darrera temporada ha actuat en el campió de la lliga alemanya, l'Alba Berlín d'Aíto García Reneses, malgrat no ha tingut presència a la fase final de la competició. Tot i que el club no ho va confirmar, el periodista Chema de Lucas va donar per fet el fitxatge, avançat dies enrere per Òscar Herreros. Ahir només faltaven uns papers perquè tot fos oficial.\nMason té passaport alemany, ja que la seva mare és d'aquest país, motiu pel qual no ocuparà plaça d'estranger a l'ACB. Només té d'experiència a Europa els 35 partits oficials que ha disputat amb l'Alba, 15 de lliga i 20 de l'Eurolliga, tots abans de la suspensió de les competicions per la pandèmia de coronavirus.\nEntre les seves característiques destaca el tir. La temporada passada va firmar un apreciable 44% a la màxima competició europea (15 de 34), tot i que a la lliga no va estar tan encertat. Pot tirar de parat o després de bot. No destaca tant per les assistències, motiu pel qual, tot i la seva alçada, baixa per actuar de dos, sembla que aquesta posició s'adapta millor a les seves característiques en atac. El problema podria arribar en defensa, ja que només podria defensar bases rivals.\nAmb l'arribada de Mason, el Baxi té nou jugadors confirmats, que serien deu amb Dani Garcia. Faltarien dues places per cobrir, una de les quals hauria de ser per a un jugador de quota, és a dir, de formació a l'Estat espanyol. L'altra segurament seria per a un anotador, possiblement escorta.\nLa Champions no farà parada al Nou Congost. Esports


La Cosa és el resultat d’una investigació de tres anys durant la qual dos temes han estat extensament explorats: la importància dels rituals i l’impacte d’un material natural en l’audiència. Des de setembre de 2014, la fusta s’ha convertit en el material clau a l’escenari.\nL’objectiu de Claudio Stellato és mostrar la creació d’objectes i espais a partir d’una matèria primera; per exemple, pel procés físic implícit en la construcció, així com en la destrucció d’una estructura o una escultura.\nDurant l’espectacle, els quatre intèrprets realitzen un intens esforç físic amb una gran quantitat de tècnica i precisió. Mentrestant, s’enfoquen en una gamma de relacions humanes com la cooperació, la competència, la violència, la gentilesa, la confiança i la complicitat.\nLa Cosa va més enllà del principi de tenir una narrativa, per tal de convidar a l’audiència a un profund i maliciós viatge per descobrir tots els molts aspectes d’un únic element: la fusta.\nLa Cosa va ser guardonada amb el premi al millor espectacle de circ 2015-2016, atorgat pel belga Prix de la Crítica.\nNascut a Milà el 1977, Claudio Stellato és un artista multidisciplinar que viu i treballa a Brussel·les.\nPrimer es va formar com a músic de jazz a la Scuola Civica Jazz de Milà mentre treballava en teatre de carrer. Després va viatjar i va entrenar durant diversos anys en teatre i circ en diferents països abans d’entrar a Le Lido, Centre d’Arts del Circ a Toulouse, en 2001.\nDes de 2004 fins al present ha col·laborat amb diversos artistes de teatre i dansa i coreògrafs, entre els quals es troben Cie Kdanse, Olivier Py, Roberto Olivan, Cie Arcat, Fré Werbrouck, Karine Pontiès, la Crida Company i L.O.D.\nEl 2010 va guanyar dos concursos de dansa contemporània en solitari amb el seu espectacle 240d.\nLa seua primera producció L’Autre es va estrenar a Les Brigittines a Brussel·les al març de 2011 i ha anat recorrent el món des d´aleshores.\nA més dels seus propis projectes, organitza tallers i brinda assessorament extern sobre produccions similars.\nDes 2014 és Artista Associat a Halles de Schaerbeek a Brussel·les.\nActualment col·labora amb l’empresa Crida en el seu projecte per al 2016, Mama et papa carnaval. Al desembre de 2015 dirigeix l’espectacle final dels graduats a l’ESAC, el circ Escola d’Arts a Brussel·les.\nTipus d’espectacle dansa, circ, teatre físic\nIntèrprets Julian Blight, Mathieu Delangle, Valentí Pythoud, Claudio Stellato\nEscenògraf Nathalie Maufroy\nEspectacle recomanat per a menors de 9 anys\nGustavia L’últim bufó