Barcelona completarà el 2023 la reforma de la Via Laietana\nBarcelona completarà el 2023 la reforma que desterrarà el cotxe de la Via Laietana\nLa remodelació s'iniciarà a finals del 2021 i tindrà un pressupost de 34 milions\nEl vehicle privat no podrà circular de pujada i compartirà carril 30 amb les bicis de baixada\nBarcelona 13 de de febrer del 2020. Actualitzada 14 de de febrer del 2020 a les 10:11\nDesprés d’anys de prèvia, després de sospesar diferents opcions, l’Ajuntament de Barcelona ja ha delimitat el disseny de la reforma de la Via Laietana, el calendari de les obres i el seu pressupost. La tinenta d’alcalde d’Urbanisme, Janet Sanz, i el regidor de Ciutat Vella, Jordi Rabassa, han comparegut aquest dimecres per precisar aquestes dades. Les obres d’un dels carrers principals de la ciutat, la que connecta el front marítim amb l’Eixample, s’iniciaran durant l’últim trimestre del 2021 i està previst que finalitzin a mitjans del 2023. El cost total de l’operació es xifra en 34 milions d’euros.\nLa transformació serà considerable, i potser el principal efecte per al ciutadà és que el cotxe i la moto perdran presència a la via: el vehicle privat perd un carril per sentit, complint la filosofia de l’actual govern de la ciutat, que, com ha remarcat Sanz, persegueix retallar-hi espai per donar-l’hi als vianants.\nLes voreres, que ara mesuren 2,5 metres –un màxim de 2,7 metres en alguns trams– s’ampliaran fins als 4,15 metres. De baixada, hi haurà un carril per a bus i taxi i un carril 30 (30 quilòmetres per hora com a velocitat màxima, la que Colau vol per al 75% de Barcelona en dos anys) que el vehicle privat compartirà amb les bicis.\nDe pujada, no es permetrà la circulació de cotxes i motos, excepte els dels residents a la zona. Hi haurà un carril per a bus i taxi al costat de la vorera. A l’esquerra hi haurà un carril bici segregat.\nLa Via Laietana, aquest dijous, amb una notable presència del cotxe privat. / ELISENDA PONS\nSuperfície i subsol\nSanz ha explicat que els treballs de la «reforma estructural» es dividiran en dues parts: les obres que afecten la superfície i les de les infraestructures que són al subsol. En primer lloc, ha precisat, es començaran les obres subterrànies. Quan estiguin acabades, s’emprendrà la remodelació de la superfície.\nLa tinenta d’alcalde ha vaticinat diversos efectes positius en la remodelació de la via, de prop d’un quilòmetre d’extensió: «A la nova Via Laietana hi haurà menys soroll, menys contaminació. D’un carrer estressant, una altra autopista de la ciutat, es passarà a un espai en el qual seran prioritaris el transport públic, la bicicleta i el vianant, que és el gran oblidat».\nLa reforma que acabarà amb el cotxe privat de pujada per Via Laietana se suma que tampoc podrà fer-ho per la Rambla. Però Sanz i Rabassa no temen el col·lapse. Els cotxes, han dit, podran anar per Marquès de l’Argentera, Picasso i Pujades, i allà o bé seguir i pujar per Roger de Flor o pujar per Lluís Companys. En tot cas, ha agregat Sanz, la voluntat del govern és retallar espai al cotxe, així que la idea no espanta el consistori i té un objectiu últim molt rotund que la tinenta d’alcalde ha remarcat: «Garantir que la gent de la ciutat no es mori».


Sarment: ‘La Barcelona latinoamericana’, de Joan M. Serra i Sala\n‘La Barcelona latinoamericana’, de Joan M. Serra i Sala\nAcaba de sortir al mercat un nou llibre de Joan Maria Serra: La Barcelona latinoamericana, (Cossetània, 2019), un llibre molt interessant que estudia els diferents indrets de la ciutat de Barcelona que tenen alguna relació amb l’Amèrica Llatina. S’hi esmenten els vincles de la capital catalana amb la colonització i amb el comerç amb el nou continent, i també la participació de catalans en la història de diversos estats sud-americans, així com les vicissituds històriques que van portar polítics, artistes i escriptors barcelonins a exiliar-se a aquelles terres, on foren acollits i van poder continuar fent feina. Hi detalla edificis barcelonins construïts amb les fortunes generades a Amèrica, i ubica monuments i racons relacionts amb personatges de l’Amèrica llatina. En general, remarca la influència d’aquells països en la cultura, la música, la literatura i la gastronomia de la Barcelona d’avui.\nL’autor no es limita a descriure indrets i esmentar personatges, sinó que en conta la història amb una visió global i un enfocament català, que permet avaluar l’enriquiment cultural mutu que s’ha anat teixint entre la ciutat i Amèrica. És un llibre molt amè i ben il·lustrat, que es llegeix amb plaer i que pot ser molt útil per als lectors llatinoamericans, però que també ajuda els barcelonins, catalans i espanyols a conèixer millor la història antiga i la realitat actual del Cap i Casal de Catalunya des de l’òptica dels seus nexes americans. Vaja, una joia, absolutament recomanable!\nCal dir que aquest llibre continua una feliç iniciativa de Joan M. Serra i de Cossetània Edicions que va començar amb La Barcelona britànica i irlandesa (2017, publicat també en anglès), La Barcelona africana (2017) i La Barcelona germànica i del Benelux (2018, publicat també en alemany).\nMolts balsarenyencs coneixem i recordem Joan Maria Serra, perquè va ser director i professor de l’Escola Guillem de Balsareny, on va deixar una empremta sòlida i un bon record. Llicenciat en Geografia, a més de treballar en l’ensenyament s’ha dedicat a la formació del professorat a l’ICE de la Universitat Autònoma, ha produït materials didàctics per a l’ensenyament de la Geografia i de la Història i ha participat en l’elaboració de diverses webs sobre memòria històrica.\nÉs coautor del llibre Els nacionalismes perillosos; del projecte pedagògic Ciutat, Territori i Paisatge, premiat pel Consell d’Europa, i dels webs Els mestres de la República a Manresa i Arxiu fotogràfic de la Casa Jorba, produïts per l’Associació Memòria i Història de Manresa. També és coautor de Geografia de Catalunya i Balears; de Geografia i Batxillerat, proposta didàctica i llibre de l’alumne; i de Bages, una història per conèixer. I és autor del capítol “Balsareny” dintre la Història de les comarques catalanes. El Bages, i coautor de Balsareny, ahir i avui.\nFelicitem l’autor i ens felicitem nosaltres com a lectors per poder gaudir d’aquest magnífic llibre, així com dels altres de la sèrie, i completar així d’una forma polièdrica el nostre coneixement de la ciutat de Barcelona des de la seva relació amb les cultures sud-americanes, britàniques i irlandeses, africanes i germàniques. Una idea magnífica i una excel·lent realització que hem d’agrair a Cossetània i a en Joan Maria.\nPublicat per CCB-Sarment a 22:43\nEtiquetes de comentaris: 2019-11, Cercle literari


Gestió de producció i de qualitat per Nidec - Jamgo | Jamgo\nprojectes Gestió de producció i de qualitat per Nidec\nProjecte de gestió de producció i de qualitat de les línies de muntatge per a Nidec.\nNidec és una gran empresa multinacional l’activitat principal de la qual és el disseny i construcció d’una gran varietat de motors de precisió. Amb el propòsit de millorar la informatització de les línies de producció, identifiquen clarament la necessitat de proveirse de suport de serveis tecnològics.\nL’objectiu principal és millorar el rendiment de la seva línia de producció, dotant al departament de producció de mètriques d’eficiència (OEE) de forma automàtica, elaboració d’un report automàtic al final de cada torn i el report conjunt d’incidències reportades en el sistema durant el torn, i resolent la necessitat del departament de qualitat de processar automàticament els formularis de control de qualitat (Start of Production) i de reacció a defectes.\nTambé requereix conèixer ràpidament la traçabilitat dels components utilitzats per a l’elaboració de cada unitat de producte, i l’etiquetat de peces defectuoses, emmagatzemar les dades en una base de dades centralitzada a la que diverses aplicacions poden accedir per reportar o analitzar la informació emmagatzemada en ella i disposar d’un terminal a cada línia de producció per tal que el responsable pugui reportar accions al sistema de forma immediata.\nJamgo va optar per una aplicació web Java EE, amb accés a base de dades, i desenvolupar una capa de serveis REST per donar accés a les dades de l’aplicació a través d’altres aplicacions. La definició del model de dades és flexible, de forma que es permeti, en el futur, afegir nous conceptes a l’aplicació.\nPels terminals de treball, es dissenya na interfície d’usuari web amb Vaadin, utilitzant icones grans, orientat a facilitar l’ús de l’aplicació pels operaris de línia, que tenen una feina manual. Els clients es connecten al servidor mitjançant els serveis REST publicats.\nVa ser necessari el desenvolupament d’un sistema de definició de formularis bàsics, i aplicacions Android perquè els responsables de línia puguessin omplir els formularis necessaris mentre es desplacen per la línia de producció. A més, es va realitzar una consultoria de selecció de terminals mòbils resistents amb Android pel seu ús intern d’una línia de producció. Les respostes als formularis són analitzades posteriorment pel departament de qualitat.\nAmadeu Heredia (Soci & Arquitecte Java EE)


Jordi Casas: Els "indignats" i el 22-M | Viu Molins de Rei\nAixò significa que encara no hem aconseguit donar a conèixer suficientment el nostre missatge entre la ciutadania ni penetrar en el teixit social i associatiu de la Vila. Es evident que ens ha mancat temps: no oblidem que Solidaritat Catalana per la Independència celebra el seu primer congrés constituent el dia 20 de Febrer i que és després quan es formalitzen les diverses seccions locals arreu de Catalunya, també a Molins de Rei. Per tant, en la pràctica hem disposat escassament de dos mesos per preparar i organitzar el procés electoral, temps insuficient per donar a conèixer una opció política nova, que no comptava ni amb la infraestructura, militància, disposició de recursos –públics o propis- ni amb l’altaveu mediàtic que suposa ésser present a l’Ajuntament. Malgrat tot, una vegada més des de SI volem reiterar el nostre agraïment als mitjans de comunicació locals, pel seu exemple de professionalitat i mostra de pluralitat democràtica pel tractament informatiu donat all llarg de tota la comtessa electoral.\nSens dubte cal ressaltar per damunt de tot dos elements importants d’aquestes eleccions: d’una banda, la fi de l’hegemonia política d’ICV i l’ascens de CiU com a primera força política, en una progressió que ha anat de 1 regidor fa 8 anys al 5 actuals. D’altra banda, el resultat espectacular i, al meu entendre exagerat, obtingut per les CUP, totalment inesperat només 15 dies abans i que ha acabat monopolitzant tot el vot crític amb el govern municipal, eclipsant completament el discurs regenerador de SI. Què ha succeït doncs durant aquest temps per què les perspectives hagin canviat tant? Des del meu punt de vista, cal considerar l’anomenat moviment dels “indignats” i les acampades a la Plaça de Catalunya de Barcelona i a diverses ciutats de l’Estat espanyol, i l’influència que han exercit sobre un cert vot de protesta cap a l’ “stablishment” polític, que les CUP han capitalitzat a Catalunya, ja que el seu creixement s’ha produït arreu, i no només a Molins de Rei.\nHistòricament, el nivell de participació en les eleccions municipals se situa en índex baixos i el 22-M, amb un escàs 55%, no ha estat una excepció. Per què el nivell de l’administració més proper al ciutadà, és el que menys interessa a l’hora d’anar a votar? Doncs, per què, com des de SI hem denunciat, les limitades competències i recursos dels ajuntaments espanyols fan que els ciutadans percebin l’administració local com a una simple empresa de serveis, sense capacitat d’incidir en els problemes que realment els afecten, com sí que succeeix en la majoria d’estats del centre i nord d’Europa. Així, part de l’electorat, jove i no tant jove, utilitza les eleccions municipals per expressar la seva legítima repulsa a una situació d’injustícia social, per exemple, optant per opcions polítiques rupturistes, però que saben que no arribaran mai a governar.\nJo comparteixo bona part del mal estar expressat per les persones que es mobilitzen cada dia a la plaça de Catalunya, però em pregunto per què uns milers de persones acampades obtenen més ressò mediàtic nacional i internacional, que més d’un milió de catalans al carrer cridant independència el 10-J; i posats a dir, està bé responsabilitzar banca i partits polítics de la situació de crisi actual, però trobo a faltar referències a l’espoli fiscal a que ens sotmet l’Estat Espanyol cada any i que provoca l’empobriment progressiu de Catalunya.\nPerò tornant a Molins de Rei, no seria exacte atribuir només al vot de protesta l’ascens experimentat per la CUP i obviar l’oposició realitzada en els darrers quatre anys, com seria igualment poc realista atribuir només a aquesta oposició o a la campanya de denúncia dels sous dels polítics molinencs els resultats electorals d’aquesta formació, sense considerar aquells elements externs a que feia referència. Per cert, caldrà veure si la CUP predica amb l’exemple i proposa i accepta rebaixar sous i assignacions ara que ha multiplicat per quatre la seva representació.\nDes de SI a Molins de Rei pensem que, malgrat el resultat electoral, el nostre projecte nacional i local segueix sent plenament vàlid (amb només pocs mesos de vida SI ha obtingut 48 regidors a Catalunya), pel que no tenim cap intenció de decebre ni els molinencs que ens van mostrar la seva confiança a les urnes, ni tots aquells que se’ns han apropat durant la campanya i que continuen donant-nos el seu suport, malgrat els resultats obtinguts. Queda clar doncs que a nivell local a SI continuarem treballant amb dos objectius prioritaris: ampliar la nostra base social a Molins de Rei i fiscalitzar des de fora l’Ajuntament, principalment l’acció de govern, però també el treball de l’oposició. I d’aquí a quatre anys, tornarem a ser presents a la graella de sortida, no ho dubteu.


Biblioteca Municipal Ramon Bosch de Noya: Bases del Premi de Novel·la Curta Celler de Lletres 2021\nBases del Premi de Novel·la Curta Celler de Lletres 2021\nCELLER DE LLETRES 2021\n1. Poden participar en el Premi de Novel·la Curta CELLER DE LLETRES 2021 obres de narrativa inèdites i escrites en català. El gènere ha de ser el de novel·la i s’accepten tots els subgèneres (fantasia, drama, thriller, terror, humor, ciència-ficció...) i ubicació de la història (qualsevol espai del món). La trama o el tema ha d’estar íntimament relacionada amb el món del vi o del cava (vinya, història, sagues familiars, elaboració de productes, sommeliers i enòlegs, bars i restaurants...).\n5. El termini de presentació d’originals s’obrirà el 1 d’abril de 2021 i es tancarà el 30 d’abril de 2021. Totes les obres han de ser trameses per correu electrònic a l’adreça premicellerdelletres@santsadurni.cat seguint aquestes instruccions:\nEn l’apartat “Assumpte” es farà constar el nom del premi al qual s’opta: “Premi de Novel·la curta Celler de lletres 2021”. En el cos del missatge es farà constar, únicament, el nom del premi, el títol de l’obra, i el pseudònim.\n7. El premi consistirà en l’edició de l’obra guanyadora sota el segell d’Edicions Saldonar, amb qui el guanyador signarà el corresponent contracte d’edició. Així mateix l’autor o autora rebrà una dotació econòmica de 500 euros, 25 exemplars del llibre editat i un lot de productes de la població.\n8. El veredicte, que serà inapel·lable, es farà públic durant el mes d’octubre de 2021. I en cas que així ho consideri, el jurat podrà declarar el premi desert.\n9. L’autor de l’obra premiada es compromet a assistir al lliurament de premis de la present convocatòria i també a la tertúlia del Club de Lectura CELLER DE LLETRES i del Club de Lectura SEGONA FERMENTACIÓ d’octubre de 2022, sessió en què es comentarà la seva obra dins els actes previstos en el projecte “Biblioteques amb DO”.\nSant Sadurní d’Anoia, gener de 2021


Publicado por: 3x4.info en El Maestrat, Plàncton. El Bloc de Josep Igual 8 octubre, 2019\t0 1,272 Visitas\nAlçat a les sis. Encara la dubitativa penombra en els finestrons. L’aleteig del misteri etern replegant els rastres. Trameto aquesta col·laboració, que es veu que em fa guanyar tants “amics” dels que fan llistes negres en el seu insomni d’irredempta crueltat. La música callada de Frederic Mompou a la gramola –pianola balsàmica i intel·ligent. La cafetera al foc, aroma de la possible continuïtat.\nRació d’articles i informacions. Les memòries variades de l’u d’octubre de fa dos anys, quan milers de ciutadans sobreposaren la dignitat a la por de les porres enfurismades. ¿Què se n’ha fet de tot aquell capital de mans generoses i ulls desperts? Molt poca cosa, en realitat. El que no ha afluixat és la repressió. L’èxit de la resposta civil fa la impressió que fins sorprengué els qui se suposa que l’acompanyaven al capdavant del govern. Falta molta informació per destapar. Diuen que un parell o tres d’estats del món, algun dels poderosos, sí que estaven lligats per reconèixer la nova república. Apostar-ho tot a que l’estat acabaria negociant és no saber qui hi havia al davant. Castella no negocia, la lliçó és molt vella, però es veu que els dirigents sobiranistes no la sabien, o se la negaven amb excés de càlcul optimista. Tots els dubtes amb la moguda d’aquell dia se’m van esvair en vore la resposta dels uniformats. Fent una llarga cua, mirant cap a les portes del pavelló tot esperant l’aparició de les siluetes fosques en qualsevol moment, vam votar: un dret fonamental que no es pot arrabassar. Fou un dia que durarà anys. L’organització i la voluntat de gent de tota mena, fent-se costat en una fraternitat obviant qualsevol discrepància, fou un glop d’esperança. Poques vegades en l’Europa contemporània s’ha vist una resposta cívica tan grassa i transversal. Viscut de primera mà, no hi ha relats mentiders que alteren la sensació d’haver obert una escletxa que ni de bon tros, tot i les dures represàlies, ha sigut silenciada. En l’ambient hi ha el cansament i la decepció amb els dirigents polítics, però també la determinació de, si cal, deixar-los de banda o tornar-los a sobrepassar. La partida no s’ha acabat –ni de lluny.\nEnguany s’ha encertat en la recepta contra els mosquits. A l’estiu se n’han notat pocs. Ha sigut en el setembre càlid i humit que se n’han patit més, però en densitat prou discreta.\nM’arriba la proposta d’una editorial, que edita un grapat de dietaristes –d’alguns en sóc parroquià antic-, per donar-los un llibre en castellà. Una sorpresa majúscula, quedo amb un pam de nas. Em donen dos anys de marge per lliurar-lo, i uns mesos per decidir si accepto l’encàrrec, tan lliure, no hi ha cap tema imposat. Si accepto, em faran una bestreta de les habituals al gremi, que no dóna ni per pagar sis factures del telèfon, i molt menys, per molt anacoreta que sigues, per sobreviure dos anys dedicats en cos i ànima a bastir l’artefacte instal·lat a Lisboa. Ho hauré de consultar amb el marmessor i hereus, a vore què n’opinen. D’articles en espanyol, als anys noranta i dos-mil, en vaig fer a dotzenes i tenia l’eina engreixada, però ara potser cria pols i rovell excessius. Un grapat d’aquells articles quedaren reunits a “Prosas meridionales”. Però la proposta d’ara no seria aplegar articles. En fi, ja vorem com pixa el matxo.\nL’horeta plaent de llegir abans de dinar –arròs a la manera cubana. Les cròniques de la repressió i l’apocalipsi al noticiari. Sesta de pau octaviana. Diverses gestions de carrer a la tarda, descobrint botiguetes que no coneixia o no recordava, closques de nou en el temporal liquidador del comerç de proximitat. Més escriptura en tornar al cau. Mirada la sèrie amb la jutgessa i el policia, que, com molt del gènere negre literari i filmat ensenya les contradiccions, conflictes i reptes de la França contemporània, on també les herències de la il·lustració es van despintant a pressa feta. Llegint Ribeyro i altres fines herbes fins al son. Un entrepà de tonyina per fer un mos.\nAlçat a les set. La foscúria als finestrons, llimada pels preliminars temptejants de la mestralada. Els tocats per la tramuntana tenen un prestigi de pintures surrealistes i un fum de pàgines ben girades, però els usuaris del mestral no tenim tant de bagatge a les alforges, potser ens hauriem d’anar posant al dia.\nSargits, pedaços, mecàniques lentes en la matinera. Peces, menú variat dels algorismes, de clàssica per companyia pal·liativa. Molt actius els pardals del pati. Posant i traient pedretes en els trencadissos textuals de l’hortet propi. La lenta eficàcia dels cansats. Condemnats, qui ho anava a dir, a fer les cròniques dissidents de l’apocalipsi banal i impietós que es va quallant.\nLa nostra autora oculta –més que Sallinger i Pynchon- Marta Rojals, posa el ditet en la nafra en l’afer de la dèria pels correbous en un article a Vilaweb. Però, al “territori” –comodí retòric que manta vegades no significa res-, un front comú de governs “republicans i de progrés” tanquen files per defensar “la tradició”. Són els insòlits plaers de la paradoxa.\nLa sortida estanquera. Els descordats arpegis dels preliminars mestralers. Dret ple a tenir pensaments despentinats, de perfecte camuflatge, com els del gran satíric Stanislaw Jerzy Lec. El vent m’electritza, com a tots, i l’ombra de mal de cap repica els capcirons capriciosos a la teulada. Un mal de cap pot malmetre una obra mestra, deia ara no sé quin il·lustrat, però no cal patir perquè la dèria de les obres magistrals no ens trau el son. La perfecció, el ple encert, no existeixen en les nostres artesanies somiadores. D’esbós en esbós fins a l’esbós final. Destí garantit.\nHa traspassat el compositor Carles Guinovart, deixeble d’Olivier Messian, pàgina imprescindible de la nostra música contemporània. No se li va fer el cas que mereixia, com és costum en aquesta països tan precaris a l’hora de fer un brindis o altre per a un conciutadà notable en la seua feina.\nL’hora relaxada de llegir abans de dinar. Treballant en un parell de carpetes a la tarda. Recessos fent una ullada a les actualitats tan inquietants. Mirada la sèrie francesa “noir”, llegint fins al son, pa amb tomaca, pernil i formatge per sopar. Dialèctica de la jornada entre la paciència i l’ansietat.\nLa societat perdona sovint al criminal, però mai al somniador.\nVoler assemblar-se a l’opressor i oferir la recepta com a alliberament. El món a l’inrevés.\nAlçat a les set. Vuit anys de la mort del pare –sembla mentida. Viu el record dels seus gests, la bonhomia permanent –que li causà tants disgustos-, i la veu, amb la què fins cantava ben entonat i compassat, acompanyant-se d’un guitarra que els seus fills, jugant, jugant, vam asclar una mica, sintonitzant, sense saber-ho, amb l’escenografia salvatge dels “The Who”. Va ser, en bona mesura, cantant les melodies radiofòniques de l’època –anys cinquanta- com va festejar la mare. Com ja vaig escriure a “L’incert alberg”, si la promesa d’aquell literat galileu sense manuscrits, amb la qual confià tota la vida, és certa, la seua ànima deu gronxar-se per les subtils harmonies de l’èter més descansat (per somniar hiperbòlicament que no siga).\nMatí d’habitud, entre la disciplina i la laxitud d’empomar els teletips de l’actualitat on, entre altres píndoles amargues, hi ha l’equiparació d’un ens serioset, vinculant, el Consell d’Europa, d’Espanya amb Turquia pel que fa a la vera separació de poders. En la campanya, el nacionalisme a tot drap del PSOE i els altres. Van alternant l’amenaça de l’article 155 amb un altre que encara potser més perniciós per l’autogovern. La Consti llegida al gust. Dels articles sobre les garanties en habitatge i altres drets no se’n sap res. Els barems “políticopolicialsjudicials” segueixen decantats. Grupuscles ultres amb arsenals queden absolts, com lliure també queda el franctirador que volia assassinar el president del govern. Terrorisme serà el que ells vulguen que siga, i en paus, per variar. La descarada criminalització del dret d’expressió i manifestació (per a segons quins parers, és clar). La nit és llarga, la nit…\nLa sortida somnàmbula a l’estanc. Un xicot amb un patinet, circulant per la vorera amb sigil de serp veloç, ha estat a punt d’emportar-se’m per davant, m’ha passat a deu centímetres del colze esquerre. No l’he vist venir perquè tinc el tercer ull del clatell amb unes denses cataractes. A dos metres de l’encontre a frec de topada, el carril per a les bicicletes, que entenc que és per on hauria de circular amb les seues alegres ziga-zagues d’adolescència egoista. Arribo sencer a la tabaqueria. Ha tornat la dependenta leonardesca, el coll de la qual potser també hagués atret Modigliani. L’art és llarg, però la frescor de la jove de tímida bonhomia no té rival en el microunivers del barri apàtic en la meua rodada gallinàcia.\nTreballant en una carpeta que no sé molt bé on va, que és el millor: en projectes on ho tens tot més acotat es xala menys. En aquest més i trimestre tindré més pistes clares de per on enfilar-la. No sé què fer amb la proposta del llibre en castellà. L’editorial és de les que aposten per textos que no aspiren a la descarada comercialitat i fan llibres bonics, molt ben editats. També ho decidiré en els propers mesos. No sé si l’apocalipsi ens donarà marge per prendre decisions encertades. Als dubitatius prendre decisions rotundes ens costa déu i ajut.\nLlegint abans de dinar: la pau blana, barrinada per la baralla a crits i cops de porta d’uns veïns. Llenties per dinar, suaus, excel·lents. Les notícies: ja estem en precampanya i encara no ha aparegut Veneçuela; del bigoti de Maduro no en sabem ni brot. També, amb els CDR detinguts, amb les filtracions del sumari secret i la decaiguda immediata de la presumpció d’innocència, els focus sobre l’extrema inseguretat als carrers de Barcelona ha afluixat molt, i de bombes antigues a les platges catalanes no n’han aparegut més. El que sí que es nota és la maneta del clavegueram ocupant-se d’altres dissidències, a més dels independentistes: feminismes actius, entorns de “Juntas podemos”, i demanen… Han descaragolat unes aixetes que poden donar-los molt de joc.\nMés manufacturat sobre quartilles guardades, després de la sesta i un cafè revifador. Telefonada de la mare, que m’explica els acolorits guarniments dels carrers canareus per les festes quinquennals, amb to de sorpresa gairebé infantil i potser certa melangia de carrers guarnits d’altres temps de la seua joventut, matinerament privada de la figura maternal. La tribu va resistint, pel que pareix. Crec que sóc la baula més vulnerable, ara mateix, però evidentment no li ho dic, que ja pateix prou, tot i que les mares sempre s’ho ensumen tot, és clar.\n(Alts estudis tavernaris)\n– Hauríem d’animar-nos i muntar un curset d’apories comparades…\n– Quines faenades et vols emprendre, tu ara… A més, qui vols que se’ns apunte…\n– El que sí que hauríem de fer és una visita al local aquell de la capital, m’han dit que van moltes divorciades d’esperit obert.\n-Home, és clar que hi anirem, ja saps que els treballs de camp m’apassionen.\n-Però, les apories, ni les esmentes, ¿entesos?\n– Home, ja ho tinc clar, això, ¿per qui em prens?\nL’escriptura és una teràpia. A vegades em pregunto com s’ho fan els qui no escriuen, componen o pinten per escapar-se de la bogeria, la tristesa i la por.\nSense carregar les tintes amb l’esperança, que és una manera com una altra d’enganyar el cos, que deia Fuster. Oposant pesos, voluntats i estil a la queixalada de la desesperació. Pel caminet del mig anem, i en diem continuïtat, perquè un nom o altre li hem de posar.\nDivendres, 4 d’ octubre\nGràcils activitats dels pardals patiers, que fins es comuniquen amb els periquitos domèstics. L’incomplet silenci laboriós al barri, els motors de les inèrcies en la primera hora mòrbida.\nUllada als articles i informacions. L’espera de la sentència del TS per als líders sobiranistes, que serà una animalada de ca l’ample que un any o altre quedarà retratada en tribunals internacionals –en no pocs detalls ja va sent denunciada en judicatures i parlaments enllà dels Pirineus. Però ja ho sabem, “España pagarà el precio”, va pronosticar Pérez Rubalcaba, abans home d’estat que socialista. El que passa és que al final potser la factureta serà distinta a com la preveuen, tot i els desconcerts, la forta repressió i les decepcions amb els gestors de l’independentisme, perquè la voluntat de no recular és plural i capaç de sobrepassar els càlculs partidistes. Per si faltava cap ingredient en la caiguda de caretes espanyolistes, des de Madrid exigeixen que el govern valencià es comunique amb els de les Balears i Catalunya en castellà. Les ganes de liquidar la llengua són clares i provenen de molt lluny. Unes relacions correctes, normalitzades, entre els governs del nostre àmbit cultural i lingüístic són un dels pitjors malsons que tenen. També, decrets contra l’aragonès i l’asturià en els darrers dies. Allò de protegir i incentivar les llengües no castellanes que posa a la Consti, és paper mullat. La veritat crua és que de llengua només volen que n’hi haja una. Després tenen la santa barra de dir que mai no han imposat res.\nRetorn lector des de la Fundació Josep Pla, de Palafrugell, a una noteta fent referència a l’adjectivació. No goso dir-los com en seria de feliç treballant allà, podent remenar arxius, atenent els visitants, o ni que fóra de discret recepcionista, o agranant les instal·lacions. Ens imaginem situacions, paisatges on creiem que estaríem a gust, potser perquè on som no trobem la postura d’una miqueta de satisfacció i calma.\nDes de la metòdica suspicàcia, apresa en llumeneres com Fuster; des de l’eina del dubte, vaig tirant com bonament puc. Té nassos haver-se de sentir que “vull tenir sempre raó”. Només ho pot dir algú que no em coneix de res ni ha llegit res del que escric. Són els peatges que s’han de pagar en un context cada dia més poblat de glorioses imbecil.litats que xipollegen per terrenys on massa mandarins acrítics, greument desinformats, troben que tot està bé, que tota pedra fa paret, i donen joc a personal que no passa els mínims talls de qualitat.\nTreballant en una carpeta. Un conte que s’havia quedat travat, sense trobar-li un final satisfactori, tot i pensar-hi durant setmanes, avui, quan pensava en altres històries, m’ha lliurat la solució en cinc minuts clarividents. Els misteris creatius rutllen així moltes vegades, com si una entitat o altra, no familiar del tot, aparegués de sobte i dictés la resolució del trencaclosques.\nLa sortida d’habitud a l’estanc. La llum solar d’octubre, amb un punt de declinació, la primavera de l’hivern. Terrasses animades de dones que han deixat els hereus a l’escola i repassen l’actualitat a la menuda de les seues proximitats. No caço cap comentari sobre els correbous, debat encès en flama els darrers dies, on hi ha qui ho barreja tot, fins els seus complexos d’inferioritat expressats en un antibarcelonisme irracional, i l’habitual falta de respecte pels qui s’oposen a la salvatjada de xalar-la amb acorralar un animal i fer-lo patir. Molts ebrencs no es plantegen, pel que fa als aguts abandons comprovables, què han fet durant les quatre dècades llargues de postfranquisme predemocràtic els representants escollits en els sufragis, en que no s’ha configurat un model que posés en solfa positiva els molts potencials d’unes comarques que en les estadístiques sempre surten com a les més pobres de Catalunya. De tota manera, es posen com es posen els bouers compulsius (alguns d’un primarisme reaccionari esparverant), el penós espectacle té, sortosament, els dies recomptats.\nLlegint a dos quarts de dotze. Necessito pàgines ben escrites per desinfectar tant redactat defectuós dels mitjans i d’alguns col·legues de les proximitats. La mala lletra s’enganxa com una paparra i pot afectar-te. Sopa de carn i verdura per ben dinar. Les notícies: el gran escàndol estatal és que el president Sánchez confon el pernil serrà amb l’ibèric. Plumbi nivellàs, merededéusenyor, amb la d’avaries de tota índole, inclosa la democràtica, que hi ha exposades.\nTarda tranquil·la. Treballant tot anant d’un arxiu a un altre. Sortida curta per estirar les cames. Rumiant si emprendre aquest hivern el projecte d’una novel·la que fa temps que vaig perfilant. El panorama està com per deixar-ho córrer del tot, però no escarmento. També sospesant la proposta del llibre en castellà. És curiosa la bifurcació que em toca fer entre el qui negocia els tractes amb les cases editores i el creador, que no deixa que el vessant pràctic l’afecte. Ventrilòquies bipolars? En fi, després de l’u, el dos, i anar fent.\nForma part dels nostres orgulls locals menystenir el veí o la veïna que destaca massa en una activitat o altra, que se’n surt del guió de la mitjania al bany de Maria.\nL’esperança és la vida defensant-se, cantava el baríton Cortázar. L’esperança deu ser repintar la façana revellida d’intempèries. L’esperança s’emprova un body amb calculades transparències. L’esperança deu ser la sirena translúcida que arrossega el nàufrag a l’illot. La llambregada del desmemoriat que reconeix la filla flanquejada per dues infermeres. L’esperança és un pou on ressonen veus d’èpoques barrejades. Un autoengany que posa la cafetera al foc i acaba els mots encreuats d’un periòdic de fa dues setmanes. L’esperança, en dissabte, fa l’oferta dels dos per un amb falset de mezzosoprano. En la selva, l’esperança fa un cauet a contravent per resguardar-se dels depredadors. Uns grapats d’aigua fresca per esborrar un malson tètric. Els paperets de les butxaques escampats a la taula per mirar si revelen finalment el tresor del darrer mot. L’esperança dissabtera afina el braç del saurí, perfila les celles perspicaces de l’agrimensor, silencia la ferum dels tramposos, adorm l’ullal nerviüt de l’homicida, tramunta el pendent de Prometeu i posa un banderí festivol al cim pelat. L’esperança és la rúbrica candorosa que somnia posar topalls al fugisser i retenir una argila de carícies iniciàtiques.\nAlçat a quarts de nou. Benefactora enganxada de llençol. Amics, coneguts i saludats apareixen en els darrers somnis en situacions tan incomprensibles com angoixoses. No sé perquè, ni què pot significar: salut i vida que tinguen tots. Opina Toni Mollà, des de l’aombrat verdós de la seua morera particular, que la taxonomia planiana s’hauria d’ampliar a “còmplices”, per si en els amics no es dóna la prestació.\nEscoltant, de bon matí, diversos treballs del gran Remigi Palmero, l’amic d’Alginet, autèntic com ell sol, joglar d’asfalts insomnes i retrobaments amb l’olor atàvica de garrofa, de roba estesa a l’alqueria, de l’arrel, les sabes, i els núvols de colors. Fan vaques sagrades a tarats insubstancials, però al Remigi el condemnen a les coves marginals: les independències i l’excés de talent es paguen cares en el nostre sistema cada dia més fava.\nOberta una carpeta feinera: ens mirem, ens reconeixem més o menys, potser ens odiem una mica, no sé per on clavar-li la ungleta esmenant. Me’n vaig al carrer, a l’estanc i al supermercat. Un sol musculat i l’anunciada reaparició del mestral que es deu llimar les urpes al tocador ingràvid de l’atmosfera. A l’estanc, la dependenta emergida d’un dibuix al carbonet del diví Leonardo, segellà full per full un talonari de loteria. Faig una breu cura de sol en un dels parterres del barri. Transeünts variats passegen gossos, ocupen terrasses de càtedra lliure, o en un rotgle de tres caps intercanvien informacions o judicis sumaris sense absolució dels congèneres. Penso en la quantitat de grosseria primària que he hagut de suportar –i el que em queda- per aquests terrenys nostres, per carregar amb l’etiquetatge d’artista, ofici que ha despertat tot de malfiances en els distints veïnats en els què he hagut de transitar. M’adono també que he sobrevalorat demarcacions que creia més espavilades i llegides, on fins col·legues que haurien d’estar desperts no tenen criteri i confonen valoracions que no s’haurien de confondre i creuen que un entusiasta –i convenient, no cal dir-ho-recol·lector de lèxic local té, literàriament, el mateix pes que un gegant com posem Gerard Vergés. Prou fartet d’aqueixes comèdies, he començat el distanciament de tanta pèrdua de temps clamant en el desert. El pitjor de tot és que el confusionisme escampat per friquis burrets de manual és prou general, que predomina en molls importants d’on haurien d’estar foragitats. En fi, a la cua del supermercat una parella de sèniors decideix saltar-se la cua i passar-me. Què malcriada que puja la joventut, n’hi ha que vore! En ser novament a l’escriptori grapejo, decidit, un parell de proses de la carpeta que m’esperava potser badallant. Picant pedra en les passions habituals.\nLa beata horeta de lectura d’abans de dinar: verdura i peix. Les histèries dels noticiaris. No cal esperar els bàrbars, ja han arribat, i, uns quants, fins guien la nau de bojos amb mà de ferro. El mateix programa en les vespertines. Volta pel barri per estirar les cames. Quan et fixes una bona estona en una realitat petita i concreta, acaba derivant a la cel·lofana dansaire de l’absurd.\nEl mínim que se li ha d’exigir a un cantautor que musica un poema aliè és que no trenque les accentuacions.\nQue l’incendi de Roma fou obra dels cristians: una de les primeres “fake news” d’estat conegudes.\nLa tradició consisteix a preservar el foc, no pas a adorar les cendres.\n– Diu que li volen posar una medalleta municipal a XX…\n– Què està malalt?\n– No ho sé, em penso que no.\n– Xeic, tot acaba al museu, fins els heterodoxos… Des que va morir la seua companya em temo que ha abaixat la guàrdia… Creus que se la deixarà posar?\n– No ho sé. És evident que els joves l’han descobert i no tenen les manies dels seus pares…\n– Els néts s’alien amb els avis, un clàssic.\n– Per cert, no sé si t’he dit que Quimet m’ha portat dues botelles d’un prestigiat Bordeus…\n– Home, això ho haurem de tastar… A vore si trobo un bon formatge per acompanyar-lo.\n-Som uns aburgesats de merda, mon ami…\n-Una miqueta potser sí.\n“No deixeu que caiguem en la temptació” resàvem maquinalment, avorrits, en les llargues sessions de misses i rosaris de la infància. No sabíem què dèiem. Corre la brama que el parenostre misser és creació directa de l’antisistema –jueu i romà- de Galilea. No és gens descartable que més d’un corrector haja posat la maneta en el text, amb tants anys de marge sobre l’original emès en la pura oralitat. El cas és que analitzada la frase des de l’edat adulta caiem en la pesada de que sense caure en les temptacions, sobretot les que proposa l’astuta biologia, la humanitat no hagués sobreviscut. Des del seu deliciós cinisme Oscar Wilde proposava evitar la temptació caient-hi de quatre grapes.\nAlçat a les vuit. El pare Joanot Tianet des des la seua eternitat de cantates consolants. Parrupeja un colom en la frescor dels patis, la buguenvíl·lia ha tret un fullam de verd setinat, el desastre integral de vida col·lectiva que tenim encara dorm. Poso la cafetera al foc. Qui dia passa…\nLlegida una vella entrevista amb W.G. Sebald, un tipus hiperlúcid que feia literatura de veres: mals dies per a la literatura de veres, els succedanis pallussos dominen. I un article de Xavier Aliaga cridant l’atenció sobre una autora oculta que només publica en un seu blog digital: Àgueda Vitòria (que potser és un pseudònim). Amb Aliaga ens vam saludar a la barra de la cafeteria del Centre Octubre fa uns mesos, en la prèvia de la presentació de “Circ de puces”;havia acabat la faena del dia al setmanari “El Temps” i marxava a agafar un trenet que el retornés a Xàtiva. Em va dir que no es pensava que fos tan alt ( els baixets es fixen molt en aqueixes coses). Aliaga fa unes novel·les potents, ben trenades, amb fondàries. però, això, en el nostre ecosistema desmaiat, no comporta res: un paisà seu, Toni Cucarella també ha fet novel·les importants, però ja ha plegat, fart d’incompliments editorials, silencis crítics i totes les altres deficiències que sofrim en les catacumbes de la resistència. Àgueda Vitòria, un altre esperit que s’absté del carrusel de sortir a les fotos, complimentar presentacions i totes les altres obligacions d’empentar un llibre per vore si dóna per a les pipes del lloro. Savi determini. Sembla que treballa a l’àmbit rural, l’Àgueda, potser pasturant ovelles i posant guano als solcs d’un hortet ecològic. En les autores i autors invisibles la molèstia dels rastres biogràfics queda abolida i el gaudi dels textos és més pur.\nA cop d’estadística i sondeig (els bons són els que no coneixem i que ells maneguen). Amb mirada curta, atents a la immediatesa. Cap pla que vaja més enllà dels quatre anys. En constant campanya, molt soroll per res seriós. Diuen que ens governen, que potser és molt dir en un context on els poders econòmics fan i desfan amb complicitat fins coronada, que garanteix el règim on cap vertadera esquerra és possible. Sempre les cartes marcades. Cap autèntica renovada s’ha esdevingut. Si no votes com cal, com a ells els agrada, donant-los la mica de pàtina cosmètica, les paperetes van al farcit del que decreten impossible.\nEscrivint al matí, la mecanografia juganera; escoltant solfes variades: cants del desert, joglaries diàfanes que entonen a la vora del foc: esperant, ofici antic, sense saber del cert què esperem. La quincalleria de les ancianes pors immutables, amb el fulards de les noves en grotesc abillament pintoresc. Sostenir la passió inventada, la vocació segurament errada. Guaitant les transhumàncies del firmament. Llegint les esperes, one more time. Viatger immòbil, cabotatge aombrat de penya-segats catedralicis. Diluït després en la lectura amb una mica d’entelada dominical, mentre el sofregit enlaira gests i somriures de tres o quatre estrats d’absències.\nCap a La Sénia a les quatre. Fluixesa, desgana. Carregat l’equip. Una benzinera, uns garrofers, joves als cafès a Masdenverge, una dotzena de cotxes aparcats en un restaurant de La Galera. La claror vertical, la precisió dels dibuixos. Pres un cafè al feu del pensionistes. Un rotgle fa una partida de cartes. Dos senyors concentrats estudien la jugada en un tauler d’escacs. Quan provem la microfonia i diem els inevitables “sí, sí”, des de l’estol de murris de la partida de naips un gracioset va responent que no, que no. Al final, X. li replica amb sal popular: “pos baixa del carro, que és meu”, i un parell de companys del gracioset fan una estentòria riota. Touché.\nComencem a quarts de sis, sala plena. Tot va rutllant com cal, però no em trobo massa bé i X. menys. A la segona part, X. té ofecs i taquicàrdies. Resistim com podem i rematem la jugada a plena satisfacció dels bonhomiosos ballaires de l’època en que Anronio Machín feia gires triomfals per la península. Desmuntem el més ràpid que podem. X. no es troba gens bé i les arítmies i ofecs no afluixen. A urgències de l’hospital comarcal. Poca gent. Li fan proves i li posen un calmant. Com que l’observaran unes hores, vaig a menjar-me un entrepà en el primer bar que trobo, d’una espessor rotunda, amb un cambrer amb un cicatriu de pirata oriental a la galta esquerra. S’entaulen cops de mestralada. En el verdós ecumenisme cridaner de les pantalles pampalluguejants, Messi marca un gol. En tornar al box d’urgències, la situació és plenament estabilitzada, l’electro surt amb perfecta correcció en els paràmetres. Metgesses i infermeres joves, originals de l’Amèrica del sud, un parell: nivell lèxic digne dels relats de Gabo. Forcem la màquina, de nit i de dia, ja ho cantava el gran Gato Pérez, i al final un petit ensurt o altre ens recorda els límits. Un got de suc de taronja abans de pesar figues. Cansadíssim, però alleujat amb la resolució positiva de les preocupants molèsties de X. Al final, un “bolo” pedregós quan no ho esperàvem gens. A vegades van així les coses. Defallir en un escenariet remot de la ballaruga d’uns jubilats no ens milloraria la biografia.\nLa memòria és la forma amb la què seguim contant-nos a nosaltres mateixos les nostres històries .\n“La voluntat pot i ha de ser un motiu d’orgull, més que el talent”. Deia Honoré de Balzac. Potser es feia un recordatori solemne. De talent en tenia moltíssim, és un fet contrastat; ara, a vegades la voluntat se li ajornava massa tot perseguint unes faldilles o altres –preferentment aristocràtiques-, acudint a timbes boiroses, o fugint dels reclamants de deutes. Orgull pel que flaqueja. Expliquen que acaba els capítols de les novel·les que sortien per entregues als periòdics, improvisant a darrera hora amb el caixista de la impremta. Voluntat. Orgull. La font del talent li rajava a pleret.\nDilluns, 7 d’ octubre\nAlçat a les set. Dormida redona, de neutralitat gelatinosa, sense record de tràfecs onírics. La quietud frescal, els periquitos encara adormits; música de Marin Maráis (la conventual harmonia sedant). Cafè amb llet i posat en una carpeta des de les emboirades regions de les nacions zombies.\nL’actualitat convulsa del món, molt mala peça al teler. Un deliciós article de l’amic Joan Garí tot travessant el Baix Maestrat, que m’havia passat per malla. Res extraordinari ni urgent en els darrers correus: no news, good news.\nEl dilluns de la treva. Qualsevol dilluns pot fingir-se dijous de carnestoltes o avís de resolució d’assignatures pendents (que també suspenem a la convocatòria de setembre). El segon cafè, bo, que deixa un paladar de jazz mulat. Cafè decent, gentilesa de l’altre, el personatge que amenitza revetlles sense estridències en els contramans on les grans estrelles no arriben mai, en els lleures dels penúltims ballaires (espècie en vies d’extinció).\nLa sortida d’habitud a la tabaqueria. Sis euros amb noranta cèntims de premi en la 6/49. M’acosto a la possibilitat de la caseta pairal, les quatre gallines i uns solquets d’hortet volterià, dedicat sobretot a escoltar els pardalets i fer el cadastre dels àngels i altres criatures benèfiques que planegen entre les oliveres. Avui la loteria sufraga el tabac. No està malament, la cuina baix, no caldrà pujar escales… Decidir seguir fumant és un acte de tria des de la llibertat, principi elemental que ha estat abolit per l’higienisme fava que emmascara tantes trampes. El Ministerio ha fet una campanya nova per desenganxar-nos, però el monopoli de la tabacalera l’estat no l’amolla ni amb aigua calenta. De les substàncies suposadament prohibides que afegeixen als cigarrets en fan la vista grossa, i de les moltes altres toxicitats, en l’ambient, en les alimentacions, que van plenament democratitzades, tan si vols si no, tampoc posen cap fil a l’agulla higienista –i prou moralista. Amb la d’impostos indirectes que paguem els fumadors, comodí sempre a l’abast de qualsevol govern, que empren sempre que els hi convé, estaria bé que deixessen de tractar-nos com a delinqüents .\nUn parell més de quartilles adobades. Crema de verdura i pollastre rostit, del sobrat ahir, per dinar. Les notícies: rescats al nostre mar, amb una vintena d’engolits en la fosca freda. La moció dels “Ciudadanos” a Torra; farsa electoral al Parlament, institució que menyspreen i degraden tot el que podem. Nascuts per al conflicte i el màrqueting polític més voluble, els sondejos no els són favorables i recorren als numerets de sempre. Presenten una moció al president, però en els seus discursos no es sent ni una sola proposta de govern en positiu, ni mitja. Al comarques, els ofecs dels sectors primaris i altres desficacis. El segment d’esports exagerat en els butlletins suposadament generalistes. Amb tanta abassegadora insistència, al final fins ens faran creure que el motociclisme i l’automobilisme són esports de veres.\nSesta desficiosa, massa preocupacions i flancs descoberts. Més sessió escrivint i llegint. Una llum quasi Vermeer en la quietud del pati, i al carrer, en la sumària sortida per comprar el berenar, durant les testes esculpides de les iaies que vigilen els jocs dels néts. A un quart de nou pleo i em miro la sèrie francesa “Alice Nevers”.\nDe gent que ha viscut –i viu- molt bé penjat en les lianes dels partits i les quotes de poder que obtenen no cal esperar cap revolta social.\nA partir dels cinquanta anys van quallant-se escrits més ben assentats i rics, quan socialment, en els vials apressats del gremi, esdevenen poc menys que pòstum. I és precisament aqueix bandejament que li dóna una gran pau al pols escrivà. En la postergació final no sabrem qui tenia raó, si els negadors o aquest tren de lent i llarg recorregut que vam inaugurar fa molt.\nNotícies del “Mundo Today” i altres satírics que són inversemblants només per uns dies –o unes hores.\nUn dia, el meu germà, quan va tornar de l’escola, va portar la notícia improbable i tanmateix certa de la imminent fi del món. Li vam demanar que repetís el que havia dit, creient que ho havíem entès malament. Però no.\nBruno Schulz (“L’estel”, 1938).\njosep igual plàncton\t2019-10-08


PIPA O POPA: La música ho és tot! (2a part)\ng-i-a 12 d’octubre de 2010 a les 23:19\nA casa nostra també ho cantem tot!! i l'isaac és un gran cantarí... tot just avui he descobert que sap els dies de la setmana gràcies a la canço de la masovera!! i aprofito per fer propaganda d'uns amics que acaben de treure aquest disc... de fet la presentació oficial és el proper diumenge...\nPIPA O POPA 13 d’octubre de 2010 a les 9:57\nEstà bé, m'agrada! Veig que l'han cantat membres d'un Agrupament Escolta. Jo també en sóc d'escolta!\nLa majoria de les cançons ja les conec. Són maques i de l'audició que he pogut escoltar del disc (a l'enllaç) sembla que pot ser un disc bonic.


Diari d'Elena: de maig 2015\nAqui us deixe le nou i últim videblog. Aquest últim l'he fet sobre les ifidelitats dels homes, un tema que més d'una persona es sentirà identificada, però jo he pensat tractr-lo amb una mica d'humor. Espere que us agradi i disfruteu.\nPublicat per elena a 13:07 Cap comentari:\nJa que estem en plena campanya electoral volía compratir amb tots vosaltres un videoblog d'un gran savi que cada día ens ensenya una cosa nova. Cuitadans, el nou partit espanyolista català, un partit amb una doble cara, un partit que juega amb una doble intenció però que la gent per les coses que veig i que escolte no ho sap encara, pot ser amb això la ment se us aclari millor, perque abans de decidir a qui votar hi ha que informar-se de què estem votant realment, així que tingau cura amb el vostre vot, perque aquest és el futur de tots, del nostre poble, i en definitiva dels nostres drets i llibertats. La veritat no és com ens la pinten, la veritat es molt més dolenta, oscura i fins i tot diría que malgina. Decidiu bé, voteu per el vostre futur, un futur que ens faça avanaçar, ens faça me iguals a tots i sobretot que no us enganyen. Gràcies Iñaki per una nova lecció, ets molt gran!\nPublicat per elena a 14:37 Cap comentari:\nPublicat per elena a 13:35 Cap comentari:


CLJ: Abril 2019 - Sala Jove\nHerba negra de Salvador Macip i Ricard Luis Garzón.\nEl Club de Lectura jove ens hem reunit aquest dijous per comentar “Herba negra” de Salvador Macip i Ricard Luis Garzón. Un thriller amb tocs de ciència ficció que ha guanyat el 31è premi de Literatura Juvenil Ramon Muntaner. Herba Negra narra les aventures d’un grup de joves que descobreixen una organització secreta que pretén acabar amb la civilització a partir d’una nova espècie de planta. Una novel.la on res és el que sembla i on els protagonistes ens ensenyaran a estimar el món en el que vivim.\nDurant la trobada hem compartit opinions, hem remarcat aspectes interessants del relat i sobretot hem passat una bona estona junts. Com és habitual, hem finalitzat la trobada amb dues dinàmiques de grup: A la primera, hem parlat sobre el significat del títol de l’obra “Herba negra”, a la segona hem inventat nous títols a partir d’un joc de daus Story Cubes. Entre tots hem creat una història molt divertida, rocambolesca, on tothom ha aportat una mica de sí mateix. Aquest ha estat el resultat:\nUn dia en Pol va trobar un iman al bosc i quan va arribar a casa va descobrir que tots els coberts de metall se li enganxaven. Per sort, per sopar hi havia sopa i no se li va clavar cap ganivet. Estava molt trist i no sabia que fer. Va decidir sortir de casa i anar a la ferreteria. Quan obrir la porta va veure un home amb un martell a la mà. De sobte, el martell va sortir volant fins al cap d’en Pol i li va fer un trau. En veure tota la sang que rajava es va quedar adormit.\nVa somiar que sortien tortugues per sota de les prestatgeries i envaïen l’edifici. Tot es tornava de color verd.. De sobte, en Pol es va despertar a l’hospital i va trucar als seus amics per explicar-los el seu somni , ja que tenia el pressentiment de que es podia fer realitat.\nAl mirar per la finestra es va adonar que es trobava a Egipte, hi havia piràmides per tot arreu i els llits eren sarcòfags de Tutankamón. Van aparèixer mòmies en el concurs de cuina que feien a la tele i justament estaven cuinant sopa. En Pol va recordar la sopa de casa que li havia fet la seva iaia i es va posar a plorar. Per sort aquella nit hi havia lluna plena i les mòmies van portar en Pol a casa seva. Des de llavors, cada nit quan mirem a la lluna podem veure en Pol menjant sopa. FIN.\nEtiquetat a:#Activitats #ClubdeLectura #Gamificació #jocs #Lectura #Literatura #Llibres\nbiblioblanes 26 d'abril de 2019 10 de maig de 2019 Club de Lectura Sense comentaris\n← CLUB DE JOCS DE TAULA: Sessió especial Presentació CARCASSONNE SAFARI\nCLUB DE JOCS DE TAULA: Magic Maze Junior i Pick-a-foca →


G. Pursals – Guillem Pursals Jaime\nLa Constitució, el pacte social tangible\nLes Constitucions no són escriptures revelades, són textos escrits per persones, i dirigits a altres persones, escriptors inclosos. Se’ls hi ha de tenir respecte com a qualsevol altra llei, però ni reverència ni observança. De fet és la sacralització d’una cosa mundana com aquesta la que genera molts maldecaps, veient-se com quelcom pur, que ha… Leer más La Constitució, el pacte social tangible\n25 mayo, 2021 G. Pursals\nUna de les tècniques policials més polèmiques, i que més animadversió desperta, és l’anomenada càrrega policial, portada a terme pels antiavalots com a una tècnica de control de masses agitades. És en aquesta pràctica on es veu el límit tolerat de la força policial d’una comunitat cap a part d’aquesta. Alguns ho descriuen com un mecanisme legítim… Leer más La legitimitat d’una càrrega policial\n2 mayo, 2021 G. Pursals


El Claustre de professorat de Secundària per al curs 2019-2020\nTutor/a 1r A\nTutor/a 1r B\nISABEL DE GRÀCIA\nTutor/a 2n A\nILSE VAN BAARLE\nTutor/a 2n B\nTutor/a 3r A\nCom és costum, l'alumnat triarà un/a tutor/a personal després de conèixer el Claustre d'ESO, durant les primeres setmanes\nJosep Bo, Gonçal Casanova, Laia Campos, Araceli Miquel i Jeroni Parra\nSilvia Herranz i Víctor Fèlix\nSanti López i Víctor Félix\nAnglès i Anglès oral\nAnna Martínez, Sandrine Auber i Ilse van Baarle\nSandrine Auber i Ilse van Baarle\nGonçal Casanova i Laia Campos\nGeografia i Història, Ètica i Ethics 3r\nIsabel de Gracia i Carla Fernández\nEducació Física/Physical Education 1\nJosep Bo, Gonçal Casanova i Araceli Miquel\nFísica i Química/ Physics and Chemistry\nJeroni Parra i Araceli Miquel\nIniciació a l’activitat empresarial i emprenedora\nJeroni Parra (Cap d'estudis)\nSònia Casquete (directora) + Sílvia Herranz\nSergio Valero (Secretari)\n(2). Taller de mates A/B\n3.Biologia i geologia\n(2).Taller de Llengua A/B\n1h Anglès oral 1A\n1h Anglès oral 1B\n3.Geografia i història\n(2). Educació plàstica i visual A/B\n(2). Informàtica A/B\n1h Anglès oral 2A\n1h Anglès oral 2B\n2.F i Q\n2.B i G\n(4) Mates aplicades A/B\n(4) Mates acadèmiques\n(2). Tecno A\n(2). Tecno B\n(3) FQ A/B\n(3). B i G A/B\n(4) Mates acadèmiques A\n(3). TIC A/B\n(3).Anglès oral A/B\n3.Geografia i història A\n1. Ètica A\nExàmens ESO Setembre 2012\nIMPORTANT: Les persones amb ASSIGNATURES SUSPESES EN LA NOTA FINAL GLOBAL DE JUNY hauran de presentar-se a les proves extraordinàries de setembre per recuperar TOTES aquestes assignatures segons el calendari següent, independentment del que aparega al full de deures d'estiu. L’alumnat té l’obligació de parlar amb el professorat de cada àrea per tal d’assabentar-se del que ha de fer per aprovar les assignatures suspeses al butlletí:\nCASTELLÀ : Tots els cursos\nVALENCIÀ: Tots els cursos\nFQ 3r I 4t i NATUS 2n\nBG 3r i 4t i NATUS 1r\nMATES: Tots els cursos\nANGLÉS: Tots els cursos\nSOCIALS i ÈTICA: Tots els cursos\nED. FÍSICA: Tots els cursos\nEls treballs per recuperar les assignatures de Plàstica s’hauran d’entregar dilluns 3, Música i Tecnologia podran entregar-se indistintament el dia 3 i 4 de setembre.\nNota: Les notes s'entregaran el dia 6 de setembre. S'atendran reclamacions el dia 7 de setembre.\nUnes colònies al Madrid dels Àustries (3r ESO)\nEstem tenint la sort de delectar-nos d'un bon oratge, d'un bon clima d'amistat i d'un planin d'activitats que ens\ndeixa poc temps per al descans i és que hem d'aprofitar al màxim aquests 5 dies de colònies que hem estat esperant durant tot un curs.\nDilluns férem la passejada inicial per Gran Vía, Recoletos, la Biblioteca Nacional i el Parc del Retiro.\nDimarts arribà el dia de la Ruta Literària: carrers, carrerons, places, esglésies, teatres que, des de les pàgines del Capitán Alatriste, van cobrar vida, davant els nostres ulls i vam comprendre molt més, el context d'un llibre que hem estat llegint durant tot un curs.\nLa preciosa ciutat de Toledo, bressol de les tres cultures, va constituir la visita del dimecres, i avui dijous ens dirigim cap a Alcalá de Henares per visitar un corral de comèdies, la universitat i el centre històric. Aquesta nit ens n'anem al Teatre Espanyol a veure el musical Follies.\nDemà, l'últim dia, visitarem el Congrés dels Diputats. Un bon final per a unes bones colònies.\n1r d'ESO a Moraira i 2n a Tolosa: tots i totes estan molt bé!\nEscapada a l'Est d'Europa (4t ESO)\nHan passat molts mesos des que els xics i les xiques de Lituània van estar gaudint del nostre Sol, les nostres platges i la nostra companyia. Ha passat tota la Tardor, l'Hivern i quasi la Primavera. Finalment ens hem tornat a veure. Tot un dia de viatge:primer en tren fins Barcelona i després en avió fins Vilnius, la capital del país on viuen els nostres companys i companyes que feia tant de temps que no véiem. Finalment hem arribat i hem sentit com si tot aquest temps haguera estat un sol dia. Els crits d’alegria i la rebuda han estat càlids i reconfortants. Hi ha abundant vegetació i vam sentir la frescor en baixar de l’avió. Amb besos i abraçades, tot i que encara estem a cinc hores d'autobús de les seues cases, ens han fet sentir com en la nostra llar.\nAquesta nit, a Vilnius, el passeig nocturn per sopar i recórrer el centre de la ciutat tan bonic, net i endreçat ha estat el primer dels regals que ens tenen preparats per aquestes terres.\nHem passat la nit en un alberg universitari. Les mestres, Lolita i Renata ens han organitzat aquesta estada una visita per la capital i marxar al vespre cap al seu poble, Silute, on ens tenen preparades moltes activitats i excursions per conéixer l’escola i la regió on viuen.\nEn aquestes latituds el dia comença molt enjorn i no hi ha persianes a les finestres. Quan obris els ulls per consultar l’hora te n'adones que els dies són més llargs.\nEsperem aprofitar-los i gaudir de tantes meravelloses experiències com ens siga possible\nUs envien molts petons i abraçades des d’ací!!\n"Al Mar" amb l'alumnat de secundària\nAl següent enllaç podreu trobar el vídeo gravat per tot l'alumnat de Secundària sobre la cançó del grup Manel "Al Mar".\n"Al mar" amb l'alumnat de Secundària.\n2n ESO - Titanic i La Muixeranga\n2n ESO - La Cumparsita


16 de juny de 2016 (15:11 CET)\nEl director del Consorci de Museus de la Comunitat Valenciana, José Luis Pérez Pont, s'ha reunit amb la regidora de Serveis Socials de l'Ajuntament de València, Consol Castillo, per a presentar la iniciativa.\nSegons Pérez Pont, "hem volgut implicar l'Ajuntament de València en un projecte en què pretenem donar cabuda, en el Centre del Carme, un gran nombre de col·lectius que formen part del teixit social i cultural de la ciutat. En la Regidoria de Serveis Socials s'han mostrat molt interessats per la proposta i començarem a treballar en un acord de col·laboració entre les dos institucions".\nLa proposta s'emmarca dins del nou projecte per al Centre del Carme en el qual s'està treballant des del Consorci de Museus per a convertir-lo en un centre de cultura contemporània.\nEl director del Consorci ha manifestat que "amb aquesta iniciativa s'obri la porta a la participació social en l'activació de la cultura valenciana, canalitzant iniciatives que emergeixen de la mateixa societat civil. La redefinició del Centre del Carme passa també per un canvi en el seu model de gestió, transparent i participatiu, i on les propostes expositives puguen valorar-se en igualtat de condicions. Per això la convocatòria pública serà, a partir d'ara, el principal mecanisme d'entrada de projectes".\nMentres s'acaben de concretar els detalls per a la pròxima convocatòria de la Sala de Contraforts, el perfil social que se li vol donar a aquesta sala del Centre del Carme ja va prenent forma: al llarg dels pròxims mesos, per mitjà de la fórmula de la cessió d'espai, es mostraran algunes exposicions d'aquesta índole com la mostra del 30 aniversari del col·lectiu Lambda, cap a l'últim trimestre de l'any.\nA més, aquesta vesprada s'inaugura la mostra "Mirades 15 x 15", de la Universitat Popular de València, al claustre gòtic. L'exposició és un projecte creatiu, pedagògic i social que mostra un mosaic divers i plural de la ciutat de València.\nLa mostra, composta per 3.200 llistons pintats pels alumnes de la Universitat Popular té, a més, un vessant solidari, ja que els llistons seran donats a benefici de Save the Children una vegada clausurada l'exposició, el 3 de juliol.


L’Ajuntament de Blanes commemora el 90è aniversari de la proclamació de la II República | Blanesaldia\nPublicat el 14 d'abril, 2021 - 17:33 CEST\nAvui, 14 d’abril, l’Ajuntament de Blanes ha commemorat el 90è aniversari de la proclamació de la II República amb diverses activitats. La més destacada ha estat l’Acte Institucional que ha tingut lloc a primera hora de la tarda, davant el Monument a les Víctimes del Franquisme que hi ha davant el Cementiri Municipal.\nL’acte l’ha encapçalat l’alcalde de Blanes, Àngel Canosa (ERC), acompanyat del regidor d’ERC Albert Sanz, la regidora de Blanes en Comú Podem, Marian Anguita, del regidor del PSC Mario Ros i de la regidora de Junts per Catalunya Mia Ametller. El batlle ha llegit una declaració institucional, seguida per una ofrena floral –amb una composició que reproduïa amb flors els colors de la bandera republicana-, dipositada per l’alcalde, regidors i regidores, al peu del monument.\nDeclaració Institucional destacant els avenços socials de la II República\nLa declaració institucional s’enceta recordant com tal dia com avui de fa 90 anys Francesc Macià, va proclamar la II República, un gest que hores més tard va desembocar en la seva mateixa proclamació arreu del territori de l’estat espanyol. Aquesta fita va significar no tan sols la consecució d’altes quotes d’autogovern per Catalunya, sinó també diverses millores en els drets socials de les persones, així com la construcció d’una societat democràtica on la prioritat era el bé públic i la consecució de més llibertats.\nL’alcalde ha recordat que guanys com ara l’aposta per l’escola pública, les millores en sanitat i l’atenció a les persones; el reconeixement de les dones com a subjecte polític i amb dret a votar; els drets de la classe treballadora; i la normalització de la llengua i la cultura catalanes. També ha destacat la major rellevància del municipalisme en la vida política.\nEn aquest darrer sentit, ha tingut un record en especial pel seu antecessor en aquest càrrec, que va ser nomenat alcalde el 14 d’abril de 1931, Bru Centrich i Nualart. Per últim, també s’ha recordat especialment les persones a qui està dedicat el Monument a les Víctimes del Franquisme: «Avui l’Ajuntament de Blanes ha recuperat un acte institucional que es va celebrar per primera vegada l’any 2005, amb motiu de la inauguració d’aquest conjunt escultòric, dedicat a les víctimes del franquisme».\nEn aquest darrer sentit, s’hi ha referit com els «homes i dones que van haver de pagar amb la seva vida la defensa d’uns drets que darrerament semblen estar a la corda fluixa: la llibertat d’expressió, la opció de discernir d’un pensament imposat per la força, enlloc d’estar guanyat amb la força de la raó. Vagi per a totes aquestes persones aquest darrer pensament per cloure aquest acte tot desitjant, com de ben segur tots i totes vosaltres coincidireu, que no torni a haver mai més cap víctima, ni per una dictadura ni per raó de pensament, i en defensa dels valors democràtics simbolitzats en aquella república que la guerra civil va estroncar».\nLa bandera republicana a la façana de l’Ajuntament\nAl llarg de la jornada d’aquest dimecres, coincidint amb la proclamació de la II República del 1931, 90 anys més tard Blanes s’ha tenyit amb els colors de la bandera republicana, que llueix en diversos indrets. A primera hora del matí, els operaris dels Serveis Municipals s’han encarregat d’instal·lar una pancarta a la façana principal de l’Ajuntament de Blanes.\nLa pancarta duu la frase ‘Per aquells que van donar la seva vida per la Llibertat’, així com la coneguda declaració de la Revolució Francesa que va instaurar la república: ‘Llibertat, Igualtat i Fraternitat’. Està flanquejada per dues banderes republicanes que penjades als balcons que hi ha als dos costats de la pancarta, completant així una explícita declaració d’intencions.\nD’altra banda, des d’aquest mateix dimecres la Plaça Bru Centrich –el primer alcalde republicà de Blanes- llueix un banc pintat amb els colors de la bandera republicana. L’han instal·lat aquest matí els Serveis Municipals, després que fa uns dies el van retirar i desmuntar per pintar-lo. Està situat al costat dels altres bancs que també ha incorporat l’Ajuntament de Blanes durant aquests darrers mesos, pintats amb els colors que defensen la llibertat sexual i de gènere.\n← Ingresa en prisión un vecino de Lloret de Mar acusado de cuatro robos con fuerza en comercios de la población La Generalitat lloga 10 pisos a Lloret de Mar per a famílies de la Mesa d’emergències →


Maria Isable Mims: 'Erotisme' al Café de la Seu\nErotisme i color en l'obra de Maria Isabel Mims\nErotisme és una paraula que procedix del grec i amb que es designava a l'amor apassionat unit amb el desig sensual. Tal sentiment va ser personificat en una deitat: Eros\nEn el món dels objectes, l'erotisme pot confondre's amb el fetitxisme que és la derivació de la libido cap a objectes o parts del cos, de tal manera que la vista o una simple imatge real o mental d'eixa part del cos provoque en el fetitxista un desig sexual.\nL'erotisme és un dispositiu complex que comprén diversos components del subjectiu i el social i des de la bioquímica fins a l'art, que genera atracció sexual i que pot ser canalitzat adequadament per a aconseguir completa satisfacció de les persones, si no afecta de manera concreta negativament a altres.\nEsta clar que l'erotisme és l'arrel de l'art. Qui no recorda alguna pintura, escultura o arquitectura que tinga connotacions erotiques? En el món de l'art sempre s'ha estés a la busca de la bellesa del cos huma. L'erotisme en l'art es remunta a l'epoca prehistorica, de la qual es conserven relleus, gravats i estatues. Exemple d'aixo són les Venus o les pintures rupestres. Curiosament, estos símbols i figures servien per a explicar els misteriosos orígens de la vida humana. Ja des de la prehistoria, els objectes de culte rebien la forma d'organs sexuals.\nErotisme és el tema de l'exposició de María Isabel Mims al Café de la Seu, erotisme i color. Fins al 23 de novembre, els seus nus cobriran les parets del Café de La Seu.\nMés informació a la web www.cafedelaseu.com


Un error de Nike provocarà que el Barça tingui pèrdues milionàries\nBarcelona, Catalunya. Dimarts, 7 de juliol de 2020. 11:42\nActualitzat Dimarts, 7 de juliol de 2020. 13:29\nAquesta no està sent la temporada més tranquil·la de la història del Barça, precisament. La inestabilitat institucional -provocada pel cas de perfils falsos a les xarxes socials-, la situació esportiva de l'equip i les pèrdues derivades de la crisi del coronavirus han provocat que als despatxos del Camp Nou es visquin dies convulsos. I ara venen més turbulències.\nDivendres vam informar que Nike havia ordenat retirar la nova samarreta del Barça de les botigues oficials perquè aquestes es destenyeixen amb la suor i els productes de neteja. Un error majúscul -i un punt ridícul- que va provocar que el club hagués d'ajornar fins al setembre la presentació de la nova equipació. Les conseqüències no trigaran a arribar.\nLa nova samarreta del Barça / Footyheadlines\nSegons publica aquest dimarts Mundo Deportivo, el Barça, basant-se en registres de temporades anteriors, ha calculat que deixarà d'ingressar entre 15 i 25 milions pels dos mesos en els quals la samarreta no estarà a la venda, perquè no es podrà comprar de cap manera, tampoc des de les botigues que l'entitat blaugrana gestiona directament.\nL'error, segons la mateixa font, ha provocat que una part dels directius exigeixin inflexibilitat amb Nike i demanin que la firma nord-americana indemnitzi el club.\nNike vesteix el Barça des de l'any 1998 i ara té contracte fins al 2026. Aquest no és el primer episodi polèmic entre el club blaugrana i la marca.\nFutbol Alerta al Barça: Lautaro es queda sense clàusula El Nacional\nPolèmica Dani Alves, contra Sergio Ramos per l'escandalós penal a l'Athletic El Nacional


Una conferència de Sílvia Osuna inaugurarà el curs acadèmic de la UNED Girona - TotSalt\nInici Notícies Educació Una conferència de Sílvia Osuna inaugurarà el curs acadèmic de la UNED...\nDimarts 25 d’octubre a les 19h tindrà lloc la inauguració del curs acadèmic 2016-2017 de la UNED Girona. La ponència inaugural del curs acadèmic de la UNED anirà a càrrec de Sílvia Osuna.\nSílvia Osuna, és doctora en Química i premi de recerca científica FPdGi 2016, donarà el tret de sortida al curs 2016-2017 amb la lliçó inaugural “Els secrets dels catalitzadors de la vida”.\nL’acte serà dimarts 25 d’Octubre a les 19h a la Sala d’Actes del Centre Associat. Factoria Cultural Coma-Cros de Salt\nSílvia Osuna serà l’encarregada d’inaugurar el curs acadèmic 2016-2017 amb una conferència titulada “Els secrets dels catalitzadors de la vida”. L’acte, que tindrà lloc el dimarts 25 d’octubre a les set de la tarda a la Sala d’Actes de la Factoria Coma-Cros de Salt, comptarà també amb la presència de Montserrat Palma, directora del Centre Associat la UNED Girona; Jordi Viñas, alcalde de Salt; Albert Piñeira, president del Patronat de UNED Girona i diputat comarcal a la Diputació de Girona; i Beatriz Badorrey, secretaria general de la UNED.\nSílvia Osuna realitzarà la lliçó inaugural que es titularà “Els secrets dels catalitzadors de la vida”. La conferenciant és doctora en Química i forma part del grup de recerca Química Teòrica i Modelatge i Enginyeria Molecular (QTMEM) de l’Institut de Química Computacional i Catàlisi (IQCC) de la Universitat de Girona. La investigadora va ser guardonada amb el premi de recerca científica de la Fundació Princesa de Girona 2016.\nL’acte inaugural servirà també per presentar la memòria del curs acadèmic 2015-16, a càrrec de David Maldonado, secretari del Centre Associat UNED Girona; lliurar els diplomes als llicenciats, diplomats i graduats del curs anterior i també es farà un reconeixement als tutors que han cessat en les seves funcions per jubilació.\nArticle anteriorDemanen que s'aparti Girona SA d'Agissa\nArticle següentOrdre del dia del ple ordinari del dia 24 d’octubre de 2016 a Salt


Allà al pont de Liró – Fes Ta Festa – La cultura popular a la ràdio i a internet\n19 agost 2016Sons de la Tradició\nCançó narrativa o romanç: “Allà al pont de Liró”\nLa cançó narrativa o “romanç” és un capítol important del cançoner popular en general per tot el que té de creació literària. Ha tingut sempre la funció d’entretenir, de fer passar l’estona mentre es treballava a dintre o a fora de la llar. Era un sistema d’entreteniment en èpoques passades d’aquí que formin part del capítol del Lleure.\nAquestes cançons narratives, balades o romanços (se les pot nomenar de diferents maneres) s’han classificat de diverses formes: cançons històriques, cavalleresques, de lladres i bandolers, amoroses, religioses, de crims escabrosos, tràgiques, bucòliques, etc.\nAquí escoltarem el romanç que porta per títol: La Dama d’Alió però que comença, aquesta versió, dient: “Allà al pòrtal de Liró” Hem de tenir en compte que la variabilitat és un factor inherent a la cançó de tradició oral a causa de la mateixa transmissió oral. D’aquí que podem trobar moltes versions diferents d’una mateixa cançó amb canvis de noms propis, de topònims, i de matisos del mateix contingut.\nAquesta variant ens la va cantar la informant Joana Masip Franquet de La Bisbal de Falset a en Josep Crivillé i a un servidor –Ramon Vilar- l’any 1988.


- La Conselleria aportarà 165.000 euros per a fomentar la pilota valenciana\nEl Ple del Consell ha aprovat un conveni de col·laboració entre la Generalitat, a través de la Conselleria d'Educació, Cultura i Esport, i la Fundació de Pilota Valenciana amb la finalitat de fomentar la pilota valenciana i donar suport als campionats i trofeus oficials més importants del territori valencià.\nLa Conselleria aportarà un total de 165.000 euros per a finançar les despeses ocasionades en el desenvolupament d'aquests esdeveniments esportius.\nD'altra banda, la Fundació de Pilota Valenciana ha de presentar un projecte en matèria esportiva sobre els campionats i trofeus subvencionables amb un calendari i objectius previstos marcats, així com dur a terme posteriorment les actuacions necessàries per a organitzar-los.\nA més, la fundació assumeix el compromís de justificar adequadament les despeses produïdes per la realització de les actuacions esmentades. El termini de justificació conclourà el 27 de novembre de 2020. Per últim, ha de fer constar expressament, en totes les activitats, actes i publicitats, la col·laboració de la Generalitat. L'execució de les actuacions del conveni serà supervisada per la Direcció General d'Esport.


Ajuda’ns a fer d’Abrera una ciutat més saludable i participa en l’enquesta ciutadana de Salut!:: Ajuntament d'Abrera\nDIUMENGE, 25/07/2021 | 01:46 h\nAjuda’ns a fer d’Abrera una ciutat més saludable i participa en l’enquesta ciutadana de Salut!\nDins la preparació del Pla Local de Salut, des de l'Ajuntament volem conèixer els hàbits de salut i estils de vida que segueix la població d’Abrera. Aquest dimarts dia 17 de setembre posem en marxa una enquesta sobre salut dirigida a tota la població. Col·labora-hi!\nAquesta acció participativa té com a objectiu recollir informació que permeti conèixer els punts forts i tot allò a millorar en relació a la salut de la ciutadania d’Abrera. A partir d’aquestes dades es podran saber quins serveis i polítiques són més importants reforçar.\nL’enquesta es fa a peu de carrer per una enquestadora o enquestador. Tanmateix, també es pot respondre a través d'aquest web municipal fent clic aquí. (i a l'enllaç que trobareu a la part inferior d'aquesta pàgina). D'aquesta forma arribarem a més ciutadans i ciutadanes del municipi.\nL’enquesta és anònima, per tant no es demanarà cap dada personal, i totalment voluntària. La informació recollida només s’utilitzarà per fer estadístiques en l'àmbit del municipi. El qüestionari tracta diferents temes, com l’estat de salut, estil i ritme de vida, hàbits alimentaris, pràctica esportiva i preocupacions entorn de la salut de la ciutadania.\nPer la regidora de Salut Pública i Benestar, Sara Roca, amb aquest pla de Salut "tenim una oportunitat única per conèixer, no només la realitat actual, sinó les necessitats futures. D’una banda es podrà veure una radiografia de la salut; les mancances, necessitats, preocupacions, variables que més afecten el nostre benestar… De l’altra veurem les tendències en aquest sentit per poder treballar en les millors polítiques de salut per a tots i totes. El més important del Pla Local de Salut és que tothom participi en la seva elaboració, que totes i tots els veïns i veïnes se’l facin seu i es conscienciïn que la salut va més enllà de l’àmbit sanitari".\nEnquesta ciutadana de salut


Hi havia una vegada unes canonades roses... - Neteges Escobar\nhttps://escobarsl.com/wp-content/uploads/2018/10/sistema-tuberias.jpg 800 600 Neteges Escobar Neteges Escobar https://escobarsl.com/wp-content/uploads/2018/10/sistema-tuberias.jpg 18 octubre, 2018 4 novembre, 2019\nHi havia una vegada, una bonica ciutat on les canonades es van pintar de rosa… seria un bon inici de conte? Potser, però més que un conte, és una realitat. Us explico:\nAquesta ciutat es troba a Alemanya i és la preciosa Berlín. Cal tenir en compte, abans de començar, que un dels orígens del seu nom el deu a la combinació de BERL- (= pantà) i el sufix -in (= lloc). Lloc del pantà, així l’anomenaven els pobles passats eslaus.\nEnvoltada per llacs i amb el seu riu més important, el Spree. Això li concedeix el dubtós benefici d’estar construïda en una zona pantanosa, la qual evita qualsevol excavació per passar tubs o altres.\nSi Berlín se situa damunt d’un terreny ple d’aigües subterrànies, és fàcil pensar que la construcció de nous edificis no ha de ser gens fàcil. Quan comences a excavar, ràpidament trobem aigua i se’ns inunda els baixos de la parcel·la a treballar.\nAquesta aigua que ha inundat la part excavada ha de ser bombejada amb canonada a l’exterior, i aquí el perquè dels 50 km de sistema de canonades que podem veure, per sobre dels nostres caps, quan anem a Berlín. Un circuit de desguàs que comença sempre en una construcció i finalitza en un llac, riu o zona habilitada.\nPerò, per què canonades pintades de color rosa?\nHem de fer-nos a la idea que les canonades uneixen territoris que han estat separats durant anys per un mur, per aquest motiu, van voler que fossin un símbol d’unió i de renovació. Per aquest últim simbolisme es van pintar de rosa, un color que segons els psicòlegs de l’època era atractiu per als i les joves. A més, es mostrava una imatge de la ciutat més amable.\nActualment, ja podem trobar canonades de més colors, és a dir que el rosa ja no és exclusiu ni la seva funció és la de representar la unió de dues terres. Ara es veuen, per turistes i berlinesos, com una mostra artística.\nLes canonades són part de la nostra vida i “experiments” d’aquest tipus ens fan la vida més alegre, igual que unes canonades sanes ens fan la vida més fàcil a casa.\nPer això, guarda el nostre telèfon i si les teves canonades tenen mala salut i necessiten un desembussament, no et preocupis i deixa’ns que et donem una solució.


Ferienwohnung zur Stadtmauer Bad Bergzabern Alemanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 23 allotjaments a Bad Bergzabern.\nLuitpoldstr.32 1.OG, Bad Bergzabern, Bad Bergzabern, Alemanya, 76887 - Veure al mapa\nBen posicionat a Niederhorbach, Ferienwohnung zur Stadtmauer és un lloc ideal d'inici d'excursions a Bad Bergzabern. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nFerienwohnung zur Stadtmauer ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Ferienwohnung zur Stadtmauer és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Bad Bergzabern.\nTots els tipus de viatgers (12) Parelles (9) Famílies amb infants petits (3)\nAllotjaments a Bad Bergzabern


10 canvis per la cultura i espectacles - mesures 15 de març\n10 canvis per la cultura i espectacles – mesures 15 de març\nmarç 15, 2021 març 15, 2021 FestesMajors\t0 Comments\nLes mesures canvien des del 15 de març fins diumenge 28 de març: S’aixeca el confinament comarcal. La mobilitat estarà permesa per tot el territori Català sempre que es faci sol o amb la bombolla de convivència. Addicional també hi ha canvis i novetats de les mesures per la cultura i espectacles:\n10 canvis de mesures del 15 de març per la cultura i espectacles públics\nEs permeten activitats culturals que quedin fora de la programació habitual (canvi).\nS’aixeca la suspensió d’altres activitats extraordinàries com ara gales, cerimònies de lliurament de premis i festivals, entre d’altres. (canvi)\nEs permeten les activitats de cultura popular i tradicional sempre que (canvi):\nTroba totes les mesures de restricció actuals a protecció civil\n← La Sala Trono celebra aquest carnaval obrint dues noves funcions de ‘Laberint Striptease’ després d’exhaurir totes les entrades


Comprar productes per a la Higiene Bucodental (2) - La Bona Salut\n> Cosmètica Natural>Higiene Bucodental\nHi ha 108 productes.\nMostrant 25 - 48 of 108 elements\nDentifrici en Pols Menta - Perblan - 30 grams\nAmb aromes naturals que donen un agradable sensació de frescor.\n3,32€ 4,55€ -27%\nDentifrici en Pols Llimona - Perblan - 30 grams\nDentrífic Bio Blanquejant de Carbó Actiu Menta - My Magic MUD - 113 grams\nEn el nostre herbolari online pots comprar l'Dentifrici Bio Blanquejant de Carbó Actiu Menta de My Magic MUD.\nCarbó Actiu en Pols - My Magic Mud - 30 grams\nEn el nostre herbolari online pots comprar l'Carbó Actiu en Pols de My Magic MUD.\nRaspall de Bambú amb Carbó Actiu - My Magic Mud - 1 unitat\nEn el nostre herbolari online pots comprar l'Raspall de Bambú amb Carbó Actiu de My Magic MUD.\n6,26€ 6,95€ -10%\nFil Dental infusionat amb Carbó Actiu - My Magic MUD - 50 metres\nEn el nostre herbolari online pots comprar el Fil Dental infusionat amb Carbó Actiu de My Magic MUD.\nAloe Dent Children - Dentifrici Infantil - Optima - 50 ml\nProtegeix contra la placa, la tosca, mal alè, les càries i la malaltia de les genives.\n3,69€ 4,61€ -20%\nPols Dental Vermell - Ayurveda - 50 grams\nDentifrici a base de minerals i plantes que té cura en profunditat les dents i genives.\n6,90€ 7,26€ -5%\nCrema Dental Blanquejant Bio - Corpore Sano - 75 ml\nAmb Carbonat de calci i extractes naturals procedents d'agricultura biològica.\n5,22€ 6,52€ -20%\nPasta de Dents de Eucaliptus Bio - Urtekram - 75 ml\nSabor intens i refrescant a Eucaliptus. Envàs de 75 ml.\n3,78€ 5,18€ -27%\nPasta de Dents de Te Verd i Menta Bio - Urtekram - 75 ml\nSabor fresc de la menta amb una injecció de te verd. Envàs de 75 ml.\nPasta de Dents per a Nens Tutti Frutti Bio - Urtekram - 75 ml\nUn favorit entre els nens amb un sabor agradable i afruitat que fa que raspallar-se les dents sigui un joc de nens. Envàs de 75 ml.\nPasta de Dents Infantil Bio - Urtekram - 75 ml\nEls dentifricis de Urtekram estan fets amb guix (carbonat de calci) i NO contenen SLS / SLES (èsters d'àcid sulfúric) com surfactants.\nDentifrici Coco i Camamilla - Calmant - Jason - 119 grams\nEl gust refrescant de coco-camamilla deixa l'alè fresc i una profunda sensació de neteja.\nDentifrici Coco i Menta - Fortificant - Jason - 119 grams\nEl estimulant gust de coco i menta deixa l'alè exultantment fresc.\nDentifrici Crema de Coco - Blanquejador - Jason - 119 grams\nEl seu suau gust de gust de coco deixa l'alè fresc i dolç.\nDentifrici Kids Only Maduixa - Jason - 119 grams\nAquest dentifrici proporciona un agradable frescor fruiter a la boca dels nens i gràcies al carbonat de calci ajuda a mantenir les seves dents netes i forts.\nDentifrici Dentargile Romaní Bio - Cattier - 75 ml\nReforça l'esmalt dental, ajuda a eliminar la placa i enforteix les dents.\n5,91€ 6,95€ -15%\nDentifrici Eridene Alè Fresc Bio - Cattier - 75 ml\nRefresca l'alè de forma duradora gràcies a la menta i al julivert.\n7,01€ 8,25€ -15%\nDentifrici Eridene Blanquejador Bio - Cattier - 75 ml\nSense sulfats i sense fluor, aquest dentifrici blanquejador, amb un lleuger gust de menta.\nDentifrici Eridene Genives Sensibles Bio - Cattier - 75 ml\nEnforteix les genives gràcies a l'extracte natural de souak (escorça seca delnogal negre) i ajuda a eliminar la tosca i la placa dental.\nPasta Dental d'Aloe Vera Bio - Dr.Organic - 100 ml\nEl raspallat regular amb aquest dentífric ajuda a calmar i restaurar les genives, protegeix dels bacteris, una de les principals causes de la placa i la tosca.\n4,69€ 6,25€ -25%\nEsbandida Bucal d'Aloe Vera Bio - Dr.Organic - 500 ml\nAquesta formulació proporciona una protecció total i una acció de neteja natural i restauradora.\n6,49€ 8,65€ -25%\nTots els fabricantsPerblan (2)Dr. Organic (6)My Magic MUD (6)Activozone (1)Schüssler (3)Ayurveda (5)Cattier (9)Corpore Sano (7)Dabur (1)Equisalud (1)ESI Laboratorios (6)Himalaya Herbals (7)Hübner (1)Ifigen (1)Irisana (4)Jason (10)Manuka Health (1)Natura House (2)Natysal (2)Nuby (2)Optima (7)Organique by Himalaya (1)Pirinherbsan (1)Propolmel (1)Sanitas (1)Santiveri (2)Specchiasol (2)Urtekram (6)VenPharma (1)Vogel (2)Weleda (7)


El nostre pa de cada dia...: Viatge llarg i sopar a corre-cuita.\nEs pot dir que avui m’he passat el dia al cotxe, per raons de feina he tingut que anar fins al país Basc i tornar, es clar he arribat a les 11 de la nit a casa, força cansat, el Cafè ja era tancat per anar-hi a fer un mos i he optat per relaxar-me i menjar quelcom apetitós i obrir-me una ampolla de vi, ha estat un Cabernet del Penedès, cap cosa de l’altre mon, però que passava bé.\nHe posat a l’olla brou que tenia congelat i en arrencar el bull he afegit un grapat de cigrons i una bona porció de macarrons, en ser cuits, he tirat tot remenant un ou batut amb un raig de llet i una bona porció de formatge ratllat, emmental. A taula una empolsinada de pebre negre recent molt, m’he quedat ben tip, que es plat que fa coixí. He llegit una mica i cap a dormir, que la feina continua i demà cal matinar.\nPublicat per Pere Sans (coc) a 1:17