-\tTancar les aixetes mentre no fem servir l'aigua.\n-\tReparar les aixetes que perdin aigua.\n-\tIncorporar a les aixetes airejadors. Són barats i senzills de col•locar, ja que s'enrosquen a les mateixes aixetes i redueixen el consum fins a un 50%.\n-\tDutxar-se en comptes de banyar-se.\n-\tGuardar en un recipient l'aigua que surt freda mentre esperem la calenta. Es pot regar les plantes amb aquesta aigua.\n-\tFer servir la rentadora i rentavaixelles a plena càrrega.\n-\tNo fer servir el vàter com a paperera.\n-\tUna bona part de l'aigua que s’utilitza a la cuina (netejar i rentar aliments, bullir o cuinar al vapor). Aquesta mateixa aigua es pot fer-la servir per regar les plantes.\n-\tNo utilitzar la mànega per rentar el cotxe. El més recomanable és portar-lo a un túnel de rentat, ja que disposen d’instal•lacions que reciclen l'aigua. Si no, procurar rentar-lo amb una esponja i una galleda.\n-\tAl jardí és recomanable instal•lar-hi sistemes de reg adients.\n-\tCuidar la piscina tot l'any! És important no abandonar el manteniment de la piscina a l'hivern. Existeixen tractaments d'hivernatge, que permeten mantenir-ne la qualitat fora de la temporada de bany sense haver de buidar-la.\n-\tLa instal•lació d'un cobertor és una de les mesures més eficaces per reduir el consum d'aigua en una piscina. Per una banda, poden arribar a reduir l'evaporació fins a un 70% i, per l'altra, eviten les gelades a l'hivern i l'entrada de matèria orgànica. Existeixen, doncs, cobertors d'estiu i d'hivern.\n-\tA les piscines, instal•lar equips de filtratge amb baix consum d'aigua en rentatges i equips de prefiltratge eficients, per efectuar el tractament químic adient i continuat, tant en la temporada d'estiu com en la d'hivern. També es poden instal•lar mecanismes per reutilitzar l'aigua dels rentatges per a altres usos guardant-la en un dipòsit.\n-\tRecollida d’aigües pluvials.\n-\tRecollida d’aigües grises i el seu ús per a les cisternes del vàter.


Recuperen el cos de la l'excursionista morta a la Garrotxa - El Gerió Digital\nEl dispositiu s'ha fet amb un helicòpter\nDimarts, 3 d'abril de 2018 11:15h\nEls Bombers traslladant el cos sense vida de l'excursionista desapareguda a l'Alta Garrotxa © ACN\nEl dispositiu de recerca format per Mossos d'Esquadra i Bombers ha permès recuperar el cos de la dona trobada morta ahir dilluns a la tarda a Montagut i Oix, a l'Alta Garrotxa. La policia ha confirmat que es tracta de l'excursionista, de 43 anys, que havia desaparegut des de diumenge a la zona de Sadernes (Garrotxa) on havia anat a fer una ruta de muntanya amb la seva parella.\nUn helicòpter s'ha traslladat fins al lloc, de molt difícil accés, per acostar els efectius del rescat i posteriorment traslladar el cadàver fins a l'heliport d'Olot. La dona es va localitzar a la zona de la Font del Sant, a baix d'una cinglera, i aquest matí s'ha hagut de desbrossar l'indret per poder accedir-hi.\nHi han treballat agents de la comissaria d'Olot, la unitat de muntanya i també de la unitat d'investigació per aclarir les causes de la mort. Un cop s'hagi fet l'aixecament del cadàver a Olot, el cos es traslladarà a l'Institut de Medicina Legal de Girona on es farà l'autòpsia.\nEl dispositiu per recuperar el cos ha començat a les vuit del matí d'aquest dimarts des del Parc de Bombers d'Olot. El rescat s'ha fet amb agents de Bombers de la Generalitat i Mossos d'Esquadra, que s'han traslladat en helicòpter fins al lloc on ahir a la tarda es va localitzar el cos de la dona desapareguda des de diumenge. Abans de trobar-la, el dispositiu de recerca ja havia recuperat una motxilla vermella i un mocador de coll que pertanyien a la dona. L'indret on la van trobar ja sense vida és de molt difícil accés, situat a una cinglera d'uns 200 metres de desnivell, amb molta vegetació. Aquest fet, sumat a les poques hores de llum que quedaven per poder treballar amb els mitjans aeris, van obligar a posposar la recuperació del cos fins aquest dimarts. De fet, aquest matí s'ha hagut de desbrossar la zona per poder-hi accedir amb l'helicòpter.\nLa parella havia anat a Sadernes, a l'Alta Garrotxa, a fer una ruta d'uns dies equipats amb una tenda de campanya per fer nit en diferents punts. Segons ha pogut saber l'ACN, van caminar des de la Gorga de la Muntada, passant per Talaixà i fins a Baumes d'Uja, on haurien pogut fer nit. Després haurien continuat fins al Molí de Morató, Sant Julià de Ribelles , la Comella per acabar acampant a la Font del Sant on hi ha una esplanada. Aquest últim indret és on van fer l'última nit, on van deixar la tenda.\nSegons va explicar la seva parella, un home d'entre 50 i 60 anys i bon coneixedor de la zona, la dona va sortir a passejar el diumenge i ja no va tornar. Després que es donés l'avís de la seva desaparició, els Bombers van acabar localitzant-la ahir a la tarda al fons d'una cinglera d'uns 200 metres de desnivell. La dona hauria caminat uns quinze minuts des de la tenda i, per causes que es desconeixen i que ara els Mossos d'Esquadra estan investigant, va caure al fons on l'endemà dilluns la van trobar morta. Aquesta és una ruta que requereix tenir bons coneixements per poder-hi arribar.\nL'aixecament del cadàver, a l'heliport d'Olot\nQuan faltaven pocs minuts per les deu del matí, l'helicòpter s'ha enlairat i s'ha dirigit a la zona per recuperar el cos i portar-lo fins a l'heliport d'Olot, situat a les instal·lacions del parc de Bombers. Uns vint minuts després, ha retornat amb el cos sense vida de l'excursionista i s'ha traslladat a l'interior de l'edifici. Al cap d'una estona, s'ha procedit a fer l'aixecament del cadàver.\nA dos quarts d'una, una furgoneta de la funerària se l'ha endut per portar-lo fins a l'Institut de Medicina Legal de Girona. Allà es farà l'autòpsia que ha de determinar amb més exactitud la causa i les circumstàncies de la defunció.


Es dóna el tret de sortida a l'Ictiòpolis\nAvui s'ha fet la presentació als mitjans de comunicació del nou mòdul del Museu de la Pesca, l'Ictiòpolis, que demà obrirà finalment les seves portes. El Museu de la Pesca és l'únic d'aquesta temàtica a Catalunya, i explica diferents aspectes del peix i del món pesquer. Aquest projecte s'ha de convertir en un dels eixos importants de Palamós, degut a la vinculació que el poble ha tingut sempre amb el mar. Manel Cerdà. Deu anys més tard de l'inici del projecte i després de diferents retards degut a petits detalls per tal d'acabar l'obra, finalment el nou mòdul del Museu de la Pesca, l'Ictiòpolis, obrirà les portes al públic demà, tot i que avui encara hi havia alguns detalls per enllestir. La inauguració oficial serà demà a les dotze del migdia, i comptarà amb la presència del president de la Generalitat de Catalunya, Jordi Pujol.\nDurant tot aquest cap de setmana el museu farà unes jornades de portes obertes, i a partir de dimarts que vé ja funcionarà amb total normalitat. El museu estarà obert durant l'hivern tots els dies menys dilluns, de deu a dues del migdia i de quatre a set de la tarda. Les entrades valdran un euro i mig o bé tres euros, segons el comprador.\nSentim a l'alcalde de Palamós, Jordi Pallí, comentant la inauguració del port.\nTALL ICTIOPOLIS 3\nEl museu és l'únic del mediterrani dedicat a la projecció i a la divulgació del món pesquer, i fa un repàs de com ha evolucionat el món de la pesca al llarg de tot el segle, mostrant les diferents formes i els diversos estris de pescar. També para atenció al present i vol fer una reflexió al final del recorregut sobre el futur que espera a la pesca, amb rètols explicatius en diferents idiomes. A més a més hi ha identificades les espècies més importants que es poden pescar a la zona, i el museu també vol ser un homenatge a tota la gent que viu del mar, que també té el seu espai reservat a l'Ictiòpolis.\nSentim al director del museu, Miquel Martí, que diu que és una aposta cultural, social i de promoció del municipi.\nTALL ICTIOPOLIS 2\nEn total, l'Ictiòpolis ha costat més d'un milió dos-cents mil euros, poc més de dos-cents milions de pessetes, i ocupa uns mil metres d'exposició. Hi ha un espai dedicat a exposicions temporals, que de moment mostra fotografies de la història del món pesquer.\nL'alcalde, Jordi Pallí, ha destacat que el món pesquer sempre ha estat un dels motors del poble, i que a més a més ha participat activament en el projecte, ja que la majoria són objectes cedits per particulars.\nSentim a l'alcalde Jordi Pallí.


Tota l'oposició hi ha votat en contra, excepte el Fòrum Astúries i UPyD, que s'han abstingut. Ara, un cop aprovat, el projecte de llei es remetrà al Senat, on els grups podran presentar-hi esmenes. Si se n'aprova alguna, el text tornarà al Congrés per rebre l'últim vistiplau; si no, s'aprovarà directament a la cambra alta.\nRedacció 10/10/2013 - 06.29 Actualitzat 10/10/2013 - 21.38\nEl Congrés dels Diputats ha aprovat, gràcies a la majoria absoluta del PP, la LOMCE, la polèmica reforma educativa del ministre José Ignacio Wert, malgrat que l'oposició ja ha anunciat que la derogarà tan bon punt en tingui l'oportunitat. Una llei que fixa el castellà com a llengua vehicular de l'ensenyament a tot l'Estat i que inclou itineraris flexibles a quart d'ESO, segons si es vol continuar fent Batxillerat o FP; la potenciació de les matèries instrumentals de matemàtiques, llengua i idiomes, i les avaluacions finals en acabar cada cicle, que s'unificaran i fixaran des de Madrid.\nLa majoria parlamentària dels populars ha possibilitat l'aprovació del projecte de llei. La reforma educativa, que ara passa al Senat, ha tirat endavant amb els vots favorables del PP, l'abstenció d'UPyD i el Fòrum Astúries i el vot en contra de la resta de l'oposició. En total, el resultat ha estat de 182 vots a favor, 137 en contra i dues abstencions.\nWert manté la defensa de la llei\nEl ministre Wert no s'ha mogut ni un mil·límetre de la seva posició i n'ha tornat a fer una defensa aferrissada. En la seva intervenció al Congrés, Wert ha recorregut a l'informe PISA d'adults per justificar la necessitat de canviar la llei educativa i ha insistit que la llei orgànica de millora de la qualitat de l'Ensenyament no ataca la immersió lingüística ni suposa cap menysteniment per les llengües cooficials. "No és just ni és cert dir que hi ha un menysteniment de les llengües cooficials", ha manifestat perquè "aquesta és la primera llei educativa que atorga a tots els efectes que les llengües cooficials tenen el mateix tractament que l'oficial a tot l'Estat". Sobre la immersió a Catalunya, ha admès que "és cert que hem tractat la qüestió del castellà com una qüestió de drets", "però no que hi hagi un atac a la immersió"\nSegons el ministre, la LOMCE simplement s'ajusta als dictàmens del Tribunal Constitucional per garantir el "dret" a l'escolarització en castellà i recull les condicions en què es pot aplicar la immersió lingüística "per evitar litigis en el futur".\nEl titular d'Educació també ha negat que l'establiment de les assignatures troncals per part del Ministeri impliqui una "recentralització" del sistema educatiu. "El fet que l'Estat defineixi els currículums de les assignatures troncals no entorpeix que les administracions educatives i els centres resulti més ampli que en la llei anterior", ha dit.\nPacte per derogar-la quan el PP no governi\nAquesta és la reforma educativa que neix amb més oposició de la democràcia. L'oposició considera que la llei no solucionarà els problemes que té plantejats l'educació i, de fet, ha segellat un pacte per derogar-la quan canviï la majoria parlamentària. Consideren que la LOMCE ataca la igualtat d'oportunitats, suposa un retrocés en la qualitat educativa i transgredeix les competències autonòmiques.\nEl secretari general del PSOE, Alfredo Pérez Rubalcaba, i altres representants dels partits de l'oposició -excepte UPyD, Fòrum Astúries i UPN- s'han unit a les portes al Congrés per manifestar, juntament amb la Plataforma Estatal per l'Escola Pública, el seu rebuig a la LOMCE. Rubalcaba ha defensat que la llei orgànica educativa (LOE), aprovada el 2006, comptava amb el suport de tots els grups parlamentaris, menys el PP.\nLa Generalitat ha estat, des del primer moment, qui ha mostrat una de les posicions més bel·ligerants contra aquesta reforma educativa, pel qüestionament de la immersió lingüística i la invasió de competències, i ja ha avançat que la portarà al Constitucional quan s'aprovi definitivament.\nAquesta serà la setena reforma educativa de la democràcia espanyola. Un cop aprovada, el projecte de llei es remet al Senat, on els grups podran presentar-hi esmenes. Si se n'aprova alguna, el text tornarà al Congrés per rebre l'últim vistiplau; si no, s'aprovarà directament a la cambra alta.\nUna reforma educativa sense consens\nAprovació de la polèmica LOMCE al Congrés


Granados (PSC) diu que sense un confinament domiciliari "no està justificat" ajornar el 14-F\nActualitzat 13/01/2021 12:36 CET\nLa vice-primera secretària del PSC i portaveu dels socialistes al Parlament, Eva Granados, ha assegurat aquest dimecres que sense un confinament domiciliari per la pandèmia del coronavirus "no està justificat" ajornar les eleccions catalanes que estan previstes el 14 de febrer.\nDurant la seva compareixença en la Diputació Permanent del Parlament després de la del Govern sobre la gestió de la pandèmia, ha defensat que és responsabilitat de la Generalitat garantir que els espais de votació siguin segurs i que es puguin adaptar, tal com s'han adaptat els altres sectors afectats per la pandèmia, com comerços o escoles.\nHa recordat que s'han celebrat eleccions des de setembre a més de 60 països --segons les seves dades-- i que a Portugal està previst celebrar eleccions presidencials el proper 24 de gener: "Hi ha llocs on la pandèmia no ha suspès la democràcia".\nD'altra banda, ha alertat que el procés de vacunació no pot generar una "falsa sensació de seguretat", motiu pel qual ha apel·lat a la responsabilitat de la ciutadania i a mantenir les mesures de protecció i prevenció del coronavirus.\nGranados també ha acusat el Govern de "centrifugar responsabilitats" i d'actuar unilateralment amb el tancament perimentral del Ripollès i la Cerdanya (Girona), i ha demanat mesures més consensuades amb les altres administracions i amb els ens locals.


TRADICIONS DE CASAMENT: SE US PERMET TIRAR ARRÒS ALS CASAMENTS - CONSELLS DE PLANIFICACIÓ\nPrincipal Consells De Planificació Està completament bé llançar arròs a les noces (només FYI)\nEstà completament bé llançar arròs a les noces (només FYI)\nEls rumors sobre els ocells i l’arròs no són exactament certs. FOTOGRAFIA LINDSAY MADDEN\nActualitzat el 5 de novembre de 2018\nLlançar arròs quan els recentment casats surten de la seva cerimònia o recepció ha estat una tradició de casament durant molt de temps. Per què l’arròs? Aquest petit gra delicat i propici es considera un símbol de prosperitat, bona fortuna i fertilitat, per la qual cosa es pot donar a la parella feliç la forma perfecta d’iniciar-los en la seva nova vida junts.\nPerò recordeu tot això de l’ocell? El rumor que els ocells menjarien arròs llançat a les noces i, posteriorment, esclatà (perdó pel visual) es va tornar tan problemàtic que el 1985 es va aprovar una legislació estatal que prohibia el tradicional llançament d'arròs. Bé, des de llavors, els ornitòlegs han pesat molt per dir que això no és realment una cosa; mai no l’havien vist passar. (Hi ha cap xef a la casa? Aparentment, l’arròs no pot expandir-se i, per tant, perjudicar els ocells que se’n mengen sense haver estat cuinat primer).\nLa moral de la història: si fer que els vostres convidats facin ploure amb arròs quan sortiu de la cerimònia o la recepció és una part innegociable de la vostra visió de casament, aneu-hi. Voleu evitar que els hostes rellisquin grans i un enorme embolic al vostre lloc? Omet l’arròs de la botiga de queviures i opta per un tipus especial arròs de casament ecològic que es dissol en aigua i es trenca quan es trepitja.\nNo us agrada fer un arròs tradicional? Proveu confeti, bombolles, pètals de flors o algun d’aquests altres divertits sortides de casament alternatives .\nanell de noces mà dreta o esquerra\nvestit de núvia de color porpra\ncom lligar un windsor\nparaules per a una targeta de casament


ESCAPADA A LA GARRIGA - Tendències\nAllunyar-se per a distanciar-se. Distanciar-se per a trobar-se. I acabar trobant-se a un mateix. Nombrosos beneficis són els que comporta sortir esporàdicament de la ciutat i de la rutina que ens consumeix. I per això us portem una preciosa escapada molt a prop de Barcelona.\nAproximadament a 40 quilòmetres de la ciutat comtal es troba La Garriga, un municipi del nord de la comarca del Vallès Oriental. Forma part del Parc Natural del Montseny i pel poble transcorre plàcidament el riu Congost, un afluent del Besòs recuperat ambientalment les últimes dècades.\nLa Garriga compta amb una rica història que va des del paleolític fins als temps de l’antic Imperi Romà. Els romans es van establir aquí durant quatre segles, des del I aC fins al IV aC, tal com es recull a les ruïnes de la vil·la romana de Can Terrers (declarada Bé Cultural d’Interès Nacional) i de Can Noguera. A finals del segle XIV es va començar a formar un nucli urbà on actualment es troba la plaça de Santa Isabel i que va acabar esdevenint en l’actual poble.\nAl passeig trobem diversos edificis d’arquitecura modernista construïts per la burgesia catalana, que a principis del segle XX va establir aquí el seu lloc d’estiueig a causa de la proximitat amb Barcelona, el bon clima i, especialment, les aigües termals del territori.\nAquestes aigües tenen una composició química una mica diferent a la de l’aigua convencional, ja que és rica en bicarbonat (167 mg / l), clorur (71,8 mg / l) i sodi (140,7 mg / l), la qual cosa li confereix propietats mineromedicinals molt beneficioses per a la pell i la circulació sanguínia.\nA l’hora de visitar La Garriga us recomanem que us deixeu portar pel seu ric patrimoni i llocs d’interès com el conjunt modernista d’Illa Raspall i l’edifici Can Raspall, l’església de la Doma, el refugi antiaeri de l’estació o el nucli antic .\nTambé podreu realitzar excursions i fer llargues passejades pel seu bellíssim entorn rural i natural (recomanem fer la ruta fins al Santuari de la Mare de Déu de Puiggraciós, des d’on trobareu unes espectaculars vistes), que fan de La Garriga una ubicació ideal per allunyar-se del soroll i trobar la tan cotitzada tranquil·litat.


gatzara (v 1.3): de febrer 2008\nAmb dies grisos com els de huí, necessitem una nota de color per a que tirar endavant no coste tant. Esta nit amb Xavi Castillo ja en tindrem suficient però ara de matí és hora de posar-se el 'xute' cromàtic de l'anunci d'una coneguda marca de televisors. En campanyes anteriors, soltaren milions de pilotetes pels costeruts carrers de San Francisco i ara li toca a Nova York patir una invasió de conillets... i si a banda, posen de banda sonora als primers Rolling, el cel està més prop que mai dels nostres dits. Vegeu amb els vostres ulls!!\nPublicat per gatzara a 11:42 Cap comentari:\nJa que queda poc de calvari, i com que no la podeu signar físicament, aci teniu l'oportunitat de signar-me virtualment l'escaiola, els pasos a seguir són:\nAbaixar-se la foto.\nObrir-la amb paint (també podeu usar software lliure que faça la mateixa funció que este de Bill Gates)\nSignar-la i enviar-la a curigi@hotmail.com\nSi algú ho fa jo aniré penjant cada dia com va quedant, i sinò continuarem amb el post de mariola verda\nPublicat per curigi a 18:49 Cap comentari:\nRepoblació a càrrec de Mariola Verda\nEl proper diumenge 24 de febrer a partir de les 10 del matí l'associació Mariola Verda amb la col·laboració de l'Ajuntament de Bocairent realitzaran una repoblació pels voltants del cementeri. Tot el poble queda convidat a acudir i participar d'aquest acte que commemora el Dia de l'Arbre.\nAhir per la nit la vaig escoltar sencera i no me la lleve del cap. És de Camaron, la lletra és d'un poema de Lorca i participen acompanyants com Kiko Veneno. Una passada!... Tinc un alumne en l'institut que és forofo i ja li demanaré referències.\nPublicat per gatzara a 11:12 Cap comentari:\nSón tots els que estan però no estan tots els que són\nDesprés d'unes festes convulses com les d'enguany, té molt de mèrit una foto com l'adjunta. Tot i que no estem tots (trobem a faltar a sentum, nousseb, Pirata o Figueres), aplegar a reunir tanta gent després de la Retreta és de molt de mèrit. Passat ja el dia d'Altes i Baixes toca baixar el pistó fins Pasqua o no (Falles i el motoret del Greenwich emeten uns cants de sirena que és impossible resistir-se'n). Per últim, molt de sentiment anti-fester però curigi el dia Moros i Cristians va atrinxerar-se davant dels Estudiants i va defendre la posició amb les ungles com si fos un pivot bregant en la final del Trofeu de Basquet del Patronato.\nAprofitant la conjuntura, des d'ací un reconeixement a tots aquells que sentim el bàsquet amb cor verd-i-negre, perquè huí és el nostre dia i ens venen a la memòria noms com els de Margall, els germans Jofresa, Villacampa, etc. Visca la Penya!!\nPublicat per gatzara a 23:34 Cap comentari:\nPublicat per gatzara a 12:24 Cap comentari:\nL'home del temps informa...\nXiquets, que això va de bo i no és possible ja cap marxa enrere. Els talla-rotllos de cabanyueles, caputxins i misticades diverses un any més s'hauran de deixar els mals presagis a casa perquè per totes bandes anuncien absència de pluja i oratge típicament hivernal. Com a mostra les prediccions de l'Institut Nacional i d'OratgeNet. Des d'ací, fem una crida per a què tots, en la mesura de les seues possibilitats, tracten de gaudir de les festes. Queda clar que podem viure situacions molt canviants però l'esperit de festa només és un i cal treure'l a relluir per estes dates. El campanar està a punt de voltejar i des d'ací m'avance per a cridar: VITOL AL PATRÓ SANT BLAI!!!


Bloc d´un Metge de Família: Canvi Climàtic. Encara podem fer alguna cosa!!!\nCanvi Climàtic. Encara podem fer alguna cosa!!!\nLa mitjana anual europea de les temperatures atmosfèriques ha augmentat 0,3-0,6°C des de 1900.\nD'acord amb els models climàtics, es preveuen nous augments, per sobre dels nivells de 1990, fins a prop de 2°C per a l'any 2100, amb increments superiors al nord d'Europa en comparació amb el sud.\nEntre les possibles conseqüències, es contemplen: l'elevació del nivell del mar, tempestes més freqüents i intenses, inundacions i sequeres, així com canvis en la biosfera i en la productivitat d'aliments.\nLa gravetat d'aquestes conseqüències dependrà en part del grau en el qual s'implementin les adequades mesures d'adaptació durant els pròxims anys i dècades.\nTots tenim l'obligació de deixar un planeta a les futures generacions en la millors condicions possibles per al desenvolupament de la vida, és per això pel que hem de conèixer què és el que està passant amb el canvi climàtic, per a així poder aportar el nostre gra de sorra en la millor conservació de lacasa de tots, el nostre planeta Terra.\nAqui teniu un video, de lo fantàstic que és la nostra terra!!!. Tenim 3 minuts per disfrutar d´un planeta que és molt bonic i que l'hem de cuidar!


coses de la vida: julio 2011\nA vegades la vida passa males jugades, o com deia un amic, la vida possa a tothom al seu lloc ... Ara fa just un any, el protagonisme d'aquest post també ho era de les nostres vides.\nEll era algú important en la meva vida, i que sempre m'havia tractat d'una forma molt especial, però fent-me sentir sempre d'allò més bé. Ara fa un any, els actes es van tergiversar, i els sentiments d'empatia que em despertava es van transformar en ràbia, majoritàriament. Especialment tot això es va remoure, pel trastorn que a casa va comportar, i les nits sense dormir del meu pare.\nLa cosa està en que aquest any, a la nostra casa es torna a parlar del protagonista, aquest cop perquè no es troba bé. En el moment que vaig saber-ho, em van venir els records de tots aquells anys de la meva infància ... quan la malaltia es fa present les emocions i les rancúnies es transformen ...\nEn fi, que li desitjo el millor, de tot cor, i perquè se que ell també m'ho desitja a mi ...\nEnviat per laura sarri a 18:55 No hay comentarios:\nAvui he conegut la mare d'un nen amb la mateixa malaltia que jo, això et genera un sentiment de tristesa.\nUn altre nen, no diré que tindrà una vida difícil, perquè no serà així! però si que haurà de lluitar molt per defensar i aconseguir allò que voldrà ...\nCada vegada que sento que neix un nen amb la meva discapacitat també penso que potser cada lluita, cada esforç i victòria aconseguida te més sentit, ja no tant per mi sinó per ells, ...\nEnviat per laura sarri a 21:08 No hay comentarios:\nsaber-ne o no saber-ne, aquesta és la qüestió! VII\nNo em sento orgullosa de mi mateixa, ho sé que no ho fet bé!\nCada vegada que anomeno la revista a algú, em pregunten "però no ho havies deixat?" i també em diuen altres coses com "no t'entenc! Després de queixar-te tant i hi continues ..."\nJo tampoc ho entenc, m'he deixat guiar per no saber dir que no o no voler dir que no. Espero almenys haver aprés alguna cosa encara que no n'estic molt convençuda.\nTambé, em van dir "confio en que no ens tornarà a passar", que vols que et digui! jo no hi confio tant doncs. Em conec, se que es pot tornar a donar l'ocasió i tornar a succeir, perquè la llibertat d'expressió és un eix a defensar, i perquè continuo pensant que no va ser correcte censurar ... El que espero i confio no torni a passar-me, és la forma de gestionar-ho, principalment no caure en el nivell dels altres i se més valenta davant les meves conviccions.\nEn fi, em sap molt greu haver decebut a algunes persones no sent ferma en les meves decisions però segur que ho enteneu!!!!!!!!!!!!\nEnviat per laura sarri a 13:13 No hay comentarios:\nun petit pecat ...\nque maca que està .....\nEnviat per laura sarri a 12:45 2 comentarios:\n"Parles amb algú qualsevol, quan en un determinat, notes les seves mirades. Miren l'escot generós que portes i veus com la mirada va baixant més enllà d'allò que es veu.\nTu no pots evitar mirar la seva mirada, i en aquell moment penses en els seus pensaments. Els teus pensaments i els seus es creuen mentre continueu parlant de coses banals.\nEn cap moment et desagrada tenir aquelles idees, saps que només estan en la teva ment, potser ell no està pensant res, potser només ha estat un flaix difícil de controlar. Tot i això, t'enorgulleix saber que encara pots provocar moments d'esbarjo, sense que aquest moment vagi més enllà.\nContinues la conversa, ara encara et trobes més endinsada al teu somni, i quasi per inèrcia, continues aquella conversa que en el fons t'interessa ben poc.\nDesprés d'una estona, te'n vas. Notes la seva mirada mentre t'allunyes, però no et gires, no t'atreveixes a girar-t'he, no fos cas, que aquell moment, aquell núvol imaginatiu que t'havies format es transformes en alguna cosa real.\nTots dos camineu, torneu amb la vostra realitat, i demà res d'allò serà recordat."\nCom sempre a l'estiu es quan menys cas et faig però, ja se que tu tot m'ho perdones i no m'ho tens en comte ...\nAquests dies per diversos motius he tingut, tal i com es diria el cor dividit alhora de posicionar-me, per sort, en tots els casos, són temes que no m'afecten a mi directament ... podríem dir, "temes de tertúlia" ...\nEl primer d'ells, és sobre un jove del meu poble que ha fet un acte delictiu, i parlant sobre el tema, jo que sóc del ram social, vaig acabar concloent que passi el que passi, vaig on vagi, el futur d'aquest noi és molt incert ... i jo mateixa dono una resposta negativa a la pregunta, la presó reinsereix??\nUn altre dels temes encara es troba més lluny del meu abast personal, es tracta dels toros i corrides de bous, és contradictori prohibir una cosa i acceptar l'altra? es ser menys català estar en contra dels bous? s'ha de ser d'aquelles terres per entendre que significa? ... jo sincerament no m'agraden cap de les dues coses ...\nAh!!!!!!!! i ara menjo cavall!!!\nI per últim, una altra de les contradiccions del cor, es tracta de l'ESCLAT, com es que no he marxat? m'he deixat convèncer o no feia falta? m'enganyo a mi mateixa dient que així no ha guanyat qui és creia guanyador? o si que ha guanyat ell? ... Per una part, no estic orgullosa de mi mateixa, ... he faltat als meus principis, allò que segons jo mateixa dic, és tant important!\nAIiisss a vegades amb la boca tancada estic més guapa!\nEnviat per laura sarri a 19:41 No hay comentarios:\nsaber-ne o no saber-ne, aquesta és la qüestió! VII...


L'Institut d'Estudis Catalans expressa la seva preocupació\npels esdeveniments que afecten l'Institut Ramon Llull\nEl Consell Permanent de l'Institut d'Estudis Catalans, en la reunió ordinària del dia 13 de maig de 2004, ha acordat per unanimitat expressar públicament la preocupació pels darrers esdeveniments que afecten l'Institut Ramon Llull.\nSubratlla que fa aquesta manifestació considerant únicament els efectes negatius que poden tenir per a la projecció de la llengua i la cultura catalanes; que no entra, doncs, en cap altra mena de valoració.\nLamenta que s'hi hagi perdut la participació de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears i, que, per tant, no serà fàcil que se n'hi pugui integrar cap altra de la mateixa llengua, com s'estableix en l'article 1 dels Estatuts de l'Institut Ramon Llull.\nEl Consell Permanent de l'Institut d'Estudis Catalans vol fer públic aquest sentiment, més pregon encara pel fet que l'article 5.4 dels Estatuts esmentats determina que «L'Institut Ramon Llull procurarà mantenir relacions de cooperació i col·laboració estables amb l'Institut d'Estudis Catalans i amb la Institució de les Lletres Catalanes, ...».\nAltrament, nou dels membres del Patronat de l'Institut Ramon Llull són membres també de l'Institut d'Estudis Catalans.\nEl Consell Permanent de l'Institut d'Estudis Catalans té, tanmateix, l'esperança que es recuperi el procés de consolidació de l'lnstitut Ramon Llull, en benefici de la projecció exterior de la llengua i la cultura catalanes, i de les relacions estretes entre tots els territoris que tenen en comú l'idioma.\nFinalment, el Consell Permanent de l'Institut d'Estudis Catalans manifesta la disponibilitat a contribuir en tot allò que pugui ésser útil per a salvar l'actual situació que travessa l'Institut Ramon Llull, òbviament des de possibles accions que tinguin a veure exclusivament amb les funcions pròpies de l'Institut d'Estudis Catalans, és a dir, la investigació científica i, principalment, la de tots els elements de la cultura catalana.\nData de la declaració: 13 de maig de 2004


Expedició Everest 1997\nResum de l'expedició que l'equip va fer a l'any 1997\nPer fi!… després de dos anys de tasques diverses cercant el pressupost i el material necessari, el dia 18 d´agost ens enlairem cap l’Himàlaia; tot fent escala a diversos punts de la geografia mundial, (Frankfurt, Kuwait, Delhi, Kathmandu).\nArribats a Kathmandu, vam aprofitar els pocs dies que vam tenir, per fer una mica d´esport, al matí pels carrers i rodalies de Kathmandu, i després d´un bon esmorzar a l` hotelet on estàvem allotjats al vell mig del barri de Thamel (que és a on estan totes les botigues i “xiringitos” pels turistes), vàrem fer les gestions corresponents, com anar a recollir el “cargo” que vam enviar des d´aquí un mes abans, també ens van presentar al personal nepalí que tindríem amb nosaltres; els quatre sherpes, en Sharki Sherpa, en Ong-chu Lama, en Pinju Sherpa i el sirdar o cap del personal nepalí en Ang Purba Sherpa, aquests dos últims ens donarien problemes durant tota l´expedició; també en Maila que seria el 1er. Cuiner i el petit Promot el 2on. cuiner, aquest el vam tenir com a cuiner en el camp III ó camp base avançat (C.B.A.) a 6.500 m.\nDe Kathmandu, vam fer un curt vol fins a Lhasa, capital del Tibet (país invadit pels xinesos als anys cinquanta durant la revolució cultural). … Sorpresa!! Es veu l´Everest des de l´avió, i ràpidament tots amorrats a les finestretes fent anar les maquines de retratar, -sembla un bon senyal, ens ha deixat veure la seva cara sud-, vam pensar, impressionats !!.\nDesprés de passar els tràmits duaners, amb els problemes que això sempre comporta en aquests països, ens van presentar a la “Cho-Chin”,… bé, aquest es el nom carinyòs, en realitat es deia Lou-Ni-Li, i va ser la nostra traductora del xinès a l’anglès, que amb la seva particular pronunciació tot ens semblava igual. Mentrestant una altra part de l´equip, van anar per terra amb dos camions portant els quasi dos mil quilos d´equipatge fins Shegar, punt on uns dies després ens trobaríem tots plegats avanç d´iniciar la marxa cap el camp base (C.B.).\nJa fa molts anys que volíem visitar la mística capital del Tibet. Lhasa, avanç una ciutat prohibida pels occidentals, ara esta plena de petits restaurants, grans hotels i de xinesos, molts xinesos. Als peus del Potala, palau-castell on hi tenia que viure el Dalai-Lama (cap polític-religiòs del país) ara exiliat, hi ha una gran plaça tipus la de “Tian Ang Men” a Pequin, a un costat s´exten la nova ciutat tot formigó i grans avingudes, i a l´altre costat la ciutat vella plena de racons encisadors on per uns moments pots sentir-te traslladat a un altre època, en els molts petits palaus on encara cremen milers d´espelmes de mantega de iac.\nLa distància que separa Lhasa de Shegar es d´uns 400 km., que els vam fer en dues etapes, ja que les condicions de les xarxes de “pistes” no ho permeten fer mes ràpid, tot fent escala a Shigatse, vàrem arribar amb un quilo mes de pols al damunt a Shegar, on per sort els nostres companys ja feia un dia que ens esperaven.\nEverest : Camp Base ( 5.200m )\nVa ser el dia 28 d´agost quant vam arribar al camp base (C.B.), després de tot un dia donant bots dins del camió en mig de motxilles, bidons i caixes plenes de menjar. Estem a 5.200m. d´alçada i al fons de la vall de Rongbuk i teníem la increïble cara nord de l´Everest que ens va donar la benvinguda al seu regne, el temps era molt bo, tot i que hi havia molta neu, i que la nostra ruta estava ben carregada, res ens feia pensar que el temps sens giraria en contra nostre.\nTots estàvem una mica nerviosos, hi havia moltes ganes de tirar amunt, d´anar guanyant metres a aquesta muntanya, ràpidament vàrem instal·lar el C.B., condicionant-lo per poder-hi viure amb certes comoditats, i sense perdre mes temps començàvem a fer les pujades per aclimatar-nos a l´alçada; aquesta primera part de l´expedició l´hem anomenat “fase d´aclimatació”, ja que durant mes o menys una setmana ens vam dedicar a guanyar alçada i a tornar a baixar al C.B., altres expedicions estaven només un parell de dies per arribar al camp base avançat (C.B.A.) o camp III a 6.500m., però amb posterioritat ens van felicitar , per l´encert d´aquest període en el que tots vam poder arribar sense problemes a aquest C.B.A.\nCamp Base Avançat ( 6300m )\nLa pujada definitiva en la qual deixàvem el Camp Base Avançat (C.B.A.) totalment equipat i preparat per iniciar la 2ª. part de l´expedició la vam fer acompanyats de 31 iacs, que ens varen dur tot el material necessari. Just arribar, quan encara estàvem recuperant l´alé, ens diuen que un allau s’acava d´endur mitja paret, tot just per on havíem de pujar, i que malauradament també s´ha emportat amb ell un company d´una expedició coreana. La noticia va caure sobre el C.B.A., com un gerro d´aigua freda. Totes les expedicions vam quedar a l´espera, ja que l´allau també es va emportar les cordes fixes de mitja paret, i s´havia de tornar a equipar, amb el perill que això suposava, ja que podia tornar a caure un altre allau.\nVam deixar passar un parell de dies, per que la neu s´estabilitzes, i va decidir equipar la paret nosaltres, però començant les tasques de nit per mes seguretat i a mig mati quan el sol començava a calentar tornàvem cap el C.B.A.\nColl nord ó Chang-la ( 7.035m )\nAquesta part de l´expedició la vam organitzar fent dues cordades de quatre membres cada una. La vermella formada per en Josep Ma. Maixé, Xavi Aymar, Joanto Gebellí i Oscar Anguera, i la Verda formada per en Jaume Garrosset, Jacob Salvador, Xavi López i Roland Giné. Aquestes cordades, juntament amb els sherpes, es van anar alternant per obrir i equipar la paret, instal·lant uns 500m. de corda fixa per donar-l´hi seguretat, ja que per elles hi pujarien a partir d´ara totes les expedicions per arribar al coll nord ó Chang-la a 7.035m. on vam instal·lar el camp IV.\nCamí del Camp V ( 7.600m )\nDesprés de l´instal.lació d´aquest camp, vàrem passar a la 3ª part de l´expedició, en la qual es tractava d´obrir i equipar els camps d´alçada, el camp V a 7.800m. i el camp VI a 8.300m. Just dos dies després d´iniciar aquesta fase va començar a canviar el temps, ja durant l´última pujada vers el C.V, vam tenir que tirar avall a uns 7.600m., pel vent que ja començava a bufar. Al arribar de nou al C.B.A., ens van donar la predicció metereologica pels propers dies, en la qual es pronosticava una setmana de mal temps. La cosa es començava a posar lletja, ens esperava una setmaneta de no poder fer res mes que “menjar-te el coco” i de consumir les provisions del C.B.A., pel que vam decidir tot i que no estaven muntats els camps V i VI, baixar al C.B. on al menys podríem descansar bé , recuperar-nos i trucar a la família i a les “novietes”.\nInternet ( Tinet )\nAl C.B., una de les activitats mes concurrides i esperades era veure els “e-mails” rebuts, era tot un ritual, en el que el cap d´expedició o el “barassà” que l´hi deien els nepalès, era l´autentic bruixot informàtic, que ens anava donant les ordres pertinents:\nOscar!! … engega el generador. - Jacob!! … col·loca el telèfon en posició. Joanto!! … vigila que no vinguin els xinos. - Fermí!! … donem el que s´ha d´enviar a Tinet. A veure qui m´ajuda a corregir tot això.- Jo mateix- diu en Roland- que tinc el nivell -C- de català.\nI quan ja estava tot preparat, anàvem tots a mirar aquella pantalleta plana del portàtil en la qual després de veure bellugar una fletxa d´aquí cap allà, tot canvien constantment de pantalles, sense saber gairebé com , apareixien tots els missatges de suport, a les hores el Josep Ma. deixava el ratolí que encara treia fum, per començar a llegir i desxifrar els “e-mails”, n´hi havia de quasi tot arreu; m´enrecordo d´un que ens va fer molta gràcia , que acabava mes o menys així: Visca Tarragona, Sou cullonuts, el cim es vostre- i sobre tot penseu en les tres “bes”, “Balor” “Bista” i “Buevos”.\nEl vent del Everest\nQuatre dies després d´arrivar al C.B., tornem a pujar al C.B.A., ja que semblava que el temps s´havia estabilitzat i que de tant en tant, hi havia uns dies de bon temps. Avanç d´arrivar-hi vam començar a notar el vent als nostres rostres, semblava doncs que el temps no havia canviat tant, el vent, segons ens va explicar el Promot (el cuiner d´alçada), va ser molt fort al C.B.A., que va tenir que reforçar la tenda cuina i la tenda menjador per que’l vent no se les emportes que una cremallera d´aquesta última tenda havia petat per la força del vent. També parlant amb els membres de l´expedició Colombiana, ens van dir que la seva tenda menjador havia volat la nit passada.\nEl panorama que teníem tornava a ser desalentador, nosaltres seguíem esperant, mentre les altres expedicions ja tiraven cap a casa, però una mica de llum semblava obrir-se en la predicció que acabaven de rebre, tindríem una finestra de bon temps d´uns dos dies. Això va fer que la sang tornes a bellugar pel nostre cos, i amb ella l´atac al cim, encara que només n´hi podria haver un, pel curt termini de temps de que vàrem disposar, però pensàvem que si tots hi col·laboràvem podríem deixar a tres de nosaltres instal·lats amb certes probabilitats d´éxit en l’últim camp.\nLa tarda avanç de la esperada finestra de bon temps va començar a nevar, i va continuant nevant al dia següent, així doncs totalment desil·lusionats vàrem pensar, que potser la finestra s´havia obert, però que la persiana continuava baixada.\nEs va decidir de nou tornar a baixar al C.B., per no consumir les poques provisions que ens quedaven en aquest C.B.A., i també pel fred que dia a dia anava sent mes viu. Al C.B.A., només hi quedava l´expedició britànica, que ja havien demanat els iacs per tirar avall en pocs dies i el canadenc, un personatge ben especial, “pollaronca”, com van batejar els colombians per la seva aparent afonia quan parlava, i per que totes les altres expedicions se l´havien tret del damunt, volia fer els “Seven Summits”, la muntanya mes alta de cada continent, incloent nord-americà com a nou continent, i també l´antartida, però tothom deia que feria els “Seven Base Camps”, de fet ja en portava dos de “Base Camps”, la resta de la seva expedició eren dos nepalis, un era el cuiner i l´altre el sherpa, tenia dos membres mes que filmaven però el van abandonar avanç d´arrivar al C.B., i\ncom que es trobava sol i li agradava xerrar, anava sempre a buscar el que necessitava a les altres expedicions quedant-s´hi tot el temps que podia, a nosaltres ens va anar molt be, ja que ell tenia dos ordinadors però no tenia com carregar les bateries i nosaltres teníem com carregar-les però no teníem el ordinador (que sens va morir a mitja expedició, d´un atac de fred), així tots podíem utilitzar el seu ordinador endollat en el nostre generador.\nAl C.B., cada dia de nou a deu i mitja de la nit mentre sopàvem, teníem connectat el telèfon via satèl·lit, per poder rebre les trucades que tots tan esperàvem, però quasi sempre eren pel Fermí, dels altres mitjans de comunicació, radio, premsa, televisió, i sempre contestava dient: -Hola cabró!! … sigues el qui sigues, primer ens va estranyar, i li dèiem -mira que si truca l´Alcalde-, però després ja ho trobàvem normal.\nTot senyalava que el temps seguiria igual, però amb tot, vàrem tornar a pujar cap el C.B.A., per si es produïa un canvi, que ens trobes el mes amunt possible, per poder-lo aprofitar. La primera vegada que vam anar del C.B., al C.B.A., vam trigar dos dies, aquesta última vegada ho vàrem fer en cinc hores i mitja, el que demostra el que sempre diem de la importància de l’aclimatació a l´alçada.\nLa retirada, aquest any no és possible.\nFa dies que en Ang Purba ens va dir que ell a primers d´octubre volia estar al Nepal per conduir uns “trekkings”; i ja a les hores li vàrem deixar ben clar, que teníem un contracte en el qual especificava que fins el 25 d´octubre estava obligat a estar amb nosaltres, però ell no hi va fer gaire cas, i la cosa ens va semblar que ja havia estat oblidada; quan un bon dia ens diu que ell i en Pinju sent van cap el Nepal, que ja ho tenen decidit, es clar que vàrem intentar dissuadir-lo tant amb xantatges econòmics com amb amenaces, però tot va ser inútil a l’endemà següent marxarien.\nAquella mateixa tarda, vàrem rebre l´última predicció metereológica, en la qual no es modificava res de nou (continuava el vent), ambdues coses (el temps bàsicament i la conducta dels sherpes), vàrem fer-nos prendre la decisió menys volguda per cap de nosaltres, la retirada de l´expedició, tot i que no va ser per majoria absoluta.\nVàrem comunicar la decisió al C.B., per que es fes públic i també per engegar la retirada de la muntanya del material dels camps superiors; els sherpes al saber que abandonàvem, van decidir quedar-se amb nosaltres, ajudant-nos a baixar el material, ja que així tenien la possibilitat de quedar-se amb les cordes fixes que hi havien instal·lades.\nLa nit següent de l´arrivada dels iacs al C.B.A. per baixar el material, va fer una intensa nevada, la qual va continuar fins al matí següent. De bon mati, just obrir la cremallera de la tenda, un fred glacial ens colpejar el rostre, tot estava nevat, les tendes, els bidons que ja havíem deixat preparats el dia anterior i els iacs, …on son els iacs?, tot el C.B.A., estava ple de muntanyetes de neu amb banyes, que de tant en tant aixecaven el cap fent sonar els esquellots que del coll els hi penjaven.\nQuan tot va estar enllestit i discutit amb els iakers, vàrem iniciar la baixada fins el C.B., al qual hi arribàvem a última hora de la tarda, allí érem rebuts per la resta dels nostres companys que ja patien per la nostra tardança, i sense perdre ni un minut, ja estàvem preparant de nou tots els trastos, ja que a l’endemà havien aconseguit que puges un camió per dur-nos fins al Nepal; tot un record!, havíem sigut l´última expedició en decidir abandonar, però un cop decidits vàrem deixar enrera el C.B., i arribàvem a Kathmandu en només dos dies.\nQuan vam arribar a Kathmandu per primer cop, ens va semblar, petit una mica brut, i molt abandonat, ara, després de baixar de la muntanya, era el paradís, i hem sembla que per mes d´un encara em quedo curt, tot era molt bonic, podíem passejar en màniga curta, no feia vent, girant l´aixeta surti aigua calenta, les cadires tenien espatller, i el mes important, podíem menjar carn, feia dies\nque pensàvem amb els “Garlic steaks”, tot somiant els veiem passar per davant nostre sense poder los agafar, i ara,…tots eren nostres, asseguts en el “Helene´s restaurant”, amb una “birra” a la ma.\nJa tot semblava oblidat, encara no havíem recuperat un sol quilo dels molts que havíem perdut, que ja estàvem demanant pressupostos per a nous projectes himalaiencs, -està clar que no tenim remei-.\nAvanç de tornar a casa, encara ens quedava vendre o millor dit mal vendre tot el material comunitari que poguéssim, ja que enviar-ho de nou ens costaria uns diners que no teníem, i si el veníem podríem tapar part del forat econòmic que encara arrosseguem, per sort aquesta gestió ens va anar prou bé, amb un sol “client” l’hi vam vendre tot a un bon preu, mes inclòs del que esperàvem treure, -alguna cosa ens havia de sortir be!, …o no?-.\nEra el 18 d´octubre, ja de nit, quan vam arribar a Barcelona, després de fer escales pels aeroports de mig mon. Quan ja semblava tot acabat, els nostres equipatges no van arribar, totes les maletes anaven trobant el seu amo, també i havia maletes sense amo, i amos sense maletes, nosaltres. El destí va voler que arribéssim amb les mans a les butxaques a deixar-nos rebre pels nostres familiars i amics, que ja feia dues hores que ens esperaven a l´altre banda de la porta.\nTot està bé!, si acaba bé!, i això es el que ha passat, Tarragona ha organitzat la seva primera expedició a l´Everest, i no ha pogut ser per motius climatològics; hem demostrat que ho podíem fer, que estàvem preparats, vam marxar deu amics i hem tornat tots deu, només hem deixat els mals records, els bons els portem amb nosaltres.\nHome Expedició Everest Ruta i calendari Comunicats Diari expedició Curriculums Correu Patrocinadors Col·laboradors Proveïdors


Dos partits, dues victòries! - Notícies sobre accessibilitat\nDos partits, dues victòries!\nEl Válida sin barreras CB MIFAS s’alça amb una nova victòria davant el Promeses del CAI. Anem tots a animar-los al proper partit!\nEl nostre equip està imparable! El Válida sin barreras CB MIFAS va vencer al Promeses del CAI per 31-48, un resulat moltimportant ja que és la segona victoria en dos partits.\nUs compartim el resum de la jornada de la mà d’Associació MIFAS:\n“Segona victòria del Válida sin barreras CB MIFAS contra l’equip del Promesas del Cai, un equip jove reforçat amb un parell de veterans i en el que les màximes dificultats eren superar un viatge amb sortida de Girona a les 4.30h de la matinada per jugar directament en arribar i no malmetre gaire un ajustat pressupost. Segueixen les baixes en l’equip de Bermúdez i igual que a la primera jornada, només van poder viatjar 8 jugadors.\nLa propera jornada (3a) el MIFAS descansa i la següent (4a) es desplaça a Gran Canaria (30/11/14) per jugar contra CB Sureste GC Santa Lucia de Las Palmas, un equip del que no tenim gaires referències però que esperem continuar amb la línia ascendent i que puguem recuperar algun dels lesionats per afrontar-lo.”\nÀnims equip! Junts a favor de l’esport sense barreres!


Les multinacionals i el seu compromís amb les persones - 7accents\nBalaguer Josep Maria Castells. Activista sociocultural i fundador d'ElMercadal.cat 04.09.2019 09.15 h\nTal i com avançava el diari “El Economista” fa unes setmanes, un total de 181 consellers delegats de grans companyies dels Estats Units - entre ells, la majoria dels que conformen el Dow Jones – van signar un document en el que diuen compartir una visió empresarial on prevalgui la seva tasca per millorar la societat i en el qual està absent el terme "beneficis". Valoro positivament aquesta notícia perquè aquest és un bon punt de partida per part dels més poderosos del planeta per arribar a solucionar tots aquells problemes que no ens solucionen els polítics. Tard o d’hora, l’elitocràcia o el “semicapitalisme” esdevindran un sistema en benefici de la societat d’arreu del món i podria ser viable també als països subdesenvolupats, com ara el continent africà.\nAquest model que plantejen aquests CEO’s no crec que es tracti d'una nova forma de feixisme com algunes persones ja m’han dit per les xarxes socials i a la cara com tampoc crec que posin en perill la classe baixa o mitjana dels països desenvolupats. Al contrari: veient el panorama actual i tot el que succeeix arreu del món (i també a casa nostra) hi ha motius per ser optimistes.\nLa globalització i la renda bàsica universal (RBU) cada dia són més a prop perquè els polítics ja s'ho prenen més seriosament i poden ser els pilars fonamentals de la societat actual i especialment de les generacions que estan per venir.\nAquests grans empresaris poden aportar certa estabilitat econòmica i social prolongada a l'humanitat. L’esperança mai s’hauria de perdre i aquesta utopia o posició és igual de legítima que la de voler un país independent o la de tenir una república.


Entrevista a la cantautora vallenca Maria Jacobs\nLa cantautora vallenca Maria Jacobs en una imatge promocional. | Cedida\nMaria Jacobs: «Hi ha poques dones al panorama musical català, vull aportar la meva música per equilibrar-ho»\nLa cantautora vallenca acaba de treure el seu segon disc ‘Invisible’\nper Júlia Giribets divendres, 22 de novembre 2019 - 06:00h\nSi escrivim el nom de Maria Jacobs a Spotify ens apareixen més d’una vintena de cançons. La meitat d’elles, corresponents al seu darrer treball discogràfic ‘Invisible’ (Música Global). Amb només 20 anys, la cantautora de Valls acaba de treure el seu segon disc que combina cançons en català i en anglès i que, tal com el defineix ella en aquesta entrevista, és molt més «fresc i directe» que el primer i aprofundeix en un estil més propi. De ben petita ja va començar a tenir contacte amb la música i ara, una banda de músics, la seva guitarra i una característica veu l’acompanyen en aquest camí que vol traçar i que combina amb els estudis de fisioteràpia.\n-Quin és el primer record que tens relacionat amb la música?\nRecordo l’audició a l’Escola de Música. Havia de tocar el piano o la guitarra i m’ho vaig passar tan malament! Era el moment més important de tot el curs. Després tot va anar bé, vaig formar el grup Els Pessigolles, vaig treure el meu primer disc i ara el segon.\n-Com s’ha gestat aquest segon disc?\nVaig parlar amb la productora i els vaig dir vull gravar un disc però no tinc res. M’agrada treballar sota una certa pressió perquè sé que he de compondre en un termini determinat i així treballo millor, perquè em costa trobar temps per a compondre entre setmana.\n-Aquest poc temps és perquè també estàs estudiant una carrera universitària...\nEstic fent fisioteràpia. És cert que m’agrada més la música, però no m’importaria ser ‘fisio’, òbviament.\n-Tornant a aquest segon disc, has fet un gir en el teu estil?\nÉs molt més fresc i directe que el primer. Quan l’escoltes sembla que hi hagi una banda en directe, cosa que a l’anterior no passava. Això ajuda en els directes a què la gent reconegui les cançons. Ara tots els grups porten bases i jo no volia tirar cap aquí.\n-Amb quines cançons del disc et quedaries?\nEn anglès amb ‘Foolish’ i en català amb ‘Tard’, que vam gravar el videoclip fa uns dies i que es podrà veure ben aviat. És cert que algunes les canviaria, afegiria coses que no se m’han acudit, és una de les coses bones que té el directe, que vas actualitzant.\n-On s’ha gravat el videoclip de ‘Tard’?\nEstà gravat entre el desert, la neu i la sala ‘Red Star’ de Valls.\n-Quin procediment segueixes a l’hora de compondre un disc?\nPrimer componc la melodia i després la lletra. Sempre em surt abans la melodia i a partir d’aquí, segons si és més tranquil·la o més animada l’adapto a la lletra, però sempre començo per la música.\n«Sóc molt perfeccionista, necessito sentir-me orgullosa d'allò que he fet»\n-Quant temps has trigat a compondre aquest disc?\nUn any i mig, però perquè també he estat pendent dels meus estudis universitaris. Sóc molt perfeccionista i sóc conscient que un disc costa molts diners, per tant vull sentir-me orgullosa d'allò que he fet i em menjo molt el cap.\n-Les lletres de les teves cançons tenen algun punt autobiogràfic?\nTots hem passat per coses... d’alguna manera sí. Potser no ho descric tan real com és perquè em fa molta vergonya parlar de mi. Són idees i pinzellades de situacions que m’han passat però ho decoro amb altres coses. De vegades són somnis, pensaments, experiències...\n-Tens algun lloc o entorn on inspirar-te?\nM’agrada la terrassa a l’estiu, mirar la natura... cada cançó és completament diferent, depèn de com em trobi pot canviar totalment l’estil. Per exemple, la cançó ‘A l’atzar’, que és el ‘hit’ del disc, la vaig compondre l’última, quan el disc ja estava tancat i la vam afegir a darrera hora. Em va sortir un dia mirant l’ordinador.\nLa vallenca Maria Jacobs. | Cedida\n-A Valls has col·laborat amb entitats locals però ja s’ha produït el punt d’inflexió on tu ja decideixes dedicar-te a la música.\nSí, a Valls m’han donat un gran suport i que el teu poble estigui amb tu és molt important.\n-El teu currículum diu que has fet un curs de musicoteràpia enfocat des de la psicologia integradora.\nEn realitat no va ser el que esperava. Pensava que m’ensenyarien a compondre cançons en benefici dels altres, però va ser totalment diferent i molt interessant. Es tracta d’utilitzar la música o instruments com el tambor perquè ajudis a la gent a expressar el què senten.\n-Quins objectius tens a curt termini?\nL’any vinent vull marxar d’Erasmus uns mesos, perquè tota la vida he estat aquí, a Valls. Sempre ho he volgut fer, perquè sóc molt independent. Després no sé què passarà.\n«En el futur m'agradaria que comptessin amb mi en festivals de música»\n-Com et veus en 10 anys?\nM’agradaria tenir la meva consulta i combinar-ho amb la música. No tenir concerts cada dia, sinó fer concerts puntuals; ser suficientment coneguda com perquè comptin amb mi en festivals, per exemple.\n-Com valores el panorama musical actual?\nS’escolta molt el mateix. Jo em deixo guiar molt per la meva germana que escolta de tot i em descobreix música de grups que no coneixia. En el panorama musical català hi ha poques dones i m’agradaria aportar la meva música per equilibrar-ho.\n-Quins projectes tens ara?\nTinc tancats diversos concerts des d’abans de treure el disc, però també vull preparar una mini gira pels pobles tranquil·lament després de passar els exàmens.\n🎬AGENDA: El film 'Me llamo Violeta' sobre els joves transgènere es projectarà a Alcover\n👉Alcover celebrarà el Dia internacional per a l'eliminació de la violència de gènere\nmúsica entrevistes Valls


Jamborinada, «la força per moure el món» (Adolescents.cat, 01/05/2017) – Jamborinada\nTàrrega s’ha convertit en l’escenari de la Jamborinada, la trobada més gran d’escoltes i guides de Catalunya; i és que ha comptat, ni més ni menys, que amb la participació de més de 13.000 nens i joves.\nDurant dos dies, els escoltes van estar fent activitats i van treballar en un manifest que es va presentar ahir diumenge al migdia davant les autoritats polítiques. El text es va elaborar a partir de les aportacions de tots els escoltes i guies d’arreu del territori, i van ser els mateixos nens i nenes els qui van llegir-lo.\nLa lectura va tenir lloc després de l’elaboració d’un gran mosaic amb els colors que els representaven: taronja, groc, blau, vermell i verd, i a continuació hi va haver l’animació dels personatges que han acompanyat els escoltes al llarg del curs: en Martí, la Carlota, en Kotake, la Mariona i en Nil, acompanyats de l’explorador espacial Jambo.\nVa ser en aquesta part quan van posar en una màquina per aturar el mal de hi ha a l’univers i que s’alimenta d’accions positives que van introduir les llavors pel canvi a la màquina. Aquestes, s’anomenen boles Nendo Dango, són d’argila i llavors i s’utilitzaran per a reforestar els boscos afectats pel gran incendi del Bruc i Òdena el passat 2015.\n“Hem vingut a deixar el món millor del que l’hem trobat” és una de les frases més utilitzades per parlar del moviment escolta. Ara bé, què significa formar part del moviment escoltista? Què és la Jamborinada? Totes les respostes les podràs trobar en el vídeo que tens a continuació:\nNotícia publicada a Adolescents.cat.


L'ESPILL ENCANTATLa màgia musical de Cervera\nALBA GRANELL ROSICH\nActualizada 18/06/2019 a las 17:08\n© la ciutat grisa. A 'La ciutat grisa', la gent no recorda la seua història. A sota, l'Orquestra de Professors del Conservatori de Cervera.\nA Cervera es respira música. Potser és la boira, la terra de secà o les profundes arrels històriques el que fan que cada racó ens ofereixi una melodia. Jaume Ferran va plasmar el caràcter melòman de Cervera al poemari ‘Cuaderno de música’\nNascut el 13 de juliol de 1928, Jaume Ferran és el gran de 10 germans. Estudia Dret i Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona, on es relaciona amb els intel·lectuals que formaran el grup poètic dels anys 50. L’any 1960 es desplaça als Estats Units. Allà passarà la major part de la seva vida. Primer és professor de literatura espanyola a Colgate Univesity i després esdevé director del Centre d’Estudis Hispànics a Syracuse University. Malgrat la distància, visita Cervera anualment i la Segarra sempre és present en els seus versos. La ciutat el fa Fill Predilecte el 2 de juny de 2001. Ferran es considera l’últim representant del nucli poètic català de la segona generació de postguerra o, com ell l’anomenava, de la “generació de la solidaritat”. El grup literari, on trobem Alfons Costafreda, Carlos Barral, Juan Goytisolo o Jaime Gil de Biedma, es caracteritza pel culte a la paraula i a l’amistat.\nés un repte genuïnament cerverí fet realitat. A partir de l’encàrrec d’Estefania Balcells, directora del Conservatori Professional de Música de Cervera i comissària de Cervera Capital de la Cultura Catalana 2019, neix un producte essencialment local amb el llenguatge musical com a tema universal. La filòloga Montse Pont s’encarrega de la traducció de\ni de l’elaboració del guió de la cantata. A partir del text, el compositor Jordi Castellà crea la música i Xavier Hidalgo s’encarrega de la direcció escènica i també la direcció artística, que comparteix amb Marc Castellà.\nL’obra és un cant al poder de la música. Els personatges principals són l’Anna i el Mag Lletraferit, l’\nde Jaume Ferran, el poeta de Cervera autor del text original. Aquests personatges es troben immersos en una trama d’aventures per salvar els orígens d’una ciutat. Cal preservar les tradicions i la saviesa popular que les noves tecnologies estan posant en perill i només hi ha una forma d’aconseguir-ho: interpretar una cançó màgica abans que es faci fosc. Vèncer el gegant tecnològic, però, no és tan fàcil. Cal buscar les partitures i els instruments necessaris pels punts més emblemàtics de Cervera.\nLa composició coral i instrumental de Jordi Castellà té la frescor pròpia d’una banda sonora. Musicalment, la cantata compta amb dos plans diferents: la part argumental i les cançons de presentació dels instruments que els protagonistes van trobant. El dia de la representació, el conjunt va reunir més d’un centenar de músics, cantants i figurants a l’escenari, amb la presència de l’orquestra de professors i els grups corals del Conservatori de Cervera, i el cor principal format per quinze màgics, dirigits per Núria Mas, coincidint amb les quinze mènsules de la façana de la Paeria.\nArtísticament, l’obra beu dels paisatges de la Segarra i, més concretament, de Cervera. Jan Clota construeix l’escenografia amb l’objectiu que l’espectador faci un viatge musical a través dels espais més singulars de la ciutat com el campanar, la Universitat o la plaça del Fossar. La dissenyadora Gemma Oriol vesteix l’ambientació amb els ocres propis de la terra segarrenca.\npermet descobrir l’obra de Jaume Ferran, alguns racons de Cervera, la simbologia de la ciutat i la riquesa de tons segarrencs a través d’una posada en escena que exalça la màgia de la música.\nUn cop Montse Pont finalitza el guió de la cantata, s’inicia el procés de creació musical pròpiament dit. Durant mig any de treball, Jordi Castellà, que també va conduir la direcció musical durant l’estrena, treballa simultàniament en la composició coral i instrumental.\nLa part musical es diferencia en dos plans: l’argumental i les cançons de presentació dels instruments. La música que cobreix la primera part utilitza uns motius musicals que es van repetint durant tota l’obra i que van evolucionant paral·lelament amb l’argument, de manera que els podem sentir al principi en tonalitats menors i en tempos lents, i al final de l’obra ja han evolucionat a tonalitats majors i tempos més ràpids. La presència de diferents modes i escales és també una característica essencial, ja que dona a l’obra unes sonoritats més obscures amb l’escala octatònica, o més brillants amb el mode lidi. D’altra banda, les cançons que serveixen per presentar els instruments estan fora d’aquesta lògica de motius i escales, de manera que són com petites obres independents col·locades dins la unitat de la cantata.\nDesprés d’un preludi instrumental, se’ns apareix una Cervera fosca i boirosa, un context de desafecció amb l’absència de valors, la cara més negativa del segle XXI. El narrador, Xavier Hidalgo, inaugura la trama: “Ens trobem en una ciutat grisa, on la gent no recorda la seva història, on cadascú viu a casa seva i poc li importa el que li passa a l’altra gent.” El Mag Lletraferit, amb un aspecte peculiar i una mirada penetrant, apareix amb un espill al sarró. Seguidament, l’\nde Jaume Ferran es presenta i convida l’espectador a viure el viatge musical que retornarà l’alegria a la ciutat emmurallada.\nEl gran palau\n, les quinze mènsules que presideixen la plaça Major, presenten els instruments de corda, portats a escena com a titelles d’alçada. El segon violí empaita el primer, la viola “canta i plora” mentre fa equilibris propis de funàmbul, el violoncel no aconsegueix trobar-se a si mateix i el contrabaix sedueix una ballarina a ritme de swing. Després venen els instruments de percussió amb\nEl gran campanar\nEls protagonistes passen pel carreró de les Bruixes i el carrer Major, i arriben a la Universitat, la casa del saber. La majestuosa corona de l’edifici reposa damunt un dels capgrossos de Cervera i s’acompanya amb les vistoses i elegants trompetes de la façana. La saviesa, escultura que encapçala el frontispici neoclàssic, entrega les partitures perquè la ciutat pugui tornar a viure en somnis. L’escena\nfa confluir tots els elements davant la Universitat perquè el miracle esperat es produeixi. “Tots quan ressonin de nou seran sols una veu parlant al mateix temps”, expressa el Mag Lletraferit. Finalment, a\nCiutat en somnis\n, l’espectador descobrirà si s’ha pogut recuperar l’essència perduda de Cervera.\nDesprés de mig any llarg d’assajos, la cantata va donar el tret de sortida a la 9a edició del Festival de Pasqua. Marc Castellà rep l’encàrrec de l’enregistrament de la representació, que es concep des d’un punt de vista immersiu, que permeti a l’espectador reviure l’espectacle no només com a públic en si, sinó també com a participant de l’escena.\nés el resultat del compromís d’alumnes i professors del Conservatori, una obra amb personalitat cerverina que convida l’espectador a descobrir l’essència dels racons de la capital segarrenca. Coincidint amb el Dia Internacional de la Música, el dia 21 es podrà veure per Lleida Televisió.\n10.Confirmado el primer caso de coronavirus en Cataluña


El blog d'Albert Baranguer: Eix Ferroviari Mediterrani\nAvui s'ha realitzat un acte a Brusel·les organitzat per la Ferrmed -una institució que aplega empreses i governs directament involucrats en el projecte d'un gran eix ferroviari europeu- en el que els governs de Catalunya i el País Valencià i representants de llurs sectors econòmics, han anat de bracet per a defensar la necessitat d'aquesta infraestructura.\nEs tracta d'un projecte d'una enorme importància pels treballadors dels Països Catalans ja que significarà una major integració de les economies dels nostres països amb l'europea. Es tracta d'una inversió directa i indirecta de gran importància per al territori.\nHI han molts bons arguments per a fer que aquesta infraestructura tiri endavant. A la web de ferrmed en donen la principal: la xarxa associada al gran eix Ferrmed inclou la major zona d'activitat econòmica i logística de la Unió Europea, i els ports i aeroports més importants. En el cas de l'estat espanyol aquesta zona és avui l'arc mediterrani: Els Països Catalans, Múrcia i la costa d'Andalusia Oriental fins el port d'Algesires.\nHi ha, això sí, un argument per a que l'eix mediterrani no prosperi. Madrid quedaria aïllada. El govern espanyol es resisteix a donar suport a aquesta infraestructura per aquest motiu. No es diu de forma oberta, però aquesta és la motivació de fons.\nA favor de l'eix mediterrani hi ha que no és evident que l'última paraula en aquesta qüestió la tingui Madrid. Ben bé podria ser que l'última paraula la tingui Brusel·les o, filant més prim, la senyora Merkel que serà, en definitiva, la que posarà els calers i que, en bona lògica, demanarà que estiguin ben invertits. En aquest sentit, la credibilitat inversora de Madrid està a mínims i potser se li acaba "imposant" l'eix mediterrani malgrat que no en tinguin ganes. Ja veurem.\nUna obvietat: si Catalunya fos independent tota aquesta discussió ens l'hauríem estalviat. l'Eix Mediterrani ja estaria fet i passant per Portbou, Figueres, Girona, Granollers, Barcelona, Vilanova o Vilafranca? Tarragona i cap a Castelló i València. Amb branques cap a Ripoll i Puigcerdà, tal vegada cap Andorra, tal vegada cap a Berga i Solsona, cap a Vic, cap a Manresa i Lleida.\nCatalunya, però, no és independent i totes aquestes infraestructures ferroviàries depenen de que uns senyors a Madrid es llevin de bon humor. Convé no oblidar-ho. Tampoc convé oblidar que si Catalunya no és independent és perquè els catalans decideixen majoritàriament, elecció rere elecció, que no ho sigui. En fi. Si no lluitem, després, si us plau, no ens queixem.\nPer acabar, el següent mapa ens mostra el projecte d'eix. Tant de bo el projecte esdevingui realitat aviat. Una vella aspiració: transport de mercaderies amb ample de via europeu des d'Algesires a Portbou i més enllà, fins Escandinàvia, pel nord, i creuant l'estret i cap a Casablanca i Tunis pel sud.\nCreuem els dits i que Santa Merkel ens escolti, perquè a Madrid no ho faran.\nAixò sí, si no surt, que després ningú no es queixi. La culpa no la té Madrid. Ells, simplement, defensen el "seu" país. I aquí, quan de debò toca, no ho fem. És més fàcil plorar.\nPublicat per Albert Baranguer Codina a 00:51


La campanya Compra i Guanya afronta la seua recta final – Ayuntamiento de Novelda\nEl pròxim 30 de juny finalitza el període per a canviar les targetes regale de la segona edició de la campanya “Compra i Guanya”, la iniciativa posada en marxa per la regidoria de Consum, Comerç i Mercat amb l’objectiu de potenciar i fomentar el consum local.\nLa campanya Compra i Guanya, proposta que va arrancar el mes d’abril passat amb l’objectiu de fomentar i retindre el consum de la ciutadania a Novelda, ha comptat amb un pressupost de 60.000€ (10.000 euros més que la convocatòria del novembre passat) i en ella han participat 144 establiments comercials i hostalers de la localitat, trenta-set més que en l’anterior edició.\nLa regidora de Comerç, Paqui Beltrá, ha recordat que les targetes han de ser canviades abans del 30 de juny, ja que “després d’aqueixa data quedaran inutilitzades i els agraciats no podran beneficiar-se de l’estalvi del premi”.\nDes de la regidoria de Consum el seu titular incidia en què en finalitzar la campanya, entre l’1 i el 14 de juliol, els establiments participants han de presentar a l’Ajuntament, per al seu abonament, els tiquets o factures de compra, al costat de les targetes premiades.\nBeltrá ha reconegut “l’esforç i l’aposta que els consumidors han realitzat per Novelda i el seu sector comercial durant l’inici de la pandèmia i l’excel·lent treball que el sector comercial i hostaler local ha realitzat per a estar a l’altura de la situació que s’estava vivint”.\nLa ciutadania pot consultar o ampliar la informació de la campanya dirigint-se a la AFIC, en en Centre Cultural Gómez Tortosa, en el telèfon 965 60 37 25 o en el correu electrònic afic@novelda.es\nCategories: Regidoria de Consum, Comerç i Mercat 23/06/2021\nPreviousPrevious post:Ana Berenguer, Mario Lozano i María Martínez s’alcen amb el XV Concurs de Literatura Pascual GarcíaNextNext post:Finalitzen les obres d’adequació del Santuari de Santa María Magdalena