Minamoto no Yoshitomo - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n11 febrer 1160 (36/37 anys)\nYura Gozen (en)\nTokiwa Gozen (en)\nMinamoto no Tameyoshi (en)\nMinamoto no Yoshitomo (源 義朝, Minamoto no Yoshitomo? 1123 – 11 de febrer de 1160) va ser el líder del clan Minamoto a finals del període Heian de la història del Japó. El seu fill Minamoto no Yoritomo es va convertir en shōgun i va fundar el shogunat Kamakura, el primer de la història del país.\nQuan va esclatar la Rebel·lió Hōgen el 1156, els membres dels clans samurai Minamoto i Taira es veieren involucrats en el conflicte. En Yoshitomo es va aliar amb en Taira no Kiyomori en el bàndol de l'Emperador Go-Shirakawa i en Fujiwara no Tadamichi, mentre que el seu pare Minamoto no Tameyoshi, cap del clan, el seu fill menor Minamoto no Tametomo i en Taira no Tadamasa es varen unir al bàndol del retirat Emperador Sutoku i en Fujiwara no Yorinaga.\nEn Yoshitomo, en derrotar al seu pare i a les forces d'en Sutoku i en Yorinaga, es va convertir en el líder del clan i es va establir com la màxima autoritat política a Kioto. Tot i els desesperats esforços que va invertir en què el seu pare fos perdonat, aquest va ser executat. El resultat va ser que es va establir una tremenda rivalitat política entre ambdós clans.\nTres anys després, el 1159, en Yoshitomo i en Fujiwara no Nobuyori varen posar en arrest domiciliari en Go-Shirakawa, i en va matar el seu servent Fujiwara no Michinori, en el que es coneix com la Rebel·lió Heiji. En Yoshitomo estava molest perquè els Taira s'havien convertit en els favorits de la cort després de la Rebel·lió Hōgen, malgrat els sacrificis fets pels Minamoto. A la fi, en Taira no Kiyomori en suport d'en Go-Shirakawa va vèncer en Yoshitomo i en va matar els dos fills grans i en Nobuyori, alliberant així en Go-Shirakawa.\nMentre escapava de Kioto, en Yoshitomo va ser traït i assassinat. Els seus fills restants, en Minamoto no Yoritomo, en Minamoto no Yoshitsune i en Minamoto no Noriyori van ser perdonats i exiliats degut a la seva curta edat.\nLa llegenda explica que en Yoshitomo va ser assassinat mentre es banyava en un onsen, pel que a la seva tomba a la Prefectura d'Aichi està envoltada per espases de fusta, ja que s'ha popularitzat la dita que les seves darreres paraules varen ser: "Si només tingués un bokuto...".\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Minamoto no Yoshitomo\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Minamoto_no_Yoshitomo&oldid=24324900»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 jul 2020 a les 03:20.


Les Jornades del CEP han convertit Ciutadella en un gran centre d'aprenentatge - El Iris.cat - Digital d'informació i cultura\nLes Jornades del CEP han convertit Ciutadella en un gran centre d’aprenentatge\n29 maig, 2019 - by Bep Al·lès - Deixa un comentari\nEls dies 9 i 11 de maig el Centre de Professorat de Menorca va organitzar les seves Jornades per al 2019. Aquest any el tema de les jornades ha tingut com a objectiu reflexionar sobre el treball competencial a l’aula. Hi han participat 170 docents de tots els nivells educatius amb l’objectiu de reflexionar sobre la seva pràctica docent, posant sobre la taula propostes innovadores per fer més competents els nostres fillets i joves.\nVa encetar les jornades el Dr. Federico Malpica en la seva conferència inaugural de dijous dia 9, oberta a les famílies. Va exposar de forma molt didàctica les claus del desenvolupament docent per a una innovació pedagògica fonamentada. Tots els docents en van prendre nota i les famílies van poder entendre l’abast del canvi de paradigma en l’educació. A continuació en Tomeu Castell, secretari del IES Joan Alcover i responsable del seu programa de projectes va exposar l’experiència del seu centre, pioner en irreversible procés de canvi.\nTot això es va fer a la Sala multifuncional del Canal Salat en un capvespre esplèndid. En la mateixa sala es van poder veure els posters que van ser exposats en el Congrés d’Innovació del passat gener, al Palau de Congressos de Palma, on hi van participar 11 centres de Menorca. Aquestes experiències van ser esmentades en tot moment pels ponents per la seva gran qualitat.\nEl dissabte dia 11 els professors van convertir Ciutadella en un gran centre d’aprenentatge! Cal agrair la col·laboració de l’Ajuntament, que ha fet honor al lema de Ciutadella, ciutat educadora. Grups d’entre deu i vint professors es van anar reunint en espais de la Sala de Cultura, Can Saura o l’Escola Municipal d’Art, ben enmig del nucli antic, per compartir experiències a l’aula i reflexionar sobre la seva pràctica docent.\nFinalment el Dr. Antoni Zabala fa fer una conferència de clausura a la Sala Multifuncional, també oberta a les famílies, per reflexionar sobre el treball competencial.\nQUE ÉS EL TREBALL COMPETENCIAL?\nPer entendre en que consisteix ens hem de situar anys enrera, quan el paradigma de l’educació era la transmissió de coneixement. La pràctica educativa consistia en memoritzar continguts i exposar conceptes Malauradament aquests últims eren explicats sense un exercici de comprensió i rarament es treballava la seva aplicació. Davant el món cada cop més interconnectat i complexe que ens envolta, els docents tenim el repte d’orientar i adaptar l’ensenyament a aquesta complexitat.\nE Dr. Antoni Zabala i el Dr. Malpica van explicar que per assolir aquest repte, els docents hem d’abandonar l’ensenyament uniformitzador –tots el mateix llibre, tots les mateixes feines, tots el mateix sistema– per iniciar un viatge cap a l’ensenyament personalitzat dels nostres alumnes. Potenciar les capacitats individuals ens permetrà compartir i aprofitar les dels nostres iguals per crear nou coneixement i fer creixer la societat. D’aquí les moltes tasques i recursos dedicats a l’atenció a la diversitat i al treball cooperatiu. També hem d’abandonar el pensament aplicador –si no em dius com ho faig no ho puc fer– per anar cap a un pensament estratègic, capaç de diagnosticar i trobar i aplicar un tractament a problemes que encara no coneixem. Per això a l’aula incorporam la pràctica reflexiva com a metodologia i entre tots construim models de coneixement. També hem de deixar enrera el plantejament disciplinari –cada assignatura és un món separat de la resta, som de ciències o som de lletres– per anar cap a un ensenyament metadisciplinar. Per això feim projectes multidisciplinars amb una visió sistèmica, rompent totes les fronteres que ens imposin els llibres de text.\nPer portar a terme tot això posam en pràctica un model cíclic que parteix de l’ajuda entre iguals. Els nostres alumnes treballen de forma cooperativa i col·laborativa mentres el professor els acompanya, aportant dosis de teoria i dirigint un procés de pràctica reflexiva. Així els alumnes arriben a nous reptes que tornen a treballar sempre amb l’ajuda entre iguals. Aquest cicle ens permet incrementar el nivell competencial alhora que aborden tots els camps de coneixement.\nVol dir tot això que el que hem fet fins ara no val? No, no. El que passa és que si fins ara haviem treballat la memorització i un poc la comprensió. En el nou paradigma seguim amb la necessitat de memoritzar i de comprendre conceptes, tal com ho hem fet fins ara, però afegim un component procedimental –d’aplicació d’aquests conceptes i de l’ús d’allò que hem hagut de memoritzar– i un component actitudinal que ens proporciona la proactivitat necessària, les ganes de seguir endavant. Com que tenim components diferents necessitam maneres d’ensenyar diferents i per això posam sobre la taula el treball per projectes, l’aprenentatge per reptes o experiencial, l’aprenentatge servei, el treball cooperatiu, els programes educatius interdisciplinars i totes les innovacions que els docents de Menorca han compartit en aquestes jornades.\nUn darrer apunt: el mateix model que aplicam als alumnes és el que utilitzam els docents en la nostra formació. Compartir experiències no és exposar un producte sinó permetre una reflexió conjunta de com cadascú acompanya als seus alumnes. Per fer-ho hem sortit de l’aula i ens hem escampat per Ciutadella per significar que el treball competencial també ho ha de fer. També ho hem fet així per rompre amb els rols que s’estableixen quan ens col·loquem a un lloc o un altre de la classe. Hem buscat nous espais que situen al mateix nivell els ponents de les experiències compartides i els assistents a les jornades. Hem anat a l’essència del treball per competències: l’ajuda entre iguals i la pràctica reflexiva. Aquest és, precisament, el paradigma de la formació del professorat que proposam en el CEP.\nAssessor de noves metodologies del CEP de Menorca\nArticle anterior Dos alumnes de l’IES Mª Àngels Cardona representaran Espanya a la “Cimera Mundial d’Estudiants pel Clima” a Finlàndia\nSegüent article Tripadvisor paga la primera sanció de 300.000 € per publicitar oferta de lloguer turístic il·legal


Un papa marxista? - VilaWeb\nNo és la primera vegada (ni serà l’última) que el papa Francesc és considerat marxista o comunista. Ho hem vist amb motiu de la recent audiència del papa a la vice-presidenta del govern espanyol, Yolanda Díaz, quan una representant de la dreta nacionalista espanyola ha qualificat aquesta trobada de “cimera comunista”. Ha estat la Sra. Macarena Puentes, ni més ni menys que secretària de Comunicació del PP de Madrid, qui ha definit de “cimera comunista” l’encontre entre el papa i Díaz. Ho explicava magistralment Gabriel M. Otalora en el seu article “El comunismo de este papa”.\nCom he dit abans, no és la primera vegada que, despectivament, la dreta nacionalista, la nord-americana i també l’espanyola, qualifica el papa de comunista. O de peronista. Ja el 2015, el papa Francesc va ser qualificat (pejorativament) de marxista per diversos sectors dels ultraconservadors nord-americans. Quan vaig llegir aquesta notícia fa sis anys, vaig pensar que també alguns representants de la dreta i de la dreta més dura de l’estat espanyol, i també del País Valencià, compartirien aquesta mateixa opinió. Per què, sobretot (però no només), a partir de l’exhortació Evangelii gaudium, la caverna política espanyola i mundial han qualificat el papa Francesc de marxista?\nEn una entrevista al diari italià La Stampa el 15 de desembre de 2013, el papa Francesc va denunciar, per falsa, la teoria del “vessament”. Segons aquesta fal·làcia, el creixement econòmic, afavorit per la llibertat de mercat, provocaria per si mateix més equitat i inclusió social en el món. Aquesta teoria (del tot falsa, com denunciava el papa) ens prometia que quan el “got” s’omplira i estiguera ben ple, l’aigua (la riquesa) es vessaria, i d’aquesta manera els pobres se’n beneficiarien. Així i tot, com va dir el papa (denunciant aquesta fal·làcia i aquesta mentida), “quan el got és ple, per art de màgia creix, i d’aquesta manera no es vessa mai, ni tampoc n’ix res per als pobres”.\nI és per això que el papa Francesc, amb aquesta reflexió tan plena de sentit comú, va escandalitzar els lobbys ultraconservadors. També els espanyols, representats per les dretes nacionalistes. De fet, les declaracions de la Sra. Macarena Puentes sobre la “cimera comunista” només són la punta de l’iceberg de què pensen les dretes nacionalistes espanyoles sobre el papa.\nAmb la idea recollida a l’exhortació Evangelii gaudium que l’actual sistema econòmic “mata”, un sistema defensat per les dretes neoliberals espanyoles i mundials, el papa posava el dit a la ferida. I per això les paraules del papa provoquen coïssor, i molt, a les dretes, que aprofiten per a acusar el papa de marxista o comunista.\nA l’acusació de marxista que van fer fa sis anys, el papa, amb bon humor, responia així en l’entrevista: “La ideologia marxista està equivocada. Però a la meua vida he conegut molts marxistes, bons com a persones, i per això no em sent ofés”.\nA l’exhortació, el papa denunciava “el fetitxisme dels diners i la dictadura de l’economia sense rostre i sense un objectiu veritablement humà” (55), que és el model que defensen les dretes nacionalistes espanyoles. També a la mateixa exhortació, Francesc denunciava “l’autonomia absoluta dels mercats i l’especulació financera” (56), i per això proclamava un principi evident, que no agrada a les dretes: “Els diners han de servir, no governar” (58).\nEstà més que comprovat que als representants de l’especulació, del frau i de la corrupció (devia pensar Francesc en alguns membres de la Generalitat del País Valencià de l’etapa del PP?), no els van agradar gens les paraules valentes del papa, que a més defensa sempre l’actitud de servei que han de tindre els polítics. I és que si no es té aquesta dimensió de servei, els polítics embruten la política “quan l’utilitzen per als negocis”. Estaria pensant (de nou) el papa en el País Valencià i en l’etapa de corrupció del PP? Perquè dia sí, dia també, apareixien com a nous imputats diversos membres que tenien càrrec important en el govern del País Valencià. I també a l’estat espanyol.\nFrancesc, diverses vegades, ha animat “els experts financers i els governants dels països a considerar les paraules d’un savi de l’antiguitat: ‘No compartir amb els pobres els propis béns és robar-los i prendre’ls la vida. No són nostres els béns que tenim, són d’ells’, segons deia un Pare de l’Església poc estimat pels neoliberals: Sant Joan Crisòstom (57). És per això que el papa ens exhorta a tornar “l’economia i les finances a una ètica a favor de l’ésser humà'” (58).\nTenim un papa marxista? O comunista, segons les dretes més reaccionaries? Tenim un profeta. Un papa valent que denuncia la injustícia i ens crida a la sol·licitud pels més desvalguts. Un papa que ha obert una nova primavera al si de l’Església. Un papa que denuncia “la duresa mental” d’una part de l’Església (i també d’alguns polítics), “la rivalitat per vanaglòria” i “aquells que volen escalar”, i no precisament al Pirineu. Un papa que denuncia “la indiferència per l’altre, el lluïment personal per al profit mundà”, i “una economia de l’exclusió”, com defensen aquestes dretes (polítiques i mediàtiques) que qualifiquen el papa de comunista, marxista o peronista i revolucionari.\nFrancesc és un papa marxista? El papa Francesc és un regal de Déu per a l’Església i per al món per la valentia, l’audàcia i el compromís amb els més pobres de la nostra societat.\nQue prenguen nota de què diu el papa la Sra. Macarena Puentes i els seus companys de partit, i els altres polítics que tenim al Congrés i al Senat, al Tribunal Suprem, a la Generalitat i a les Corts Valencianes, a la Moncloa i a la Zarzuela. Perquè és evident que el papa dirà el que crega convenient, sense que canvie d’opinió per por a les crítiques de les dretes neoliberals.\nAtacant-lo, no el faran callar. Es veu que el coneixen poc els qui s’han escandalitzat perquè s’haja reunit amb la vice-presidenta Yolanda Díaz. El que és evident, és que les declaracions de la Sra. Macarena Puentes mostren l’odi de la dreta política i mediàtica envers el papa Francesc. Si fa uns mesos, amb l’entrevista a la Cope, aquests mateixos partits van qualificar el papa d’antiespanyol, ara, per l’encontre amb la Sra. Díaz, diuen que ha participat en una cimera comunista.\nEl papa, que sap que alguns el critiquen i el qualifiquen de marxista, comunista o peronista, deia el 17 de desembre passat, quan va fer 85 anys: “Estic bé, per a disgust dels meus enemics”. Per això el periodista Vicenç Lozano, corresponsal durant molts anys al Vaticà, deia recentment: “Hi ha una autèntica oposició, molt ben organitzada contra el papa Francesc”.\nEls nacionalistes espanyols que han qualificat el papa de comunista, encara no han descobert que Francesc és un home de Déu, a qui no li importen les etiquetes i que, com el Baptista, denuncia la hipocresia, l’orgull i l’economia que xafa i mata els més dèbils de la societat.\nLa dreta nacionalista espanyola, certament, estava més còmoda amb el franquisme, quan la dictadura (també a causa de l’actitud submisa de la jerarquia) tenia lligada de mans i peus l’Església. Una Església controlada pel Règim. Però si creuen que poden controlar el papa, estan molt equivocades. I si creuen que criticant-lo poden fer que canvie d’opinió, és que no coneixen el papa Francesc, un home lliure i un profeta de la veritat i de la justícia.


Lastra emplaça ERC a no bloquejar la investidura però li recorda que "no pot demanar coses" relacionades amb la justícia La República\nACN Madrid.-La portaveu del PSOE al Congrés dels Diputats, Adriana Lastra, ha insistit aquest dijous a demanar a ERC que no bloquegi la investidura però ha insistit que “no pot […]\nACN Madrid.-La portaveu del PSOE al Congrés dels Diputats, Adriana Lastra, ha insistit aquest dijous a demanar a ERC que no bloquegi la investidura però ha insistit que “no pot demanar coses que estan fora de l’òrbita de la Justícia”. En aquest sentit ha apuntat que “no entén” a què es refereix el portaveu d’ERC al Congrés, Gabriel Rufián, quan adverteix que els republicans no dolaran a Sánchez “un xec en blanc”. En una entrevista a TVE, Lastra també ha circumscrit les declaracions de l’expresident del govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero –que va demanar ‘diàleg’ amb Catalunya i es va mostrar favorable a estudiar possibles indults als presos- a una “opinió personal”. Segons la portaveu del PSOE, el PSOE “ha demostrat que nosaltres no interferim en decisions judicials”. “Tots els expresidents fan declaracions, unes agraden més i altres menys”, ha conclòs.\nLastra ha desvinculat absolutament el procés judicia de les negociacions amb ERC. En aquest sentit, ha afirmat que en les reunions amb Rufián i les vegades que he parlat amb ell “ni tan sols hem parlat del procés ni del judici ni de més enllà de preguntes informals sobre com es troben”. “Ells saben –i crec que alguna cosa han après- que no ens poden demanar coses que estan fora de l’òrbita de la política”, ha dit.Un cop més ha reiterat que l’objectiu del PSOE és evitar dependre de les formacions independentistes a la investidura o al Congrés dels Diputats, i per aquest motiu ha demanat de nou “responsabilitat” a PP i Cs perquè s’abstinguin i facilitin la investidura. També ha tancat la porta al govern de coalició que demana el líder de Podem, Pablo Iglesias, adduint que hi ha formacions que no entrarien a l’acord si al final s’opta per aquesta solució.


Al territori català cal destacar el projecte Fem un musical, programa televisiu guanyador a la 32a edició dels Premis de Televisió Local de Catalunya, com el millor programa de televisió local de 2012 amb Joseph i l’increïble abric en technicolor. Recentment ha dirigit Cantem junts, viatge al cor dels musicals, la cantata amb més intèrprets a l’escenari (812) dedicada al teatre musical a Catalunya. Va dirigir l’òpera rock de culte Verdaguer, ombres i maduixes, que es va interpretar al Teatre Romea de Barcelona.\nÉs fundador, ideòleg i director de la web de divulgació www.teatremusical.cat. Pàgina de referència pels seguidors del teatre musical a Catalunya, arxivística i de novetats, un centre neuràlgic del gènere que en un any i mig ha rebut gairebé 400.000 visualitzacions.


El govern espanyol esquiva el debat sobre la sortida dels presos polítics i recorda que no li pertoca adoptar la decisió La República\nEl govern espanyol esquiva el debat sobre la sortida dels presos polítics i recorda que no li pertoca adoptar la decisió\nACN Madrid.-La portaveu del govern espanyol, María Jesús Montero, ha esquivat aquest dimarts el debat sobre una hipotètica sortida dels presos polítics perquè passin el confinament a casa seva. El […]\nACN Madrid.-La portaveu del govern espanyol, María Jesús Montero, ha esquivat aquest dimarts el debat sobre una hipotètica sortida dels presos polítics perquè passin el confinament a casa seva. El Tribunal Suprem ha emès aquest dimarts un comunicat on amenaça amb accions legals per “prevaricació” contra els funcionaris que permetin que els presos independentistes s’acullin a aquesta opció. Montero ha recordat que el seu govern no té res a dir sobre el cas, perquè “són les juntes de tractament i el jutge de vigilància penitenciària qui decideix si se’ls aplica l’article 100.2 -que permet les sortides del centre- i serà a ells a qui competeix aquesta qüestió”.\nEn tot cas ha assegurat que el Ministeri de l’Interior està “reforçant de forma estreta” la vigilància a les presons tan pel que fa als funcionaris com la situació dels presos per evitar contagis als centres penitenciaris.


Entrevista a la Ira Peire i la Marta Malaret | Dona i Empresa Sant Just Desvern\nEntrevista a la Ira Peire i la Marta Malaret\ndijous, 17 desembre, 2020 - 19:41\nAmb moltes ganes i il•lusió, us presentem...\nUn espai virtual de trobada per a les dones associades de Dona i Empresa. L’actual situació no ens permet fer-ho de forma presencial i amb aques nou espai el que volem és trobar un lloc on poder-nos reunir\nL’espai virtual s’obrirà de forma periòdica i en horari limitat, concretament, s’obrirà cada Solstici i Equinocci durant 2 hores (de 21h a 23h). Això serà un cop al trimestre\nEl pròxim dilluns 21 de desembre tenim la primera trobada a La Saleta!\nCom m’hi puc conectar si sóc sòcia?\nRebreu l’enllaç de La Saleta a través de l’email i pel grup de xat de Dona i Empresa; no té pèrdua\nQuè compartirem a La Saleta?\nCreiem que és una bona eina per seguir connectares, per estar informades i també per gestar idees que ens poden beneficiar a totes. En aquest espai virtual compartirem qualsevol parer, idea, informació, neguits, alegries, noves idees, ofertes...\nI d’on ha sorgit la idea?\nHa nascut en el pilar estructural de Dona i Empresa, creiem que amb perseverança, La Saleta pot esdevenir un espai de sinèrgies i de nous camins\nDones de Dona i Empresa: ens veiem a La Saleta!\nA, si voleu escoltar com expliquem aquest projecte; podeu recuperar l’entrevista d’avui a @radiodesvern on la @irapeire, membre de la Junta, i la @martamalaret, vicepresidenta; han explicat també en quin punt es troba l’associació.\nPerquè juntes, som més fortes!\nEntrevista a la Ira Peire i la Marta Malaret de Dona i Empresa


Bloc Antonio Balmón: Gaudir dels barris\nGaudir dels barris\nPassejar pels barris és un costum que tinc i que m'agrada fer tant de bon matí com en moments que tothom està immers en les rutines diàries per anar a treballar, acompanyar als infants a les escoles i fer les compres diàries. Durant aquestes passejades em trobo sempre amb persones amb qui comparteixo impressions i també inquietuds. Però també m’agrada compartir estones a les festes de barri, perquè són espais més relaxats per xerrar i oblidar l’efervescència del dia a dia, gaudint del temps d’oci i refugiant-nos en els retrobaments amb els amics i fer activitats familiars, gràcies a la voluntat i la il•lusió de les entitats.\nAquest cap de setmana coincideixen festes en dos barris. Al Centre i a Sant Ildefons que us convido a disfrutar. Al Centre, acabant ja les festes amb molta activitat a la zona del Camp de les Aigües, i a Sant Ildefons amb protagonisme de la plaça de Sant Ildefons, el pregó és aquesta mateixa tarda i tindrem activitats per a totes les edats fins al dia del Pilar.


Casa / Vil·la en excel·lents condicions de 4 dormitoris amb 60m² terrassa en venda a Patacona / Alboraya\nConfortable habitatge reformada amb 4 dormitoris, 3 banys i 1 lavabo, 3 terrasses i garatge privat, en una zona de vianants propera a la platja de la Patacona.\nLa casa es troba en un entorn d'habitatges unifamiliars envoltades d'espais per als vianants, molt propera a la platja. És un entorn magnífic per a una vida familiar confortable.\nLa seva orientació sud i nord permet gaudir tot l'any de les terrasses, situades a banda i banda de l'habitatge. La casa s'ha reformat recentment i gaudeix d'una agradable atmosfera, lluminosa i càlida.\nS'hi accedeix a través d'una terrassa enjardinada. Passat el distribuïdor d'entrada es localitza la sala-menjador, amb llar de foc i sortida a l'àmplia terrassa posterior. Al costat d'ell hi ha la cuina, excel·lentment equipada i amb sortida a la terrassa d'accés. Un lavabo completa aquesta planta.\nA la primera planta tenim el dormitori principal amb bany privat i vestidor, dos dormitoris dobles (un amb altell) i un bany comú.\nA la segona planta hi ha una suite de grans dimensions amb vestidor i bany privat. També gaudeix d'una íntima i assolellada terrassa.\nAl soterrani, l'habitatge compta amb dos espais per a usos múltiples, com a zona de jocs, emmagatzematge o celler, i un garatge privat amb capacitat per a dos cotxes, motos, bicicletes, etc.\nÉs una compra perfecta per a una família que necessiti espai i desitgi un ambient tranquil al costat de la mar.\nPatacona és un barri amb platja i passeig marítim, habitada tot l'any donades les seves comoditats i serveis. El passeig connecta amb 4 quilòmetres de platja cap a València. Es troba al costat de barri de Malva-rosa on es pot trobar tot tipus de botigues i mitjans de transport. El barri de Patacona gaudeix uigualmente de botigues i parades d'autobús. Compta amb centre de Salut, centres educatius per a tots els cicles d'ensenyament i oficina municipal.\nLes seves vies de circulació ràpida permeten arribar a el centre de València en menys de 20 minuts amb cotxe, 25 minuts a l'aeroport i fàcil connexió amb l'autovia que comunica amb el nord de la regió.\nÉs un barri ideal per viure a la natura i comptar amb les comoditats de la ciutat.\nSaló-menjador amb sortida a la terrassa posterior\nCuina amb sortida a la terrassa davantera\n2 sales per a usos múltiples\nLa Patacona és un barri amb platja i passeig marítim, habitat tot l'any gràcies a les seves comoditats i serveis. El passeig connecta amb 4 quilòmetres de platja cap a València. Es troba al costat de barri de la Malva-rosa, on podrà trobar tot tipus de botigues i mitjans de transport. El barri de la Patacona gaudeix igualment de botigues i parades d'autobús, així com d'un centre de salut, centres educatius per a tots els cicles d'ensenyament i oficina municipal.\nLes seves vies de circulació ràpida permeten arribar a el centre de València en menys de 20 minuts amb cotxe i a l'aeroport en 25 minuts, i té fàcil connexió amb l'autovia que comunica amb el nord de la regió.


El club de les mames lectores: de juny 2012\nUna d'en Dickens\nFinalment m'he decidit, estic llegint Grans Esperances d'en Dickens!\nTenia ganes d'acabar d'arrodonir la imatge de la societat anglesa del XIX, després de llegir a l'Austen (tot i que ella va viure una mica abans que en Dickens). He de dir que de moment, tot i que els temes i l'entorn és diferent en un principi, no sé ben bé perquè, em recorda molt a l'Austen! Potser el punt irònic que hi ha darrera de les descripcions dels personatges...\nEl protagonista és en Pip, un nen amb una vida força desgraciada, però tinc esperança, com el títol, de que la vida li millori una miqueta!\nTambé m'agrada llegir una novel·la on es parla de la infància, a veure si trobo temes per la meva historia de la materintat...\nNo proposo de dirigir la lectura perquè no tinc gens de temps! (Estem en mig d'una mudança, a final de mes marxem de casa! ai, quins nervis!)\nPerò he pensat deixar-ho dit aquí, per si algú s'anima a fer-me companyia o, qui sap, a dirigir-la una mica...\nSinó, quan l'acabi us diré que m'ha semblat, per si voleu llegir-la també.\nPublicat per cira a 10:44 2 comentaris:\nEls contes d'en Poe.\nEn aquest post parlaré una mica de les impressions que m'han suggerit els tres contes que vaig proposar llegir.\nEl primer, l'enfonsament (o la caiguda) de la casa Usher fou un els relats preferits de l'autor. És un dels més complexes i complets (hi ha poemes fets del pròpi autor, un llenguatge voluntariament carregat i barroc, etc). Com en totes les obres de Poe s'han fet un munt d'estudis psicològics de l'obra. Segons he pogut llegir es tracta d'una al·legoria sobre la malaltia i la mort. També he llegit que és un dels més autobiogràfics.\nPersonalment trobo que, tot i aquest llenguatge difícil o potser precisament per això, acabes transportada a un espai angoixós, fosc i tètric. L'altre dia passava per una tenda d'aquestes on venen gatgets per a "gòtics", amb calaberes, nines amb cares lànguides, samarretes amb dibuixos amb sang ,etc. i vaig pensar que això era Poe i que bona part d'aquest admiració cap a la mort ha arribat fins el segle XXI de la mà d'aquest poeta i escriptor. Aquest conte n'és un bon exemple.\nEn segon lloc, els crims del carrer Morgue, m'ha encantat. És la primera història de detectius de la història de la literatura! després de saber-ho, no us fa il·lusió haver-ho llegit? S'inaugurava així un dels gèneres més prolífics i que més han donat de si de tota la història de la literatura i del món audiovisual en general! També és la primera història del tipus "habitació tancada" on es proposa un repte al lector: resoldre un enigma aparentment impossible, en un àmbit molt concret i delimitat. El protagonista, Monsier Auguste Dupin, és -com haureu pogut comprovar- un antecedent directe del gran Sherlock! Té un amic de l'ànima, és un home analític i molt especial...En Poe el va fer protagonista de dos altres contes, "El Misteri de Marie Roget" i "La carta robada".\nFinalment parlaré del darrer, el Barril de Amontillado. Aquest el vaig triar perquè sembla que era el preferit del Cortázar i he de confessar que ho vaig passar malament, fins i tot m'atreviria a dir que va ferir la meva sensibilitat. Sembla, però, que és perfecte a nivell formal i una gran història de suspens. Us reproduiré unes paraules de la wikipedia sobre el text: En cuanto a la musicalidad, una faceta de los relatos de Poe que no se ha estudiado suficientemente, debe destacarse la gran habilidad con que delineaba el escritor las curvas de interés dramático, la atenuación, el tempo llano, el crescendo, hasta la culminación y el clímax; en el caso que nos ocupa, más bien una vía muerta.\nDiuen que és un dels últims contes d'en Poe i que la maduresa de l'autor s'hi pot veure reflectida. En ell s'hi veu un Poe cansat de la vida i molest amb com li ha anat tot fins al sarcasme, podríem dir...perquè en el conte hi ha lloc, fins i tot, per l'humor (negre, és clar).\nPer altra banda, i de manera general, volia cridar l'atenció sobre un fet dels relata que m'ha sorprès, les relacions intimes que s'estableixen en tots ells amb els homes. És curiós el valor de l'amistat masculina que es donava en aquells moments.\nVosaltres que en penseu? Heu llegit algun altre relat?\nBé doncs, teniu el cap de setmana per pensar una mica en aquests contes, si ho voleu. Espero que gaudiu molt de l'estiu que ja s'ha instal·lat totalment entre nosaltres! Jo i la meva mini família marxem a passar uns dies a la platja, a Donostia.\n(Com veieu, hi ha enllaços en els noms dels contes. Duen tots ells a les entrades que hi ha fetes a wikipedia. Crec que són molt complertes i que hi podeu fer un cop d'ull s'hi voleu aprofundir en el tema)\nPublicat per cira a 23:01 6 comentaris:\nUn àpat amb en Poe.\nCom algunes de vosaltres sabreu, a casa tenim costum, quan estem en alguna de les nostres lectures comunitàries, de fer un soparet temàtic, relacionat amb el llibre.\nAmb el Poe la cosa s'ha complicat.\nHe fet una recerca per Internet i he descobert coses molt interessants. Per exemple, que l'escriptor Mark Twain va escriure sobre la cuina americana. Sembla que en un viatge que va fer a Europa enyorava tant el menjar del seu país que va decidir posar per escrit el que més li agradava. Entre els plats en citava un de Baltimore...un filet d'ànec! Així de passada he descobert que a la ciutat del Poe tenen ànecs i se'ls mengen.\nAquest llibre del Twain m'ha fet pensar que entre nosaltres només s'ha estès un tipus de menjar americà (hamburgueses, fast food) però que a l'època d'en Poe i, potser encara a molts llocs d'Estats Units, hi deu haver un menjar tant ric i complert com a qualsevol altre lloc.\nBé, tota aquest digressió, per concloure que no podrem fer un sopar típic de Baltimore, perquè no sé pas on trobar un filet d'ànec, ni res que s'hi assembli. Així que avui l'Ibai ha decidit unilateralment que trucarem a un restaurant de menjar americà que porten menjar a casa. I d'aquesta manera tant poc ortodoxa farem el nostre homenatge a Poe.\nPer cert, com porteu la lectura? Jo ja fa dies que vaig acabar els contes...que us sembla si començo a escriure alguna cosa pel final d'aquesta setmana?\nPublicat per cira a 9:56 4 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Poe, Twain


La plantilla del Palamós admet que diumenge es juguen ´mitja lliga´ - Empordà\nLa plantilla del Palamós admet que diumenge es juguen ´mitja lliga´\nEls jugadors del Palamós són conscients que han de guanyar el Castelldefels per fer bo l'empat a Manlleu\nPALAMÓS | RAMON RIBAS Tots els integrants de la plantilla del Palamós que sortien del vestidor del Municipal de Manlleu tenien ben apreses les paraules del seu entrenador Eduardo Vílchez. Els palamosins havien empatat a zero en un escenari molt complicat i el tècnic alertava que el punt sumat serà valuós si aquest diumenge superen un rival directe com és el Castelldefels. Si es dóna aquesta circumstància provocaria un empat a 27 amb els barcelonins. "Hem de ser conscients que aquest diumenge ens hi juguem mitja lliga", va dir Vílchez.\nTots, sense excepció, destacaven la importància de la primera de les onze finals que resten per intentar salvar la categoria. "El punt de Manlleu el farem bo si guanyem el Castelldefels", deia Iván Díaz. El capità Chicho afirmava que "ara hem de fer bo el punt davant un rival directe". El defensa afegia que "tenim onze finals i molta confiança, estem en una bona dinàmica i crec que si guanyem sis partits el Palamós estarà la temporada que ve a Tercera Divisió". Ritxi Mercader també copiava el discurs dels seus companys dient que "un punt al camp del quart classificat l'hem de considerar com a bo, però el primer que ens ha dit el míster és que el partit de diumenge val mitja Lliga". De la seva banda, Martí Bartrina s'expressava en termes similars: "el partit de diumenge és un partit de quatre punts perquè si guanyem ens enduem l'average".\nEl Palamós ocupa zona de descens (18è amb 24 punts), té la salvació a un i a tres el proper rival, el Castelldefels (15è amb 27 punts). A tres punts també s'hi troba el Muntanyesa (16è) i a un hi ha el Júpiter (17è amb 25).


Doma Natural i Doma Clàssica a Cavalls Lluís Pell\nQuan miro enrere i comparo el passat amb el present, m’adono com ha canviat el caràcter dels nostres cavalls aquests últims anys. Han millorat en tots els aspectes. Llavors, em pregunto si és que abans fèiem alguna cosa malament. Els cavalls no estaven tan confiats com ara, i crec que la resposta està en quènomés ens limitàvem a seguir un sistema de treball “tradicional”.\nL'única explicació que veig perquè s'hagi produït aquest canvi és el tracte que hi tenim. Entrenant-los amb un sistema com la doma natural et guanyes la seva confiança i els permets aprendre a ser més valents i a no tenir por ni de nosaltres ni de les moltes coses que els envolten.\nAquest sistema es basa en la manera en què els cavalls es comuniquen i es relacionen entre ells. Això ens permet ensenyar-los amb més rapidesa, ja que per a ells és un llenguatge més directe i entenedor.\nCom deia en el pròleg, fa cinc anys que he començat amb aquest sistema i veig clarament que amb un bon coneixement dels cavalls es poden aconseguir grans objectius. El més important és tenir un mètode ben estructurat de com ensenyar al cavall i, després, seguir un bon programa d'entrenament.\nSubstituir la corda per l'amistat, és un test de confiança on pots veure si el cavall t'accepta i vol estar amb tu, ja que no hi ha cap lligam físic entre els dos. Si el cavall no està confiat o no se sent segur, marxarà. Demostrant-li que l'estimes i que tens el control de la situació, t'accepta com a líder. Els cavalls se senten més segurs quan veuen que ho tens tot controlat. Quan, en llibertat, responen a totes les meves indicacions, els ensenyo muntats, tot el que han après a peu a terra.\nSi et guanyes la seva confiança muntat, tal com te l'has guanyada a peu a terra, tens un cavall amb el qual podràs fer coses que mai no t'hauries imaginat.\nMoltes vegades, hem sentit a dir que per tal de domar un cavall es necessita molta vara i poc menjar. Això és totalment erroni. Ni més ni menys que al revés: bon menjar i poca vara i, sobretot, demostrar-los quant els estimes. Actuant sempre amb respecte, millorarem la relació persona-cavall i contribuirem a crear un món millor per a ells.\nQuè és el que busquem amb la doma clàssica?\nUn dels màxims objectius de la doma clàssica és la millora del moviment, que el cavall s'expressi amb naturalitat, harmonia, sempre conservant els aires naturals i mirant que aquests siguin més expressius.\nEls cavalls de per si son asimetrics. Tots tenen, per naturalesa, asimetries que es reflecteixen en el moviment i que s'accentuen amb el pes del genet. Corregir-les millora l'equilibri, la musculació i la condició del cavall.\nNosaltres aprofitem la confiança i els coneixements de la doma natural per iniciar els nostres cavalls a la doma clàssica. Així aconseguim tenir un cavall segur, tranquil, sense pors, amb un bon equilibri, que respongui a les ajudes i que desenvolupi una bona musculació per tal d'assegurar uns bons resultats en el futur.


Erasmus +, Ensenyament Superior a Montpellier. 2018 – Escola del Treball\nAlumnes del Cicle Formatiu de Comerç Internacional duen a terme una estada formativa en empreses de Montpellier.\nTres alumnes de 2n. de Comerç Internacional gaudeixen de l’experiència de la mobilitat internacional, realitzant la seva FCT en empreses de la capital de la regió d’Occitània i del departament Hérault.\nEl projecte està coordinat pel professorat del departament de Comerç i Màrqueting i pel professorat del Lycée Jules Guesde de Montpellier.\nEl període de mobilitat és de 8 setmanes. Els alumnes realitzen la mobilitat internacional de l’FCT en diferents empreses especialitzades en el sector del comerç d’àmbit internacional a Montpellier.\nAquesta estada està subvencionada per fons europeus dins del programa de Mobilitat Internacional Erasmus + estudis superiors, i té el suport de la xarxa Netinvet, xarxa europea de formació i empreses creada amb l’objectiu de proporcionar als joves oportunitats de mobilitat durant el seu itinerari formatiu.\nDos alumnes van realitzar durant tot el primer trimestre d’aquest curs, el projecte Erasmus + dins de la mobilitat d’estudi. Assistien a les classes de BTS Commerce International al Lycée Jules Guesde de Montpellier i van compartir els seus coneixements i experiències amb els seus companys de classe francesos.\nEls projectes de mobilitat internacional tenen com a objectiu que els nostres estudiants es beneficiïn educativament, lingüística, cultural i personal de l’experiència d’aprenentatge realitzada en un altre país europeu.\nLes dades de què disposem pel que fa a les mobilitats internacionals, mostren uns resultats molt positius de l’experiència obtinguda pels alumnes que hi han participat durant els darrers cursos. La seva valoració és molt satisfactòria i ens anima a continuar amb molta il·lusió.


Relat "Micro-històries de Olotilandia"\nInici > detall del relat: Micro-històries de Olotilandia\nEl follet intentava inútilment entrar a la lluna que s’obria\ncom un somni per a les seves espurnes o com una curiositat\nper als seus jocs. Intentava inútilment enfilat sobre una fulla\nde maria, arribar fins a la lluna que penjava com un dolç\nlluny del seu abast .\nIntentava inútilment enfilat sobre una cadira, una escombra,\nun bolígraf, una roda de bicicleta i una pinya, arribar fins a\nla lluna que oscil·lava en l’avenir\nIntentava, enfilat sobre un turó, arribar fins la lluna, ho\nintentava amb una escala de pintor, una cuina, una vareta\nde fada i el consell d’ un ésser superior, arribar fins a la\nlluna, que allí penjada, estava com despistada entre les\nHo va intentar amb un ascensor, un avió, un coet i un bòlid.\nS’ enfilà fins al cel i no va arribar. Ho va intentar també de\ndia enlluernat per els encegadors raigs del sol.\nVa cercar la més alta de les muntanyes i la va baixar amb\ndesil·lusió; va tornar a demanar consell que li donaren en\nsecret els druides.\nVa arribar amb un somriure molt gros fins a un prat i va\ncomençar a saltar superant aviat les copes dels arbres, al\nrebotar va fregar els núvols amb el cap. Al tornar a fer-ho\nva deixar els núvols molt per sota, i des de allí va veure el\nbosc molt petit, com una estrella verda pintada per algun\nartista boig sobre la terra.\nVa veure des de a dalt els mars blaus, els blancs del glaç i\nels grocs dels deserts. La terra és una lluna de colors ,i\nseguia baixant i pujant, i pujant i baixant, i això no\ns’acabava mai, i va veure les estrelles i els meteorits, i la\npols espacial brillant entre totes les brillantors sobre el\nvellut blau de la nit eterna, i va veure com la terra es feia\npetita i tornava a créixer, i cada vegada estava més lluny de\nla terra, i el seu salt s’allargava i deixava enrere la lluna a la\nque havia estat intentant arribar.\nCon que no podia dominar el seu salt va deixar de donar\nbots i va tornar al seu bosc, a on va dormir sobre un matalàs\nde flors i va tenir un somni atordidor, en el que els objectes\nsuraven: Guitarres autònomes i éssers engomats el\nconvidaven a fumar, mentre uns somriures que eren\ndibuixos de llapis se incrustaven a la seva barretina de\nVa despertar sota la llum de la lluna que tan inútilment\ncom a fruit de la bellesa imaginada estava allí i se la va\nquedar mirant, es van repartir ignorància mútua complicada\namb la transparència de l’aire, i el follet es va enfilar\ndamunt d’ un autobús.\nEl petit nan, tendre a l’alba, no renunciava a la lluna\nmalgrat haver d’ esperar-se un altre dia sencer a la vessant\nd’un bassal de llum.\nEs sentia trist amb la brillant nostàlgia dels astres, que\nsaluden al sol amb el barret a la ma, mentre que amb l’altre\nrecullen el mocador de plata que la lluna ha deixat caure\nsobre les muntanyes.\nLi queda un barret de copa màgica que ha encès més d’ una\nllàntia de il·lusió a l’ habitació de l’ amor, així està preparat\ni torna al sol, pensant en la llarga nit d’ ombres fosques que\nva córrer ximple rere el temps.\n-Hola bolígraf maco; va dir el follet a la seva estranya\nmaquinària per a escriure poemes; i va continuar dictant\nCamí de l’aire vaig a on em duen els autobusos! Visca la\ntómbola del color!,la pàgina boja, la nina muda, que no\narribo per que mira com son les coses és més fàcil estar\nallunyat, contemplin-la en aquesta casualitat asseguda que\nens lliga a l’ encisadora música.\nT’amo a tu també companya ingràvida improvisada per el\nsol, arribant dels 60 amb els ulls posats sobre el futur.\nT’amo fins una estona desprès del viatge. T’amo elèctric a\nlas 7 del mati en un autobús ple de màgia.\nDesprés d’ haver estimat tant es va difuminar.\nEl follet que estava petant sota les estrelles i admirant-les, a\nla seva perplexitat, va admirat a una petita folleta que teixia\nresplendors sota un mocador de seda:\n-Hola admirat no-res- va saludar el follet envoltat per un\n- M’ho dius a mi? Això sóc jo?- va replicar amb mal humor\nla formosa aparició.\n- Preciosa, la lluna em dona el mateix que sigui un fanal -\nexplicà el follet- ja no té importància perquè no se’m fa\nnecessària la llum. Tant de bo fossin veritablement\ninfinites les nits!. Però abans que et dissolguis en aquest\nno-res de coixins que dorm en l’inconegut, vull dir-te:\nEl meu inconscient voler, et vol.\nEn el desapercebut, la follet inventà un barret que la va\nelevar un pis a la torre de la bellesa.\nVan seguir el follet i la folleta jugant amb els seus encants.\nEs desenvolupava molt bé la dolça flor que omplia les seves\npipes d’haixix, les encenia; mentrestant ballava, cada\nvegada més al·lucinant, envoltada pel fum.\nVa arribar fins a tal punt la historia que es van quedar\npenjats, aquí, foren temps difícils, passarien fred. Durant\naquest període es va omplir la casa de pingüins, óssos, i\nalguns altres que estaven acostumats a l’ambient.\nAprengueren més en dues setmanes que en tot el temps que\nva durar l’ hivern ).\nEn un bosc de tardor, que dubtava entre l’ ocre i el roig per\na lluir-se durant el hivern, un follet poc treballador, llançava\nmonedes d’ un tresor poc valuós, a un bassal omplert de\nfulles de periòdics i de insectes bussejadors, amb la intenció\nde pescar un peix astral de la bona fortuna.\nCalibrava el seu fer el diablet, que era entorpit per\npastosos dies de boira, que ondulaven a través del seu cos,\nno deixant-li ser d’ un únic color.\nAquell temps el fastiguejava, l’allunyava de l’ amor i del\nbosc, dels renaixements primaverals que el introduïen en\nuna enfiladissa d’ encants produïts per les situacions. No és\nque estigués malalt, és que aquella boira no el deixava viure\nSemblava el seu destí el d’estar engabiat entre les roques\nd’una vertiginosa muntanya de pedra negra, d’enigmàtica\nmàgia de carbó, entelada de diabòlics encanteris.\nDesprés de l’abandó de les cases de bolets vindria el\ninterludi: els fongs buits s’ anaven descomponent, tan sols\nhabitats per simpàtics cucs que foradaven els murs vegetals\ni que de tant en tant rentaven les finestres amb una llepada\nEl interludi estava compost per tots aquells moments en que\nels éssers màgics descansaven petjant la tranquil·litat que\nno els amargava les entremaliadures existencials, que\nvessaven com l’aigua en una pluja contenta de sempre\nLes seves estones, entre fulles d’ herba, esclafant molla de\nrosada amb la petita ingravidesa dels seus cossos, que\nsemblava eterna, perquè no s‘acabava mentre no\nDescansaven a la tardor mentre s’anaven cobrint de fulles\nseques, que els mig enterraven entre els seus somnis de\npapallones emplomades amb mates de pèl cristal·lines, a\nmesura que resplendien en un futur proper de contemplació.\nLlanguia el temps. Els núvols, carregats d’hivern,\ns’apropaven lentament amb el seu motiu entre les cames,\ncansats d’arrossegar la gelada estació.\nEls follets dormien desperts sota les fulles que es\nrecargolaven com costum dels cels, durant la nit; i el dia,\npassava de pressa. Tots ells s’imitaven, ignorants a les\nseves bombolles de vidre que havien deixat de surar per a\nentristir-se en la seva falta de platja voladora, entre el temps\nque els duia d’aquí cap allà com un remoli d’aire natural.\nHauria de dir que no, que no, que no tots els follets dormen\ni que en els núvols, que tenen apetitoses formes de\npastissos desfets, s’amaguen esperits que són de color blau\nde tant riure; ells s’encarregaven, sota el testimoni\nd’amagades festes amb els avets, de repartir capricis entre\nels somnolents mortals, que es perden en les noves\ndimensions que s’obren a les seves habitacions\ntransparents, ja passada la tarda.\nD’ una capsa d’ envermellits retalls daurats, embotonats en\ncuir tallat amb dibuixos de fulles caigudes de frondosos\nboscos, sortiren els blancs flocs de neu que a l’ hivern\ntaparen les muntanyes, entre els raigs de sol sòlid que\nforadaven el llenç boig de les flors.\nEl follet que ja estava més que fart de tanta serietat, es va\nenfilar sobre un sofà i va cridar cap a la finestra oberta que\nli va tornar l’ eco d’ una misteriosa paret: “ No s~ que!”...\nI de la finestra va caure una vall florida d’infinita\nprimavera, que era un regal de la terra. Se li va atapeir\naleshores, una conjectura entre les seves ennegrides celles,\nque eren dues ratlles de llapis de carbó; i és que li van venir\nganes de jugar i s’ estava convertint en una abella, que més\ntard patrullaria els prats rastrejant flors, ple de in sacietat.\nJugar, jugaven regatejant riures que de tant en tant queien\nals bassals, a on es formaven concèntrics anells d’arcs de\nSant Martí amb un florit volcà surant al centre .\nDos follets molt contents perquè cadascú havia trobat un\nnom, corrien per el bosc que aquell dia estava ple de\nplanures i s’ havia despertat content perquè el sol somriu\ncontagiant a les plantes la seva brillant felicitat.\nAl pobre Fullola que estava sota les branques d’ un pelut\narbre desconegut, barrejat entre no se sap quins somnis, li\nva caure al cap la càpsula buida d’ una dosis de mescalina, i\ndesprés del cop la va mirar entristit, com dient: quina\nllàstima que no estigués plena!.\nHavien estat Fullola i Pericot pescant records d’antics\nencants en un llac espiritual. Van tornar a visitar els bolets\ndels seus col·legues, que de festa en festa prolongaven les\nseves vacances a la vall dels somriures, que no van trigar a\nsaturar el bosc que es va convertir en un gran riure de\nplantes, aigua i animals.\nFins després; pensarà la cuca de llum que estava encesa\nentre l’ herba quan va veure passejar els dos follets que\ntambé somreien perquè s’acabaven de banyar en un bassal\nQuan els follets es ficaven entre les herbes, tornaven a casa\nverds com elles i, em podeu creure, que no se’ls podia\ndistingir. Aquest és el motiu per el qual, de tant en tant,\naviso la amanida abans de punxar-la amb la forquilla.\nAquella nit Fullola va deixar anar la seva veu i va parlar\namb la lluna:\nOh lluna!,-va dir com si fos l’únic que podia dir-, Què\nplena que estàs i amb tan poques coses en què pensar!, però\njo no et creguis que tampoc sé què dir-te.\nEstàs rabiosa de brillantor d’amor, envoltada d’abismes; jo\nrabiós d’ardor de trons, emmudit per no escopir flames, per\nno convertir-me en una verinosa paraula. T’ admiro amb\nL’ombra del teu amor aguaita el meu cor -deia\nl’altre follet, que entre les ombres, feia poemes foscos\nVa mantenir el follet a la palma tova de la seva ma durant\ntot el mes d’abril, veient com brillava per la nit quan les\nespelmes encara estaven apagades i un penetrant olor a\nsoledat començava a sortir de las adormides pedres del\ncastell. I aquí el que es diu en el relat: que el va veure riure\nfins que es va apagar, fins que el follet cridat per les seves\nnecessitats es va dissoldre, a falta de motiu per a aparèixer,\nno deixant res més sobre aquella ma que l’ombra cremada\nde la seva figura.\nTant obsessionat el tenia la música elèctrica que no podia\nfer altra cosa que tocar tot el dia, sense que li importés la\nqualitat, tan sols la sort de tocar enormes cordes de\ninstrument oracular davant del psicodèlic castell de les\nbullicioses fulletes empresonades, però en la seva gelosia\nno tocava res.\nTocava nit i dia una invisible melodia que era de paper de\ncaramel carmesí cuinat en el cor. Ploraner dels records que\ns’amuntegaven a les seves habitacions buides, a on els focs\neterns tan sols cremaven raó.\nArdent escorpió femení, reflex llunyà de si mateix, se li\nestava colant en el pit. Tan sols respirava ardor embogidor i\ncarícia letal perquè mai va sentir altra tan viva.\nVa aterrar ràpid el coleòpter damunt la flor, dient :Respiro\nun poti-poti d’ embolcalls de poesia pura. ,Ai que em vaig\ntrobar un resplendor de il·lusió !.\nDesprés es va preguntar: què no van fer els romans que no\nhagi fet jo? .He volat de cantó a cantó perseguit per una\ndesbandada de coloms sense plomes, que es desfeien\nmentre es feien i de nou antigament quedaven les coses por\naconseguir. Parlava del objectes de consistència\nmacrobiòtica i immaterial, però d’això ja parlaven els mags\nquan no hi havia el color:\ninventar la sensació per a provocar la carrera d’ estàtues\nquan es deixa de investigar.\nEs més fàcil començar que omplir, més fàcil sembrar que\ncréixer , més fàcil que el fàcil és el difícil que no deixa de\nEl cervell és per a frenar, jo me’l vaig canviar per un barret\nde copa estrellada i ara actuo per a les flors, canto romanços\nd’aire i de sol, malenconies de tardes, tot tipus de sortides\nde sol que s’aboquen a la terra, perquè en ells està el més\nnou sonant en els saxofons.\nAl mateix temps que Fullolet berenava la seva torrada de\noli i all, Pericot, que no sabia el que fer, seguia sense fer-ho\ni gairebé mai s’ho preguntava, perquè sap que no té\nEl desorganitzat follet que no parava de saltar per aquí i per\nallà, i de vegades caminava pel cel damunt d’ una bicicleta\nde fluids estel·lars, es va aturar durant una estona a l’ aire,\nper a recitar, a qui no escoltés, el seu poema particular:\nEl meu mar està a prop i està lluny, sura a la meva levita i a\nvegades se’n vessa una mica a la meva corbata. Les meves\ncames es mouen amb pressa, enfundades en el blau que una\nmirada va pintar del mateix color. Que lluny quedaren les\nmeves sabates de llargues puntes, com dos vermellosos\nraigs de lluna coberts per la sorra.\nDesprés va continuar el seu passeig volador cap a on, no\nimporta cap a on es va.\nDes del destrossat paviment del carrer, per on circulava el\nfollet amb la seva sabata mòbil, va sortir un horripilant\nmonstre d’ embafadora mantega i li va embrutar la jaqueta.\nDurant la seva enrabiada, el follet va llançar mals d’ ull i\ndents de lleó a la viscosa maledicció que amenaçava la neta\nbrillantor de la seva sabata.\nEstava Pericot parlant amb el seu coixí i el coixí li deia: per\nquè no pares de dir tonteries?; i el follet angoixat per una\nvida que no li corresponia, seguia torna que tornaràs, a fer\nanar la llengua i la màquina de pensar.\nLa follet de la neu i de la muntanya, que estava enamorada\ndes de tots els angles, travessava el bosc, com tenia per\ncostum, surant per sobra de les herbes tecnicolors. L’aire la\nempaitava lentament com a un globus humà omplert de\ndolços líquids amb lleus tons que la embellien fins a la\nQuan va sortir del bosc, per una casualitat més del vent, les\nmuntanyes separades es van agrupar novament formant un\ngran somriure sobre l’horitzó que es menjava el sol; i és que\nfeia riure veure-la inútil fent-se vestits amb fils de teles\n“De nou rosa petita, trencant el temps amb les espines"...\nAmb un color dolç, l’ Agapit abandona les esferes, sota\nl’aigua. Envoltat de bombolles cerca tranquil·litat perquè té\nl’entranya sensació de que li estan surtin antenes i comença\na navegar a la maternitat. Quins monstres tan voraços el\nsegueixen i no el deixen dormir, mentre s’apropa a un\nprocés revolucionari a on van a parar moltes idees, li fa por\nel que ha de fer, escriptor tornat\nEl follet enfurit per el fosc foc que sortia de l’ enervant\nboca d’ un monstre sincer, va apagar la seva set violenta\nabsorbint un mar de petons.\nVa sortir Pericot al nou dia cercant la nit, que s’ havia\nequivocat al anar-se’n i havia caigut en un volcà que\nsemblava un ninot de neu, però no era per a això per el què\nhavia sortir sinó per una altra cosa, que segons ell, ja ho\ndeien les seves ones, la seva música i el seu tic-tac, que no\nEn un camí encès sota el sol, l’atemorit diablet es va\namagar dins d’ un matalàs que hi havia per allà llençat. No\nvegis la que van armar els marcians quan van a anar a\ndormir i se’l van trobar al llit. Aquest semblava que estava\nviu de tant que es movia, com si tingués un munt de mans\nEstava aquest últim follet, que ja coneixem, dret i altres\nvegades s’asseia damunt d’una pedra, envoltat per una\ncúpula de llum, esperant que comencés a rodar del buit, una\naltra meravella davant del seus desenfocats ulls.\nMentrestant començaria el difícil peregrinatge mecànic i\nmental que el duria a obtenir un sofisticat embolicat de\nbranca, en part producte de la seva màgia, capaç d’ extreure\ntrompetes del no res i que persistia malgrat les adversitats.\nI és que, entre el mal i el bon temps, la seva roca es\nbalancejava sense donar-li ni una estona de descans.\nHi havia una vegada un follet que vivia en una habitació\nd’un edifici amb vint milions de finestres i onze mil\nclaraboies i que, per cert, no s’ ho passava massa bé entre\ntant de ciment, asfalt i formigó.\nPer la nit escoltava una afonia de jazz que entrava per la\nseva finestra junt amb sorolls de cotxes, cants de nadons i\nd’altres perduts en un nus de sons. L’alegrava el bop ple de\nllaunes, que corrien copejades per una tribu d’ hongaresos\nque celebraven “aquelarres” amb litres d’ alcohol,\nensagnant-se en una borratxera de whisky.\nPassejava velocípede i paranoic amb un speed fora de lo\nnormal. Es desfeia, quan escoltava a Ella Fitzerald i els seus\ncrits primitius. Tenia un tocadiscs amb boca de trombó que\nesternudava notes soltes a la matinada, quan el follet\nl’esquitxava amb una dutxa de ginebra. L’ habitació estava\nplena de gerros de fantàstics dissenys i de colors diferents,\nsegons ell, tots havien contingut alguna droga exòtica.\nTambé tenia, en un racó, sota una litografia de Matisse de\ndos cignes que es desfeien mentre s’abraçaven amb els\ncolls, una ampolla blava a on dormia, que era l’ ampolla en\nla que la seva mare el va ficar tan sols néixer d’ una pluja\nBallant torcia les cantonades, ballant pujava als\nascensors i es ficava a les oficines, sempre cercant\nsecretàries. Quan encantava xiulava i movia el cos com si\nfos a perdre’l.\nNo hi havia dia que no encantés una pubilla súper\nmaquillada, voluble amb la curta mini faldilla o l’ ajustat\nJa sé que no és necessari dir-ho, però li anava molt la droga,\nes desfeia per la coca, somniava amb el haschis i amb els\nal·lucinògens feia veritables “virgueríes”. Algunes vegades,\nquan anava de pop, dormia a dins d’ una xapa cola o\nfumava un canonet de branca amb la xapa posada damunt la\nboca de l’ampolla al revés, per a al·lucinar amb les\nondulades lletres que a l’estiu eren del més refrescant amb\nel fluir de pinzellada que tenen.\nQuan s’ emborratxava dormia en una llauna de cervesa\nalemanya que sempre preferia plena.\nVa voler el mixt desadaptar-lo del tint amb el que estava\npintat i va començar una altre historia, però no es pensin\nque l’ explicaré.\nEnvermellits diables i esperits de les restes eixutes dels\ntransparents esquelets de les flors. ballen al voltant de la nit,\npel cel, deixant un cert olor a sàndal que acoloreix, la\ninhabitada lluna, d’un increïble groc. Rera tota aquesta\nbarricada que no es defensi la nostàlgia, que tan aquí com\nallà sols existeix un element pertorbat, que dos ja serien\nmassa. Els nans llisquen, pels raigs lunars, com notes en un\npentagrama deixant sentir una sensació més:\ntotes les músiques es barregen sense tocar-se, sense ser de\nl’espai, mentre el mar s’ avorreix perquè Neptú, acabat\nd’afaitar, ha abandonat las zones abismals i envaeix les\nNo hi ha tresor més gran de plata inabastable en l’aigua\ndoncs brilla el cel i en les ones bull un rebombori de\nresplendors , serà una nova crida del més enllà ?.\nFollet pujava per l’ antena del televisor, i quan es va\ninstal·lar al seu cim, mireu el que va veure:\nper què margines al marró ?\nTU JA NO SENTS, SIMPLEMENT ET PENGES\nTot això li deia un policia que tenia boca radial i era la seva\npròpia consciencia pertorbada per una amanita podrida.\nEn aquest mateix instant va aparèixer una fada\nllampeguejant que ombra per mitja lluna minvant va deixar\ncridar a la rutina una mica de felicitat que li tragués la\nparanoia i va conquerir el seu amor.\nEstaven els follets i les follets tan avorrits per que no sabien\nel què estimar i és que hi havia massa bombolles dins\nd’aquella ampolla de cava.\nEren tan torracollons aquells follets que, a tots els llocs que\nanaven vacil·lant amb el seu bolet volador, no podien parar\nde riure. I en això que va venir, fent brega, un marcià amb\nales i tocat del bolet, que dissolt en la intangibilitat els va\nreprotxar amb ment de programador:\nNo us barregeu amb les coses de menjar doncs us\nconvertireu en un estómac, que és com una màquina de\nPerò la brega no acabava aquí, malgrat que la donem per\nfinalitzada, perquè a mart estan tots al·lucinats per la\nendimoniada marxa que arrosseguen aquets joiosos follets\n...i encara més enfadat perquè ja no era amat, va deixar el\nmón dels llestos i se’n va anar a dormir; s’ entén que sol,\nsense una mala frustració que l’ acompanyés en el seu mal\nson d’ estrelles caigudes.\nUlls de lament que no escolten l’alba, la llum sufocant i\nmoribunda. Els fados la van tornar a fer, van pensar el\npassat al revés i se’ls va caure el record en un bassal\nd’oblit, sense memòria, de vidre sense cristall, d’eco que no\nEn l’ interior de l’esfera de les neus, tornaven sobre l’ espai.\nEl follet trist, per la mort del seu pare, encén un foc més, al\nqual mirarà sense dir-li res.\nPer tot aquest temps, ben entrada la tardor, cauen les\nsonates en gelats plats de nata, que es menjava la\ncontradicció, i les rimes sonaven a llaunes, a ampolles\nbuides que un follet entremaliat utilitzava per a guardar sols\nEn l’entretemps es celebrava un sopar d’entremesos per a\nentretenir els entrenadors dels follets nedadors.\nMoltes històries s’ havien escrit a les entranyes dels arbres,\nperò no els feien mal als mortals que es menjaven les fulles.\nPer fi va ploure, i els follets van baixar lliscant revolts per\nles riades fins a les valls, que van quedar omplertes de flors,\nquan va acabar de caure aquella aigua seca.\nAmb treballs tocava el follet, que cada dia li resultava més\ndifícil seguir tocant. Ho deixaria tot, me’n aniria com\nl’aigua per l’abocador, - deia el infeliç, desfogant-se de mal\ntocar els instruments.\nPerdut en la recerca dels camins, s’entretenia el follet fent\nun giravolt amb la cruïlla, doncs no sabia a on anar, i\naquell dia va decidir no anar en lloc.\nTan sols dels microsegons aconseguia el follet companyia.\nMalgrat d’ estar molt bé a les tardes, trobava a faltar els\nmatins que tan aviat se’n anaven.\nEl follet petit necessitava explicació de tot en gran, per això\nes va enginyar unes ales per a volar damunt de les coses.\nUna sumptuosa festa enllumenada amb estrelles i fanalets\nxinesos van fer aquells follets, que havien estat caient des\ndel cel als mars dolços d’una terra de mel. És cert que\nvivien en els boscos de regalèssia, que van estar en\nmansions de xocolata i que no els hi anava res material.\nPerò més cert és que es banyaven en banyeres de flors i que\nho envolten tot amb un somriure, que duien amb ells a\nl’espai a les seus estel·lars, cecs, i es desentenien del temps\nen els seus itineraris sense rumb.\nQuan de cop es va acabar la reunió, tornaren als seus\ncamins i es van entendrir amb els miralls\nEl follet que tenia el cap en forma de signe\nd’interrogació, s’ho preguntava tot ell mateix,\nsense donar-se compte, de que la seva capacitat,\ntan sols li permetia fer preguntes.\nFins que se li va acudir, preguntar qui tindria les\nrespostes. A partir d’aquell dia es va dedicar a\ncercar el follet de les respostes.\nPer cert, el follet de les respostes, també es va\nrespondre a si mateix per les preguntes a les que\nhavia de respondre, i va anar a cercar les seves\nEm vaig assabentar del cas, perquè el follet de les\npreguntes em va preguntar si havia vist al follet\nL’altre dia, em vaig trobar el follet de les\nrespostes, i em va respondre que cercava el de les\npreguntes. El pitjor del cas, és que jo sóc el follet\nde la ignorància, i no vaig poder dir-li al follet de\nles respostes, a on era el de les preguntes. Espero\nque algun dia es trobin, perquè sembla que es\nnecessiten l’un a l’altre.\nCorreccions: Isabel Mateu\nMarceli | 24-10-2015 | Valoració: 10\nal bosc, a prop de els estancs i els aiguamolls, viuen els follets


Marató Messier - Agrupació Astronòmica Sabadell\nEstàs aquí: Inici Observació Ara al cel Marató Messier\nJa hem arribat a les dates que es pot fer la Marató Messier. Com ja debeu saber, la Marató Messier és una observació completa de tots els objectes que va reunir al seu catàleg Charles Messier en una sola nit, des del crepuscle del vespre fins a la sortica del Sol l'endemà al matí. Aquest catàleg consta de 110 objectes brillants a l'abast dels telescopis del aficionats amb diferent dificultat.\nLa Marató Messier només es pot portar a terme a les nits sense Lluna a la proximitat dels equinoccis, preferiblement el de primavera. Hi ha llistats ordenats per seguir una ruta completa i poder veure així tots els objectes en una única nit. Aquesta activitat és un bon repte per a les persones que els resulti atractiu localitzar amb rapidesa i veure tots aquests objectes de cel profund.\nHi ha, però, qui prefereix dedicar l'observació d'aquesta nit a veure exclusivament objectes Messier i gaudir-ne de l'observació sense preses.\nAquest any el cap de setmana més próxim a l'equinocci sense Lluna és 25-26 de març (Lluna nova el dia 28). Per tant, aquesta és la data per realitzar aquest repte.\nEls socis de l'Astronòmica se'ls facilita un llistat amb l'ordre d'observació, identificació, tipus, mides, coordenades, etc. amb els 110 objectes del catàleg al reservat web exclusiu.\nAl camp d'observacions als observatoris del Montsec (Àger) podran dedicar-se si així ho desitgen a la Marató completa. El camp d'observacions de próximitat programat per aquest cap de setmana també tindran protagonisme aquests objectes; serà la Nit Messier. Següent FaLang translation system by Faboba


Cuines_orient archivos - Pàgina 2 de 2 - Els meus restaurants\nrestaurantscat.cat > Cuines_orient > Pàgina 2\nBy Ricard Sampere|2018-07-30T14:24:43+02:0012 de novembre de 2017|Tags: Cuines_orient|6 Comments\nMako restaurant. Un bon japonès cèntric i petit\nBy Ricard Sampere|2019-09-17T17:02:41+02:0020 d'agost de 2017|Tags: Cuines_orient|8 Comments\nMako restaurant, és un japonès petit a l'Eixample, que destaca per la seva qualitat i bon tracte. El producte és excel·lent i el lloc és recomanable. Mako restaurant Consell de Cent, 255 www.makobcn.com TEL.: 932 69 62 07 Mako restaurant Nova trobada dels 3(o+)aTaula, amb absència del Jordi que estava lluny de BCN. La [...]\nBy Ricard Sampere|2019-12-31T17:42:09+01:006 d'agost de 2017|Tags: Cuines_orient|6 Comments\nShanghai Restaurant, és segons vox populi, el millor xinès de BCN. No és econòmic i els plats que ofereixen, són de bon nivell. Shanghai Restaurant Bisbe Sivilla, 48 shanghai-bcn.com/ TEL.: 932 118 791 De nou i tal com fem cada dos setmanes, nova trobada amb els de 3(o+)aTaula, amb tria a càrrec del Jordi. [...]\nBy Ricard Sampere|2019-09-17T17:53:16+02:0025 de juny de 2017|Tags: Cuines_orient|13 Comments\nTunateca Balfegó, és un restaurant especialitzat en tonyina i en concret de la marca Balfegó, que és sinònim de qualitat. Tunateca Balfegó Avinguda Diagonal, 439 http://www.tunatecabalfego.com/ TEL.: 937 97 64 60 Tunateca Balfegó Una nova visita de 3(o+)aTaula, a un dels llocs “cools” de BCN, amb la tria del lloc a càrrec del Jordi i [...]\nKitsune Barcelona, és un japonès a Gràcia, amb la garantia que aporta, ser de la manteixa propietat que Kitsune Sant Cugat. Senzill, bon producte i bona RQP Kitsune Barcelona Montseny 13 (Metro Fontana) www. kitsunesushi.com TEL:. 620666885 Hem anat a quest restaurant, coincidint amb la visita número 12 que fem amb els de Tres o [...]


El Govern retira més de 14 tones de residus de les platges de les illes\nUn total de 23 barques participen en les tasques de neteja del litoral.\nEl servei de neteja de les aigües de bany de les platges i cales de Balears ha retirat 14,4 tones de residus durant el mes de juliol. Segons el govern Bauzá això representa 10 tones més que el juny i més del doble del recollit durant juliol de 2012.\nSegons les dades de la Direcció General de Recursos Hídrics les 23 barques que netegen aquest estiu el mar han recollit més del doble de residus a causa de les bones condicions meteorològiques i de la mar que s'han donat al llarg de tot el mes de juliol.\nAixò ha permès que les embarcacions hagin pogut treballar amb normalitat cada dia. A més, els vents tèrmics que han bufat a totes les illes han arrossegat residus de mar dintre cap al litoral.\nPer illes, a Mallorca, les nou embarcacions van extreure 7,1 tones d'escombraries; a Menorca, les sis barques van retirar 4,3 tones; a Eivissa, on treballen sis unitats, es van extreure 2,6, i les dues embarcacions que netegen les platges i cales de Formentera van retirar 372 quilos.\nA diferència de l'habitual, el juliol s'han retirat més restes de fustes i derivats, fins a 5.259 quilos, el que suposa el 36,3%, que de plàstics, dels quals s'han recollit 5.138 quilos, la qual cosa representa un 35,5%. En menor mesura, també s'han extret 1.725 quilos de matèria orgànica (l'11,9%), 865 quilos d'algues (el 5,8%), 1.471 quilos d'altres rebuigs alguns, així com 2,8 quilos d'olis.\nLes 23 embarcacions, que es troben operatives durant els mesos de juliol, agost i setembre, no només es fan càrrec de la recollida de residus sòlids flotants de les proximitats de les platges, sinó també del manteniment de la qualitat de l'aigua, de la prevenció de possibles episodis de contaminació de les aigües i d'oferir col·laboració als serveis d'emergències i salvament marítim per reforçar la seguretat de les persones a la mar.\nEn aquest sentit, L'Executiu destaca que una de les embarcacions destinades a Eivissa va col·laborar en remolcar un iot avariat fins al port. A més, una altra de les embarcacions va retirar un arbre de 745 quilos del litoral de Mallorca.


Sota la dutxa - Oi?\nAvui, 22 de maig del 2000\nPotser algú altre ja ha escrit aquest article, però la temptació és irresistible: American Beauty, la pel·lícula vencedora de la darrera edició dels Oscars, és, també, una diàfana metàfora de l’ara i aquí del catalanisme. El personatge que encarna Kevin Spacey descobreix als quaranta-dos anys que s’ha fet un fart de treballar i que no és feliç. De sobte, tot sembla que s’ensorra al seu voltant: aires de renovació l’assetgen a l’empresa on treballa, la relació amb la dona perd tot interès i la incomunicació amb la filla sembla que no té marxa enrere. El tedi, la insatisfacció i l’avorriment d’un mateix troben d’entrada una única sortida, tant real com simbòlica, en la masturbació sistemàtica sota la dutxa. L’únic moment del dia en què la sang sembla que encara circula pel cos. I podria seguir així fins al dia darrer. Si no fos. Si no fos per la irracional fascinació que la millor amiga de la filla, una ben vulgar aprenent de Lolita, desperta en l’home madur. A partir d’aquí, el personatge de Spacey torna a somniar. Hi torna a haver projecte. El futur encara és possible. Aleshores el protagonista trenca amb totes les fonts d’insatisfacció i retroba, fins i tot amb certa puerilitat, alguna cosa veritablement viva en ell mateix. Aprendrà a ser feliç altra vegada. I això vol dir que, quan n’arribi el moment, podrà morir amb un somriure. Es pot desitjar res més gran?\nSi el lector ens ha seguit fins aquí es deu estar preguntant què hi pinta el catalanisme, en tot això. Com el personatge en els primers moments de la pel·lícula, el catalanisme està en plena crisi de la quarantena, sense perspectives de futur. Amb l’alè calent de l’auditor al clatell, avorrit dels companys de llit i sense llenguatge compartit amb els fills. Només resta l’esperança que d’algun lloc sorgeixi, ni que sigui vulgar, una Lolita enervant. Però podem esperar que sigui així per atzar?\nEl rol de l’auditor és clar: el catalanisme es troba, per gràcia de la majoria absoluta d’Aznar, havent d’escriure quina pensa que és la seva aportació a l’empresa. Després, l’auditor sabrà girar els arguments en contra de l’assalariat i substituir-lo per algú més jove, més ambiciós, menys problemàtic, fins i tot més barat. Qui sap si no és aquest el paper que es reserva a alguns noms que la premsa espanyola de Catalunya no dubta a considerar el “gir catalanista” d’Aznar.\nDels companys de llit ja no fa gràcia ni parlar-ne. Fa massa temps que el catalanisme que encarna CiU no veu en el Parlament altra cosa que una obligació conjugal, i de les més apagadetes. Sense alegria. Sense aventura. Sense capacitat d’imaginar l’endemà. I tant se val ara si les altres forces, per adiposes o per excés de rajos uva, en són més o menys responsables o coresponsables. La iniciativa és de qui la té. I és exigible, i cal que ho exigim, que no la perdi qui ha rebut el manament popular de governar.\nPodem reservar el paper de la filla per als successors de Pujol. En la nostra realitat no fan morros, com a la pel·lícula, però la seva incapacitat per fer-se presents, per establir ponts de diàleg i per abanderar nous projectes ha estat aclaparadora. N’hi ha que es postulen com a successors: cal veure si no continuaran esperant, irresoluts, l’autorització del pare abans de parlar, o si els caurà un clatellot després de fer-ho. Caldrà que ho diguem nosaltres, des de fora, per exemple? Quan arriba el moment de la jubilació és bo saber-la entomar amb generositat, ni que sigui per no fer malbé alguns bons records, que és el que al capdavall deixarem. Però sembla que la generositat estigui renyida amb altres grandeses. Si ara toca jubilar-se, jubilem-nos amb alegria. Ni que sigui per fidelitat etimològica: el llatí jubilare significava llançar crits de gran joia, i és amb aquest sentit, experimentar una viva alegria, que el mot s’incorpora a la nostra llengua. És comprensible que el prejubilat vacil·li, però aleshores no hi ha altre remei que ajudar-lo a fer el pas, i això es pot fer fins i tot amablement. El que hi ha en joc és el futur. I el futur és el nostre espai vital: no hi podem renunciar.\nSi les perspectives al voltant són així de tristes, potser sí que no podem sinó anar-nos tocant sota la dutxa. Per sentir-nos vius. Però, mentrestant, cap on mirarem buscant la nostra Lolita?\nSembla poc probable que ens arribi del camp econòmic, ara que la pressió de la globalització ens torna a fer provincians, com s’ha vist en el sainet sobre la Fira. I encara menys del camp cultural, que, en comptes de saber-se regenerar, com es pot constatar en les grans institucions momificades (citem-ne tres de qualitativament diverses: l’Òmnium o l’autisme de la societat civil, l’IEC o la inoperància de les institucions oficials, i l’Enciclopèdia o la miopia de l’empresa privada), ha trobat en el transvestisme cap a l’espectacle televisiu una còmoda fugida endavant.\nAlgú pot pensar, seguint el paral·lelisme amb el personatge d’American Beauty, que sempre ens quedarà el cànnabis. Però per què no perdre la por a dir les coses pel seu nom, a equivocar-se, a creure en el futur? Ni que això vulgui dir, fins i tot, si estem d’acord que és menys lleig tocar-los que tocar-se’ls, aprendre a donar suport a una investidura a Madrid per coherència amb el passat immediat, mentre s’aprèn a governar la Generalitat amb gent nova, potser inexperta, però capaç de crear espai per a una Catalunya novament catalana. Novament. O sigui, una altra vegada, però també, sobretot, d’una manera nova.\n03 Sota la dutxa\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Carnet, Opinió publicada | s'ha etiquetat en 27S, Agustí Colomines, Albert Sáez, American Beauty, Avui, Aznar, CiU, CUP, Enciclopèdia Catalana, ERC, Espanya, Ferran Sáez, Francesc-Marc Álvaro, G8, IEC, Joaquim Colominas, Jordi Pujol, Marçal Sintes, Òmnium Cultural, Oriol Izquierdo, país nou, Pere Martí per oi | Deixa un comentari. Afegeix a les adreces d'interès l'enllaç permanent


Contra la reforma laboral i contra la vaga (Iu Forn)\nContra la reforma laboral i contra la vaga\nIU FORN 29/03/2012 00:00\nAvui en Pep Florolos farà vaga contra la reforma laboral. La troba improvisada, mal feta i plena d'insensateses. I, què coi, si una cosa emprenya al Pep són les empreses que amenacen els seus treballadors amb represàlies si fan vaga. I això sí que no. La llibertat està per sobre de tot. Si ell vol fer vaga, n'ha de poder fer, només faltaria. A més, en Pep està molt emprenyat amb la campanya rabiosa, tronada i demagògica de la premsa ultranacionalista espanyola contra els sindicats. I, esclar, en Pep, per principis, sempre pensa al revés del que pensa la caverna. Bé, per això i per higiene i per decència.\nPerò avui en Pep també farà vaga contra la vaga. Sí, la reforma laboral és lamentable, però ara no és moment de vagues generals. Quantes n'han fet a Grècia? I a Portugal? I de què han servit? A més, en Pep està fart dels sindicalistes que hi ha a la seva empresa, que amb la història aquesta viuen com a cardenals. I, què coi, si una cosa emprenya al Pep són els piquets. No els suporta. Qui són ells per impedir-li res? Qui són ells per impedir sortir els camions dels mercats centrals o els autobusos de les cotxeres? La llibertat està per sobre de tot. Si ell no vol fer vaga, ha de poder anar a treballar, només faltaria.\nEl Pep està fart. Del PSOE que utilitza la vaga per tenir un discurs d'oposició, de ser la classe mitjana que es menja totes les pujades d'impostos i totes les retallades, de veure com hi ha un munt de gent que cobra l'atur i treballa en negre, de la crisis que ell no va provocar i de no veure'n la sortida, de la por a perdre la feina i de la por que els membres de la seva família que són a l'atur no trobin un lloc de treball. En Pep està tan fart que avui els engega tots (i totes) a pastar a fang i se'n va amb la parenta a passejar per la platja i a dinar un arrosset caldós amb una ampolla de vi blanc. I de postres, un coulant .


El Banc d'Aliments atén més de 500 persones i 400 són temporers - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl Banc d'Aliments atén més de 500 persones i 400 són temporers\nLes demandes d’ajuda han augmentat substancialment durant les darreres setmanes\n30/04/2020 (12:00 CET)\nEl Banc d'Aliments de Càritas Andorrana ha atès, des de principis d'any, a més de 500 persones. Hi ha 45 famílies que estan rebent un seguiment, després que les darreres setmanes s'hagi experimentat un augment important en la demanda d'ajudes. Entre les persones beneficiàries hi ha uns 400 temporers.\nAmb els temporers s'ha dut a terme una acció específica coordinada amb el Govern i els comuns. Aquesta acció es va iniciar el 6 de març i, fins a la data, s'han repartit un total de 327 lots quinzenals d'alimentació, higiene i neteja.\nEl Banc d'Aliments és un projecte d’aprofitament d’aliments i de productes de primera necessitat en favor de les persones més necessitades d’Andorra. Vol lluitar contra la pobresa, afavorir la disminució de l’exclusió social i promoure i contribuir al desenvolupament sostenible i a la reutilització més eficient dels recursos, tot reduint la generació de residus alimentaris. Càritas està en coordinació amb els tècnics del ministeri d'Afers Socials, Habitatge i Joventut per tal d’optimitzar els recursos, evitar duplicitats i arribar a tota la població en situació de necessitat.\nA més, també ha donat resposta a les demandes específiques produïdes per aquesta situació i ofereix les solucions personalitzades per cada cas aprofitant els recursos existents i en funcionament, sempre intentant minimitzar el risc de contagi i coordinant les accions, principalment amb el Govern.


91. 'dret a' o 'dret de'?\n92. en relació amb / amb relació a\n93. 'a l'espera de' o 'en espera de'? / És correcte 'estar a l'espera de' en català?\n94. És correcte 've a ser', 'vinc a dir' en català? / 'Venir a' + infinitiu / Nova gramàtica\n95. 'a la que' ('així que')\n96. 'al peu de' o 'a peu de'? / És correcte 'a peu de carrer' en català?\n97. Concordança en oracions amb subjecte coordinat per 'ni' / 'No ha vingut ni l'un ni l'altre' o 'No han vingut ni l'un ni l'altre'? / Nova gramàtica\n98. 'Va darrere seu', 'Va darrere d'ell' o 'Li va al darrere'? / 'Va a favor seu', 'Va a favor d'ells' o 'Els va a favor'? / Hi anava en contra\n100. 'A ella l'importa això' o 'A ella li importa això'? / El complement indirecte


Àmplia victòria de Nou Impuls – Junts x Premià de Dalt – Premià de Dalt Mèdia\nÀmplia victòria de Nou Impuls – Junts x Premià de Dalt\nL’alcalde i cap de llista de Nou Impuls – JuntsxCAT, Josep Triadó, repetirà com a alcalde en assolir el seu partit la majoria absoluta al plenari municipal després del recompte de vots de les eleccions municipals d’aquest diumenge 26 de maig de 2019.\nLa llista presentada per Nou Impuls – Junts x Premià de Dalt ha estat la més votada a Premià de Dat (2.311 vots, el 45,42% del total). Aquesta llista ha sumat 1 regidor més respecte als resultats del 2015, amb la qual cosa obté 9 representants a l’Ajuntament de Premià de Dalt, el que suposa la majoria absoluta.\nA molta distància, la segona força ha estat ERC-AM (733 vots, un 14,41% del total), que ha aconseguit 3 regidors i regidores, un més que fa quatre anys. Al tercer lloc s’ha situat el PSC-CP (685 vots, el 13,46%), sumant 2 regidors, un menys respecte els anteriors comicis. La llista la segueix Crida Premià de Dalt amb 565 vots (11,10% del total) que li serveixen per a mantenir els 2 regidors que ja tenia. Cs que es presentava per primera vegada ha obtingut 1 representant, amb 476 vots (9,36% del total). PP ha patit una davallada important i només ha assolit 181 vots (3,56%) que el deixen sense representació al Ple Municipal quan en l’anterior legislatura tenia 2 regidors.\nS’han comptabilitzat 53 vots en banc, un 1,04%.\nLa participació ha estat del 66,14%, amb un 7,16% més que a les eleccions municipals del 2015.\nJxCAT-Junts, la candidatura del President Carles Puigdemont, ha estat la força més votada a la nostra població. Ha obtingut el 35,33% de vots (1.790 vots), seguida del PSC (911), i en tercer lloc d’ERC-Ara Repúbliques amb 901 vots. Cs n’ha obtingut 582 i CEC-Podemos, 311.\nFONT:AJUNTAMENT DE PREMIÀ DE DALT\nAmplieu informació i tots els resultats aquí\nPrevious La proximitat a les Eleccions Municipals marca el darrer Ple de la legislatura 2015-2019\nNext Valoracions dels resultats de les #municipals2019


La importància d’informar als nens de la malaltia greu d’un ésser estimat. - Suanity\nAtenció 24h: 93 254 69 03Inici Sessió\nLa importància d’informar als nens de la malaltia greu d’un ésser estimat.\nbyNeus Figueres (màrqueting on-line)\nQuan en una casa es rep la inesperada mala notícia del diagnòstic d’una malaltia greu d’un familiar (malaltia crònica avançada, malaltia oncològica,…) ens inunden les preguntes i una varietat de sentiments i emocions. La situació passa a ser molt difícil i, ho pot arribar a ser encara més, quan hi ha nens a la família. Podem navegar llavors, en un mar de dubtes de què i com actuar amb els nens.\nEn un primer moment, i és normal i adaptatiu, prioritzem les necessitats més immediates relacionades amb el malalt, proves diagnòstiques, visites mèdiques oncològiques, tractament del dolor,… i podem caure en l’oblit que els nens de la família també estan vivint aquesta situació en primera persona, i encara que no els fem partícips, hi són presents i observadors, de tot allò que passa.\nL’instint natural dels adults és sobreprotegir-los i pensar que: “encara no cal parlar amb ells, que no ho entendran, que els preocuparem massa, que ho passaran molt malament”,… però veurem que, precisament la falta d’informació pot generar incomprensió, rebuig, preocupació, angoixa,…sentiments difícils de gestionar per ells, podent causa’ls-hi encara més patiment.\nSi el nen o la nena, independentment de l’edat, percep que hi ha canvis en el seu entorn (d’horaris, de feina,…), canvis de rols dels pares i avis, i canvis respecte a les seves cures, es farà moltes preguntes. Si a més a més, aquests canvis van acompanyats d’emocions intenses i de silencis per part dels adults de referència, aquestes preguntes es convertiran en grans hipòtesis d’incertesa que provocaran que en busquin la resposta en la seva imaginació o en la seva interpretació dels fets, podent generar més angoixa que la pròpia realitat. Sigui quina sigui aquesta realitat, li hem de donar al nen l’oportunitat d’afrontar-la i de fer un bon procés d’acceptació, ajudant-lo a desenvolupar-se emocionalment i adquirir habilitats i estratègies d’afrontament positives que li serviran al llarg de la seva vida.\nBasant-nos en aquest principi d’informar als nens, els anirem donant explicacions de les peculiaritats de cada fase de la malaltia i dels canvis i novetats que sorgeixin, per tant ha de ser un procés informatiu on anem oferint espais als infants per a que tinguin l’oportunitat de preguntar i escoltar. La informació que els donarem ha de ser adaptada a l’edat del nen/a i a les seves peculiaritats individuals, utilitzant un llenguatge clar i senzill, sense gaires complicacions ni explicacions molt tècniques, que els sigui difícil d’entendre. Ens podem ajudar de contes que parlin sobre la malaltia que afecta a la persona estimada (ex: com parlar als nens del càncer, extrets de la psicooncologia) o de llibres més especialitzats del cos humà o de suport oncològic. És molt important informar del diagnòstic, i explicar els nens quins són els tractaments que es reben i quins efectes poden tenir (per exemple, els efectes secundaris de la quimioteràpia). Així, els preparem per les dificultats que puguin haver-hi i sobretot els donem resposta als canvis que ells viuen i veuen. En aquests moments, la comunicació pot anar acompanyada de missatges esperançadors i de lluita, però mai de mentides. Per molt difícil que pugui ser per nosaltres (la majoria de vegades la dificultat de donar males notícies és per l’adult, per la por a parlar de temes difícils i emocionalment impactants) no hem de dir mentides al nens, crear-li’n falses expectatives els podem provocar enfado, falta de confiança en l’adult i la sensació que si haguessin tingut aquesta informació, potser haurien actuat de manera diferent.\nPer tant, haurem de parlar amb els nens i comunica’ls-hi també quan el malalt es trobi en cures pal·liatives, tant hospitalàries com atenció pal·liativa al domicili, explicant amb naturalitat el moment de final de vida de la persona estimada i la importància de fer un bon acompanyament durant el procés de morir, fet que ens garantirà un bon procés de dol i serà un factor protector de dol patològic.\nLes seves reaccions davant aquestes notícies poden ser diverses, podran fer moltes preguntes o no dir res, podran plorar o canviar de tema, voldran paraules de consol i abraçades o voldran marxar de l’habitació,….qualsevol reacció serà bona per a nosaltres perquè entendrem que és la resposta emocional que el nen pot donar. Sentirà emocions molt intenses i necessitarà temps per identificar-les i assumir-les, oferir espais per a una bona comunicació i per expressar les emocions (deixar que plorin, parlar sobre la ràbia i la impotència), facilitar alguna via de descàrrega (saltar, ballar, estripar papers,…) i implicar el nen en les cures del malalt (acompanyar-lo a passejar, posar-li crema,…), els ajudaran en aquest procés d’acceptació.\nMarta Viñals Miralles, psicòloga de Suanity\nLa leucèmia a Espanya\nConsells per a la prevenció del risc cardiovascular\n©2016 Suanity. Avís legal


La Suècia d'Ibrahimovic vol debutar amb bon peu contra una de les amfitriones\nN.G. BARCELONA Actualitzada el 11/06/2012 00:00\n260x366 Zlatan Ibrahimovic és el referent d'una selecció sueca que somia a passar a quarts. / ALEX LIVESEY / GETTY IMAGES Zlatan Ibrahimovic és el referent d'una selecció sueca que somia a passar a quarts. / ALEX LIVESEY / GETTY IMAGES\nSuècia intentarà començar amb bon peu la seva participació en l'Eurocopa. Els d'Erik Hamrén debuten contra una de les amfitriones, Ucraïna, en un partit clau per començar a fer camí i mirar de donar la sorpresa en el grup D, i evitar, d'aquesta manera, que les, a priori, dues favorites del grup -Anglaterra i França, que s'enfronten entre elles- es classifiquin per als quarts de final amb facilitat. L'exdavanter del Barça, ara al Milan, Zlatan Ibrahimovic arriba en un gran moment, i més després d'haver trobat el seu lloc a la seva selecció. Els suecs miraran d'aprofitar el moment dèbil pel qual passa Ucraïna: si fa unes setmanes es respirava alegria i confiança en el si de la selecció d'Oleg Blokhin, dues derrotes en els dos últims amistosos contra Àustria i Turquia, sumades a un virus estomacal que ha afectat la meitat de la plantilla, han creat dubtes.\nEl rendiment dels ucraïnesos passa per l'estat de forma del veterà davanter Andrei Xevtxenko, que, als seus 35 anys, seguirà ocupant un lloc a l'onze titular. El seleccionador no ha estat capaç de trobar un recanvi golejador en qui confiï i, si Xevtxenko no està fi, el vessant ofensiu dels ucraïnesos se centrarà en les bandes, amb Iarmolenko i Konoplianka.


Míchel: «No tenim coixí per especular; ens cal un triomf que ens reforci» - Diari de Girona\nEl tècnic madrileny assegura que el Girona haurà de millorar les prestacions mostrades contra l’Osca per superar demà el Mirandés, on la presència d’Stuani serà dubtosa fins a última hora\nGIRONA | 20·10·21 | 06:31 | Actualitzat a les 07:56\nEl tècnic del Girona Míchel Sánchez dóna indicacions a Ramon Terrats, que continua lesionat i serà baixa demà a Miranda MARC MARTÍ\nEl Girona va fer moltes coses bé dissabte passat contra l’Osca. Tanmateix no va guanyar. És més, va perdre i, veient el resultat, clarament: 1-3. Malgrat la derrota, la imatge, actitud i intensitat mostrades ensenyen el camí que Míchel vol que mantingui el seu equip per arribar a l’objectiu urgent que té, que no és cap altre que guanyar. En aquest sentit, el tècnic va recordar-ho ahir. Qüestionat sobre les aspiracions de lluitar encara per ser a dalt, el madrileny va reconèixer que no és moment per pensar en «res més» que no sigui «guanyar el Mirandés».\n«Pol Lozano i Terrats són baixa. Juncà ja s’entrena amb el grup però és un xic precipitat i esperarem a dilluns. Hem tingut poc temps per entrenar càrregues però hem recuperat bé. Hem de guanyar i necessitem guanyar per traduir les bones sensacions en punts».\nUN QUART DE LA LLIGA\n«Cal guanyar un partit ja. La competició diu que hi ha molta igualtat, molts empats. No hi ha cap equip que clavi un cop de puny a la taula com l’any passat l’Espanyol i el Mallorca. Pot haver-hi moments per tot. Estem en una situació difícil i delicada i no puc dir que l’objectiu principal sigui lluitar per l’ascens. Necessitem guanyar dijous i veure que som capaços. En cinc o sis partits, en molts moments ens hem sentit superiors al rival, però no hem aconseguit resultats. Ho hem d’ajuntar tot i veure que el que fem es tradueix en bon joc i victòries. Un bon resultat ens donarà fortalesa. És el que més em preocupa. Contra l’Osca vam fer coses malament per perdre 1-3. Això és el que hem de canviar».