The Daily Avalanche: Robinson Crusoe\nGalderich 11 de juliol de 2012, a les 0:35\nQui no ha pensat mai què faria en una illa deserta? Pel que veig quan hom ho ha de fer no s'està per romanços i es posa a fer feina perquè no té altre remei. El que és curiós, però, és l'equipatge que li deixaren a Selkirk per a sobreviure.\nI si, un parc temàtic que durés 30 dies és el que s'hauria de fer en aquestes illes per als qui volen emocions fortes puguin gaudir-ne sense problemes. El mateix equipatge que Selkirk i endavant que ja et vindrem a buscar com diu el contracte! Segur que tindri èxit!\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 0:50\nBé, Galde, ara ja hi ha "realities" sobre experiències similars. Però per fer-ho bé se'ls hauria d'abandonar durant quatre anys i quatre mesos, com a Selkirk.\nEnric H. March 11 de juliol de 2012, a les 1:10\nI amb una Bíblia com a única distracció.\nDe petit aquestes illes em semblaven molt misterioses precisament per tenir un nom com aquest. Acostumat a noms exòtics, Juan Fernández em semblava estrany. I els noms de Más a Tierra i Más Afuera em semblaven de conte.\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 8:46\nEnric, evidentment Juan Fernández va ser l'espanyol que les va descobrir i sí que sona massa casolà dins del context.\nEastriver 11 de juliol de 2012, a les 3:44\nNo coneixia aquesta història... digna d'un conte o d'una novel.la. Vaig a buscar aquesta Más a tierra a google, quin nom curiós per una illa, no? No n'havia sentit a parlar, ni tampoc de cap de les altres dues...\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 8:47\nTan digna d'un conte, Eastriver, que en Defoe el va escriure. Per descomptat "Más a Tierra" és en referència al continent, en aquest cas Sud-Amèrica.\nmatilde urbach 11 de juliol de 2012, a les 8:04\nAh sí, Defoe, l'inventor del divendres, el millor dia de la setmana, sens dubte! [Grrrrr!]\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 8:49\nCert, perquè a la vida de Selkirk no hi hagué cap Friday (I'm in love).\nClidice 11 de juliol de 2012, a les 8:28\nEl detall de la Bíblia, llibre que trobem arreu del món anglosaxó -i mira que no me'n vaig sortir a Londres, en un hotel, perquè em canviessin la Bíblia per un coixí més dur-, em fa pensar en com, de sacralitzar un llibre, hem acabat sacralitzant-los tots. Res, qualsevol cosa abans de pensar en estar sola i quatre anys en una illa deserta. Les cabres tenen poca conversa.\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 8:50\nClídice, no se m'acut coixí més dur que una Bíblia.\nkalamar 11 de juliol de 2012, a les 18:55\nClidice, a algun hotel del sud d'Alemanya també et posen bíblies a les tauletes de nit. Això sí, en incomprensible alemany..\nSanti 11 de juliol de 2012, a les 9:04\nEls noms nous són ben sosos. Molt millors Más a Tierra y Más Afuera, on vas a parar!\nM'ha fet pensar en una altra illa, Fuerteventura, on el 1956 van rebatejar la capital Puerto Cabras amb el catòlic nom de Puerto del Rosario. Puaj!\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 9:12\nSanti, temps gloriosos quan encara no s'havia inventat el màrqueting.\nen Girbén 11 de juliol de 2012, a les 9:04\nnihillisme: Doctrina o actitud que rebutja tota autoritat i tota organització social en una illa.\nL'encert del Defoe va ser atenuar la presència de la Bíblia a la seva novel·la; si no, de què moreno hauria tingut l'èxit que ha tingut. Per què, quantes vegades s'ha retornat al tema de l'illa? Aquí podríem comparar d'optimisme del Robinson amb l'amargor de "El senyor de les mosques".\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 9:16\nGirbén, amb bíblia o sense, les experiències extraordinàries (i suposadament verídiques) d'un home ordinari tenen un atractiu indubtable.\npfp 11 de juliol de 2012, a les 11:23\nen el crucero inesperado que nos has propuesto (a tan módico precio) este verano, me quedo con la aventura, con el valor de los personajes, los Gordon Pym y los Selkirk que han propiciado maravillosos descubrimientos geográficos y literarios, ¡que vivan las islas¡...\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 11:34\nVisto el éxito, Pilar, habrá que buscar alguna otra isla novelesca y ficticia.\nSufur 11 de juliol de 2012, a les 13:02\nEstaría bien perderse un tiempo en esas islas... pero no cuatro años, por favor!\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 13:08\nNo, sus museos y catedrales no dan para tanto.\nAnònim 11 de juliol de 2012, a les 17:16\ncom va sobreviure sense cap pilota Wilson?\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 17:54\nPons, no estava fet malbé pel consumisme, com d'altres...\nkalamar 11 de juliol de 2012, a les 19:01\nHe mirat d'on era aquest escocès i el seu poble es diu Lower Largo, quines toponímies uneix aquest bon senyor! 1581 dies en una illa passant volant sempre que et vinguin a buscar.\nkalamar 11 de juliol de 2012, a les 19:02\nvolia dir, passen volant\nAllau 11 de juliol de 2012, a les 20:05\nLower Largo, Más Pallá, Pacací: toponímia en espardenyes!


Combatius fins al final\nFent gala d'un esperit indomable i una capacitat de sacrifici inconmensurable, el Vic ha fet tot el possible per endur-se els tres punts del Municipal de Llagostera, però un fora de joc no assenyalat ha posat les coses molt costa amunt per als de Xevi Melero i Rafa Rodríguez.\nLa primera part només ha tingut un amo i senyor. El Vic ha sortit amb la lliçó ben apresa des de l'inici i ha teixit un plantejament intricat i molt seriós, amb un mig del camp molt poblat i una defensa molt ferma. El filial llagosterenc només ha inquietat en la primera jugada de perill del partit, al minut 2. A partir d'aquí, monòleg vigatà amb un xut de Roca que ha escopit el pal, Fredi i Peque aliant-se constantment entre línies per fer sortir de mare la defensa del filial i un 'Mia' batallador que ha complicat sempre la sortida de pilota del rival. Gerard Enrich ha fet honor avui a la seva fama d'omnipresent i recuperador, amb una actuació memorable, mentre que el Ramonet d'aquesta tarda ens ha recordat la millor versió del mític capità, amb un ventall d'intervencions sempre adients. Tot l'equip ha ratllat la perfecció i ha excel·lit en nivell d'entrega i orgull. L'últim tram de la primera ha estat un atac-i-gol constant dels vigatans a qui només la mala sort ha privat de marxar al vestidor amb avantatge.\nA la segona, l'esperit ha estat el mateix, però el Llagostera ha fet un pas endavant i les forces s'han equilibrat. Robert ha tingut l'ocasió més clara al 63' després d'una precisa centrada de Peque. El seu xut, però, l'ha enviat Juan a córner. En la jugada següent, la defensa llagosterenca treia la pilota sota pals, quan ja es cantava el primer gol de la tarda. S'ensumava el perill, però ningú no hauria dit que la balança es decantaria momentàniament del cantó local. Un fora de joc no xiulat ha habilitat la davantera del Llagostera per plantar-se davant Reig. Robert ha comès un penal rigorós que mai no s'hauria d'haver produït, i l'àrbitre, inflexible, ha assenyalat el punt fatídic i ha expulsat el defensa. Eloy no ha perdonat . Corria el minut 77.\nMiki Lopez, 'Sua', Aleix Velasco, Eloi i Ignasi han entrat de refresc en aquesta segona i també han complert amb escreix. Amb energies renovades, el Vic no s'ha rendit i en una jugada embolicada que ha nascut d'un córner, Fredi ha pescat una pilota dins l'àrea i amb un xut imparable ha batut Juan per sota. Reig també s'ha hagut de lluir en un parell d'ocasions abans del xiulet final, però ha estat 'Sua' qui ha disposat d'una última ocasió que gairebé ha significat el segon gol vigatà. Repartiment de punts en un matx vibrant en què el Vic ha deixat clar que plantarà batalla en cadascun dels partits fins a l'últim alè. De moment, tres punts en tres empats, però les sensacions d'avui són immilllorables i l'equip buscarà la primera victòria dissabte que ve contra el Banyoles al Municipal.


Carajillo Party Lleida: de març 2012\nRos ‘suca’ els sindicats de la Paeria\nLa pau social a la Paeria té un preu: cent mil euros. Els prop de 1.700 empleats de l’ajuntament de Lleida estan representats per uns sindicats que poc poden queixar-se de la generositat de l’alcalde Ros, per això a la casa mai hi ha hagut cap protesta sindical digna d’aquest nom, i molt menys mesures de força com una vaga. La Paeria ha estat sempre una bassa d’oli laboral. Només les empreses subcontractades o les concessionàries, que no gaudeixen dels ‘privilegis’ dels funcionaris i laborals municipals, han viscut enrenous. Com ara Ilnet, l’encarregada de la neteja de la ciutat i de la recollida de les escombraries, on el comitè d’empresa ha convocat vaga indefinida a partir del dia 10 d’abril perquè la Paeria li ha retallat l’assignació i això suposarà amb tota probabilitat l’acomiadament de 14 dels seus 190 treballadors. Les retallades de l’alcalde Ros no afecten pas, però, a la plantilla municipal. I si els ha hagut de fer algun lleu ajustament, sempre és culpa de la Generalitat de CiU o del govern del PP.\nEls sindicats de la Paeria poden estar contents, perquè tot i la crisi i les delicadíssimes finances municipals l’alcalde Ros els ‘suca’ amb una respectable assignació, que només ha parat de créixer enguany, segurament perquè la caixa de l’ajuntament està a la UCI. Què en fan, els sindicats, de tants calerons? Comprar materials per bastir els ‘kits’ que porten a les manifestacions contra CiU i PP? Organitzar cursets de com ser un bon sindicalista municipal subvencionat? O és una via per finançar el sindicat?\nDoncs tot podria ser, perquè els ciutadans no en tenen pas notícia de què es fa amb aquests diners, que com tothom hauria de saber surten dels impostos de tots. I no parlem de xifres precisament insignificants. Els darrers anys de mandat de l’alcalde Antoni Siurana la Paeria assignava als sindicats del consistori una partida de 60.000 euros als pressupostos municipals. L’alcalde Ros va mantenir aquesta quantitat fins el 2006. Però el 2007 ja va pujar a 75.000 euros, que es van repetir el 2008. El 2009 i el 2010 la xifra va pujar a 78.375 euros, però al pressupost del 2011 –que es tanca l’any anterior- l’increment va ser espectacular: 126.375 euros. Aquesta ‘generositat’ –gairebé 50.000 euros més de cop- va coincidir en el temps, casualment, amb les eleccions sindicals a la Paeria. El 14 de desembre de 2010 la UGT -corretja de transmissió sindical del partit que governa l’ajuntament, no ho oblidem- revalidava la seva majoria absoluta tan al capdavant de l’òrgan representatiu dels funcionaris, la Junta de Personal (12 delegats la UTG, 5 CCOO, 3 CSIF i 3 USTEC), com al comitè d’empresa (9 UGT, 3 CCOO i 1 CGT), que representa els empleats no funcionaris. Curiosament en aquestes darreres eleccions sindicals també van augmentar els representants de cadascún d’aquests òrgans: de 19 membres el 2006, la Junta de Personal passava a tenir-ne 23, mentre que el comitè d’empresa va passar de 9 a 13 delegats sindicals. Aquest ‘engreix’ potser era necessari perquè la plantilla de la Paeria portava creixent de forma descontrolada des del 2004, any del relleu al capdavant de l’alcaldia. Així, el desembre del 2010 tenien dret a vot 1.104 funcionaris i 575 empleats laborals, que fan un total de 1.679 nòmines, gairebé 400 més que les que suporta, per exemple, l’ajuntament de Tarragona, ciutat de població similar a la de Lleida, fins i tot superior.\nEl 2012, segurament producte de la rampant asfíxia econòmica de l’ajuntament de Lleida, la partida -que s’etiqueta sota noms com ‘serveis de caracter general-centrals sindicals’, o ‘altres transferències a ens sense lucre’- ja s’ha deixat en 100.000 euros, que tampoc està malament. Serà curiós saber si els sindicats han estat també víctimes de l’esfereïdora morositat de la Paeria. Vaja, saber si ells han cobrat o no la seva assignació, no com moltes altres entitats (associacions de veïns, clubs esportius, etc,…) que no han vist encara un euro…. de l’any passat!\na dijous, de març 29, 2012 4 comentaris:\nRos pagarà amb gallifantes\nQualsevol que sàpigui sumar i restar s’estarà fotent un panxot de riure després de llegir com l’ajuntament de Lleida pensa estalviar els propers anys per poder pagar els 18,7 milions d'euros que ara, i una vegada més, es veu obligat a demanar a l’Instituto de Crédito Oficial (ICO) per pagar les més de dos mil factures que té pendents de pagament a proveïdors només dels últims mesos de l’any passat. Per acollir-se a aquesta nova línia de crèdit (que pagarà al 5% d’interès, ‘casi ná’) que posa en marxa el govern del PP perquè els ajuntamens desesperats i ofegats pels deutes puguin pagar als encara més ofegats proveïdors, la Paeria havia de presentar abans de divendres un pla d’ajustament, un full de ruta de com pensa tornar aquests milions d’euros, que paga ben cars, fins el 2022.\nCom deiem dimecres de la setmana passada (vegeu més avall ‘La Paeria és insolvent’) la maquinària del maquillatge municipal estava treballant a tot gas per bastir les excuses que ha de fer empassar al govern de Madrid. I s’hi han esmerat ben poc, perquè ahir la presentació de l’espectacle va ser d’allò més esgarrapacalces. En primer lloc, algú va veure l’alcalde Ros al capdavant de la presentació del pla d’ajustament? Bé, suposo que us haureu adonat que l’Àngel Ros ja no surt a primera línia quan es tracta de donar ‘males’ o notícies que no són simplement propaganda festera. Una renúncia, la de no sortir a les fotos i a la tele, que ja li deu de fer prou mal d’estòmac, però la causa s’ho val, deu pensar per a consolar-se. No hi va ser l'alcalde, però tampoc l'oposició, a la roda de premsa, perquè una altra vegada la Paeria s'ha rifat CiU i PP i ha anunciat abans a la premsa que a ells el pla d'ajustament.\nDarrerament la Paeria n’ha de donar, de notícies no tan bones, i segurament n'haurà de donar moltes més d'ara en endavant, i per molt que dissimuli o per molt que tots els mitjans de comunicació locals li facin l’onada (ahir ningú va fer cap pregunta incòmoda a la regidora Mínguez, ni va preguntar per l’altre crèdit ICO de 6 milions que la Paeria ja va tenir que demanar a l’octubre passat per pagar més factures del 2011), bona part de la ciutadania ja no s’empassa el maquillatge. Bona prova d’això és la vaga convocada a l’empresa concessionària de la recollida d’escombraries de la ciutat, Ilnet, on els treballadors no s’han deixat enredar per les bones paraules i per la ‘mediació’ de qui és jutge i part a la vegada, perquè si aquests treballadors van a la vaga és perquè les retallades de l’alcalde Ros, encara que es dissimulin i es silenciin per terra, mar i aire, també provoquen atur, també incideixen sobre l’oasi lleidatà. Però no patiu, que els carrers estaran ben nets, el 10 d’abril, perquè la pressió de les hostes de la Paeria faran desconvocar la vaga més aviat que tard.\nEn segon lloc, les mesures d’ajustament anunciades per la regidora Mínguez les podriem resumir en uns quants conceptes: 'no ho farem més', 'a partir d'ara farem bondat', 'no ens endeutarem més' (en primer lloc perquè no poden de cap de les maneres) i 'pagarem amb gallifantes', aquells simpàtics animalons, mig gall, mig elefant, que fa més de vint anys triomfaven entre la canalla que s’entretenia davant l’única tele d’aquells temps, la Televisió Espanyola, perquè permetien pagar ‘de mentida’. Res a veure, per cert, amb el ‘Picaeuros’ del Magical del Parc de Gardeny.\nPerò el més preocupant no és aquesta ensarronada que l’alcalde Ros vol fer empassar al govern de Madrid, sinó que aquest pla d’ajustament traspúa moltes més retallades en els serveis bàsics de la ciutat i un augment de taxes i impostos sostingut durant els propers 10 anys. És a dir, fins el 2022 l’ajuntament de Lleida no farà més que escombrar algun carrer, reposar alguna rajola trencada, collar els proveïdors fins a límits insospitats i cobrar, cobrar, cobrar cada vegada més als ciutadans. Llegiu sinó el que es publica avui als mitjans de repetició de les consignes de la Paeria. Una lectura crítica i entre línies d’aquesta propaganda permet albirar la que ens espera durant aquests propers anys, sobretot sabent que l’alcalde Ros no només ha de pagar aquests 18,7 milions d’euros, sinó els més de 200 que acumula de deute la Paeria. Així que ja podem anar preparant la cartera.\na dimarts, de març 27, 2012 Cap comentari:\na diumenge, de març 25, 2012 Cap comentari:\nSis anys de presó per sucar un periodista d'estranjis???\nUi, ui, ui,....ui, ui,ui,....ui, ui, ui,.....\nLa Paeria és insolvent\nEl 27 d'octubre de l'any passat advertiem al Carajillo Party (vegeu 'Asfixia financera a la Paeria') que la situació econòmica de l'ajuntament de Lleida era molt preocupant i que s'atansava al penyasegat a base de donar cops de peu cap endavant a la pilota del desastre financer, sobretot en forma de deute. La Paeria acabava llavors, el 7 d'octubre, de demanar un prèstec a l'Instituto de Crédito Oficial (ICO) de 6.066.414 euros per poder pagar 505 factures pendents de només els mesos de març i abril del 2011. Aquesta línia municipal de l'ICO era una mesura implementada per l'agonitzant govern socialista per atendre els ajuntaments desesperats, que no podien fer front als seus compromisos de pagament amb els proveïdors, com era el cas de la Paeria. Doncs vet aqui que les nostres premonicions es van quedar fins i tot curtes, perquè aquesta setmana passada s'ha fet ben palés que la Paeria és en realitat insolvent i que si es tractés d'una empresa privada estaria ja en fallida tècnica, abocada a la dissolució. Tot i l'operació de maquillatge que va desplegar l'alcalde Ros dijous passat, amb major o menor èxit segons el mitjans emprats per difondre la mala nova, bona part dels ciutadans de Lleida han pogut advertir ben clarament que el seu ajuntament no pot fer front a la despesa corrent, que està fregant el col-lapse econòmic i que això al final es paga d'una manera o altra.\nLa Paeria no en va tenir prou amb aquells 6 milions demanats a l'octubre per sortir del tràngol de les factures que no podia pagar de l'any passat. Ara s'ha hagut d'acollir a una altra línia de crèdit oficial, aquesta bastida pel govern del PP, per salvar altra vegada els mobles. Però el nou espant ha estat que ens hem enterat -tot i l'operació de distracció de l'alcalde Ros, com deiem- de que l'ajuntament pràcticament no va poder pagar-ne gairebé cap, de factura, l'any passat. Perquè ara necessita demanar a l'ICO uns altres 18,7 milions d'euros per pagar altres 2.325 factures del 2011. Això vol dir que la Paeria haurà de pagar a crèdit, 24,7 milions en total, gairebé totes les factures de proveïdors del 2011. No és gens d'estrany, doncs, que l'ajuntament de Lleida sigui el fanalet vermell de les capitals de demarcació catalanes, el consistori que, tot i ser dels més petits, ha hagut que demanar més calerons a l'Estat per poder fer front a les factures que no pot pagar. Girona i Barcelona deuen quatre rals, i Tarragona, també amb alcalde socialista, només una mica menys que el de Lleida. Per cert, parlant d'alcaldes socialistes, resulten també esfereïdors els deutes, les factures al calaix impagades, d'ajuntaments com els de Balaguer (8 milions), Tàrrega (5) i Mollerussa (4,5) d'on acaben de ser desallotjats a les urnes (a Mollerussa abans i tot via dimissió) primers regidors d'aquest color. No voldriem pas parlar de cap plaga bíblica.\nUn dels arguments de la maniobra de distracció que va desplegar l'alcalde Ros dijous passat (és del tot comprensible, que es defensés atacant, donada la magnitud de la tragèdia) era que la Generalitat i l'Estat li deuen a la Paeria un total de 21,7 milions d'euros. Altres arguments eren el mantra que fan servir els mals administradors quan es tracta de fugir d'estudi: demonitzen els ajuntaments, som la baula feble de l'Administració, fa falta una nova llei de finançament municipal, etc, etc,.... Mai, això sí, reconéixer que s'ha estirat més el braç que la màniga, mai assumir errors i/o 'imprudències' en la gestió dels diners públics. L'alcalde Ros presumia, en la campanya de les eleccions municipals de l'any passat, d'haver-se gastat 422 milions d'euros a la ciutat els darrers quatre anys. I no en va guardar ni una mica per tapar forats, com els que s'han obert a la caixa de la Paeria només acabar-se la festa major del totxo? Els clàssics romans deien que un bon pare de família ho hagués fet, estalviar pel futur dels seus fills.\nBé, tornem a l'origen de tots els mals de la tresoreria de la Paeria, segons l'espectacle d''agit-prop' de l'alcalde del passat dijous: la Generalitat li deu 15,2 milions i l'Estat, 6,5, denuncia. Bé, tot i que no discutirem el concepte ni la xifra, potser hauria d'haver precissat que una part del que li ha de transferir la Generalitat són diners compromesos en diferents projectes, com el Pla de Barris, alguns dels quals encara no s'han ni executat, i potser no ho faran mai. I pel que fa a l'Estat, l'alcalde hauria d'haver precissat si d'aquests 6,5 milions ja ha descomptat els 2,3 que la Paeria ha de retornar a Madrid per un excés en les transferències que va rebre de l'administració central de l'Estat referides a l'exercici 2008, o els 9 que va rebre de més el 2009, culpa això sí de la comptabilitat del govern Zapatero i del seu optimisme malaltís i irresponsable, doncs aquell any encara creia que lligariem els gossos amb llonganisses dels Pallars. Ben comptat, doncs, la Paeria no només no pot dir que l'Estat li deu 6,5 milions, sinó que, a l'inrevés, n'ha de tornar 4,8 a l'Estat pels excesos de transferència del 2008 i 2009. Sort que sembla que els comptes del 2010 han sortit a favor de la Paeria i en rebrà 4 de més, de milions, la qual cosa permetrà posar el comptador gairebé a zero. Vaja, que l'Estat no li deu ni un euro, a l'ajuntament de Lleida. Volem dir amb tot això que la realitat pura i dura són els 24,7 milions d'euros que la Paeria ha hagut de demanar a l'ICO per pagar les factures dels proveïdors, gairebé de tot l'any passat, i que la defensa de l'alcalde Ros, que li deuen 21,7 milions entre Barcelona i Madrid, admet per dir-ho pietosament una bona col-lecció de matissos.\nÉs il-lustratiu, pel que fa a la magnitud de la tràgedia de que parlàvem, rebatre un altre dels arguments abocats dijous durant la maniobra de distracció esmentada: la liquidació del pressupost 2011 de la Paeria donava un romanent de tresoreria de 1,2 milions d'euros, diners que no tenen perquè estar precisament a la caixa, disponibles, doncs el paper ho aguanta tot, sobretot els artificis comptables. Però el més revelador d'aquesta liquidació és el capítol de reconeixement de deute de 3,2 milions d'euros, aquell que la Paeria ha tingut d'admetre perquè no hi ha factura pel mig. Doncs bé, ni a aquesta quantitat pot fer front l'ajuntament de Lleida. Segons es va dir en la roda-maquillatge de premsa del dijous, per fer-hi front hi destinarà 444.000 euros del romanent, 490.000 del fons de contingència, però del pressupost del 2012 i, la resta, 2.352.000 euros, els haurà de pagar amb el crèdit de 18,7 milions encara per arribar. Resum: la liquiditat o la capacitat de tresoreria de la Paeria no permet afrontar ni els reconeixements de deute més minsos i ha de fer mans i mànigues per treure una mica de xavalla ('calderilla' pels més castissos) de partides tan magres com el fons de contingència. Que s'hagi de manllevar mig milió d'euros d'aquest fons que se suposa serveix per emergències, per pagar factures de despesa corrent dóna una bona idea de com estan les finances de la Paeria. Finances que per cert s'hauran de retratar ben aviat, perquè la condició per accedir a aquesta segona ronda de crèdits de l'ICO és l'obligació de presentar, abans del dia 30 de març, és a dir, la setmana vinent com a molt tard, un pla d'ajustament de les finances municipals. Veurem d'on retalla el nostre alcalde, o quins arguments fa empassar al govern, ara 'enemic', del Partit Popular. La maquinària del maquillatge treballa a tota caldera.\nVist tot això, la pregunta que ens podem fer acte seguit és: amb quins diners pensa pagar la Paeria les factures que es generin aquest 2012? Compta que a final d'any el govern de Madrid tornarà a obrir les comportes i tornarem a endossar-les a l'Estat? Perquè aquesta fal-lera de l'alcalde Ros de demanar tot el que pugui al Instituto de Crédito Oficial pot obeïr també a una indissimulada voluntat d'encolomar el mort a l'Estat. No oblidem que aquests crèdits són de l'Estat, públics (directes o amb el seu aval), i que si un ajuntament deu a l'Estat, la batalla sempre es pot portar al camp de la política, i no a l'estrictament econòmic o del negoci jurídic. Recordeu què ha fet amb els crèdits que es van demanar per bastir el Parc de Gardeny i que ara l'Estat vol cobrar i no pot perquè ni Paeria ni Universitat de Lleida tenen un ral? L'alcalde Ros va ser molt hàbil. Els crèdits ministerials estaven aval-lats per la Generalitat del tripartit. Doncs el risc era mínim per la Paeria. Demanem, demanem, que ja pagarà l'Estat (en aquest cas via Generalitat), era en resum la consigna. I ara repetim maniobra. No és gens d'estranya doncs aquest 'amor' de l'alcalde Ros per l'ICO: ja pagarà l'Estat, i si aquest vol cobrar-s'ho congelant les seves transferències a la Paeria la resposta la portem al terreny polític, al victimisme i a la confrontació partidista i tot arreglat. L'exemple més clar de tot el que estem dient són els titulars de premsa que llegiem divendres passat: la culpa és de Barcelona i Madrid (ara que no manen els meus, ni a un lloc ni a l'altre, caldria afegir). Al final de tot, però, serem els ciutadans qui, via impostos, haurem de tapar totes aquestes alegries, batalletes polítiques i excuses de mal pagador.\nUn deute insostenible\nTot el que hem dit fins ara (resumit, perquè hi ha molta més tela al teler) té una altra lectura que potser encara és més esfereïdora: aquests crèdits per fer front a les factures que la Paeria no pot pagar (els 6 milions primers al 6,5% d'interès i els 18,7 d'ara al 5% i a deu anys) eleven el deute total de l'ajuntament de Lleida a 215 milions d'euros, en xifres rodones i, ara per ara, les que coneixem. Als 130 milions de la Paeria haurem de sumar ara aquests nous 24,7, mentre que l'Empresa Municipal d'Urbanisme (EMU) segueix suportant els 61 milions de deute que ja vam explicar al Carajillo i que l'alcalde Ros sempre sostreu del total de deute de la Paeria, en primer lloc per una raó obvia: no espantar als lleidatans més del compte, i en segon, perquè la llei li permetia aquesta centrifugació del deute cap els organismes autònoms de l'ajuntament. Aquesta 'ocultació' del deute de l'EMU permet també a l'alcalde Ros 'presumir' d'un endeutament que ell xifra en només el 78,6 % dels ingressos corrents, quan la realitat és que supera el 145%. Per cert, encara és hora que compleixi la promesa electoral de l'any passat, d'integrar a la Paeria tots aquests organismes autònoms que permeten fer mal-labarismes comptables i financers.\nAquest deute suposa una llosa gairebé insuportable per la ciutat i pels comptes de l'ajuntament, que ja dedica el 10% del seu pressupost a eixugar-lo i que a partir d'ara encara hi haurà de dedicar més recursos, que s'hauran de treure d'on sigui. Com deiem al principi, segueix la fugida endavant i no sabem quan i com acabarà. Al pressupost del 2012 hi ha consignats un total de 14.816.889 euros per pagar el deute de la Paeria, sumats els 10 dedicats a amortització de prèstecs del capítol 9 i els 4,8 de les despeses financeres (només en interessos, més de 400.000 euros al mes, paga la Paeria) del capítol 31. Aquests 14,8 milions suposen, com hem dit, el 10% del pressupost municipal. Al pressupost del 2011, aquestes partides destinades a pagar el deute de l'ajuntament sumaven 'només' 12,2 milions d'euros. I si anem més endarrere, el 2007, l'últim any de 'festa major econòmica', aquestes partides sumaven 'només' 10,7 milions. La progressió de la despesa per pagar els crèdits que ofeguen la Paeria es, doncs, geomètrica. Veurem al pressupost del 2013 quina quantitat es menja, aquesta hipoteca que haurem de pagar tard o d'hora tots els lleidatans i molt probablement els nostres fills i filles, néts i nétes.\nI un capítol de sous que no para de créixer\nContrasta espectacularment la sostinguda reducció del pressupost de l'ajuntament de Lleida en aquests anys de crisi (dels 184 milions de l'any 2009 hem passat als 149 milions d'enguany) amb la cada vegada més gran partida destinada a pagar el deute, com hem vist. Però encara està més fora mida el creixement de l'anomenat capítol 1 del pressupost, el que reflexa les retribucions als empleats municipals. Des que l'Àngel Ros va 'heretar' l'alcaldia de mans de l'Antoni Siurana, al gener del 2004, la plantilla de la Paeria ha augmentat un 50%, amb més de 500 nòmines més, una dada espectacular. Però l'augment d'aquest capítol 1 encara ho és més i frega l'estratosfèric. Així, el 2005 s'hi destinaven 31 milions, a pagar les nòmines de la Paeria. L'any passat ja van ser 51,3, els milions dedicats a aquest capítol retributiu. Però al pressupost d'enguany, 2012, la xifra ja mareja: 57.333.495,06 euros, sense comptar 196.426 euros de dietes. Com és possible que tal com està el pati, reduïnt-se fins i tot el pressupost total de l'ajuntament any rera any per la crisi (que els primers anys no existia, en línia amb el govern del company Zapatero), s'augmenti més de 5 milions de cop el capítol 1? Algú s'ha parat a observar, i algú altre a donar explicacions, de per què el capítol de personal ja suposa el 40% del pressupost total de la Paeria?\na diumenge, de març 18, 2012 Cap comentari:\nMarta Camps opta per succeir Ros al PSC de Lleida ciutat


Una cadena humana denuncia la "inacció" de l'Ajuntament de Barcelona per salvar el gimnàs Sant Pau - directa.cat\nUna cadena humana denuncia la "inacció" de l'Ajuntament de Barcelona per salvar el gimnàs Sant Pau\nMés de 400 veïnes protesten al centre de Barcelona per l'ordre de desnonament que afectarà l'establiment esportiu del Raval i reclamen a l'alcaldessa, Ada Colau, que en prengui partit. El Gimnàs Sant Pau representa un dels serveis socials més importants i arrelats al barri, ja que ajuda cada dia vora 150 persones en situació vulnerable amb serveis de dutxa, canvi de roba i àpats. Des del moviment veïnal en defensa del centre es denuncien les diverses promeses incomplertes per part del consistori i l'insten a actuar i buscar una solució a la situació límit del gimnàs\nLa mobilització d'aquest 3 d'octubre en defensa de l'equipament esportiu i social camí de la plaça de Sant Jaume / Jaume Herrero\nEls carrers de Ciutat Vella de Barcelonas’han omplert avui de gent que dona suport a la tasca social que duu a terme la cooperativa Gimnàs Social Sant Pau. Des d’aquest centre esportiu s’ha organitzat una cadena humana que, sortint del mateix gimnàs, ha arribat fins a la Plaça Sant Jaume. La protesta anava adreçada directament al govern d’Ada Colau, al qual se li reclamen accions per a salvar el projecte, que pateix una ordre de desallotjament fixada pel pròxim 21 de gener. Les participants han llançat a l’edifici de l’Ajuntament l’aigua d’un cubell que havia estat emplenat al mateix gimnàs per a, simbòlicament, demanar que l’equip de l’alcaldia desperti.\n“Hem aconseguit organitzar tot això en només cinc dies i ha de demostrar a l’Ajuntament que tenim un projecte arrelat, transversal i amb contingut. Entenem que ens hem guanyat asseure’ns a la taula de l’alcaldessa aquesta setmana”, ha valorat Ernest Morera, membre de la cooperativa. D’aquí a cinc dies també es té preparat un concert, on és previst que actuïn artistes de renom com Mishima o Bajas Pasiones, per a seguir mostrant “el potencial i capacitat de defensar aquest espai”.\nAbans de l’esclat de la pandèmia, el Sant Pau comptava amb un total de 1.428 sòcies, de les quals 948 accedien als diferents serveis esportius de forma gratuïta\nAbans de la pandèmia de la COVID-19, el Gimnàs Sant Pau feia més de set anys que s’havia implantat al barri realitzant tota mena d’activitats i classes relacionades amb la pràctica esportiva o l’oferta de serveis de dutxa per a gent sense llar. Comptava amb un total de 1.428 sòcies, de les quals 948 accedien als diferents serveis esportius de forma gratuïta. Moltes d’elles, derivades de 57 entitats externes. No obstant aquestes xifres, Morera defensa que “això només són els números. L’important aquí és que ningú es queda fora. Tu pots estar a la dutxa amb dues persones més i no saps qui ha anat a esquiar aquell cap de setmana i qui ha dormit al carrer. La nostra tasca social veritable és crear un espai on gent vulnerabilitzada conviu i socialitza amb tota mena de persones”.\nUn servei essencial per al barri\nIgnacio Martín, de 31 anys, va començar a treballar al Sant Pau l’agost de l’any passat i és un clar exemple de la tasca duta a terme. “Jo venia del carrer i aquí em van donar un lloc. Va ser un canvi rotund. Venia de la pobresa i van donar-me una llar. Va ser un canvi total, un gir de 180 graus”, comenta. Ara s’encarrega del manteniment, la neteja o de supervisar l’estat en què es troba el menjar que es dóna des del centre. “El contacte que es té entre els veïns és fantàstic. La descàrrega emocional que té la gent quan fa esport és molt bona i ajuda al seu benestar. El suport moral que reben les persones i el fet de compartir l’espai i els jocs també són claus.”\nLes manifestants han fet una cadena humana (amb distàncies sanitàries) que ha unit la seu del gimnàs Sant Pau i l’Ajuntament de Barcelona |Jaume Herrero\nQuan va arribar la pandèmia, el gimnàs va veure’s obligat a aturar les seves prestacions esportives i va començar a implantar un servei, juntament amb el consistori, basat en l’atenció primària de la gent més necessitada. Avui segueix oferint unes 150 dutxes al dia, que han suposat un total de 15.000 dutxes i canvis de roba i 10.000 repartiments d’àpats. “El model d’ara és clarament assistencialista i està molt allunyat del model que nosaltres intentem implantar, però la necessitat generada pel coronavirus ha estat d’urgència i hem hagut d’actuar” explicava Morera.\nAvui el Sant Pau ofereix unes 150 dutxes al dia, que han suposat un total de 15.000 dutxes i canvis de roba i 10.000 repartiments d’àpats\nJustament amb el començament de la pandèmia, Facundo va començar a treballar al Sant Pau. Ara s’encarrega de rebre la gent, anotar les reserves, donar menjar o fer el control d’accés. “Jo vaig conèixer aquest projecte venint a dutxar-me. L’Ernest em va oferir quedar-me aquí i fer manteniment i així millorar una mica la meva situació”. En Facu, com li diuen les seves companyes, fa èmfasi en el teixit veïnal que es crea gràcies al gimnàs: “va impactar-me el cas d’un noi anomenat Mohamed, que va començar a venir a les dutxes amb un ull molt inflat. Vivia al carrer i ningú l’atenia pel fet de no tenir papers. Vaig donar-li diners per a comprar-se unes gotes per a l’ull, ja que podia perdre’l, i sempre recordaré la seva forma d’agrair-m’ho. Ara ens creuem pel barri i ens saludem; hem començat una amistat molt bonica”.\nAmb tot, la tasca que realitza el gimnàs Sant Pau ha estat sempre lligada a problemes econòmics que des de l’inici del projecte l’han situat en una posició d’inestabilitat. L’edifici on es troba el gimnàs és propietat de la família Ensesa, tenidora també d’altres béns immobiliaris com el famós Hostal de la Gavina de s’Agaró. El contracte de lloguer del gimnàs va finalitzar el juny d’aquest any i les propietàries no volen renovar-lo, per la qual cosa s’ha iniciat el procés de desnonament. Tanmateix, els problemes per dur endavant el projecte i assolir una estabilitat econòmica no només passen per la relació amb la propietat, sinó també amb el paper de les institucions públiques.\nEl gimnàs Sant Pau va patir un tancament durant vuit mesos l’any 2018 a causa de les inundacions i empitjorament de les infraestructures de l’edifici, causades per les males condicions d’un narcopís veí. Aquest succés va comportar un gran greuge per al centre: una pèrdua de més del 50% dels ingressos. “Nosaltres facturàvem 200.000 euros i, tancant-nos, vam passar a facturar-ne 92.000” explica Morera, que afegeix que “tot i això, el gran problema no és aquest. El problema és que vuit mesos després de tancar, des de l’Institut Municipal de l’Habitatge van vindre dos operaris que en només cinc dies van arreglar tots els problemes estructurals”.\nDes de l’esclat de l’epidèmia de la COVID-19, el Sant Pau ha centrat els seus esforços en l’oferiment de dutxes, roba i àpats a persones i famílies necessitades del barri |Jaume Herrero\nEl tancament de l’establiment va trencar el model de negoci del gimnàs, que ja havia patit problemes econòmics anteriorment, i va obligar les treballadores a haver de tancar. Això no obstant, des de la cooperativa van aconseguir que la seva causa arribés al plenari municipal del 25 de maig de 2018. Va ser llavors quan des de l’Ajuntament va decidir-se que es compraria el gimnàs a finals d’aquell any. Morera explica què va suposar aquella decisió: “Vam pensar que, si l’Ajuntament havia decidit comprar l’edifici al cap de vuit mesos, podríem intentar aguantar fins aleshores sense cobrar. La sorpresa va vindre quan ens adonem que aquests plenaris no són vinculants. Poden votar el que vulguin i després no fer-ho, cosa que va molt bé per fer relats, però no per construir ciutats”. L’expropiació per part del consistori mai va dur-se a terme.\nEl maig de 2018 el plenari municipal va aprovar la compra del gimnàs per part del consistori a finals d’aquell any, però l’acord no era vinculant i l’expropiació no s’ha produït mai\nQue l’administració no comprés l’edifici va comportar una situació crítica per al gimnàs. Arran d’això, va succeir la tercera desavinença amb l’Ajuntament el 2019. “Vam començar a negociar amb agents privats per veure si podríem solucionar el problema econòmic. Amb tot, vam deixar de banda les negociacions perquè la part social dels projectes no quedava clara”, comenta Morera. Finalment, des del Sant Pau van tornar a veure’s obligades a tancar. “El dia abans de les municipals vam parlar amb l’alcaldessa per dir-li que tancàvem. No podíem més, havíem estat allargant amb promeses de compra pública i amb les opcions de compra privades, però cap via va funcionar… Vam explicar-li a l’Ada Colau que, de les 900 persones que rebíem, 348 eren derivades de l’Ajuntament. El que vam demanar va ser que ells paguessin la factura de la gent que derivaven i vam arribar a l’acord que se’n farien càrrec econòmicament, mentre nosaltres ho faríem de tota l’altra gent. Aquest acord abans de les municipals tampoc s’ha dut a terme”.\nLes defensores del Gimnàs Sant Pau aplegades davant de l’Ajuntament de Barcelona |Jaume Herrero\nFinalment, la gent del Sant Pau s’ha vist obligada a sortir al carrer per protestar per la seva situació. L’estratègia de la cooperativa implica fer caure la llicència d’obres que les propietàries van presentar abans que es fes obligatòria l’aplicació del 30% d’habitatges socials a la ciutat. Expliquen que, si s’anul·lés aquesta llicència d’obres, el preu de l’edifici baixaria, ja que les propietàries es veurien obligades a incloure aquest 30%. “L’absurd de tot això és el següent: estem sortint al carrer ni tan sols demanant un preu barat, sinó demanant un preu de mercat!”, comenta Morera. Des del gimnàs s’assegura que “la solució del Sant Pau passa per la voluntat política” i que “la clau és que l’ajuntament faci d’ajuntament”.\nSanti González, veí del barri i treballador extern del gimnàs, comentava el següent pel que fa al desnonament i les protestes que avui han començat amb l’organització de la cadena humana: “El Gimnàs Sant Pau no serà desnonat. Al Raval, quan ens ajuntem, guanyem totes les lluites. Només fa falta mirar el CAP o la lluita per l’habitatge del barri. Jo crec que és un projecte que els veïns no deixaran que desaparegui. Crec que si l’Ajuntament té seny, ha d’acatar el que sigui. Tot el barri vindrà a defensar això”.\nAda Calau Barcelona Gimnàs Sant Pau Raval\n« Proud Boys, esquadrisme al servei de Trump\nLa ‘Directa’ llança una campanya per defensar el periodisme per la transformació social en valencià »


Existeixen eines que ens permeten poder-nos reunir a distància per intentar continuar treballant Font: Pixabay\nMoltes d'aquetes eines permeten fer videoconferències a través del mòbil Font: Pixabay\nEl teletreball està sent l’opció adoptada per moltes entitats i organitzacions davant la crisi del coronavirus Font: Pixabay\nUs apropem diferents opcions telemàtiques perquè pugueu mantenir les reunions de treball sense moure-us de casa.\nEl teletreball està sent l’opció adoptada per moltes entitats i organitzacions que han hagut de seguir la seva activitat ordinària de forma telemàtica per motius de prevenció davant l’expansió del coronavirus. Malgrat aquesta situació, existeixen eines que ens permeten poder-nos reunir a distància per intentar continuar treballant i seguir connectats amb l’equip o amb altres col·laboradors.\nA continuació us apropem algunes eines per fer videoconferències i que, si bé us les expliquem enfocades en un entorn laboral, també són útils per seguir el contacte amb familiars i amistats durant aquests dies de confinament a casa.\nPodem fer una vidoconferència amb l’aplicació de mòbil que tant utilitzem cada dia per a la missatgeria instantània, el WhatsApp. Potser no té tanta qualitat d’imatge i so, però juga amb l’avantatge que és una aplicació molt senzilla d’utilitzar i que la majoria de persones ja la tenen descarregada. Per tant, només caldrà buscar el contacte i donar-li al botó de videotrucada.\nAra bé, el nombre de persones que poden afegir-s’hi és com a màxim quatre, així que ens servirà per a una reunió amb poques persones i sempre caldrà fer ús del mòbil. En aquest sentit, WhatsApp també disposa de versió web però no permet fer videoconferències.\nUna eina de Google que, tot i que no s’utilitza en excés, ja porta força temps de recorregut i ofereix bona qualitat d’imatge i so. El seu gran avantatge és que s’hi pot accedir fàcilment: només cal un compte de Gmail i ens permet fer videoconferències des de la seva versió web o unint-s’hi amb el telèfon mòbil.\nAmb Hangout es poden mantenir converses de fins a 10 persones de forma gratuïta o fins a 25 en les seves versions de pagament. No obstant això, ja ens pot fer bastant de servei per a les reunions amb equips no massa grans.\nPodria ser una de les eines per fer videoconferències més conegudes, ja que fa molts anys que està en funcionament. Skype ens permet fer videotrucades amb una molt bona qualitat d’imatge i so, tot i que és necessari que tothom tingui un compte creat. Això també passa amb Whatsapp i Hangout, però amb la diferència que aquestes aplicacions ja tenen una gran base de persones registrades.\nOfereix moltes funcions com gravar les videoconferències, traduir a temps real a diferents idiomes o compartir una presentació en la nostra pantalla. La versió gratuïta ens permet fer connexions de fins a 50 persones a la vegada i la podem fer servir en la majoria d’ordinadors, telèfons i tauletes.\nLearn how screen sharing gives you more ways to communicate on #Skype: https://t.co/wVjme4JeCD\n— Skype (@Skype) March 18, 2020\nPotser no és tan conegut però està trepitjant cada vegada més fort arribant a ser una de les eines més descarregades a Play Store. El motiu és senzill: està preparat per mantenir fins a 100 persones en una mateixa videoconferència. Això ha comportat que sigui molt utilitzat entre les grans organitzacions.\nEntre moltes possibilitats, ens permet canviar la imatge del fons perquè l’entorn s’adeqüi millor a la conversa, compartir arxius o la mateixa pantalla amb altres persones de la videotrucada, o unir-se des d’una línia telefònica en versió de veu o gravar l’àudio.\nAra bé, només són gratuïts els primers 40 minuts. Tot i això, les entitats poden beneficiar-se de descomptes per a la subscripció anual a través del projecte de TechSoup.\nUna eina gratuïta de missatgeria que es va crear pensant en amants dels videojocs però que ara ja ha arribat a moltes altres comunitats com youtubers o cinèfils, i que també ens pot ser molt útil per a les videoconferències en entorns laborals.\nPodrem mantenir videotrucades de fins a 50 usuaris a la vegada, compartir la pantalla, fotografies, enllaços, GIFS i xatejar en grup. A més, permet crear una comunitat i unir-s’hi de forma molt fàcil.\nAquesta web és molt útil i pràctica perquè permet fer una videoconferència des de l’ordinador o des del mòbil sense necessitat ni de registrar-s’hi ni de tenir cap compte. Només cal entrar al web, escriure un nom per completar l’enllaç del canal i la resta de persones que vulguin participar en la conversa només caldrà que hi accedeixin a través d’aquesta URL.\nAmb Gruveo podem fer videotrucades de forma gratuïta sense límit de temps i fins a 12 persones a la vegada. Permet gravar les converses, compartir la pantalla i també disposa de secció de xat.\ncoronavirus, videoconferències, aplicacions i programari, aplicació mòbil, missatgeria instantània, WhatsApp, xarxes socials i internet, Google, Google Hangouts, Covid19


Recordant a Josep Temporal ·\nRecordant a Josep Temporal\nEnguany es compleixen 25 anys de la mort de l’arxiver de Figueres, Josep Temporal, i de la publicació del ‘Seminari sobre fonts i arxius per a la història de l’Empordà’\nEnguany, l’arxivística altempordanesa vol recordar el 25è aniversari de dos fets que han significat els primers intents de posada en valor d’un patrimoni cultural de primera magnitud per entendre la nostre societat, els arxius.\nL’any 1988 moria d’accident mentre practicava submarinisme l’arxiver municipal de Figueres Josep Temporal Paret, càrrec que desenvolupava des del 1983. Durant aquests cinc anys, Josep Temporal posà les bases arxivístiques de l’organització moderna de l’Arxiu Municipal de Figueres, alhora que en garantí la seva conservació i integritat en uns moments en què el patrimoni documental no disposava de la protecció legal necessària. De fet, en Josep Temporal fou el primer arxiver “modern” de la comarca, si considerem figures com els diversos arxivers comtals i fins a Miquel Galobardes exponents clàssics de l’arxivística, abans del trencament que hi hagué i que es mantingué fins als anys 80 i 90. Precisament, també fa 30 anys del seu inici professional a l’Arxiu Municipal de Figueres.\nPerò també es commemoren els 25 anys de la celebració, i posterior publicació de les actes, del ‘Seminari sobre fonts i arxius per a la història de l’Empordà’ celebrat l’any 1987 i que suposa la primera anàlisi rigorosa de l’estat dels arxius empordanesos. D’ençà aleshores, s’han establert serveis d’arxiu en les principals poblacions de la comarca (Figueres, Castelló d’Empúries, Roses, L’Escala o Llançà), s’ha garantit la conservació del patrimoni documental de les poblacions més petites a través de l’Arxiu Comarcal de l’Alt Empordà o, per posar un darrer exemple, amb l’Arxiu dels Jutjats de Figueres.\nTags: Alt Empordà, Arxius, Arxiver municipal, Consell Comarcal, Figueres, Josep Temporal, Publicació\nPrevious Viladeroses.cat agraeix la Menció Especial atorgada al periodista Arturo López a la II Nit de l’Esport de Roses\nNext Sol i bon temps, en general, pels propers dies


El president de la Generalitat visita el BSC | BSC-CNS\nEl president de la Generalitat visita el BSC\nQuim Torra assegura que el MareNostrum 5 donarà més valor a Barcelona com a hub tecnològic.\nEl president de la Generalitat de Catalunya, Quim Torra, ha visitat avui el Barcelona Supercomputing Center-Centro Nacional de Supercomputación (BSC) per conèixer de prop la recerca que s’hi desenvolupa.\nTorra ha destacat que el BSC és un centre de futur que obre oportunitats i és una infraestructura estratègica per la seva potència i audàcia. El president ha afegit que “el MareNostrum 5 donarà més valor a Barcelona com a hub tecnològic. Ens sentim molt orgullosos”. Torra ha refermat el compromís del govern amb el centre: “Ens teniu al vostre costat”.\nPer la seva part, el director del BSC, Mateo Valero, ha volgut destacar la importància del projecte per desenvolupar el xip europeu per assegurar la sobirania tecnològica europea: “Volem que Barcelona sigui la capital del xip europeu”.\nLa visita ha comptat amb la presència del secretari d’Universitats i Recerca, Francesc-Xavier Grau i del rector de la Universitat Politècnica de Catalunya, Francesc Torres.


Publicat per albert matalonga ventura a 22:35\nRicard Masferrer 17 d’agost de 2021, a les 13:05\nM'has recordat el pas per Sevilla, molt similar al teu. Era l'any 1980. Havia demanat pròrrogues per acabar la Universitat. Al cuartel es tractava de passar l'estona, si era possible sense fer res. Però Sevilla era tot un món, en el que vaig gaudir molt. També teníem un pis llogat. Una mica més i el 23-F m'agafa fent la mili. De fet, estava de permís, avançant la llicenciatura. Aquell dia tenia amics als cuartels.\nalbert matalonga ventura 18 d’agost de 2021, a les 20:30\nCaram Ricard, quines històries comunes ! He escrit això perquè no s'oblidi. A lo millor algún dia ho llegeixen els meus fills, però noi aquests milenials són d'un altre planeta. La curiositat no abunda enlloc.-\nEscac i mat a Prim segons "La Flaca" (1870)


1502 lectures 4 comentaris\t Enviar l'article\n3075 lectures 5 comentaris\t Enviar l'article\n3126 lectures Cap comentari\t Enviar l'article\nNo ho he fet per un bon motiu, potser un dels millors que ens ofereix la vida: el naixement d'una neta. Aquest gloriós 11 de setembre ha nascut Berta Molina Oriol, la meva segona neta. Aquest fet m'ha permès fer una reflexió des de fora de l'acció directa, observant la Diada des d'una certa distància. Naixença i reflexió m'han omplert de joia i tranquil·litat. La joia és evident, la tranquil·litat ve de la reflexió. Fa molts anys que lluito per aquest país, com molts altres. Llegir-ne més\n5891 lectures 4 comentaris\t Enviar l'article


El blog d'en Masfe: d’agost 2012\nFalta de respecte, poca vergonya, falta de cultura ciclista... i un llarg reguitzell de qualificatius més durs que em venen al cap però que per respecte no els diré.\nTot això és el que em ve al cap després de la situació que vaig viure a la carrera de la sénia, i és que hi ha alguns corredors que no és mereixen portar un dorsal a l’esquena, els hi fa falta saber ser ciclistes avanç de tot.\nLa carrera feia 11 voltes per un impressionat circuit, i en el km 1 hi havia un repetxo, aprofitat pels equips per situar un auxiliar per donar aigua. Feia moltíssima calor i clar, al passar per aquell punt tothom volia aigua i clar, l’auxiliar en qüestió te dues mans i aquests corredors que és creuen pro’s anaven 5 o 6 corredors junts del mateix equip. Evidentment l’auxiliat de més de 70 anys i tota una vida dedicada i entregada a la bicicleta no tenia mans per tots, lògic, evidentment.\nDoncs sentir les paraules que vomitaven alguns d’aquests corredors contra aquest auxiliar em van deixar de pasta de moniato. Com és pot ser així de gilipolles? Com es pot tenir aquesta falta de respecte? Com és pot ser d’aquesta manera?\nOn han quedat els valors que t’ensenya la bicicleta, on ha quedat el respecte i el companyerisme que dona aquest esport?\nVull aprofitar per donar les gracies per l’aigua que ens van donar la família de l’Alex, en Davis Padilla i en Librado, gràcies de veritat.\nPublicat per pit i collons a 6:50


El pistolerisme i l’assassinat de Salvador Seguí i Francesc Comas - Programes de Memòria : Programes de Memòria\nEl pistolerisme i l’assassinat de Salvador Seguí i Francesc Comas\nEl 10 de març de 1923 els dirigents obrers Salvador Seguí, el Noi del Sucre, i Francesc Comas, el Paronas, van ser assassinats per pistolers de la patronal catalana a la confluència dels carrers de Sant Rafael i de la Cadena, en aquesta cantonada. Aquests assassinats es van produir en un context de gran violència social.\nEntre 1919 i 1922, Catalunya va viure sota l’estat d’excepció i les garanties constitucionals suspeses, però la lluita sindical s’havia incrementat i consolidat gràcies a noves formes d’organització i acció que havien contribuït a la victòria de la Vaga de la Canadenca i l’assoliment de les 8 hores laborals.\nDes de la Federació Patronal de Barcelona es va decidir aturar el sindicalisme per les pistoles i van utilitzar bandes de pistolers a sou per assassinar dirigents obrers, mentre alguns grups obrers responien també amb violència, assassinant als patrons i directors d’empresa. La violència d’aquells anys als carrers de Barcelona va ser desigual, entre 1921 i 1923, van ser assassinats 9 patrons, 13 directius d’empresa, 2 policies i 128 dirigents obrers sindicalistes. El 1923, assenyalat amb l’assassinat de Salvador Seguí, màxim dirigent obrer, va escapçar el moviment obrer per deixar el camí lliure a la dictadura del general Primo de Rivera pocs mesos després.


La imitació de la vida\n15 juny 2021 01:39\nGuillem Frontera | 20 setembre 1998\nTanmateix la temptació és massa forta. Si dijous deia que, davant l'exposició de Miguel Czernikovski al Centre de Cultura de «Sa Nostra», del carrer de la Concepció, Palma, entren ganes d'entendre molt de fotografia per poder-ne parlar, la veritat és que una ja incurable incontinència davant certs estímuls me mena a dir-hi unes quantes coses, de les moltes que suggereixen aquestes obres. L'exposició té títol, «Glu-tack», i és oportú que en tengui "moltes vegades els títols fan nosa, confonen o simplement són inocus", no només perquè proporciona una informació que l'espectador integra a la seva mirada, sinó perquè conté suggerències claus per acostar-nos a la poètica de l'autor.\nAixí, per exemple, se'ns posa en relleu, amb claredat meridiana, que estam davant l'obra d'un artista. Això és o pot parèixer una perogrullada, de manera que m'agradaria explicar-ho amb dues paraules més: com a espectadors, percebem la naturalesa artística d'una obra d'art abans d'entrar en un món de consideracions que pot ser infinit. Entre aquestes consideracions, el gènere, la tècnica, etc., ocupen llocs primordials, però no enterboleixen "servidor creu que no haurien d'enterbolir" aquella primera percepció. Estam davant una obra d'art, i en aquest reconeixement inicial es crea la necessària, convulsa complicitat amb l'artista. Després "molt més després del que podria semblar" consideram altres aspectes: si és una pintura, una escultura, una fotografia... En aquest cas, l'artista, amb el títol de l'exposició, ens fa l'ullet, com per preguntar-nos quina és la tècnica emprada: la matèria primera, manipulada i sotmesa a tractament visual mitjançant un objectiu que organitza la llum i la fosca; aquest mateix objectiu; o fins i tot l'alquímia del laboratori. L'important és el glu-tack?\nL'important és que Miguel Czernikovski elegeix unes matèries primeres, els dóna unes determinades formes i les retrata d'una determinada manera perquè tot plegat expressi la mirada del propi artista sobre «el» món. Diria que es tracta d'uns nous antropomorfismes que ell, com Déu, crea des del fang, des del glu-tack, cercant-hi harmonies i antagonismes, suggerint-nos projeccions de nosaltres mateixos. No crea "glu-tack, objectiu, laboratori" la vida, sinó que en vol fer una projecció, d'alguna manera podríem dir que una imitació, si aquesta paraula pogués ser entesa com un punt de partida, com ho és, per exemple, en Jean Arp. Parlam, per tant, de la feina d'un creador que, entre altres estris, empra una màquina de fer fotos: però això és, potser, secundari.


Caixes | Paraules Efímeres\nSona el despertador. Intentant apagar-lo, s’hi abalança al damunt. El despertador l’engoleix. Es troba, de cop, dins un cubicle on hi ressonen les veus de l’informatiu de les set. Al mig hi troba una caixa amb una etiqueta: “Rutina”. L’obre, i la caixa l’engoleix. Hi troba caixetes petites, que va obrint, examinant-ne l’interior, apressadament. Desencís: “no puc venir”; “encara no t’ho tinc”; “no me’n recordo”; “oh, és que m’han dit…”\nNerviós, apila les caixes, els paperets, les etiquetes i els cala foc. Surt corrents, i ensopega amb una caixa més grossa encara: “Agenda”. L’obre, i l’engoleix. Rebota per les parets d’un túnel que fa baixada, incapaç de mantenir la verticalitat. “A les set a Granollers”; “s’ha acabat el paper del WC”; “avui és el dia dels trastos vells”; “ja has fet les fotocòpies?”\nCares i més cares li passen pel davant. Cares sense rostre. Recorda que en una escala mecànica cal situar-se a la dreta: hi ha gent que té pressa. Al capdamunt de l’escala, una caixeta a terra: “fem un cafè”?\nAl cafè, els ulls nets, com un mirall brunyit i lluent, recorda que les ànimes, si volen, poden riure mentre volen, lliures, per damunt del formigueig d’una ciutat que no acaba de saber del tot on va.\nDemana el cafè, i el seu sabor intens l’engoleix. Mira al fons de la tasseta, hi ha el pòsit, barreja de cafè i sucre mal dissolt. S’hi esforça: hi veu lletres. Es posa les ulleres de veure-hi de prop. “Bon any nou”, hi diu.\nDesembre 30, 2010 by jaumeduran\t| 2 comentaris\nGris (dietario) →\n2 thoughts on “Caixes”\nMireia ha dit:\t Desembre 30, 2010 a les 10:23 pm\nbon any 2011, Jaume !\njaumeduran ha dit:\t Desembre 31, 2010 a les 4:48 pm\nIgualment, Mireia, endavant amb el blog i amb les bones recomanacions


Segons la nostra personalitat, la nostra edat o el moment vital en què ens trobem, ens plantejarem un tipus de propòsits o uns altres FOTO: Cedida\nUs proposem una activitat que consisteix a plantejar propòsits comunitaris amb tota la família\nEva Murillo 04 de gener de 2020 23:22\nL'inici d'un Nou Any és el moment en què sovint ens plantegem una sèrie de bons propòsits que tenen com a finalitat aconseguir una millora general en la nostra vida diària. Els propòsits impliquen reflexió i planificació i, d'alguna manera, ens ajuden a adonar-nos de quin és el punt en el qual ens trobem i cap a on volem dirigir els nostres esforços.\nSegons la nostra personalitat, la nostra edat o el moment vital en què ens trobem, ens plantejarem un tipus de propòsits o uns altres. De vegades quedaran en res, perquè ens faltarà la constància i la força de voluntat per dur-los a terme, però el cert és que el fet de plantejar-ne resulta lloable, perquè impliquen unes ganes de millora evidents; la qual cosa ens pot resultar molt útil amb els nens i adolescents de la casa.\nI com que no hi ha res millor que donar exemple, avui us proposem una activitat que consisteix a plantejar propòsits comunitaris amb tota la família, de manera que entre tots reflexioneu sobre quins poden ser els propòsits de millora de cadascú de vosaltres. Diuen els experts que perquè una llista de propòsits pugui ser duta a la pràctica, cal tenir en compte tres consideracions bàsiques:\na) Que siguin pocs\nb) Que siguin concrets\nc) Que siguin assumibles\nAixí que si us animeu, aquí us deixem unes quantes idees a tenir en compte de cara a concretar nous propòsits amb els nens i adolescents de la casa abans que comenci de nou el trimestre escolar:\nPropòsits per pares: començar el dia amb bon humor encara que els nens no es llevin a la primera, no perdre tan ràpidament la paciència, dedicar una estona diària de qualitat als fills, posar interès en allò que ens expliquen, jugar més amb ells, compartir estones d'oci amb activitats que els agradin encara que a nosaltres ens resultin pesades, no queixar-nos instintivament quan veiem la seva habitació feta un desastre, valorar-los els aspectes positius amb freqüència, no recordar-los contínuament què fèiem nosaltres quan érem petits...\nPropòsits que podríem intentar pactar amb els més petits de la casa: començar el dia amb bon humor i procurar llevar-se amb temps per no anar a correcuita de bon matí, no haver-los de repetir tantes vegades les coses, pactar uns hàbits d'higiene diària sense haver-los de repetir cada dia, endreçar alguna part concreta de l'habitació, menjar una mica de tot sense queixar-se contínuament, no barallar-se per ximpleries entre germans, preparar la motxilla o la roba que cal posar-se depenent de l'edat, parlar amb correcció, demanar les coses per favor, saludar i acomiadar-se quan arribem i marxem dels llocs...\nPropòsits que podríem intentar pactar amb adolescents: hàbits alimentaris (peces de fruita que cal menjar, aigua o sucs diaris que cal beure, allò que cal evitar...) planificar un horari d'estudi en funció de les extraescolars i el temps lliure del qual disposin, ús controlat del mòbil i dispositius diversos, utilitzar un vocabulari adequat, no posar excuses, no queixar-se contínuament, evitar les comparacions amb tercers, realització de tasques concretes per contribuir a l'organització general de casa (parar/desparar taula, baixar escombraries, portar la roba bruta al cistell corresponent, deixar l'habitació amb un ordre mínim a pactar...), normes de conducta innegociables, hores de son, etc.\nPropòsits diversos que ens podem plantejar a nivell familiar: col·laborar amb una ONG, dedicar part del nostre temps realitzar alguna activitat concreta, trucar o visitar als avis amb regularitat, treure a passejar al gos, netejar la gàbia del hàmster, realitzar junts alguna activitat cultural setmanal o quinzenalment...\nEn fi... Com veieu hi ha propòsits per a tots els gustos i, cada família ha de trobar els seus en funció de les necessitats concretes de cada moment i de la realitat que els envolta.\nAprofiteu aquestes dates per seure a nivell familiar, reflexionar, fer també una mica d'autocrítica i revisar les normes i propòsits que intentareu dur a terme tots plegats de cara el nou any que està a punt de començar. Sort i Feliç 2020 a tothom!


Enric Morera i Català (nascut a Oliva, la Safor, el 3 d'abril de 1964) és un polític i advocat valencià, actual president de les Corts Valencianes. Llicenciat en dret per la Universitat de València, és secretari general del Bloc Nacionalista Valencià i coportaveu de Compromís. Està casat i té tres fills.\nEnric Morera, sent entrevistat per RTVV.\nEnric Morera Català signatura.png\nEnric Morera i Català (nascut a Oliva, la Safor, el 3 d'abril de 1964) és un polític i advocat valencià, actual president de les Corts Valencianes. Llicenciat en dret per la Universitat de València, és secretari general del Bloc Nacionalista Valencià i coportaveu de Compromís. Està casat i té tres fills. (ca)\nEnric Morera i Català (ca)\nEnric Morera (ca)


mayo 2017 - Diari Serpis\nLa Spain Kiteboarding League farà la segona parada a Oliva\nLa platja d’Isla Canela, en Ayamonte (Huelva) serà la primera parada de la ‘Spain Kiteboarding League’ els dies 23, 24 i 25 de juny, a la qual seguirà Oliva al setembre i Tarifa (Cadis) a l’octubre. El kiteboarding consisteix en l’ús d’un estel de tracció que tira de l’esportista.\nSegons ha informat l’organització en una nota de premsa, la primera edició de la ‘Spain Kiteboarding League’ ha suposat un nou impuls a un esport que “de feia anys mancava d’un circuit nacional”. La combinació del tradicional freestyle i la nova disciplina strapless han aconseguit que patrocinadors externs al kiteboarding hagen tornat a confiar en aquest esport com “un aparador per a les seues marques o empreses”.\nAixí mateix, ajuntaments i institucions públiques es bolquen amb aquest tipus d’activitats com potenciadores de la desestacionalització turística de les platges, com ha destacat el gerent del Patronat Provincial de Turisme de Huelva, Jordi Martí, qui ha assenyalat que aquest tipus d’esdeveniments serveixen com un aparador per a les platges com a “destinació d’un turisme esportiu”.\nD’aquesta manera, es combina competició al més alt nivell, amb riders com Jan Marcos Riveras (campió del món Wave Master 2009); Claudia León (campiona del món Jr. 2016) o David Tonijuan (top4 en el Rànquing Mundial 2016), amb formació i perfeccionament per als més joves, dirigits per riders experimentats com Álvaro Onieva (Campió d’Europa i d’Espanya) i Gustavo Arrojo (millor rider nacional strapless).\nLa primera etapa d’aquesta competició tindrà lloc en la platja d’Isla Canela, els dies 23, 24 i 25 de juny amb la col·laboració de l’Ajuntament d’Ayamonte i el Patronat Provincial de Turisme de Huelva, a més l’empresa ayamontina ‘Paradise Beach’ serà el patrocinador principal del circuit, amb 4.500 euros en metàl·lic per a les tres proves que ho conformen.\nSegons ha remarcat el promotor del circuit, Juan Antonio Martín, “pretenem fer un esdeveniment on hi haja una mica més que una competició, esperem que amb els ‘clinics’ i totes les activitats paral·leles que hem preparat, tornem a omplir les platges i portar de nou al kitebaording nacional on el deixàrem fa anys amb el circuit de la A.I.K., on van eixir esportistes de la talla de Gisela Pulido o Alex Pastor”.\nConcretament en Isla Canela i amb la col·laboració de les escoles locals, Isla Canela Kite i Kanela Sailing, els més xicotets podran accedir a cursos d’iniciació de SUP, Wind i Kite de manera gratuïta.\nLa continuïtat del central de la UE Gandia Raúl Muñoz perilla a causa de les ofertes de la UE Tavernes i CD Dénia\nEl defensa central de la UE Gandia Raúl Muñoz, el jugador més carismàtic del club, ha rebut dues ofertes que posen en perill la seua continuïtat en l’equip del Guillermo Olagüe. Una de les ofertes prové de la UE Tavernes, que després de la presentació del seu nou entrenador ja s’ha posat a confeccionar el grup per a la pròxima temporada. I la segona, i més temptadora, segons fonts del club gandià, prové del CD Dénia.\nL’oferta del CD Dénia, segons fonts del club saforenc, és d’unes dimensions que la UE Gandia té difícil contrarestar, no obstant, les mateixes fonts han insistit que el club farà tot allò al seu abast per a que Raúl es quede a Gandia. “El club necessita referents com Raúl”, afirmen.\nGandia trau una edició del primer plànol que es coneix de la ciutat, de 1878\nTags: plànol Gandia\nEls regidors de Gestió Responsable del Territori i Educació de Gandia, Xavier Ródenas i Laura Morant, respectivament, juntament l’arxiver municipal, Jesús Alonso, han presentat la tercera publicació del programa “Dibuixar el Terme. Cartografia històrica de Gandia i la Safor”. “Es tracta d’una iniciativa conjunta dels departaments de Gestió Responsable del Territori, Educació i Cultura, coordinada per Alonso que pretén posar a l’abast de la ciutadania en general, i l’alumnat en particular, el patrimoni cartogràfic. No només compartint les autèntiques joies que existeixen a l’Arxiu Històric, sinó fent una tasca divulgativa de la geografia de Gandia i la comarca, gran desconeguda”, ha destacat Ródenas.\n“El present plànol és el primer que conservem de Gandia i està fet a l’octubre de 1878 pel mestre d’obres Antonio Vicente Vidal i Lloret (Gandia, 1858). No té el caràcter de Pla Geomètric o General d’Alineacions, dels quals València, Alcoi, Sueca i altres viles sí que van disposar ben aviat, mentre Gandia produïa una sèrie de reformes parcials del seu nucli urbà, com així ho recullen Vinson, Vázquez i Alonso. En tot cas, el nostre plànol té una història singular i conté una informació valuosíssima de la Gandia de finals de segle. Està dibuixat sobre un topogràfic de 1877 i l’autor el dedica al seu amic i assessor municipal, Rafael Garcia.\nEl “Plano General de la Ciudad y suEnsanche”, reflecteix dos visions diferents i complementàries: una que reprodueix la situació de la vila i els seus voltants a finals del XIX, just on la deixen els estudiosos esmentats, i una altra que esbossa, per primera vegada, el que es convertirà en el primer eixample reglat de la ciutat, al sud d’aquella. La dificultosa tramitació d’aquest i les moltes modificacions incorporades, abans i després de la seua primera aprovació el 1880, i de la segona, el 1882 –incloent-hi les ordenances de construcció-, parlen d’una situació d’incertesa i moltes pressions sobre aquest espai, que durarà més de vint anys. Encara en 1901, l’Ajuntament demana al Ministeri de Foment de Madrid que li facilite una còpia completa del projecte aprovat, “por habersufridoextravío la documentación que obraba en el archivo del municipio” (sic). Així, durant molt de temps, el dibuix del present plànol s’ha identificat amb l’eixample aprovat, que té un traçat diferent i continua desaparegut”, explica l’arquitecte Alberto Peñín, autor del text explicatiu de la publicació. Precisament, Alonso ha destacat “l’enorme tasca d’investigació de Peñín, la persona que, potser, tinga les idees més clares sobre la línia d’evolució urbanística de la nostra ciutat”.\nCom en les anteriors edicions, el plànol va acompanyat de quatre propostes didàctiques creades per BatisteMalonda i dirigides a l’alumnat dels darrer cursos de primària i primers de secundària dels centres educatius de la ciutat. “Les propostes conviden els i les alumnes a treballar sobre el plànol, identificar el seus carrers, visitar in situ i comprovar l’evolució de les vies, debatre sobre el model urbanístic actual, etc…”, ha explicat Morant.\nUna punxada i un home que va tallar la cursa escopeta en mà impedeix als endureros gandians repetir èxit a la Desert Adventure\nTags: Desert Adventure, Marc Cuesta\nUna punxada, un problema al sistema de navegació, i un veí enutjat que va tallar la curs escopeta en mà, ha impedit a l’equip gandià de trail Espartanos Endureros-Gandia capital del turismo-Cadersa-Ciutat del Transport repetir la segona plaça aconseguida l’any passat en la Desert Adventure 2017, disputada els dies 27 i 28 de maig a Almeria.\nEsta prova es desenvolupa a la zona d’Almeria, pels seus deserts i rambles, per uns paratges certament molt bonics i espectaculars. Es una prova de recorregut amb road book (orientació, tipus Dakar), de dos dies de duració i un total de mes de 400 quilómetres, amb una nit a la localitat de Seron, enmig de la muntanya en un vivac, el que va reforçar més la sensació d’aventura.\nEn esta edició l’equip estava format per Pasqual Muntaner i Marc Cuesta. Després del bon resultat de l’any passat la meta era repetir o bé millorar el segon lloc, però van sorgir problemes tècnics, Marc va trencar el seu sistema de navegació al quilómetre 40 de la primera especial, i així i tot arribaven al final de la primera especial en segon lloc, el que els donava esperances de mantenir el lloc de l’any passat.\nPerò en la segona especial de dissabte, una punxada a la roda davantera, canviar la càmera, desmuntar la roda i tornar a muntar, per les caracterisitiques de l’etapa, va fer imposible recuperar eixos 40 minuts. Només en van poder recuperar 10, el que al final feia que s’ensafonssaren a la clasificació general.\nMalgrat la situació, diumenge eixien a la tercera especial amb forces renovades i al menys amb ganes de fer un paper digne, aconsseguint en eixa primera especial del diumenge el 2n lloc, pel que enfrontaven la 3ª i última especial amb doble motivació, el que va fer que isqueren ràpidament a fer la darrera especial, sense adonar-se’n que la prova havia estat suspesa per l’organització per problemes amb un veí que impedia, escopeta a la mà, el pas de la cursa. No obstant, els gandians van passar amb la il.lusió de deixar a la seua ciutat en bon lloc.\nEls patrocinadors han estat l’Ajuntament de Gandia, Cadersa, Associació d’empresaris Ciutat del Transport, Radical Nutrients, Max Wellness, Radikalfun i Moto Club Gandia.\nGandia programa actes del 5 al 10 de juny per commemorar el Dia de l’Orgull LGTB\nTags: Dia de la Diversitat\nLa regidora d’Igualtat, Diversitat i Polítiques Inclusives de Gandia, Lorena Milvaques, acompanyada de la tècnica del departament, Roser Pérez, ha presentat la programació del II Gandia Pride. Orgull Gandia, que tindrà lloc del 5 al 10 de juny.\n“Al voltant del 28 de juny es commemora arreu del món el Dia Internacional de l’Orgull LGTBI. I sempre hi ha algú que ens pregunta per què celebrem el dia de l’Orgull LGTBI. En primer lloc, el celebrem per no oblidar: per commemorar els aldarulls d’Stonewall, a partir dels quals es va començar a dur a terme el Pride cada 28 de juny. Ni oblidar que en massa països, l’homosexualitat, la transsexualitat, la bisexualitat, la intersexualitat… encara estan perseguides o condemnades a mort. També per a recordar les generacions que ens precedeixen que han lluitat pels canvis socials i legals, ni oblidar que als nostres carrers hi ha persones que encara hi passegen sota mirades inquisitives i insults, quan no agressions físiques, que en alguns casos fins i tot acaben amb la mort. I esta situació de viure sota amenaces i vexacions encara forma part del dia a dia de moltes persones en esta societat. Celebrem que este dia siguen més visibles, sent conscients que encara hi ha molta resistència a acceptar que vivim en una societat diversa i que una part considerable de la població pensa que les persones LGTBI no han de mostrar-se l’afecte de manera pública. I per això ho celebrem, esperant que cada vegada siguen més les persones que mostrem obertament i lliure la seua orientació sexual i identitat de gènere tot l’any, en la nostra quotidianitat”, ha explicat Milvaques.\nLa data triada per a l’Orgull Gandia d’enguay ha tingut en compte les diferents celebracions de l’Orgull que tenen lloc al voltant per no coincidir, “sabedors que no podem, ni volem, competir, sinò complementar. És per això que hem triat la segona setmana de juny”.\nPel que fa a la programació, s’ha apostat per un model amb activitats diverses: exposició, cinema, música, poesia, gastronomia, tallers familiars… “I és que volem reivindicar la visibilitat LGTBI des de diferents vessants i implicar-hi tota la societat. Perquè la segona Festa de la Diversitat és en realitat la de tota una ciutat que se sent rica i orgullosa de ser diversa”, ha destacat la vicealcaldessa. El disseny del cartell anunciador és obra de l’artista gandià Daniel García i incorpora els colors de la bandera Trans, perquè enguany tots els orgulls estan dedicats a reivindicar els drets de les persones transsexuals.\nEnguany, repeteix la col·laboració amb els col·lectius LGTBI que han volgut sumar-s’hi, com Poliqroma, Mostra’t Gandia, la Fundación Daniela, Comunitatgay.com, Mujeres por la Dignidad. Col·lectius, empreses i associacions com el Consell dels Joves de Gandia, Saforíssims-Societat Literària, el Teatre Serrano, Oci Urbà… I departaments municipals com el de Cultura, Comerç i Turisme. A més del Patronat Provincial de Turisme, que va estrenar l’any passat la marca València LGTBI amb l’Orgull de Gandia, i l’Agència Valenciana de Turisme.\nLa regidora de Diversitat també ha recordat que ja està aprovat el primer Consell de la Diversitat LGTBI de Gandia, un dels pocs al País Valencià, i ara estan en fase que els diferents col·lectius designen els seus membres per tal de celebrar la primera reunió constituent. Un dels primers objectius és posar en marxa un Pla Transversal per la Diversitat i contra la LGTBIfòbia. “Perquè cal incloure la perspectiva LGTBI a tota l’estructura municipal i a la societat. I això significa dur a terme polítiques d’igualtat real i fomentar la visibilitat de les persones LGTBI”.També estan treballant en altres projectes amb les escoles per al curs vinent, amb el sector turístic o Les Falles, que ja aniran presentant.\nFinalment, Milvaques ha convidat la ciutadania a participar d’esta festa per la Diversitat. “Totes juntes podrem construir una societat més lliure i tolerant. Este és el vertader esperit del 28 de juny”.\n20.30 h Inauguració EXPOSICIÓ fotogràfica “GÈNERES“, de JossManz. Del 5 a l’11 de juny. Lloc: Mercat del Prado\n21.00 h Visita als BANCS DECORATS amb l’arc de sant Martí i acte d’ENCESA de l’ENLLUMENAT MULTICOLOR de la façana de l’Ajuntament de Gandia. Lloc: plaça Major\nA més de patir un constant assetjament escolar, el fantasma de l’homosexualitat es fa present en la vida de Chiron. En el camí, explorarà la masculinitat, la sexualitat i haurà de fer front als conflictes de la seua desestructurada família.\nSegon film que dirigeix Barry Jenkins (Medicine for Melancholy), protagonitzat per Alex R. Hibbert, AshtonSanders (StraightOuttaCompton) i TrevanteRhodes (Westworld), els tres actors que donen vida a Chiron en cada etapa de la seua vida. El film compta amb la participació de Naomie Harris (Bellesa oculta), JanelleMonáe (Figures ocultes), Mahershala Ali (Luke Cage) i André Holland (The Knick).Lloc: Teatre Serrano (sala B)\n21.00 h “VEUS PER LA DIVERSITAT”. Recital poètic i lectura de textos, a càrrec de Saforíssims, Societat Literària. Acompanyament musical. (Amb micròfon obert per a qui vulga participar-hi, prèvia inscripció en saforissims@gmail.com). Lloc: plaça Major\n23.00 h “CONCERT PER LA DIVERSITAT”. Lloc: plaça del Prado\nActuació del cabaret solidari “Mantequilla de Colores”\n12.30 h DESTAPA’T TARDEO especial LGTBI\nEs podrà gaudir de diverses activitats en família:\n12.00 h ACTE INSTITUCIONAL amb motiu del DIA INTERNACIONAL DE L’ORGULL LGTBI. Hissada bandera de l’arc de sant Martí i lectura del Manifest. Lloc: Façana de l’Ajuntament de Gandia\n22.00 h Sessió CURTMETRATGES Mostra’t Gandia. Especial LGTBI. Organitzen: Poliqroma i Comunitatgay.com. Lloc: Jardí de la Casa de la Marquesa de Gandia\nA banda, afegir que al primer tram del passeig de les Germanies, hi haurà una exposició de cartells d’una campanya de la Generalitat contra la LGTBIfòbia.\nDeingut un home a Gandia per agredir i robar a altre que li va negar un cigarret\nTags: Detiingut Gandia\nUn home de 51 anys ha sigut detingut a Gandia després d’acostar-se a un altre que prenia un cafè en un bar, demanar-li un cigarret i, davant la seua negativa, agredir-lo i robar-li. Un testimoni va avisar al 091 i va seguir al presumpte autor dels fets fins a un carrer pròxim per a facilitar l’arrest, segons ha informat la Prefectura Superior de la Policia Nacional en un comunicat.\nEls fets van ocórrer sobre les 12 hores d’aquest dissabte, quan un home de 69 anys estava prenent un cafè amb un amic en un bar de Gandia i se li va acostar un altre individu demanant-li un cigarret. Aquest li va dir que no i el sospitós, de forma violenta, li va arrabassar un bitllet de deu euros amb el qual es disposava a pagar les consumicions.\nLa víctima va agarrar el braç de l’home del braç per a recuperar els seus diners i l’ara detingut el va espentar violentament, el va tirar al sòl i va fugir del lloc. L’agredit va patir un colp en el colze, en el maluc i erosions en l’avantbraç.\nUn testimoni va avisar ràpidament al 091 i va seguir al sospitós, la qual cosa va facilitar als agents la seua localització en un carrer proper. Els policies van detenir a l’home com a presumpte autor d’un delicte de robatori amb violència i intimidació. El presumpte agressor, d’origen espanyol i amb nombrosos antecedents, ha passat a disposició judicial.\nEl Govern només recuperarà una cinquena part de les ajudes que va injectar a la banca\nTags: ajudes a la banca\nEl Banc d’Espanya estima que l’Estat només recuperarà uns 16.337 milions d’euros de les ajudes concedides a les catorze entitats que han rebut suport de capital, la qual cosa suposa un 21,4% del total rebut, que ascendeix a 76.410 milions d’euros.\nLa institució estima que fins ara només s’han retornat 4.139 milions d’euros, la qual cosa equival al 6,45% del total rebut per part del Fons de Reestructuració Ordenada Bancària (FROB) i el Fons de Garantia de Dipòsits (FGDEC).\nLes ajudes totals ascendeixen a 76.410 milions d’euros, dels quals 64.098 corresponen a capital i híbrids, 10.390 milions d’euros als esquemes de protecció d’actius (EPA) i 1.922 milions d’euros a garanties.\nDel total retornat, 3.466 milions d’euros corresponen a ajuda rebuda del FROB i 673 milions d’euros al FGDEC. Així, la diferència entre les ajudes i els reemborsaments equival a un 5,6% del Producte Interior Brut (PIB) de 2015.\nAquestes xifres no inclouen les pèrdues suportades pels antics accionistes de l’entitats ni les de les forquetes de preferents i deute subordinat ni els exercicis de gestió d’híbrids realitzats com a part de l’acord d’assistència financera signat amb el MEDE.\nLa institució estima que l’import recuperable se situa en 12.198 milions d’euros, la qual cosa suposa un 19% del total, segons arreplega el ‘Informe sobre la crisi financera i bancària 2008-2014’. Eixa xifra se suma a la quantitat que ja s’ha retornat, 4.139 milions d’euros.\nFoment preveu tenir enllestit el projecte per a licitar la variant d’Oliva en “tres o quatre mesos”\nTags: variant Oliva\nEl Ministeri de Foment ha aprovat, a través de la Direcció General de Carreteres, el projecte de Traçat de la Connexió Sud d’Oliva de la Variant de la Safor. Així ho ha anunciat el delegat de Govern a la Comunitat Valenciana, Juan Carlos Moragues, en la reunió que ha mantingut aquest dimecres amb l’alcalde, David González (a la imatge), per a informar-lo dels avanços del projecte de la futura Variant d’Oliva.\n“És un pas més per a fer realitat aquesta important infraestructura per a Oliva i tota la comarca de La Safor. El ministre de Foment (Íñigo de la Serna) es va comprometre a impulsar tots els tràmits per a avançar en les infraestructures de la Comunitat i este és un exemple clar d’açò”, ha assenyalat Moragues.\n“Ara, com a pas previ a la licitació, només resta la redacció del projecte de construcció, que va a ser elaborat per la Demarcació de Carreteres com a òrgan gestor i el remetrà a la Direcció general de Carreteres per a la seua aprovació en un termini de tres o quatre mesos”, ha explicat el delegat.\nPrèviament, el 25 d’abril de 2017 es va publicar en el BOE l’informe d’impacte ambiental favorable de la Connexió Sud d’Oliva de la Variant de la Safor després de la tramitació per part del Ministeri d’Agricultura i Pesca, Alimentació i Medi Ambient.\nLa variant d’Oliva suposa una inversió prevista de 28,9 milions d’euros i permetrà la connexió de la N-332 amb l’AP-7 en la zona sud d’Oliva. D’aquesta manera, es disminuirà el tràfic pesat, augmentarà la seguretat vial i la qualitat de vida dels veïns de la zona. En els Pressupostos Generals de l’Estat hi ha una partida pressupostària de 100.000 d’euros per a la licitació del projecte del nou enllaç entre la N-332 i l’AP-7 al Sud d’Oliva.\n“Es tracta d’una infraestructura molt demandada en la zona i ara s’ha fet un pas més per a la seua construcció i açò demostra el compromís del Govern d’Espanya amb la zona en seguir avant amb infraestructures tan necessàries com aquesta variant d’Oliva”, ha ressaltat Moragues.\nEl projecte de traçat de la denominada Connexió Sud d’Oliva té un pressupost base de licitació de 28,90 milions d’euros i l’objecte del projecte és executar, utilitzant l’AP-7, una variant de l’actual travessia de la N-332 d’Oliva, de manera que es puga connectar amb l’AP-7 en el tram sud, tornant a la N-332 al nord d’Oliva a través de l’enllaç existent en el peatge.\nEl projecte consta d’una carretera bidireccional de 2,5 quilòmetres, amb dos carrils de 3,50 metres d’ample i vorals d’1,5 metres. Està previst realitzar un enllaç tipus trompeta amb l’AP-7 i un enllaç amb glorieta inferior en la connexió amb l’actual carretera N-332.\nAixí mateix, estan previstes set estructures, corresponents als enllaços, sobre la CV-715 i la canalització del barranc del Alfadal. Seran quatre viaductes, dos passos sobre glorietes i un pas inferior.\nEl tràmit d’impacte ambiental va comptar amb informes de la Confederació Hidrogràfica del Xúquer, la Direcció General de Medi Natural i d’Avaluació Ambiental de la Conselleria d’Agricultura, la Direcció General de l’Aigua, la Direcció General del Canvi Climàtic i Qualitat Ambiental, la Direcció General de Prevenció d’Incendis Forestals, la Direcció General d’Ordenació del Territori i la Direcció General de Cultura a i Patrimoni de la Generalitat Valenciana, la Diputació de València i l’Ajuntament d’Oliva.\nEl projecte contempla la restauració ambiental i integració paisatgística de les zones afectades per les obres, la qual inclou la revegetación amb espècies autòctones existents en la zona d’actuació.\nD’altra banda, es procedirà al trasplantament de deu de les palmeres (Phoenix sp.) afectades pel projecte (25 en el punt quilomètric 0+300 i dos en el 1+500) a les glorietes projectades, on també es realitzaran plantacions d’exemplars de margalló mentre que la resta de palmeres es posarà a la disposició de l’ajuntament d’Oliva per a la seua col·locació en aquells altres llocs que determine aquest organisme.\nDiputació invertirà 195.000 euros en millorar les cunetes en la carretera entre Gandia i Barx\nUn total de 195.424,61 euros és la quantitat que la Diputació de València té previst invertir en la millora de les cunetes de la CV-675, de Gandia a Simat de la Valldigna per Barx, a fi de completar l’actuació en matèria de millora de la seguretat vial en el denominattram IIId’aquestavia, comprès entre elspunts quilométricos 3,6 i 6,2. La intencióésadequaraquellescunetes que no van ser objected’actuació en l’anteriorprojecte i que coincideixen en la seuaubicacióambzonesamb un reduïtample de voral, per la qual cosa poden plantejaralgunes manques en les condicions de seguretatdelsusuaris.Un total de 195.424,61 euros és la quantitat que la Diputació de València té previst invertir en la millora de les cunetes de la CV-675, de Gandia a Simat de la Valldigna per Barx, a fi de completar l’actuació en matèria de millora de la seguretat vial en el denominattram IIId’aquestavia, comprès entre elspunts quilométricos 3,6 i 6,2. La intencióésadequaraquellescunetes que no van ser objected’actuació en l’anteriorprojecte i que coincideixen en la seuaubicacióambzonesamb un reduïtample de voral, per la qual cosa poden plantejaralgunes manques en les condicions de seguretatdelsusuaris.\nLes obres de millora de la seguretat vial en la CV-675 entre Gandia i Barx, tram III, que van concloure fa ara un any, incloïenl’execució de duesrotondes, la construcciód’unamitjana per a reduir la velocitat, la creaciód’un carril bici i d’un separador de la via de servei, a més de la millora del drenatge de la via. D’altra banda, i per a donar continuïtat a la segona fase del projecte, es va realitzar una glorieta en el punt quilomètric 3,5 i es va condicionar la interseccióamb el camí de L’Ermita. Tal com ha destacat el Diputat de Carreteres, Pablo Seguí, “es va tractard’una complexa actuació que es va desenvolupar al llarg de 10 mesos i el pressupostdelsqualssuperavaels 2,6 milionsd’euros, gràcies a la qual es va aconseguir una notable millora de la funcionalitat, accessibilitat i seguretat vial d’aquesta carretera”.\nNo obstantaçò, el projecte no contemplaval’actuació sobre les cunetes en del margeesquerre en el tram entre la nova glorieta de connexióamb el camí de L’Ermita i la d’interseccióamb el camí del Pinet, aixícom les cunetes del margedret entre la glorieta anterior i el final del nou carril bici. El nouprojecte, pendent de licitació, preveu modificar la geometria actual d’aquestescunetes i revestir-les de formigó, de manera que es permeta el seu passegur per aquellsvehicles que poguessineixir-se de la via. Aquestaactuaciórequerirà en algunspunts de l’execuciócomplementàriad’instal•lacions de drenatge i evacuaciód’aigües, aixícomd’accessibilitat a propietatsadjacents i de creació de continuïtatamb les cunetesexistents.\nPablo Seguí hadeclarat que ambaquesta obra, el termini de la quald’actuacióésd’un mes i mig, “es completa l’actuacióduta a terme en aquesttram de la carretera de Gandia a Barx, aconseguint que siga completament segura des de totselspunts de vista i per a tottipusd’usuaris”.\nEn aquestsentit, el Diputat de Carretereshainsistit que “totes les actuacions que es desenvolupen des de l’Àrea de Carreteres de la Diputació de Valènciatenencom a principal objectiu vertebrar el territorimillorant la seguretat vial i potenciant la mobilitat sostenible”, un concepte que, tal com ha detallat “pansa per situar en un primer plànoldins de la planificació de l’àrea de Carreteres a altrestipusd’usuaris, comelsvianants i elsciclistes, que estanadquirint un importantprotagonisme en aquesta nova etapa”.


Comunicat del Govern en relació amb la instal·lació d’una sala de bingo al barri de Llefià :: Notícies :: Ajuntament de Badalona\nEn relació amb la instal·lació d’una sala de bingo a l’avinguda d’Alfons XIII, núm. 364 baixos del barri de Llefià, el Govern Municipal manifesta que:\nLa Direcció General de Tributs i Joc, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda de la Generalitat de Catalunya, que és qui té les competències, va concedir el passat 14 de gener l’autorització per a la instal·lació d’una sala de bingo a l’avinguda d’Alfons XIII número 364, després que l’empresa presentés la documentació requerida.\nLa Direcció General de Tributs i Joc, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda de la Generalitat de Catalunya, és l’única administració que té competències en relació a l'obertura a tot Catalunya d’un local d’aquestes característiques.\nL’alcalde de Badalona, Xavier Garcia Albiol, recorda que l’Ajuntament, per tant, no té cap competència en aquesta matèria i fa una crida als partits de l’oposició amb responsabilitats de Govern a la Generalitat que demanin un canvi en la legislació si es vol evitar la instal·lació de més establiments d’aquestes característiques.\n“Demano responsabilitat als partits de l’oposició i que dediquin totes les seves energies a convèncer la Generalitat que ha de fer un canvi en la llei que permet la instal·lació de sales de jocs a la ciutat, perquè és l’única administració que pot fer alguna cosa al respecte”, ha conclòs l’alcalde.\nAdjuntem l’autorització de la Direcció General de Tributs i Joc, del Departament de la Vicepresidència i d'Economia i Hisenda de la Generalitat de Catalunya, per a la instal·lació d’una sala de bingo a l’avinguda d’Alfons XIII número 364 amb data 14 de gener de 2021.\nBadalona, 14 d’abril de 2021\nAutorització Direcció General de Tributs i Joc Bingo Llefià


“Marx Lounge” una instal·lació d’Alfredo Jaar | El bloc de l'ACIM\n← Evolució dels salaris el 2010\nPresentació del llibre “Construir el socialismo en el siglo XXI” →\nDel 15 de febrer al 15 de maig de 2001 es pot visitar al Centro Andaluz de Arte Contemporáneo de Sevilla l’exposició “Marx Lounge” de l’artista xilè Alfredo Jaar.\nLes idees de Karl Marx continuen en l’actualitat suscitant debat, com testimonien la gran quantitat de simposis, publicacions i exposicions recents. Si bé aquest fet podria atribuir-se a la crisi econòmica actual, també és cert que reflecteix debats més amplis dins de la teoria cultural i la crítica contemporània que busquen interrogar i repensar contínuament el sistema capitalista.\nEn resposta a aquest augment d’interès, Alfredo Jaar presenta “Marx Lounge”, un espai on el públic té accés a un extens arxiu de material de lectura centrat en les idees filosòfiques, polítiques, econòmiques i humanes de Marx i d’altres teòrics, filòsofs i escriptors marxistes.\nLa peça central és una gran taula plena de llibres en un espai vermell. A més de llibres de i sobre Karl Marx, es podran trobar obres de teòrics i filòsofs com Slavoj Žižek, Stuart Hall, Jacques Rancière, Judith Butler, Ernesto Laclau, Chantal Mouffe, Fredric Jameson, Pierre Bourdieu, Frantz Fanon i d’altres que són mostra de l’extraordinària quantitat de coneixement generat en les últimes dècades. Segons l’artista, hi ha hagut una veritable revolució intel·lectual però hi ha una gran distància entre aquesta i el món real. Jaar convida el públic a seure a llegir i reflexionar sobre la importància i viabilitat del marxisme en el context contemporani. Idees que poden servir-nos per comprendre una mica millor el nostre present.\nAquesta sala de lectura estarà acompanyada per una exposició de diferents edicions de col·leccionista en diversos idiomes d’obres tan significatives com El Capital o el Manifest Comunista, que han estat cedides pel bibliòfil Emili Gasch.\nPodeu llegir una ressenya de l’exposició a Público.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Activitats i etiquetada amb Alfredo Jaar, Exposicions, Karl Marx, Marxisme. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Els estralls en la salut de l'ús del Whatsapp en hores de son\nEl Whatsapp i la tele causen estralls en les hores del son\nEls neuròlegs detecten problemes d'obesitat, diabetis i falta de concentració en adolescents que dormen poc\nProposen que les cadenes de televisió, els comerços i els sopars familiars avancin els seus horaris\nDimecres, 11/01/2017 | Actualitzat el 12/01/2017 a les 20:34 CET\nL’hora en què entrem al llit disposats a dormir determina la quantitat d’hores que dediquem al son, un període minvant entre la població espanyola, que es troba a l’origen d’alteracions del metabolisme –obesitat o diabetis entre les més greus–, endocrines –desordre hormonal– i immunològiques, cosa que causa propensió a patir infeccions. Els espanyols, de forma majoritària, infravaloren i endarrereixen fins a límits patològics el moment de tancar els ulls per dormir, indiquen els neuròlegs experts en el tema. «Encara hi ha molta gent a Espanya que pensa que dormir és perdre el temps», ha observat la neurofisiòloga Odile Romero, responsable de la unitat del son a l’Hospital de la Vall d’Hebron.\nEl fenomen afecta tant adults que queden absorts davant el televisor fins que s’acaba Masterchef (0.45 hores), com adolescents que, una vegada són al llit, connecten la brillantíssima llum del mòbil o tauleta i no l’apaguen fins dues hores després d’haver dit bona nit a la mare. Aquesta intensa llum excita el nucli cerebral que regeix els cicles de vigília i son –el centre supraquiasmàtic– i impedeix començar a dormir fins com a mínim dues hores després d’haver desconnectat, o allunyat, l’aparell. L’endemà, a moltes cases el despertador sona a les 7 del matí. La dificultat d’aquests nois per concentrar-se a classe, o fins i tot per empassar-se l’esmorzar, és òbvia. El seu rendiment intel·lectual i el seu estat d’ànim també se’n ressenten. «Moltes depressions s’inicien en un son crònicament escàs», indica la neurofisiòloga.\nEl procés, que afecta joves i adults incapaços de tallar amb Whatsapp, Twitter o Facebook –la dependència és compartida–, ja és motiu de consulta als serveis dedicats a les patologies vinculades al son, assegura el neuròleg Álex Iranzo, responsable de la unitat que atén aquests trastorns a l’Hospital Clínic, de Barcelona. «Atenem adolescents amb problemes de concentració o fatiga constant que estan dormint fins a dues hores menys del que necessiten perquè cada nit estan utilitzant el Whatsapp», afirma Iranzo.\nEn aquestes tendències, o costums, hi influeixen els horaris d’emissió dels programes més vistos del dia a la televisió, assegura l’informe Sueño saludable: evidencias y guías de actuación, elaborat per la Societat Espanyola del Son, que proposa avançar no només l’hora d’inici d’aquestes emissions, sinó els horaris laborals i comercials. D’aquesta manera, consideren, els espanyols soparien abans i anirien a dormir a una hora «europea».\n«L’horari, molt tardà, en què s’emeten els programes de prime time de les televisions espanyoles el determina el públic, i no al revés com s’acostuma a pensar –sosté Romero–. Si els ciutadans s’asseguessin davant el televisor a les 8 del vespre, perquè aquesta fos la seva hora de sopar, les cadenes avançarien automàticament les notícies i les pel·lícules, i anirien abans al llit. Tot va unit». «El que realment condiciona la durada i qualitat del son és l’hora d’anar-se’n al llit», insisteix la neurofisiòloga, coautora de l’estudi, una minuciosa anàlisi del son a Espanya.\nELS QUE MENYS DORMEN\nEls espanyols dormen de mitjana una hora menys que els ciutadans del centre i el nord d’Europa, assegura l’especialista. «Els adults hauríem de dormir entre 7 i 9 hores diàries, i ho fem 6 o 7 –afirma Romero–. Aquesta deprivació de son implica risc cardiovascular i endarrereix o redueix la secreció de l’hormona melatonina, que regula el ritme de vigília i foscor al cervell».\nQuan es dorm menys del que es necessita, indica l’estudi de la SES, es produeix un increment a la sang dels nivells de l’hormona grelina, cosa que augmenta la gana. En paral·lel, disminueix la presència de leptina, l’hormona que redueix la gana. «Se sent el desig de menjar de forma abundant a la nit, amb preferència pels aliments d’alta densitat energètica, greixos i hidrats de carboni», assegura l’estudi de la SES. Com que la falta de son indueix cansament, es deixa l’exercici físic, augmenta el sedentarisme i es produeix la denominada síndrome metabòlica, que precedeix l’obesitat i la diabetis. En aquesta fase, hi pot haver tendència a la depressió. Ja hi ha estudis que han demostrat aquest circuit malaltís en nens espanyols obesos, crònicament escassos de son.\nNo està de més, indiquen, saber que hi ha aliments que dificulten l’acte de dormir, i d’altres que el faciliten. Entre els primers hi ha els plats picants o molt diürètics, com les endívies o la ceba. Al final del dia, convé evitar les fruites que contenen molta vitamina C. En canvi, indueixen el son els aliments precursors de la melatonina: fruita seca, peix blau, o pasta integral, entre ells.\nRequisits per dormir bé: ni sorolls, ni llum, ni calor\nTret de sortida de la reforma horària\nTemes: Xarxes socials Reforma horària Malalties Masterchef Whatsapp


El Vedruna Gràcia diu adéu a la Copa Catalunya - L'independent de Gràcia\nEl Vedruna Gràcia diu adéu a la Copa Catalunya\nDiumenge, 31 de març de 2019 a les 12:44h\nFa setmanes que el sènior masculí del Vedruna Gràcia té assumit el descens de categoria, i malauradament ja és oficial de forma matemàtica. Ha estat una temporada molt complicada pels verds, la sortida per motius laborals del tècnic que havia portat l’equip més amunt, Sunyol Costa, va anar acompanyada de la marxa dels jugadors més determinants: Francesc Pascal, Luis González o Ignasi Juni.\nAquest fet va obligar els graciencs a fer un equip molt nou, i les coses no han sortit com esperaven. A la banqueta la primera aposta va ser Xavi Bayod, però no va arribar ni a debutar, el següent va ser David Torrescusa, però a principis del 2019 li va agafar el relleu Marcos López. A la pista, Albert Martín, Bernat Traveria i Victor Sabartés han seguit sent el cor de l’equip, la representació de la casa, però aquesta temporada no s’ha encertat amb els reforços i l’equip ha encadenat derrotes des del primer dia.\nTot això sumat a un punt de mala sort, partits que s’han escapat a la pròrroga o en l’últim segon, ha fet que els verds no hagin sumat ni una sola victòria en tota la temporada, encadenin 21 derrotes de forma consecutiva, i és difícil d’imaginar que els verds estrenin el caseller de les victòries en les cinc jornades restants. La temporada vinent, l’equip competirà a Primera Catalana, una categoria on hi serà pràcticament amb tota la seguretat el Bàsquet Claret, amb la salvació quasi a la butxaca, i hi intentaran ser també el Safa Claror i els Lluïsos de Gràcia B, però hauran d’assegurar-se la permanència en l’últim tram de la temporada.