L'aprovació del POUM s'ajorna fins al 2019 i es produirà al següent mandat\nLa intenció del govern passava pel «sí» inicial al 2018 però el full de ruta es fixa ara en l’elaboració dels estudis que l’integraran\nActualitzada 29/12/2016 a les 09:44\nEl llum verd al Pla d’Ordenació Urbanística Municipal (POUM) de Reus no es produirà durant el present mandat i fixa un nou horitzó al 2019, en mans del següent govern i un any després del darrer termini que havia anunciat l’Ajuntament i que apuntava al 2018 com a límit per a l’aprovació inicial del document. El full de ruta se centra ara, tal com concreten fonts municipals, en l’elaboració del reguitzell d’estudis que han de conformar el trencaclosques del POUM –vinculats a àmbits com el comerç o la mobilitat, entre altres– i que no permetran ajustar més, amb les previsions que es maneguen ara, els marges. Una feina, aquesta, que s’està portant a terme amb «intensitat» des de la regidoria d’Urbanisme i que es manté centrada en els «treballs preliminars». Les mateixes fonts destaquen la importància d’enllestir «pas a pas» una eina que «no és purament tècnica sinó que té un trasllat a la realitat en forma de qualificació dels terrenys i, per tant, ha d’analitzar-se a fons».\nDesprés de consumar-se, al 2012, l’aprovació de l’Avanç del POUM, que contenia els objectius i criteris generals del pla, una síntesi d’alternatives, la descripció de les característiques bàsiques de la proposta d’ordenació i l’informe de Sostenibilitat Ambiental Preliminar, ara s’estan desenvolupant aquesta sèrie de projectes tècnics, de la mà de la definició d’espais de la capital del Baix Camp. Zones, les que es perfilaran, de què el POUM haurà de dirigir també l’ús futur. Entre aquests espais hi ha l’antiga Sedera, el projecte de Via Verda o l’entorn de l’estació de tren i els terrenys a tocar de l’avinguda del Comerç propietat d’ADIF.\nEn aquesta línia, un dels darrers estudis que s’ha encarregat mitjançant un procediment públic és el d’inundabilitat, que ha d’analitzar el conjunt de les rieres que travessen el terme, amb l’objectiu de comprovar fins a quin punt hi ha risc d’inundació en el cas de pluges importants, especialment en àmbits on hi ha hagut canvis a l’orografia, ja que «qüestions com aquesta són importants en la mesura en què condicionen, per exemple, l’edificabilitat a determinats punts».\nUna vegada s’aprovés inicialment el document, que també ha d’incloure el catàleg de béns a protegir i el programa d’actuació urbanística, es procediria a l’aprovació provisional pel Ple de l’Ajuntament, que hauria d’incorporar la resolució individualitzada i raonada de totes i cadascuna de les al·legacions presentades. Posteriorment, es trametria a Territori i Sostenibilitat de la Generalitat per a la seva aprovació definitiva, a càrrec del Conseller de Territori i Sostenibilitat. L’entrada en vigor es produiria finalment en el moment de la publicació al Diari Oficial de la Generalitat de Catalunya (DOGC).\nNou context i descens del padró\nEn aquest context, l’Avanç del POUM està marcat per una redefinició del model de creixement, en el marc d’un nou context i la baixada del padró. De fet, el Pla Local d’Habitatge del 2014-2021, que també acabarà formant part del POUM, ja redueix a la meitat les expectatives de creixement poblacional en els propers anys.


El vaixell centenari Santa Eulàlia | La Clau -Revista gratuïta del Maresme\nEl vaixell centenari Santa Eulàlia\nEl vaixell centenari Santa Eulàlia.\nPer celebrar el centenari del pailebot Santa Eulàlia es podran fer visites al vaixell durant els dies 18 i 19 de juliol. El Santa Eulàlia, un dels velers més antics en actiu a la Mediterrània, arribarà el dia 18 a la tarda i es quedarà al port de Mataró fins al 20 de juliol.\nEl dia 20, el vaixell Santa Eulàlia acompanyarà la nova escultura de les Santes que es tornarà a submergir al fons del mar. L’any 1955 Jaume Arenas va fer l’escultura de les Santes de plom per instal·lar-la al fons marí, uns anys més tard es va restaurar i exposar al Museu de Mataró i ara es submergeix una nova imatge de les Santes feta de bronze.\nPer a més informació i reserves cal trucar al telèfon 937412930.\nHo organitza: Museu de Mataró – Direcció de Cultura de l’Ajuntament de Mataró i Museu Marítim de Barcelona.


#ACTIVITAT: Nova projecció de “El racisme mata” – SOS Racisme\n#ACTIVITAT: Nova projecció de “El racisme mata”\n23 febrer 2016 27 maig 2016 , Activitats, activitats, CIE, documental, Racisme institucional\nSi no vau poder assistir a l’estrena del documental “El racisme mata. Les múltiples cares del racisme insitucional” ara teniu una nova oportunitat. Aquest diumenge 28 de febrer a les 11h organitzem passi especial amb projecció + debat amb CCAR i Stop Mare Mortum + vermut al Casal de Barri de La Font d’en Fargues.\nCom arribar al Casal: indicacions Google maps\nDesprés de veure el vídeo crearem dos moments especials que no us podeu perdre: reflexió i debat sobre la situació de mort i vulneració de drets a les fronteres europees, amb representats del Comissió Catalana d’Ajuda al Refugiat (CCAR) i la plataforma Stop Mare Mortum. I per finalitzar, podrem aprofundir en allò que desitgem amb un pica-pica preparat per la cuina del Casal.\nAl mateix acte, els i les mecenes del projecte podreu recollir les vostres recompenses, si encara no les teniu. Per poder organitzar-ho, us demanem que confirmeu la vostra assistència (comunicacio@sosracisme.org).\nMapa de com arribar al Casal de Barri La Font d’en Fargues:\nPeriodisme per la justícia social\n6 abril 2018 6 abril 2018 , Activitats, activitats, comunicació, justícia global, Mitjans de comunicació\nEl proper dimarts 10 d’abril participarem a la presentació de la nova edició de la Beca DevReporter, coordinada per...\nPresentació Informe Anual racisme a l’Estat espanyol 2017\n14 setembre 2017 15 setembre 2017 , Activitats, activitats, Federación SOS Racismo, informe\nCom a membres de la Federación estatal de SOS Racismo, demà participarem a la presentació de l’Informe Anual 2017,...\nCURSOS DE LA FUNDACIó PERE ARDIACA\n22 setembre 2009 22 setembre 2009 , Activitats\nOberta l'inscripció de cursos i seminaris de la Fundació Pere Ardiaca. – Escola permanent sobre immigració – Seminari d'iniciació...\n#CONVOCATÒRIA: Marxa pels drets de les persones refugiades#REFLEXIÓ: Com s'utilitzen els mitjans i la inseguretat per justificar comportaments racistes


El vel d'Harmonia: de desembre 2010\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 11:04 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nBaudelaire es preguntava quin lloc tenia l’artista en una societat burgesa dominada per “l’obssessió del progrès”, és a dir, per “la dominació progressiva de la matèria”. Si Baudelaire ens veiés! En el segle XX, la idea de progrès material ha estat no tant l’obssessió de la burgesia il.lustrada, que gairebé ha desaparegut, sinó de les autodenominades esquerres progressistes. I és que els conceptes són tan intercanviables i sempre tan a favor del poder, no del servei a la humanitat! Si Baudelaire ens veu en el seu cel malencònic (spleen, en deia ell) s’adonarà que el lloc de l’artista (del veritable) és el de sempre: anar a contracorrent precisament del materialisme que sempre té la tendència a imposar-se en la balança perquè la matèria pesa. L’artista (l’irreductible), i els qui tenen ànima d’artista, fan seva la vella sentència bíblica: “No només de pa vivim els humans”.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:15 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Baudelaire, obssessió, spleen\nAvui la meva filla compleix trenta-un anys. És una jove feta a ella mateixa, tant com ha pogut i sap, ja que cap vida conscient no resulta fàcil. Ens ho podíem esperar, d’aquell infant que només néixer ja mirava amb ulls de persona entenimentada. Sempre he tingut la impressió que venia de lluny i que ens aguaitava amb una saviesa que no sabria dir. Som tan ignorants del misteri de la vida! La noia està fent el seu camí. Per molts anys, Cristina.\n(la fotografia està feta a la Tate Modern, en l’exposició de Frida Kahlo, 8-7-2005)\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:40 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nL’estela del Nadal no només dura dies penjada dels cels ciutadans: troba ressò en les trobades familiars, que deixen un pòsit molt gran de tendresa i d'escalfor al cor.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:56 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: estela, Nadal\n“És un inconscient”, hem sentit a dir a vegades respecte d’algú que coneixem. Es diu de manera frívola, en funció d’una impressió momentània; però també es diu de manera seriosa, i respon a la percepció externa, rarament a la interna. Perquè en general és difícil que es vulguin reconèixer les actituds inconscients que, en llenguatge vulgar, equivalen a irresponsables o banals.\nAdquirir consciència és responsabilitzar-se, fer-se càrrec d’un mateix, i això és treballós i pesa. Agafar les regnes és anar a contracorrent de la inèrcia, però per això s’ha d’entrenar la força dels instints, que no s’han de repremir, sinó conduir, educar i transformar.\nLa força de la vida rau en l’equilibri de les forces gràvides i ingràvides, centrífugues i centrípredes. La força de la vida rau en el centre, allà on es creuen els quatre vectors: nord, sud, est, oest, podríem dir, i que dibuixen una creu invisible. Vet aquí el gran símbol, la creu, present ja en antigues civilitzacions i que el cristianisme va actualitzar.\nLa gran tasca de la vida humana, em sembla, és descobrir en cadascú de nosaltres el propi centre per fer-nos un/una amb això que precisament ens fa ser, en plenitud, qui som. Res no amenaça el centre, que és el nucli de la força eterna, o l’energia que ens habita. Uns diran que és l’ànima immortal, d’altres que és la consciència, d’altres el centre espiritual que dirigeix les nostres vides quan ens fem conscients de la vida.\nQuan som conscients de la nostra vida podem transformar-la. Transformar la consciència significa situar-se en aquest centre energètic i fort, a desgrat de les nostres debilitats, malalties, pors, desorientacions, experiències de solitud. Antoni Pasqual Piqué, en un assaig que és un model en el seu gènere, explica el procès de la transformació de la consciència per part del gran poeta que va ser Rainer Maria Rilke a Rilke o la transformación de la conciencia (Ediciones Obelisco).\nQuan som conscients de la nostra vida podem donar-li un sentit, dotar-la de significat. Això és una construcció humana, com aquell qui aixeca un edifici amb les pròpies mans. Tal com relata Pasqual en el seu llibre, a Rilke, que la malaltia i la pobresa van crucificar de valent, quan arribava al límit del seu dolor d’esperit, decidia romandre en el centre de vida que ja havia descobert que era. Per aquest motiu, quan baixava a les profunditats de l’ànima podia emergir-ne, o quan la vida la pesava tant que no podia donar un pas més, s’elevava. La saviesa de Rilke, apresa de les dificultats, no de les facilitats de la vida, va consistir en arribar, malgrat tot, a l’alegria de viure, a celebrar la vida, fos com fos que se li presentés.\nAquests itineraris vitals resplendeixen com un fil de llum travessant la fosca en els seus poemes, que depassen les seves qualitats estètiques per esdevenir fars terapèutics, medicina que guareix com el van guarir a ell. I per això mateix, perquè els lectors/es podem identificar-nos amb procès de la vida conscient, els poemes de Rilke (així com la seva nombrosa correspondència) depassen fronteres geogràfiques i metafísiques per convertir-se en universals.\nRilke va descobrir que això que anomenem Déu és dins nostre, que Déu viu en cada vida humana i que d’ella en treu una experiència nova en cada biografia. Rilke va escriure la seva biografia conscient d’aquest centre de plenitud dialogant amb l’existència en totes les seves formes.\n(publicat a L’Eco de Sitges, 17 de desembre de 2010)\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 0:36 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Antoni Pasqual Piqué, consciència, Rainer Maria Rilke, transformació\nEn aquell temps, un mes abans de Nadal a l’escola ja ens feien aprendre versos de memòria (en aquell temps dels poemes nadalencs i no nadalencs, col.loquialment se’n deien ‘versos’).\nEstic parlant dels anys cinquanta i la celebració del Nadal venia acompanyada d’un seguit de rituals com aquest de recitar poemes durant la festa de final de trimestre a l’escola, generalment a la capella i davant d’un pessebre ben guarnit. Tot i que la meva era una escola “nacional”, no vinculada a cap orde religiós. Però en aquell temps tot el calendari estava vinculat a la religió catòlica, i el Nadal, juntament amb Pasqua, era una de les festes litúrgiques més importants.\nLa tradició de recitar versos s’estenia a casa, sovint a l’hora de les postres del dinar de Nadal, amb les neules i els turrons sobre la taula. La famosa postal de la nena o del nen enfilat dalt d’un tamboret recitant nadales és real. Gairebé ens obligaven a fer-ho; si no, quedàvem molt malament. Si no recitàvem el poema volia dir que no l’havíem après, i això ens significava una mala nota. En canvi, si el recitàvem, ja teníem per segur que hi hauria una petita recompensa, sovint en forma d’una pesseta (o més!), que de seguida guardàvem dins la butxaca pensant què en faríem. Les pessetes anaven escasses, de manera que aquesta era una oportunitat d’or per arreplegar-ne unes quantes, ja que avis i tiets també se’n treien una de la butxaca.\nAixí, doncs, la mainada s’aprenia els versos de memòria i els recitava ni que fos amb les galtes vermelles de vergonya. Però recitar, recitar, no tothom en sap, i hi ha qui ho fa força dignament. Es veu que jo ho feia la mar de bé, això de recitar, tant que a casa en feien propaganda. Quan dic casa vull dir tiets i avis, que els meus pares no m’aplaudien tan fàcilment. Així que un dels meus oncles, el més extravertit, ho va dir al mossèn de Monistrol d’Anoia, la parròquia del poble de la meva mare (a tres quilòmetres de Monistrol), on anàvem a passar el Nadal. En aquell temps, el mossèn era Joan Escala, aleshores un home molt jove. Després, i durant molts anys, va ser rector de la parròquia de Sant Antoni Abat de Vilanova i la Geltrú! Ja veieu que el món és molt petit.\nEl mossèn Escala d’aleshores era un capellà molt modern: anava en Lambretta (o era una Vespa?) a tot arreu, amb les faldilles de la sotana arremangades per on li sortien els pantalons. Mossèn Escala, el dia de Nadal, abans de la pel.lícula que es passava en un local de la parròquia per entretenir el jovent i no tant jovent, organitzava un recital de Nadales. El meu oncle, cofoi amb aquella neboda que recitava tan bé, volia que jo hi participés. I ja em teniu a dalt de l’escenari muntat per a l’ocasió, recitant de la manera que jo sabia, les nadales que havia après a l’escola.\nQuan el públic aplaudia l’actuació (la sala era plena de gom a gom de parroquians), sempre tenia la sensació que era a algú altre a qui s’aplaudia. I és que sempre m’he sentit una mica estranya en públic. Encara ara em passa quan presento un llibre, com si el llibre l’hagués escrit algú altre. En aquestes ocasions em revé a la memòria aquella mateixa sensació íntima de veritat a l’hora de recitar i l’eco dels aplaudiments no pas dirigits a mi, sinó al poema.\n(publicat al Diari de Vilanova, 24 de desembre de 2010)\nEtiquetes de comentaris: Joan Escala, Monistrol d'Anoia, Vilanova i la Geltrú\nL’any 1846, en ple romanticisme, es va imprimir a Londres el primes chrismas, la primera felicitació de Nadal. La tradició d’enviar aquestes targetes amb desitjos de bona voluntat, estés per tot el món, ha arribat fins aquí i ha pres totes les formes, colors i textures. D’ara en endavant les targetes de felicitació hauran de competir amb les felicitacions virtuals… La que veieu reproduïda està impresa a Londres, com aquella primera. El format: modern. El disseny: contemporani. El tema: el tradicional per aquelles latituds: el trineu de Santa Claus ben ple de regals per als infants, la imatge viva de l’Infant, el Nen de Llum que neix en el nostre cor cada solstici d’hivern. Que tingueu un bon Nadal!\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:50 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Infant, Londres, Nadal\nAhir vaig presentar Dona i art o la dansa de Lilâ a la llibreria Pròleg, que és més que una llibreria, com les seves amigues, clientes i visitants sabem des de fa tants anys. Des de fa gairebé vint anys és un espai d’intercanvi cultural i de reflexió d’alt nivell en el camp específic de la dona.\nI d’alt nivell va ser la intervenció de la doctora en Història d’Art, Raquel Medina, crític d’art i comissària d’exposicions, en aquesta presentació a la qual van assistir algunes de les artistes ressenyades a Dona i art (tot i el dia rúfol, va ploure tot el dia): Adelaida Murillo, Carme Riera, Marta Montcada, Luisa García-Muro. Raquel Medina, que va fer una lectura aprofundida del llibre, va estendre la seva reflexió a l’estat actual del món de l’art. Una lliçó viva i magistral que el públic va rebre i va agrair, tot intervenint en un animat diàleg posterior.\nEtiquetes de comentaris: Dona i art, Pròleg, Raquel Medina\nA la meva amiga Natàlia S., veïna de carrer i col.lega a Llotja, la fascinaven els marines. Trobava tan guapos, aquells nois americans alts i ben plantats, morens de sol i vestits de blanc a l’estiu, amb aquell gorret de Popeye, li deia jo, una mica per fer-la enfadar. Però ella buscava qualsevol excusa per allargar el passeig dels dissabtes a la tarda pel Barri Gòtic i arribar-se fins al capdavall de les Rambles, el reialme d’aquells xicots que embadalien adolescents somiatruites com ella, que se’ls mirava de lluny (tot era platònic!), i que tan alegraven els guanys de les prostitutes. Aquesta dèria de la Natàlia m’ha vingut ara a la memòria perquè un antropòleg, Xavier Theros, ha publicat un llibre on parla de la vida i miracles de les visites de la Sisena Flota al port de Barcelona, els barcos de la qual llavors podies veure atracada al moll.\nLa nostra època era l’època tràgica de la guerra del Vietnam, i els sentiments envers la presència de la Sisena Flota començaven a ser ambivalents: va començar a imposar-se un cert antiamericanisme que encara dura. Jo mai no he entès ni aquell fervor incondicional ni el progressiu refús. Si alguna cosa és el provincianisme em sembla que és aquest anar d’una banda a l’altra amb uns sentiments i reflexions tan planes com el terra de l’aeroport del Prat.\nEtiquetes de comentaris: Natàlia S., Sisena Flota, Vietnam, Xavier Theros\nAquesta foto me la va fer el meu germà, però no amb la Werlisa, sinó amb la Minolta, la càmera que em van regalar els meus pares quan em vaig graduar a Llotja als dinou anys. Deu ser l'any 1972 o 1973, calculo. O sigui: que aquí tinc vint-i-un o vint-i-dos anys. He triat aquesta foto perquè el monument que hi ha darrera ja no hi és, es va enderrocar fa poc. És el monument a José Antonio Primo de Rivera. Ep, que no tinc res a veure amb la Falange... El monument era a tocar de casa, els meus pares viuen a l'Avinguda de Sarrià, al costat d'on encara hi ha la Filmoteca, i el monument era a la cruïlla amb l'aleshores Avinguda Infanta Carlota, avui Avinguda Josep Tarradellas. És, doncs, una foto "històrica" en tots els sentits: sentimental perquè l'autor és el meu germà, històrica per l'edat que tinc aquí i per memòria històrica, ai...!\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 8:52 3 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nAhir, amb la gravadora Mercè Insenser, vam visitar el Molí Paperer de Capellades de la mà d’un capellaní, l’Antoni Pons. El recordava vagament, el molí, ja que feia una pila d’anys que hi havia estat. L’Antoni, un veritable expert, ens va anar donant explicacions detalladíssimes. Vaig fer algunes fotografies com la que veieu, amb el paper en procès d’assecat. En la seva època, els papers estesos eren al pis de dalt, a les golfes de l’edifici, amb totes les portes i finestres obertes, ja fes calor o fred.\nEl fred devia ser espantós si prenem com a mesura el que feia ahir matí. Però, ca, el fred d’ahir no era res, ens va dir l’Antoni. No? “Aquí glaça molt, el gebre negre crema les plantes, si el dia de la visita arriba a ser ahir…”\nEn la visita a l’Abric Romaní el fred em calava els ossos. De les baumes prehistòriques en diuen Abric, i és encertat el nom atesa la seva funció protectora. Però jo només faig que pensar en el fred que devien passar aquells neandertals. Però, calla, hi ha signes de foc per tot arreu! Aquells pre-sàpiens ja feien foc per cuinar, per escalfar-se i per protegir-se dels animals, les flames els allunyaven. I mentre la guia ens explicava els avatars d’aquest Abric que havia aixoplugat els nostres avis més remots, jo els veia a la posta del sol, a la vora del foc menjant carn de cavall (se n’han trobat restes) i explicant contalles. Les històries dels humans (o en vies de ser-ho), ni que fossin tan del temps de la pedra com les dels neandertals, són tan velles com el temps.\nEtiquetes de comentaris: Abric Romaní, Antoni Pons, Mercè Insenser, Molí Paperer de Capellades\nAquí teniu la nostra Nadala!\nImagineu-vos que sou en un altre temps i que us arriba per correu convencional, a l'antiga, i impresa en paper. Però també està bé que estigui aquí, en aquesta finestra que és el blog.\nUs desitjo el millor. Per Nadal, i per a tots els nadals petits, cada dia.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 8:54 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nSant Pau ens recorda que la veritable circumcissió és la del cor, “doncs no és jueu el que ho és exteriorment, en la carn, sinó en el cor.” Aquest cor del qual parla Sant Pau és fonament de la divinitat, casa seva. La vida en Yahvé, o en Crist, o en la Humanitat sencera, posem-li en nom que vulguem a allò que ens conté i depassa, demana apertura de cor.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 12:18 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: apertura de cor, Sant Pau\nEn una biografia de W. Somerset Maugham, que abans de ser escriptor havia exercit de metge, llegeixo: “Maugham va veure clarament, una i una altra vegada, com és de corrosiu el patiment per als valors humans, com la malaltia torna hostil i amarga la gent”. El comentari, que sens dubte indica un gran coneixement de la biografia íntima de l’escriptor anglès, em remet al relat escrit l’any 2001 en primera persona per Rafael Argullol, Davalú o el dolor. El filòsof, corsecat per un dolor insufrible reflexiona amb tota cruesa sobre la distorsió de valors i humors que aquell dolor extrem, per sort temporal!, li va causar. Parlant amb ell un dia, el fet de posar-li un nom al dolor que patia, Davalú, li va facilitar el diàleg, la comprensió i, finalment, la domesticació.\nEtiquetes de comentaris: dolor, Rafael Argullol, W. Somerset Maugham\nEstem immersos en una civilització global. Es tracta d’un canvi irreversible, d’una transformació que no té volta enrere, ja que un cop es contempla el món des d’una perspectiva global, ja no es pot deixar de fer. Podríem dir que per primera vegada en el curs de l’evolució del món el percebem de manera multicèntrica.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 8:56 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: globalitat, mirada multicèntrica\nAquell savi que va ser Emmanuel d’Hooghvorst va escriure: “A començaments d’any és costum formular un desig: jo t’envio aquest: que cremis el que has adorat, és a dir, el teu ídol, i que adoris allò que el cremarà, és a dir, el teu foc.”\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 10:30 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Emmanuel d'Hoogvorst, foc, ídol\nAhir, dia de santa Llúcia, la festa de la Llum, l’editorial Meteora va celebrar una festa per commemorar els seus primers deu anys de vida. Per molts anys! Dels molts detalls que els autors de la casa sempre hem rebut de Meteora, ahir en vam rebre un de molt especial: embolicat en un paper de seda groga, vam trobar-nos un llibre de cobertes blaves. A dins, els fulls en blanc. Endevineu la metàfora?\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 12:32 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: llibre, Meteora\nAhir, després d’haver passat gairebé tres hores a urgències (em vaig fer un esguinç intercostal que no em deixa respirar a fons i m’encarcara el gest), vaig assistir a la inauguració, a la Sala d’Exposicions Biblioteca Josep Soler Vidal de Gavà, de la mostra de pintura, escultura i poesia, FOC, en la qual he participat amb un poema. Amb motiu de les festes de Sant Nicasi, i amb la col.laboració de l’Ajuntament de Gavà, aquesta institució de solera que és la Fundació Hervás Amezcua per a les Arts organitza cada any aquesta trobada artística interdisciplinària al voltant d’un lema. La mostra es podrà veure fins al dia 31 de gener de 2011. La visita val la pena.\n(a la foto: el meu poema i les pintures d’Adelaida Murillo, una de les artistes participants a la mostra. Per a més informació: www.hervasamezcua.org)\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:36 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Fundació Hervás Amezcua per a les Arts\nDeia Paracelsus als seus col.legues metges: “Us heu d’orientar en la ciència de tal manera que pogueu conèixer l’origen de la felicitat i la desgràcia”. Aquestes paraules, que sens dubte orienten el camí del guariment, valen també per a qualsevol que vulgui ser conscient de les causes de la pròpia felicitat o desgràcia, i també de la felicitat o desgràcia dels altres, ja que en la constel.lació de la vida, estrelles, planetes i forats negres tenen el seu paper.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 10:03 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: guariment, Paracelsus\nEn molts relats tradicionals, el nen-déu sempre té un naixement poc comú o miraculós, o una concepció verge. El nen-déu és símbol de la gènesi psíquica d’un nou ésser (nosaltres mateixos/es en procès de transformació espiritual), més enllà de figures històriques o teològiques com Jesús, Buda o Khrisna, que van encarnar aquest símbol de transformació espiritual.\n(a la fotografia: en un pessebre andalús, el somni de Josep on l'àngel li anuncia la concepció de Maria)\nEtiquetes de comentaris: Buda, Jesús, Josep, Krhisna, nen-déu\nDiu Ken Wilber que “la manera més senzilla de resumir Freud seria parlar de la curació per la paraula”. És a dir: el diàleg cura. En el diàleg sorgeix el relat de la nostra existència. Escriure, tot i que ho fem sols, és també una forma de diàleg.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 10:24 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Ken Wilber, Sigmund Freud\nFins l’any 1943 no es va poder publicar res en català. En aquest any, Josep Maria Creuzet, fent equilibris, va poder publicar les Obres completes de Jacint Verdaguer en ortografia prefabriana per ordre expressa del Ministeri. En un tres i no res va esgotar-se l’edició, tanta fam hi havia de llegir en la pròpia llengua! L’any 1946, Caterina Albert va intentar publicar Encunys, un volum de retrats de catalans que ella considerava il.lustres. La censura no ho va permetre. Finalment, l’any 1949 va poder-se publicar Verdaguer en ortografia normalitzada. Pompeu Fabra, l’ordenador de la llengua catalana, va morir a l’exili.\nUna vegada vaig sentir dir al rei d’Espanya que aquí no s’havia perseguit el català. Si no les cremen, les hemeroteques són plenes de declaracions negacionistes, d’altra banda corrents en tota la Història de la humanitat, fins i tot en els suposats palaus de la democràcia. No sé si entitats com Wikileaks procuraran, a partir d’ara, més transparència entre els poders i els seus secrets. És desitjable.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:48 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: Caterina Albert, Jacint Verdaguer, Josep Maria Creuzet, Pompeu Fabra, Wikileaks\nAda, Immaculada Verdú. Ets l'Eufrosine d'El vel d'Harmonia, publicat el 1991. L'ex-libris te'l vaig dibuixar el 1982. Tenies 33 anys quan vas morir, però jo et recordo sempre, avui especialment.\nEtiquetes de comentaris: Eufrosine, Immaculada Verdú\nCom entrar, ferms, amb el cap, amb els peus i amb el cor, a la vida? Entrar de debò, submergir-s’hi, ser-ne conscient. Perquè això que sembla tan natural no és tan fàcil, equilibrar matèria i esperit no és fàcil, una cosa sempre pesa més que l’altra, o ho sembla.\n(a la fotografia: nena muniquesa, estiu de 2008)\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 12:14 1 comentari: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: esperit, matèria\nEl mestre, o el guru, acompanya l’aprenent, o el deixeble. Perquè en realitat l’aprenentatge és autoaprenentatge. El que ens és mostrat, ensenyat, ho prenem, o no; aprendre depèn del nostre interès, disposició, decisió.\nGràcies mestres, gràcies gurus, ja que tothom n'és una mica.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 11:22 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\n“Tota obra d’art neix de l’afany de comunió”, escriu la filòsofa de filiació grecocristiana, María Zambrano. Martin Buber, filòsof jueu i psicoanalista, a Jo i Tu introdueix la idea del tu com a realització del jo.\nTant l’art com la vida, doncs, com a camí de comunió i de realització en el diàleg.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 10:11 5 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: María Zambrano, Martin Buber\nUn silenci ens separa.\nAra parlem una llengua misteriosa\nque només coneixem tu i jo:\nulls per a comprendre’ns\nels mots ni rostre\nque vesteixi la tenebra\nel cor al somni d’un somriure\nque arriba solitari\nper il.luminar la nit\nd’una estrella trista.\n(poema IV d'In memoriam)\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:33 4 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:13 6 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nExplica Antoni Pasqual, autor d’un llibre sobre Antonio Machado, que un dia que estava assegut a la seva tomba a Cotlliure va extreure un paper de la bústia que forma part d’aquesta tomba, on sempre hi ha cartes, papers i postals que hi deixa la gent o les hi envia. En aquest paper va llegir: “Como verá, don Antonio, hemos estado en Soria. Muchos abrazos para usted y muchos recuerdos para su señora madre”.\nComo verá, muchos recuerdos… Per aquesta bona gent el seu poeta no ha mort, el seu poeta és viu.\nEtiquetes de comentaris: Antoni Pascual, Antonio Machado\nHe sentit la necessitat de consolació moltes vegades, però rarament ho he estat. Mirat amb perspectiva, no em dol perquè m’ha obligat a trobar dins de mi el que la meva indigència reclamava fora. L’obligació d’atendre’m m’ha consolat. L’obligació de saber perquè necessitava consolació m’ha responsabilitzat de la recerca.\nPublicat per Teresa Costa-Gramunt a 9:25 2 comentaris: Enllaços a aquest missatge\nEtiquetes de comentaris: consolació, obligació


Classes teòriques i seminaris de pràctiques 45 1,8 2, 5, 6, 7\nTutories 22,5 0,9 5\nExercicis, treballs, lectura de texts i estudi, participació 57,5 2,3 2, 5, 7\nEl 90% de la nota final es calcularà a través de la realització de dos exàmens escrits a mitjans i finals de semestre (30% cadascun) i un examen oral a finals de semestre (30%). La nota mínima per aprovar els exàmens escrits és 5/10. Per aprovar l’examen oral caldrà obtenir una puntuació igual o superior al 60% de la nota màxima (60% = aprovat = 5 sobre 10 en el còmput de la nota final).\nEl 5% restant es calcularà mitjançant la realització i correcció d’exercicis pràctics i participació en la correcció dels exercicis i en pràctiques de transcripció i pronunciació.\nLa qualificació de No avaluable com a nota final del curs correspondrà a la realització com a màxim d’un examen i l'assignment. La realització de dos exàmens exclou la possibilitat d'obtenir la qualificacióde No avaluable.\nEn el moment de realització de cada activitat avaluativa, el professor o professora informarà l’alumnat (mitjançant Moodle) del procediment, la data i lloc de revisió de les qualificacions.\nDeures i participació 5% 16 0,64 1, 2, 5, 6, 7


Barcelona, una oportunitat - Món Sostenible\nLa Cimera de Barcelona, que aplega 4000 delegats internacionals procedents de 180 països i que inclou tant delegats i representacions dels estats negociadors, com observadors internacionals i agents socials, és la cinquena i darrera trobada d'aquest any abans de la reunió definitiva de Copenhaguen, el desembre, en la que sí o sí s'ha d'arribar a un acord mundial que substitueixi el Protocol de Kyoto que expira el 2012.\nAquestes delegacions tenen l'objectiu de negociar, dins del marc de Kyoto, els compromisos de reducció de gasos amb efecte d'hivernacle dels països industrialitzats més enllà del 2012. En aquest sentit, la Cimera de Barcelona representa una oportunitat i per això, els delegats internacionals han de prendre consciencia de la responsabilitat que tenen. No si val amargar-se en ambigüitats, ni escudar-se en què els països emergents i en vies de desenvolupament també contaminen. Un dels avantatges d'anar per davant és que s'adquireix experiència i un dels avantatges d'anar per darrera (que d'altra banda té molts inconvenients, i si no que els preguntin als països pobres) és que es pot -i s'ha- d'aprofitar l'experiència dels que van per davant. I des d'aquest punt de vista, els països emergents, que -a més- seràn els primers en patir els efectes i les conseqüències de l'escalfament global i del canvi climàtic, estan donant un exemple de responsabilitat i de compromís, que per solidaritat, però -sobretot- per responsabilitat, ha -hem- de seguir la resta de països. I algú ha de donar el primer pas!\nSeria tot un detall que la delegació nordamericana, a un any de la celebració de les eleccions que van donar la victòria a Obama i a poc més d'un mes que el nou president dels EEUU reculli el Premi Nobel que li han donat per tot el seguit de bones intencions que de ben segur té, fes un pas decisiu en el tant anunciat canvi de la política ambiental americana i prengués un compromís ferm de reducció d'emissions al seu país. De ben segur, si Amèrica fes aquest pas, tot el món el seguiria i fins i tot l'aplaudiria. Obama hauria contribuït de forma decisiva a salvar el clima i, per extensió, el planeta... i els milers de persones que es veuran afectades pel canvi climàtic si -entre tots- no aconseguim aturar-lo o mitigar-lo. Aleshores, Obama podria anar a recollir el Premi Nobel el proper 10 de desembre amb la cara ben alta.\nPerò si la delegació nordamericana no fa aquest primer pas, algú altra, amb capacitat de lideratge, l'ha de fer. Qui?\nBarcelona encara representa una oportunitat. Tant de bò el seny i la rauxa impregnin la Cimera i s'aconsegueixi l'acord que es necesita per salvar el clima. I amb ell, una bona part del planeta i de les persones que l'habiten, no ho oblidem.


Els manifestants omplen els trams de les mobilitzacions de la Diada a Barcelona, Tarragona, Berga, Lleida i Salt\nImatge aèria del Passeig Sant Joan de Barcelona.\nImatge general de la Rambla Nova de Tarragona.\nActualitzada 11/09/2016 a les 16:58\nEls trams de les manifestacions descentralitzades de la Diada convocada per Òmnium i l'ANC s'han començat a omplir esglaonadament en un ambient molt calorós a les cinc ciutats, que fa que alguns espais a ple sol encara no s'hagin omplert. Els manifestants que han de 'bategar' per a la República Catalana a Barcelona, Lleida, Tarragona, Berga i Salt, ocupen els seus llocs en un ambient festiu a l'espera de protagonitzar l'acció simbòlica. A Barcelona, els vuit trams entre el passeig de Sant Joan i el de Lluís Companys ja s'estan omplint; Els deu trams de la Rambla Nova de Tarragona estan plens de gom a gom. També hi ha deu trams gairebé plens a la llera del riu Segre, a Lleida; a Berga els manifestants ja omplen l'espai des del passeig de la Pau fins a la carretera de Sant Fruitós amb el so de gralles; mentre que al passeig dels Països Catalana de Salt tots els trams estan plens, en una manifestació que serà la més multitudinària de la història d'aquesta ciutat.\nA Barcelona, a les estacions de metro que donen accés al Passeig de Sant Joan i al Passeig de Lluís Companys -com Arc de Triomf, on també s’aturen els trens de Rodalies; Girona i Tetuan- no han parat d’arribar assistents a la manifestació per repartir-se entre els trams número 37 fins el 44. A Berga, Salt, Lleida i Tarragona, els assistents als actes de la Diada també s’han desplaçat al lloc amb antelació per tal d’ocupar els seus trams en funció de les seves comarques. A Barcelona s’hi concentraran els darrers trams, del 37 al 44, amb assistents procedents del Barcelonès, Vallès Oriental, Vallès Occidental, Baix Llobregat, Maresme, Garraf, l’Alt Penedès i un tram especial per als altres territoris dels Països Catalans. A Lleida, on s’inicien les accions reivindicatives de la Diada, s’hi concentren els deu primers trams amb assistents del Segrià, la Noguera, el Pla d’Urgell, l’Urgell, la Segarra, les Garrigues, el Pallars Jussà, la Val d’Aran, el Pallars Sobirà i l’Alta Ribagorça. Tots els accessos al riu estan col·lapsats i la gent va omplint els deu trams de la manifestació en un ambient festiu i musical; mentre que a Berga, que està ple de gom a gom en els seus trams de manifestació, hi haurà els trams de l’11 al 20, amb ciutadans procedents del Berguedà, el Bages, Osona, l’Anoia, el Ripollès, l’Alt Urgell, la Cerdanya, el Solsonès, el Moianes i el Lluçanès.Els trams situats entre el 21 i el 26 estaran situats a Salt i corresponen a les comarques del Gironès, la Selva, l’Alt i el Baix Empordà, la Garrotxa i el Pla de l’Estany, i del 27 al 36 a Tarragona, corresponents al Tarragonès, al Baix Camp, al Baix Penedès, al Baix Ebre, al Montsià, a l’Alt Camp, a la Ribera d’Ebre, la Conca de Barberà, la Terra Alta i el Priorat.\nA cada una de les localitats que acullen els actes centrals de la Diada organitzats per Òmnium i l’ANC, hi ha diverses colles castelleres que representaran cada un dels «pilars» de la nova República Catalana.


Ferrerets Soca.Arrel: 2012\nEls Ferrerets farem la nostra primera acampada aquest cap de setmana (22 i 23 desembre). Anirem a l'Ermita de Castellitx (Algaida).\nVos esperem a les 8:45h a la plaça de Can Flor de Pòrtol, per poder agafar el bus que ens durà a Palma, on recollirem la Llum de la Pau.\nQuè han de dur els Ferris? Camisa, roba còmoda, roba de recanvi, roba d'abric, pijama, sac de dormir, esterilla, llanterna o frontal, capelina, berenar, menjar, berenar de l'horabaixa i sopar. Més el berenar del diumenge dematí.\nTot amb el nom posat!\nAls pares vos esperam Diumenge a les 10h a la zona d'acampada. Heu de dur menjar salat per compartir amb tothom i beguda. NO DOLÇ.\nConfirmar abans de Dimecres 19 Des.\nPreu de la sortida: 10 euros\nPublicat per Ferrerets a 20:02 Cap comentari:\nSortida prox. dissabte\nDissabte dia 15 de Desembre, ens anirem de visita a Palma, on veurem les llums de nadal, els mercadets i betlems, i compartirem unes castanyes.\nEns trobarem: a les 15:30h a l’estació de Marratxí. Agafarem el tren de les 15:47h.\nA la tornada ens trobarem: a les 19h a l’estació de Marratxí.\nQuè hem de dur? Camisa taronja, motxilla petita amb un poc d’aigua. Si tenen la targeta intermodal i la porten millor, sortirà més econòmic el tren.\nPublicat per Ferrerets a 18:08 Cap comentari:\nD'aquí poquet farem la nostra primera acampada. Ens anirem amb tot l'agrupament els dies 22 i 23 de Desembre a celebrar el Nadal Escolta abans de partir de vancances.\nPer aquest motiu, els nostres ferrerets ja saben montar una motxilla. Varen aprendre aquest dissabte dia 1.\nAixí que papas, ja sabeu, només els heu d'ajudar, ja que és important que sàpiguen què porten i on tenen totes les coses col.locades.\nPublicat per Ferrerets a 18:32 Cap comentari:\nEls nostres ferrerets dissabte varen aprendre a fermar-se les sabates.\nEsperem que a partir d'ara sempre duguin sabates amb cordons i demostrin als pares lo grans que són.\nPublicat per Ferrerets a 17:19 Cap comentari:\nEns anirem per primera vegada aquest curs de sortida dia 17 de Novembre. Us esperem a les 9.50h en els locals. A les 10h partirem.\nFarem una Mini-Ruta del Fang per Pòrtol. Acabarem a les 17h als locals de l'agrupament.\nHeu de dur: la camisa taronja, roba còmoda, berenar, dinar i aigua; tot dins una motxilla petita.\nEl preu de la sortida és de 0 euros.\nConfirmau assitència a les caps abans de dia 10 de Novembre per favor.\nPublicat per Ferrerets a 11:44 Cap comentari:\nDissabte que ve, dia 3 de Novembre hi haurà reunió normal amb els nins de 16 a 18h, com sempre. No farem pont.\nPublicat per Ferrerets a 10:23 Cap comentari:\nEstau tots convidats a bunyols!\nPublicat per Ferrerets a 18:45 Cap comentari:\nSortida de Passes'12\nData: 6 i 7 Octubre\nLloc: Cases de Son Alegre\nDissabte 6 ens trobarem al lloc de trobada, situat al mapa adjunt, a les 16:30h. Únicament han de venir els nins del curs passat.\nEls nins han de portar: berenar i sopar de Dissabte, berenar de Diumenge dematí. Sac de dormí, kimbo, capolina, llanterna, aigo, plat-tassó-coberts, camises de l'unitat de l'any passat més la camisa del nou curs si canvien d'unitat enguany.\nDiumenge 7 tots els pares i els nins nous heu d'arribar a les 11h. Deixant els cotxes a la zona P, situada al mapa adjunt. Heu de dur dinar per compartir amb tots.\nPublicat per Ferrerets a 13:56 Cap comentari:\nPublicat per Ferrerets a 20:48 Cap comentari:\nNeteja de litoral 2012\nSORTIDA FAMILIAR CLEAN-UP THE MED\nTots esteu convidats assistir a la sortida familiar que es fa cada any amb l’objectiu de netejar una platja. El Moviment Escolta i Guiatge de Mallorca i Escoltes i Guies de Mallorca s’han coordinat per quart any consecutiu per promoure i participar conjuntament al projecte “Clean Up The Med”, reconegut per la Comissió Europea i pel Programa Ambiental de Nacions Unides i que organitza Legambiente, ONG de defensa ambiental Italiana.\nData: 27 de Maig Lloc: Son Reial\nVos recordem que al no assistir-hi els caps d’unitats, es necessari que els nins venguin acompanyats pels seus pares.\nPublicat per Ferrerets a 16:27 Cap comentari:\nEns anam de visita al Zoo Natura Park el proper dissabte 19 de maig.\nEns trobarem a les 9:50h a l'entrada de Natura Park (Carretera de Sineu), els nins han de dur berenar, aigua,dinar i la camisa/camiseta taronja.\nÉs una sortida que val la pena fer i ens agradaria molt que els nins vinguessin!\nA les 17h els podreu recollir a la mateixa entrada del zoo.\nPreu de la sortida: 6 euros\nPublicat per Ferrerets a 16:51 Cap comentari:\nBones Papis de Ferrerets,\nAquest dissabte és la Diada d'Associacions juvenils de Marratxi.\nSols recordar-vos que l'hora de quedada és a les 10:00h a la plaça de l'esglèsia del Pont d'Inca. Necessitariem que ens diguèssiu qui ve per poder sabre quans som i distribuïrnos.\nL'activitat acaba a les 13h al mateix lloc.\nPer a qualsevol dubte, telefonau-mos en voler.\nPublicat per Ferrerets a 16:59 Cap comentari:\nSORTIDA SANT JORDI 2012\nHora de sortida: 16h est. tren Es Figueral.\nHora de cloenda: 15:30h Pollença\nEs fa saber, que per mandat Reial tots els Cavallers de Mallorca queden convocats dia 21 d’Abril a Pollença per a formar una nova companyia amb els Cavallers més forts i valents que hagi vist mai la nostra illa de Mallorca.\nJunts podrem matar el Drac de Pollença, que durant generacions i generacions ha anat oprimint el nostre poble.\nAlceu-vos amics, per què aquest serà el dia en que vencerem les nostres pors i crearem un món millor.\nLes vostres famílies podran acompanyar-nos el diumenge 22 a partir de les 10:00h per festejar amb un bon plat de menjar la nostra victòria.\nRecordeu a dur la vostra millor armadura cavallers!\nQué s'ha de portar?\nMenjar: s'ha de dur el berenar i el sopar de dissabte i el berenar de diumenge dematí.\nMaterial: Camisa, roba d'abric, roba de recanvi, llanterna, sac de dormir, estorí, capolina.\n( a la darrera sortida hi va haver nins que pasaren fam i fred, per favor ficau roba i dinar a bastament)\nSi fa bon temps es recomendable dur gorra i crema solar!\nVosaltres, pares i mares, estau convidats a venir el diumenge a la zona d'acampada. El dinar, serà comunitari amb les aportacions que feu cada un.\nPublicat per Ferrerets a 13:01 Cap comentari:\nEns anam d'acampada per celebrar el nostre patró!\nPublicat per Ferrerets a 19:57 Cap comentari:\nSortida d'Agrupament Pasqua escolta.\nLloc: Camí de Son Jordi.\nDies 31 de març i 1 d'abril.\nMaterial: Camisa, roba d'abric, roba de recanvi, llanterna, sac de dormir, estorí, capolina, molta il·lusió i ganes de fer coses!\nVosaltres, pares i mares, estau convidats a venir el diumenge 1 d'abril a la zona d'acampada. L'hora d'arribada és a les 10:30h, perquè es tenen preparades algunes activitats per fer tots junts. El dinar, com ja sabeu, serà comunitari amb les aportacions que feu cada un.\nEns veurem dia 31 de Març als locals a les 16:00h ja que anirem caminant fins al lloc d'acampada.\nVos esperam Ferris!\nPublicat per Ferrerets a 13:44 Cap comentari:\nTemàtica de la Sortida de Branca. Necessitem la participació de tots els Ferrerets; ens veiem a Son Serra de Marina aquest finde (17 i 18 de març) per salvar al món.\nPublicat per Ferrerets a 18:57 Cap comentari:


Escola Ateneu Igualadí Per què l’Ateneu?\nPER QUÈ L'ESCOLA DE L'ATENEU?\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola catalana, aconfessional i plural.\nPerquè estimem el nostre país, la nostra cultura i les nostres tradicions, i alhora entenem la integració d’altres cultures com una riquesa.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola propera i familiar.\nPerquè som una escola petita, d’una sola línia, i això ens permet un tracte personalitzat per a cada infant. La comunicació entre tota la comunitat educativa (mestres, personal no docent, alumnes i famílies) és fluida i afectuosa.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola oberta.\nPerquè els pares participen a l’aula i poden compartir l’experiència educativa amb els seus fills i amb els mestres.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una llar acollidora.\nPerquè oferim un espai de benestar on l’infant és el protagonista, i vetllem perquè se senti estimat i a gust, es respectin els seus ritmes vitals i es desenvolupin els seus talents.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola motivadora, vivencial i alhora rigorosa.\nPerquè sabem que aprendre és emocionant i fem de l’infant el protagonista del seu aprenentatge, que estructurem a partir dels seus interessos i de la realitat que l’envolta tant a dins com a fora de l’Escola, en les excursions, les visites i les colònies.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola de qualitat.\nPerquè a la nostra Escola eduquem persones i volem que els nostres alumnes esdevinguin adults responsables, creatius, emprenedors i amb sentit crític. Cada infant té un talent i a l’Escola el potenciem.\nL’Escola de l’Ateneu Igualadí és una escola innovadora.\nEl nostre equip de mestres és estable i cohesionat, treballa amb iniciativa i il·lusió davant de nous projectes i està en constant formació pedagògica.\nVols conèixer l’opinió d’altres pares?


Avant: Bonança econòmica i desigualtats en augment\nBonança econòmica i desigualtats en augment\nEn la nostra societat, com en altres del nostre entorn, les desigualtats socials estan augmentant, prescindint de si estem en un període de bonança econòmica o de crisi. Vivim en la falsa il•lusió que el creixement econòmic comporta una millora de les condicions de vida del conjunt de la societat. És possible que això fos així en determinats moments de la nostra història. Però, ara, la realitat és ben diferent. Ja tenim prou dades que ens permeten veure-ho.\nL’economia espanyola, entre l’any 1996 i el 2006, ha tingut un creixement econòmic mig anual del 3,5%, molt per sobre dels socis de la zona euro (2,1%) i dels Estats Units (3,3%). L’any 2007 s’ha situat per sobre d’aquesta mitjana, amb un creixement del Producte Interior Brut (PIB) del 3,8%. Hem pogut escoltar que, mentre altres economies estan en recessió, la nostra obté molt bons resultats. Però ens hauríem de preguntar com es trasllada aquesta realitat a la vida de les persones. Si mirem detingudament l’Enquesta Financera de les Famílies 2005 elaborada pel Banc d’Espanya, podem trobar una primera resposta: entre l’any 2002 i el 2005, període de gran creixement (l’augment del PIB del 2002 és d’un 3,1% i el del 2005, del 3,6%), la mitjana i la mediana de la renda familiar han disminuït. La mediana, la quantitat que està al mig del conjunt de les rendes familiars espanyoles, ha passat dels 25.200 euros als 23.100. És a dir, que la població espanyola en el seu conjunt s’està enriquint, però majoritàriament s’està empobrint. Què està passant? El que està creixent és un 10 % de les rendes familiars, les de la població més rica. La mediana del 20% de les rendes més baixes ha passat de 8.700 euros a 6.900; s’ha empobrit.\nAquestes dades haurien de merèixer una atenció prioritària en qualsevol reflexió sobre la nostra societat. Com podem acceptar que una societat en creixement, que s’està enriquint, alhora s’estigui empobrint? El concepte del creixement s’ha de continuar qüestionant. Sembla clar que, per diferents motius, cal créixer (o decréixer) d’una altra manera. Però el que ara plantejo és la gestió de la riquesa generada. Una societat que es vol democràtica no pot permetre que l'augment del PIB vagi associat amb l’augment de les desigualtats. Transformar la societat passa per atrevir-se a dir en veu alta que la redistribució de la riquesa és imprescindible.


GAMS Construccions - Guia33\nEstás aquí: » » Home / Elementos / Construcción, Salud, Rehabilitación / GAMS Construccions\nC/ Vallespir, 23, Local, 08970, Sant Joan Despí, Barcelona\nEn la rehabilitació del seu edifici, estudiarem les patologies, les causes que les originen i la deterioració produïda, així com els tractaments necessaris per eliminar, detenir o retardar el procés d’agressió a la construcció, intentant no perdre l’essència original de l’edifici sempre que sigui necessari.\nCONSTRUCCIONS GAMS no sols ens dediquem a la construcció de vivendes unifamiliars i plurifamiliars. També ens ocupem de fer un lavabo o una habitació, o de donar una altra imatge a la seva vivenda, local comercial o comunitat. Realitzem la reforma integral de casa seva o del seu negoci, l’assessorem i ens encarreguem de tots els industrials que necessiti.\nCONSTRUCCIONS GAMS ens encarreguem de qualsevol tipus de problema domèstic, de negoci o d’indústria, des del canvi d’un fluorescent a l’adequació de zones de treball ja sigui per a maquinària o per a personal. Ens adaptem a les necessitats del seu negoci i realitzem totes les tasques de manteniment que necessiti.\nCONSTRUCCIONS GAMS construïm vivendes unifamiliars i plurifamiliars, des de la partida d’obra fins a l’obtenció de les claus, i ens encarreguem de tot el desenvolupament de l’obra.\nCONSTRUCCIONS GAMS convertirà la seva idea en projecte, i l’assessorarà amb els tècnics adients, des de l’arquitecte al decorador, incloent tots els industrials necessaris per a cada projecte.\nCONSTRUCCIONS GAMS una vegada convertida la seva idea en projecte s’encarregarà de la gestió, des de la documentació per a l’inici, llicències, visats etc., a la coordinació amb tots els industrials i els tècnics per tal que el projecte es realitzi, des del principi fins al final, sense cap mena de contratemps per al client.


14 de juliol :: Amabook\nUn relat crònica històrica, de l'estil de L'ordre del dia, sobre els dies d'abans, durant i després de la presa de la Bastilla. Una pintura general del que va passar i del perquè. Mostra les circumstàncies (fam, decisions polítiques errònies, pobresa...) que van possibilitar l'esclat de violència. Tal com passa a L'ordre del dia, el punt de vista és moral i polític i apunta a la idea que avui dia estem en una situació comparable. Amb la col·laboració de la Generalitat de Catalunya, Departament de Cultura.


Homeless in Orsay: 21 DE JUNY. DIA DE LA MÚSICA\nDes del 1982, coincidint amb l’arribada de l’estiu, es celebra el dia Europeu i Internacional de la Música. Va ser en Jack Lang, ministre de cultura francés qui va celebrar-ne la primera edició. En aquest dia es fa un homenatge a la música en totes les seves formes i manifestacions.\nL’aire lliure es converteix en el seu millor escenari, carrers, places, patis d’edificis, jardins i museus. La música es fa propera a les persones, es deixa estimar.\nPerò què és la música? Com es pot entendre com a fet històric?\nFa un temps la música es va convertir en un vehicle social i reivindicatiu per a la joventut. Mil.lers de seguidors encoratjats per Bob Dylan, The Beatles o Lluís Llach ocupaven els carrers per a fer-se sentir. En alguns moments de la història va ser utilitzada per règims com a instrument de control, però sempre ha delimitat una manera de sentir la vida o d’identificació personal d’un grup social.\nEls estils camvien i evolucionen al ritme que evoluciona el món.\nPerò qui ens explica que és la música?\nAixò només ho saben explicar els músics, tenen aquella sensibilitat especial que ens fa comprendre el seu món. Fa uns dies xerrant amb un amic bateria, vaig entendre una mica més com s’ha d’escoltar la música, has de buscar el precis moment en que hi ha un punt d’inflexió, un canvi, un nou so. No només escoltar sino investigar, intentar desmontar la composició, que la seva riquesa arribi al teu cervell i un cop tens això, pots imaginar-te el món de la música. La connexió música-ànima.\nUn altre amic guitarra em comentava, que la guitarra no es coneix fins que no té la fas teva, ha d’ésser un perllongació del teu braç, que ella et coneixi a tu també i a partir d’aquí i de molta pràctica pots començar a gaudir, a contactar amb un món de notes i saber que allò és música.\nPer mi la música és una de les coses més importants del món. Jo no sabria viure sense música des de que m’aixeco fins que em vaig a dormir. La música ho és tot. Ha marcat records bons i dolents, més bons que dolents, també he evolucionat com la música i encara que no toqui cap instrument, no puc estar-ne.\nUn dels llocs a on la música agafa un caire molt especial és a la placeta subterrània de Plaça Catalunya. Allà a on conflueixen la L3, la L1 del metro, els ferrocarils de la Generalitat i la sortida al carrer Pelai. N’he vist tocar allà molts grups: de pop, de rock, étnics, de música clásica, opera, cant coral... i m’encanta aquest espai. Cada dijous si hi ha actuació al migdia m’agrada aturar-me a escoltar, és com si el temps s’aturés. I el que m’envolta estigués en silenci per un moment. Es paralitza el món al voltant i només sento música.\nSegurament aquest any es tornarà a repetir el nostre petit homenatge personal a la música i els ex-GRILLS tornarem a agafar caixes i gralles i sortirem al carrer. Repetirem la placeta subterrània a on ens guanyarem uns euros, com fa uns anys i ens anirem a prendre una xocolata, a aquella antiga xocolateria tocant el Born i xerrant, xerrant de tots els canvis que ens han succeït en aquest any, acabarem recordant que el que ens uneix és ella: la música.


Ibiza Creativa | L’aventura d’Ibiza Creativa: així vam néixer\n06 set. L’aventura d’Ibiza Creativa: així vam néixer\nPosted at 20:23h in Sense categoritzar\tby\tCarla 0 Comments\nIbiza Creativa va néixer el 10 d’octubre de 2016. El president del Consell d’Eivissa, Vicent Torres, acompanyat del director insular de turisme i dels regidors de turisme dels cinc ajuntaments de l’illa, va presentar en roda de premsa Ibiza Creativa, una nova iniciativa que pretenia impulsar el Turisme Creatiu a l’illa.\nUn turisme «no intrusiu i que busca la immersió respectuosa en el territori», segons va explicar Vicent Torres a l’acte de presentació que es va celebrar al Museu d’Art Contemporani d’Eivissa (MACE).\nSota el lema Sigues creatiu, transforma el turisme, les institucions eivissenques van fer una crida a totes les persones, entitats i empreses que tinguessin idees i projectes estimulants i originals i que volguessin participar en la nova plataforma.\nPerò en aquell moment encara faltava un llarg camí per recórrer. La majoria dels emprenedors i l’illa desconeixien el concepte de Turisme Creatiu. Així que ens vam posar a treballar.\nEl 23 de novembre es duia a terme la I Jornada sobre Turisme Creatiu a l’illa d’Eivissa al Centre Cultural de Jesús. Un esdeveniment amb la presència de Caroline Couret, directora de la Xarxa Internacional de Turisme Creatiu.\nMés de 80 persones van assistir a aquesta primera presentació, en la qual es va dur a terme un primer workshop per treballar els projectes dels emprenedors interessats a formar part d’Ibiza Creativa.\nDurant l’any 2017 es van dur a terme presentacions a tots els ajuntaments de l’illa, a les quals es van inscriure un centenar de persones.\nLa darrera jornada de treball, que es va celebrar el mes de maig a la seu de l’Escola de Turisme, va estar dirigida als emprenedors que ja havien presentat els seus projectes a la plataforma. Un total de 20 persones van assistir a aquest esdeveniment, amb la presència de Caroline Couret i dels advocats especialitzats en Turisme creatiu, Facundo Solà i Eduardo Sánchez de Prado, a més del Director Insular de Turisme, Vicent Torres.\nDurant tot un any, des d’Ibiza Creativa hem parlat de Turisme Creatiu i del disseny d’experiències destinades a uns visitants que volen descobrir l’illa de la mà dels seus habitants, que volen viure noves experiències i conèixer l’illa de primera mà.\nAvui, gràcies als emprenedors, artesans i creatius de l’illa, Ibiza Creativa és una realitat.


LA BANDA DE L’ESCOLA DE MÚSICA DE PEDREGUER CELEBRA SANTA CECÍLIA | www.radiobanda.com\nEste dissabte 18 de novembre la Banda de l’Escola de Música de Pedreguer, dirigida per Merche Femenia, celebrava el concert de Santa Cecília amb l’Espai Cultural ple de gom a gom.\nEl concert va ser presentat per 6 antics membres fundadors de la Banda que, amb molta gràcia i naturalitat, ens van transportar als inicis de l’agrupació.\nL’acte carregat d’emotivitat va recordar i homenatjar als músics que al llarg d’estos 25 anys no han deixat de formar part de l’agrupació, i va donar la benvinguda a tres músics més: Tania Ramis (flauta), Arnau Ballester (saxo) i Sergi Durà (percussió).\nEl concert va començar amb el pasdoble LUIS, primer pasdoble que la banda va tocar al juny del 1993, dia en que va fer el seu primer concert a l’Església de Pedreguer.\nSeguidament, i recordant altres concerts, va interpretar les obres que el compositor Miguel Angel Ibiza els havia regalat en motiu dels seus 10 anys i en la celebració del seu 20 aniversari.\nPerò el gran moment va ser l’estrena absoluta de l’obra LA LLEGENDA DEL COLAU, que el mateix compositor va acabar per a que es poguera estrenar en este acte tan emotiu.\nL’obra de 4 temps està inspirada en la novel.la LA POLS I EL DESIG de l’escriptor Jesús Moncho i en ella ens transporta al temps del Colau i a les aventures per les que passava el bandoler de Pedreguer.\nVa ser el mateix autor de la novel.la qui, amb la seua presència, va fer lectura de les paraules introductòries que porta cada temps de l’obra.\nTot un èxit de concert en el que no podia faltar en un últim moment, i amb la interpretació de l’obra LIBERTADORES d’Oscar Navarro, la reivindicació que la Banda de l’Escola fa a la llibertat i a la igualtat.


La Selva aprova retornar a Educació les competències del menjador escolar - Diari de Girona\nLa Selva aprova retornar a Educació les competències del menjador escolar\nEl president de l'ens comarcal ha demanat la dimissió del conseller si no s'asseu a negociar\nLa Selva aprova retornar a Educació les competències del menjador escolar Diari de Girona\nEl Consell de la Selva va aprovar ahir retornar les competències de la gestió del servei de menjadors al Departament d'Educació. Ho va fer en un ple extraordinari a petició del govern (JxCat, PSC i Independents de la Selva). De fet, aquests tres grups van ser els únics que hi van votar a favor, ja que la resta de formacions a l'oposició (ERC, En Comú Guanyem, Cs i CUP) no li van donat suport. Els consellers d'ERC van abandonar el plenari telemàtic en el moment de la votació, després de mostrar el seu rebuig.\nEl president del Consell, Salvador Balliu, va recordar que porten «molts anys» demanant a Educació que resolgui alguns dels dubtes legals en la contractació del servei de menjador. «No podem seguir amb una competència que no sabem com exercir-la», va afirmar Balliu. El president va carregar contra Educació assegurant que «no ajuda» en la resolució dels problemes. «No podem tolerar que ens digui que està tot clar, quan no hi ha res clar».\nEl portaveu d'ERC, Joan Martí, va lamentar que el consell hagi convertit la gestió dels menjadors escolars en «una batalla política contra el Departament». Martí va recordar que hi ha diversos casos d'escoles públiques a la comarca que compten amb una gestió directa o indirecta del servei de menjadors i que en cap d'elles hi ha problemes.\nLa portaveu de la CUP, Ivette Casadevall, va lamentar que el president del Consell Comarcal hagi convertit la gestió de menjadors en un assumpte «polític» i va titllar la proposta de «totalment irresponsable». En Comú Guanyem va insistir en la necessitat de trobar una sortida conjuntament amb Educació. El portaveu de Cs, Miguel Ángel González, va assenyalar que el ple d'ahir era el resultat d'una «pugna política» entre els dos partits que governen a la Generalitat.


El Grup CHM Salut Mental desenvolupa diferents programes de col·laboració amb el sistema català de protecció a la infància i a l’adolescència, encarregat de detectar i respondre a les situacions de risc, maltractament o desemparament infantil i juvenil.\nEl sistema de protecció actua mitjançant els serveis socials bàsics i els serveis socials especialitzats com els Equips d’Atenció a la Infància i a l’Adolescència (EAIA), la Direcció General d’Atenció a la Infància i l’Adolescència (DGAIA) i l’Institut Català de l’Acolliment i de l’Adopció (ICAA).\nEl Grup CHM Salut Mental intervé amb dos serveis distints:\nL’Espai Jove Assistencial (EJA) té com a finalitat la promoció del desenvolupament emocional i relacional saludable, l’atenció a les necessitats psicosocials d’infants, adolescents i famílies i la prevenció de situacions de risc i exclusió social. L’EJA col·labora amb els Serveis Socials Bàsics, els EAIAs, els CRAEs i altres espais de protecció a la infància i l’adolescència oferint intervencions d’orientació i acompanyament a les famílies, i de suport psicosocial i psicoterapèutic a nens, adolescents i famílies.\nEl Centre de Salut Mental Infantil i Juvenil (CSMIJ) de les Corts i Sarrià-Sant Gervasi desenvolupa una acció coordinada amb els recursos territorials de protecció a la infància, oferint assessorament i intervenció especialitzada de prevenció, detecció i atenció als problemes de salut mental de nens i adolescents. El CSMIJ realitza un programa específic de col·laboració, assessorament i atenció en salut mental en diferents CRAES de Barcelona.\nLa població diana són els infants, adolescents i famílies vinculades als serveis socials bàsics i al sistema de protecció a la infància i a l’adolescència.\nL’Espai Jove Assistencial (EJA) ofereix intervencions d’orientació, acompanyament i suport psicosocial i psicoterapèutic a nens, adolescents i famílies.\nEl Centre de Salut Mental Infantil i Juvenil (CSMIJ) de les Corts i Sarrià - Sant Gervasi ofereix assessorament i intervencions especialitzades de prevenció, detecció i atenció als problemes de salut mental de nens i adolescents.\nEls equips participants són: l’Espai Jove Assistencial i el CSMIJ de les Corts i Sarrià - Sant Gervasi.\nL’accessibilitat al programa de l’Espai Jove Assistencial és a través dels espais de coordinació i col·laboració amb els serveis socials bàsics i especialitzats de Barcelona.\nL’accessibilitat al programa del CSMIJ és a través dels espais de coordinació i col·laboració amb els serveis socials bàsics i especialitzats, els equips d’atenció primària i a través dels equips psicopedagògics dels centres educatius dels Districtes de Les Corts i Sarrià – Sant Gervasi o amb els dispositius integrats en el Programa de col·laboració amb els centres dependents de la DGAIA.


Soterrament de la línia de baixa tensió i ampliació de les voreres al carrer Mare de Déu de Lourdes | RubiTV.cat\nSoterrament de la línia de baixa tensió i ampliació de les voreres al carrer Mare de Déu de Lourdes\nEls treballs tenen una durada aproximada de sis mesos, durant els quals hi haurà afectacions de trànsit\nper Redacció , 6 de novembre de 2019 a les 09:00 |\nEls treballs arrencaran per la zona més propera a la intersecció amb el camí de Ca n’Oriol | Localpres\nEl proper 11 de novembre començaran les obres de reurbanització del carrer de la Mare de Déu de Lourdes. Amb aquest projecte, inclòs al Pla d’inversions financerament sostenible (PIFS), l’Ajuntament preveu millorar l’accessibilitat del tram comprès entre els carrers Sant Gaietà i Madrid gràcies al soterrament de la línia de baixa tensió existent.\nEl principal objectiu d’aquesta actuació és augmentar l’accessibilitat d’aquest tram del carrer de la Mare de Déu de Lourdes. Això s’aconseguirà, d’una banda, amb una lleugera ampliació de les voreres i, de l’altra, amb el soterrament de l’actual línia de baixa tensió, que permetrà eliminar els pals de fusta que hi ha actualment a la vorera. Paral·lelament, es millorarà el ferm de la calçada; es renovarà la conducció de la xarxa d’aigua potable; es renovarà la instal·lació d’enllumenat públic, retirant les columnes existents i ubicant-ne de noves; es col·locaran elements de mobiliari urbà, com ara bancs i papereres; i es plantaran 13 tarongers.\nLes obres les durà a terme l’empresa CONSPAI per un import de 246.477,56 euros. Els treballs tenen una durada aproximada de sis mesos, durant els quals hi haurà afectacions de trànsit.\nAfectacions de trànsit durant els treballs\nDurant pràcticament tota l’obra s'eliminar temporalment la trentena de places d’estacionament que hi ha en aquest tram. En hores punta i durant la nit quedaran habilitats dos carrils ─un per cada sentit─, mentre que entre les 9.30 i les 16.30 h, quan així ho requereixi l’obra, només romandrà lliure un únic carril. Tot i així, el doble sentit de circulació estarà garantit durant aquesta franja horària, ja que es donarà pas alternatiu als vehicles. En canvi, quan es duguin a terme les tasques de fresatge i asfaltatge caldrà tallar aquest tram de carrer.\nAmb l’objectiu de descongestionar aquesta via, en sentit centre, es recomana dirigir-se cap al carrer de Galícia i tombar a l’avinguda de l’Estatut o bé continuar cap al carrer de les Basses. En sentit Ca n’Oriol, es proposa agafar el camí de Ca n’Oriol, girar per l’avinguda de l’Estatut, trencar cap al carrer de Galícia i tornar a agafar el carrer de la Mare de Déu de Lourdes.\nLes obres s’han dividit en dues fases amb l’objectiu de delimitar les afectacions viàries, cadascuna de les quals tindrà una durada aproximada de tres mesos.\nSocietat, obres, carrer Mare de Déu de Lourdes, soterrament, línia baixa tensió, ampliació voreres, afectacions, trànsit


Motus Educationem: 2015\nPublicat per melis a 15:45 Cap comentari:\nEn l’última pràctica d’Educació del Moviment, se’ns ha plantejat la idea de realitzar un díptic que tracte de diferenciar quins textos ens pareixen educatius i quins no educatius des del punt de vista del moviment.\nAquesta pràctica m’ha resultat un poc estranya al principi, tal vegada massa subjectiva i un poc complicada de fer, ja que com al llarg del curs hem anat veient, allò que es considera educatiu és un camp molt ampli i amb una gran diversitat d’opinions al respecte; amb això vull dir que intentar classificar textos d’autors coneguts com son Arnold o Savater en educatius o no, em sembla complicat supose que perquè no dispose dels coneixements suficients ni conec els criteris corresponents per a poder avaluar si es poden considerar educatius o no aquests texts.\nDit açò, voldria assenyalar la meva opinió respecte a un dels texts de Savater que es troben al blog de l’assignatura:\nAquest text m’ha cridat l’atenció, ja que, em sembla que el que diu és discutible i per tant jo el consideraria no educatiu. Açò és degut a que al llegir-lo m’ha recordat una etapa de la meua vida quan era menut, que explica perquè és per a mi discutible aquest text. En aquesta etapa a la que m’estic referint, jo tindria uns 8 anys en 3er de primària. Una etapa en la que ja començaven a aparèixer pel poble les primeres tecnologies per als xiquets (Game Boy, Play Station, començaven a aparèixer els ordinadors i els videojocs a casa...) va ser en aquesta etapa quan el meu pare em va ensenyar a jugar als escacs, m’ho va presentar com un joc per a entretindrem i divertir-me i no com una cosa en la que tenia la necessitat de pensar exageradament i necessitara d’una gran capacitat mental. Aquest joc em va sorprendre, era diferent a tot el que havia jugat avanç i va fer que tots els dies vullgues jugar, fins al punt que vaig ensenyar als meus companys de classe a jugar també i la reacció va ser la mateixa; tots els dies jugàvem a classe i alguns fins i tot s’apuntaren a acadèmies d’escacs.\nAmb aquesta anècdota el que vull explicar és que per a mi els extractes que he presentat avanç de Savater no son educatius perquè com en el meu cas, per a que un xiquet aprenga a jugar a alguns jocs tal vegada ha de ser un pare o un adult el que li ensenye, encara que una vegada fet açò ja siguen els mateixos xiquets qui s’ensenyen entre ells. En el meu cas foren els escacs primer, en altres casos poden haver sigut altres jocs. Per exemple, més avant també fou mon pare qui em va ensenyar a jugar a la trompa que es va ficar de moda al meu poble durant uns anys, i és que cada generació juga d’una manera i sempre es poden aprendre jocs diferents i tal vegada més divertits, sense contar que avui en dia si els pares no tenen un poc d’iniciativa per a que els xiquets s’interessen per alguns jocs més tradicionals, aquests es passaran el dia embovats cara la “caixa tonta” enterrant així sota un mar de programació basura i violència tota la seva imaginació.\nPublicat per melis a 12:03 Cap comentari:


Oferta de diàleg - Brams - Música Global Discogràfica\nJoanjo Bosk - Camí d'aigua 1 × 10,00€\nHome Shop Oferta de diàleg – Brams\n“Joanjo Bosk – Camí d’aigua” s'ha afegit a la vostra cistella.\nSis anys después d’haver aturat les seves activitats i després d’una exitosa gira de commemoràció del seu vintè aniversari, l’any 2010, Brams torna a fer el camí que va de l’estudis gravació a l‘escenari.\nBrams presenta aquest 2011 el seu onzè disc, Oferta de diàleg demostrant que la seva aturada no va ser a causa de l’esgotament de les idees ni de l’energia.\nIrònics, contundents, festers i combatius com sempre Brams han resolt un nou treball amb el segell inconfusible de la banda.\nEl so i el to que sempre ha caracteritzat Brams presenta una nova edició pretén sacsejar de nou consciències i malucs.\nSón els Brams de sempre.\nI coherents com sempre, enceten de nou la conversa: oferta de diàleg.\n2. Consell d’enemic\n4. Cançó pirata somali\n5. Un regal de la historia\n6. Oferta de diàleg\n7. Un secret que t’havia de dir\n9. Salvem els pronoms febles\n11. No es pas boig qui torna a casa torna\n12. Cançó de bressol\nquantitat de Oferta de diàleg - Brams


Quines són les conseqüències i els perills de l'erupció a La Palma?\nQuines són les conseqüències i els perills de l’erupció a La Palma?\nLes xarxes de comunicacions, les línies elèctriques, les canonades de reg i les carreteres estan sucumbint davant l'avanç de la lava que ja afecta a més de 150 hectàrees. Es calcula que els danys materials ascendeixen a més de 400 milions d'euros.\nMés de 150 hectàrees de terreny afectat fins avui i un avanç de 200 metres per hora, ja és tota una catàstrofe per a l’illa. La velocitat de l’avanç cap a la mar s’ha reduït, producte que la llengua de lava s’està eixamplant en el seu avanç. El terreny afectat creix un 50% en 12 hores segons l’Institut Volcanològic de Canàries.\nLa lava deixa inaccessibles 400 hectàrees dedicades a la producció de plàtans, uns 20 milions de quilos anuals. A les collites que desapareixeran sota la lava segons les projeccions de l’avanç s’hi suma la que es perdrà per la falta de reg i la impossibilitat de la seva recollida. A més del que suposarà aquest cop a una de les activitats més importants de l’Illa, el turisme també es veurà durament afectat. Molts dels habitatges del terreny agrícola engolit per la lava, són cases rurals dedicades a aquesta activitat.\nAixò suposarà la pèrdua d’ocupacions en les plataneres i l’activitat vinculada a aquest sector, així com dels lligats al turisme. Dos dels pilars econòmics de l’illa.\nAquesta, a més ha estat dividida en dos per l’erupció, la qual cosa ha afectat fortament la mobilitat, obligant a envoltar la llengua de foc durant dues hores per a accedir d’un costat a un altre de l’illa. Quelcom que abans es feia en tot just mitja hora.\nJa són cinc les fonts d’emissió actives mentre que altres dues ja s’han detingut, no obstant, segons els especialistes no es descarta que puguin obrir-se noves boques en els pròxims dies.\nAls costos materials i econòmics cal sumar-li els perills mediambientals que l’activitat volcànica iniciada diumenge passat implica, com són els incendis, la contaminació de les aigües subterrànies així com l’emissió de gasos tòxics com el diòxid de sofre i núvols de cendres volcàniques. El volum que es calcula que s’expulsa de diòxid de sofre i altres gasos és d’entre 6.000 i 9.000 tones diàries.\nEt pot interessar: La lava del volcà de La Palma avança a 700 metres per hora\nVolcà / Ecologia i ambient / Canàries / Societat


Maig 11, 2018 A 11B, AB 212, Forces aèries, Força Aèria Italiana, Agusta, Agusta-Bell, Alenia, AMX, Campana, Embraer, Euro Lluitador, F 104, F 35, HH 101, HH 139, HH 212, IDS, Força Aèria Italiana, El seu equip de To Fly, Llampec, Lightning II, Lockheed, Lockheed Martin, Panavia, Color especial, Starfighter, Tornado, Tifó, Westland\n11 Maig 2018, Base de la Força Aèria Istrana\nL'any passat, les celebracions es van realitzar a Grosseto, on el IX, X, XII, XIII i XVIII Grup AOS celebra el segle d'edat.\nAquest any va ser on els grups Istrana “vint” (XX, XXI, XXII i XXIII) tallar el mateix objectiu.\nL'esdeveniment es va caracteritzar per una reunió comuna en tots els grups. Per celebrar adequadament es van preparar 3 Avions color especial: 1 Typhoon tàndem amb els colors de la XX, 1 HH 212 amb els de la XXI i un F 104 “De doble cara” amb els colors de la XXII i XXIII Grup. Hi eren presents a l'aeroport, per portar les felicitacions i els millors desitjos dels altres esbarts de la nostra Força Aèria, També altres aeronaus: 1 AMX 51 °, 1 Tornat IDS del 6 °, 1 F 35 de 32 ° i un 15 ° HH101.\nLa cerimònia va ser breu però intensa reunió va ser presidida pel director adjunt dell'A.M., gen. S.A.. Setè Caputo.\nEs va dur a terme davant de 3 Avions color especial, les tropes desplegades i la gran audiència van intervenir. la cerimònia, en els aspectes més destacats, Es va volar per primera vegada per un parell de Typhoon XX Grup (un mico i un biplaça) i després per 2 HH212 que han fet una obertura just a sobre de la reunió.\nAl final de la cerimònia es va descobrir el monument per commemorar l'esdeveniment, És representat en les pàgines d'un llibre obert, tenint els escuts 4 grups cèlebres. El llibre es troba per sobre del pla horitzontal de 1 F 104 Starfighter, Aire mític cavall que era tot 4 Grups per a molts anys.\nCom a colofó de la cerimònia de les fletxes tricolor han realitzat el seu vol, segellat de la part superior del programa d'aquest bell dia de celebració


PODER VITAL COACHING - biografia\nEm diuen Joan Traveria, nascut fa 50 anys. Vaig estudiar empresarials a ESADE, i l´últim any vaig entrar al programa d´intercanvis, obtenint un Master of International Management a la American Graduate School of International Management, a Phoenix, Arizona, a més del MBA\nd´ESADE. Després, vaig trobar una feina en una consultoriad´estrategia a Londres, on vaig treballar durant un any i mig.\nQuan ja tenía una oferta per anar a Madrid amb una altra consultoria, vaig patir una crisi existencial, ja que d´alguna manera sabia que aquell no era el camí que havia de seguir, tot i que no era fàcil d´acceptar després de la inversió feta en temps i diners.\nVaig deixar-ho tot i vaig fer una serie de viatges per tot el mon durant un any i mig, i quan vaig tornar, ja tenía clar el què no volia tornar a fer, i que el més important seria dedicar la major part dels meus esforços a conèixer-me millor a mi mateix.\nLa mort repentina del meu pare va fer que durant uns 10 anys combinés la feina en els negocis familiars, amb la pràctica del budisme tibetà,\nl´esgrima japonesa i la francmaçoneria.\nFa deu anys, coincidint amb el naixement del meu nebot, vaig haver de dedicar més temps als negocis familiars i deixar l´esgrima i\nla maçoneria, però vaig iniciar la pràctica de l´alpinisme els diumenges, que juntament amb el budisme són les activitats que practico actualment.\nHa arribat el moment en que internament em sento a punt per poder acompanyar a\nd´altres éssers en els processos de canvi i creixement: ara vull, sé i puc.\nTinc aquella certesa que em proporciona tranquilitat i confiança de que ara comença una nova etapa de la meva vida, on el radi d´acció de la meva influència es pot estendre de forma progressiva i equilibrada per tal de ser d´utilitat a totes aquelles ments que busquen suport per clarificar i gestionar millor les seves vides, mentre gaudim prenent decisions que ens ajudaran a créixer i esdevenir millors versions de nosaltres mateixos.\nDesitjo que puguis gaudir de la vida de forma plena, i de que tant si vols que t´acompanyi com si no, puguis veure incrementada la teva saviesa, força i harmonia amb cada acció que portis a terme.\nSi creus que podem caminar junts una temporada, no dubtis a trucar-me i en parlem.\nPs: Pots trobar més informació sobre mi i les meves activitats al següent blog:


La vida després d'un desnonament: l'Olga\n"Amb els sindicats passes d’estar a un pou, desemparada i sola, a sentir que tens una família"\nL'Olga acompanyada de membres dels sindicats d'habitatge © Carme Rocamora\nEm convida a casa. Un pis temporal ocupat pel Sindicat d’Habitatge de Vallcarca per “parar el cop” després que la desnonessin per impagament el 17 de setembre del 2021 del local on vivia, al carrer Mare de Déu de Gràcia, al Farró. “Hi ha dates que no se t’obliden”, diu l’Olga, tot i que aquest no és l’únic desnonament que ha viscut al llarg de la seva vida. Nascuda a Sant Gervasi, a la Clínica del Pilar, ha viscut a Madrid, València, la Jonquera, Tarragona, Reus, Irlanda, París, Vila Joiosa… i ara a Barcelona, ciutat d’on no vol marxar i on assegura que només vol viure tranquil·la. Aquest és el seu somni.\nL’Olga va aterrar a la capital catalana desplaçada per la crisi del 2008, després de patir el primer desnonament de la seva vida. Fins llavors, s’havia guanyat la vida venent llibres antics, una de les seves passions. Sense pis, i com que estava sortint amb un home de Castelló afincat a Barcelona al barri de Gràcia, va decidir desplaçar-s’hi per provar sort. “Em pensava que aquí hi hauria més feina.” Va acabar venent roba de segona mà, i en aquest temps es va separar de la seva parella i va acabar vivint en un pis a la plaça del Sol on va patir un segon desnonament: “Potser em vaig animar massa i em va sortir tot malament.”\nEl següent pas va ser llogar un local al Farró per viure, després de començar a treballar en una gelateria del Port Olímpic. El desembre del 2019, però, es va quedar sense la feina i amb la liquidació va aguantar fins al febrer, quan ja no va poder pagar el local. I al març, estat d’alarma. Pandèmia. Començava llavors a planar l’amenaça d’un nou desnonament. Però aquest viatge l’Olga no el fa sola, sinó amb el seu fill Jan, que ara té 20 anys i des que era nen, té síndrome d’Asperger i hiperactivitat.\nEs veia dormint al carrer fins que va conèixer a la gent dels sindicats d’habitatge de Vallcarca i Cassoles\nDesnonada del Farró al quart intent\n“Quan em vaig quedar sense feina, vaig pensar que ja trobaria alguna cosa, però ens van confinar.” El dia abans recorda estar fent un curs per optar a una feina, on finalment no la van agafar. A la tele, va sentir que es podia demanar una ajuda per pagar el lloguer, però no si vius en un magatzem… A l’Oficina de l’Habitatge no apareixia en cap llista. “Vaig trucar a un munt de portes i em vaig sentir molt sola. No tinc família a Barcelona. Som jo i el Jan.”\nS’agafava a la pandèmia com a un ferro roent, perquè sabia que el que vindria després seria pitjor, i mentre tots vivíem confinats, no la podien fer fora del local. Finalment, l’octubre del 2020 va viure el primer intent de desnonament en aquest local. Desesperada, reconeix que es veia dormint al carrer fins que va conèixer a la gent dels sindicats d’habitatge de Vallcarca i Cassoles, els mateixos que van aparèixer “com en una pel·lícula” per evitar que es fes efectiu el llançament. El febrer del 2021, ho van tornar a fer. I més endavant, un tercer desnonament es va anul·lar. “Passes d’estar a un pou, desemparada i sola, a sentir que tens una família. És al·lucinant.” I és que per l’Olga, el que més valor té de tot el que ha viscut fins ara, és “l’humanitat” dels sindicats d’habitatge. És una filosofia de “vaig a fer alguna cosa pel meu veí a canvi de res. Això ja no es troba”.\n“Que una gent que fa una tasca social impagable i gratuïta, donant suport a tota aquesta gent que les institucions deixen amb el cul a l’aire, estigui demonitzada i perseguida per gent com l’Albert Batlle em sembla de bojos”. I és que després de les crítiques del regidor del districte contra els sindicats, l’Olga considera que “deu ser una persona molt pobre, perquè la pobresa no es tracta només de diners, sinó d’humanitat”. De fet, l’Olga explica que Serveis Socials són els primers que la van derivar a parlar amb els sindicats d’habitatge per trobar una solució adient al seu cas: “Si es troben limitats de recursos i no poden fer el que els ha portat a estar allà, per què no surten al carrer a manifestar-se?”.\n“Si volen em detenen, però no marxaré d’aquí sense les meves coses”\nEl dia del desnonament\nEl 17 de setembre del 2021, a la quarta, la comitiva judicial i els Mossos es van sortir amb la seva i l’Olga i el Jan van perdre la que havia estat casa seva els últims cinc anys. Aquí pagava —fins que va poder— uns 630 euros al mes. Per un magatzem.\nPer l’Olga va ser “doblement traumàtic” perquè havia presentat un recurs de vulnerabilitat davant l’ONU i confiava que no s’executaria el desnonament. Però quan va veure arribar el director dels Serveis Socials, que es va reunir únicament amb la comitiva judicial, va sentir fàstic: “Que un senyor així estigui al càrrec d’una institució que se suposa que ha de ser humanitària és una vergonya.”\nMossos a la porta del local on vivia l’Olga © Frederic Esteve\nEl cas va ser mediàtic també perquè els Mossos, en un moment donat, van fer fora a tota la premsa que cobria la notícia del desnonament de l’Olga i el Jan. Un cop a dins el pis, ella explica que va “empassar molta merda” que cap periodista va poder constatar. Enmig d’un anar i venir de caixes, amb el Jan “histèric com mai” i sense que cap policia ni membre de la comitiva judicial s’oferís a donar un cop de mà, recrimina que, a crits, li demanessin “entendre la situació” i que per tant no podia estar un segon més allà. “Si volen em detenen, però no marxaré d’aquí sense les meves coses”, recorda que els va dir. Tot això, li ha passat una factura brutal: “M’han baixat les defenses, em cau el cabell… ja no tinc l’energia de quan era una nena.” Amb tot, es queda amb una imatge del desnonament executat: “Seure tots junts (ella, el Jan i la gent dels sindicats) davant la porta d’entrada, va ser increïble.”\nAquell mateix dia, un noi romanès del Sindicat de Vallcarca que ha passat per la mateixa situació, va oferir gratis la seva furgoneta a l’Olga per transportar totes les caixes fins a una casa ocupada al districte, al carrer Escipió. Abans, va voler visitar la pensió que li oferia l’Ajuntament a través dels Serveis Socials. Només havia fet una petició, i era no haver de compartir llit de matrimoni amb el seu fill. El resultat: “Una habitació interior super petita, amb llit de matrimoni, les parets brutes, un armari on hi cabien amb prou feines dues jaquetes, un bany compartit amb quatre habitacions més… i la norma de no poder sortir de l’edifici entre les onze de la nit i les set del matí.” Explica que va tardar a sortir-ne el temps de fer-se una dutxa: “Em vaig dir, Olga, amb les poques forces que et queden, fot el camp d’aquí que com t’agafi una depressió el nen i tu us n’aneu a la merda.”\nLes maletes de l’Olga al local on va ser desnonada al Farró © Frederic Esteve\nAra bé, l’alternativa a la casa ocupada a Escipió passava per viure sense aigua, però l’Olga ho preferia “deu mil vegades” a la pensió. Allà va conviure uns mesos amb “uns nens super macos” del sindicat, però es va adonar que les seves realitats eren molt diferents i va decidir buscar un nou lloc on sobreviure amb el Jan. A dia d’avui l’Olga i el Jan viuen en un edifici ocupat pel Sindicat d’Habitatge de Vallcarca, amb la condició d’estar-s’hi temporalment i deixar pas així a noves víctimes del sistema. “És molt trist no tenir feina i no poder pagar casa teu, però no sé si és més trist anar a treballar i que el 90% del que guanyes s’ho emporti el lloguer del pis. Jo no he vingut a aquest món per ser una esclava. No vull passar per un altre llançament, i no sé com la gent no se suïcida més.”\n“He tingut un euro al compte, i l’endemà no sabria si en tindria dos”\nAra l’Olga torna a tenir feina, però irregular. No en vol donar més detalls, per por al que li pugui passar. Creu que tirarà endavant, però ara mateix ocupar és l’única manera que veu per sobreviure. Des de l’oficina de Serveis Socials a Sant Gervasi sempre li han dit que es busqui un poble petit on anar a viure, però ella insisteix que el seu fill necessita anar a una escola especial. Diu estar en un moment “minimalista” de la seva vida, i que tota la vida que ara té en caixes ja no és tan important. “Ho faig per convicció, perquè costa molt llençar les coses, però hem d’entendre que gairebé tot és superflu, que necessitem menys per viure.” Si pogués triar un somni, respon “tranquil·litat.”\n“He viscut tota una vida a la corda fluixa. Molts cops he tingut un euro al compte, i l’endemà no sabria si en tindria dos. Estic acostumada a viure en situacions límit, però cada vegada ens ho posen més difícil. En les institucions no hi crec. He quedat molt decebuda. Tenim una alcaldessa que coneix això de primera mà, que ha estat aturant desnonaments. Ha arribat a l’alcaldia i s’ha trobat tot això. Si tingués una mica de dignitat, dimitiria”.


Govern digital de Barcelona: obert, àgil i participatiu | IMI\nLa Comissionada de Tecnologia i innovació Digital, Francesca Bria, ha presentat a la Comissió d’Economia i Hisenda la Mesura de Govern per a la Digitalització Oberta: Programari Lliure i Desenvolupament Àgil de Serveis a l’administració, que preveu la migració progressiva dels serveis digitals cap al codi obert.\nAquesta mesura es basa en el Pla Barcelona Ciutat Digital i la nova llei espanyola 39/2015 de Procediment Administratiu Comú de les Administracions Públiques, que estableix que a l’any 2020 els canals digitals han de ser prioritaris a l’hora de proveir els serveis públics. Aquest Pla també pren en consideració les directrius europees actuals, tals com el Pla d’Acció d’Administració electrònica 2016-2020 de la UE i el nou Reglament General de Protecció de Dades europeu (RGPD), al qual s’ha d’adaptar i ha de complir qualsevol administració pública a partir de març de 2018.\nLa Mesura de Govern recull el Pla de Transformació Digital que contempla la prestació de serveis digitals àgils, oberts i ètics als ciutadans, a través d’una vintena de projectes emblemàtics, com el nou portal d’atenció ciutadana, els nous serveis municipals al mòbil, el portal de participació ciutadana i democràcia digital decidim.barcelona, l’agenda d’actes i equipaments municipals o el nou servei d’incidències i reclamacions a la via pública.\nL’objectiu principal del Pla és transformar l’Ajuntament de Barcelona en una administració líder alhora de prioritzar els canals digitals per proveir serveis als ciutadans, capaç de desenvolupar de forma àgil dels serveis digitals centrats en les necessitats reals de la ciutadania, fent ús del programari lliure i d’estàndards oberts per garantir la sobirania tecnològica del municipi, augmentant l’eficiència i l’estalvi i reduint costos.\nEn aquest sentit, l‘Ajuntament de Barcelona assumeix el compromís que el 70% de la inversió municipal en desenvolupament del nou software, en el que queda de mandat, es farà amb codi obert, fet que permetrà afavorir l’elecció de petits i mitjans proveïdors i eliminar costos en llicències d’ús dels grans proveïdors tecnològics.\nEl Pla també preveu posar a disposició dels ciutadans dades de l’Administració Pública per a que puguin reutilitzar-les i obtenir més valor. L’obertura de dades de la ciutat anirà acompanyada de la garantia dels drets fonamentals de la ciutadania pel que fa al seu dret a la privacitat i confidencialitat de dades i compliment de la nova normativa europea de protecció de dades.\nEl Pla de Transformació Digital de l’Ajuntament de Barcelona estar dotat d’un pressupost de 72.000.000€ i 31.750.000€ que es destinen als projectes emblemàtics que es desenvoluparan dins del Programa per a la Digitalització Oberta: Programari Lliure i Desenvolupament Àgil de Serveis a l’Administració Pública. Aquests projectes es desenvoluparan amb metodologies àgils, incorporaran programari lliure i de codi obert o incorporaran noves pràctiques en l’ús de les dades.\nPodeu trobar més informació detallada de la mesura de Govern a través de 6 Guies que defineixen els estàndards Municipals que s’han d’implementar, especialment en matèria de sobirania tecnològica i de contractació publica de tecnologia, aquí.


Mas La Sala | Folgueroles.com\nLocalització: 41º56'18.09"N 002º19'09.45"E · Alt.551m\nÉs una de les primeres i més importants cases del poble, les primeres notícies escrites de la qual daten de 1227.\nConstitueix un conjunt format per la casa pairal d'aspecte senyorial, la masoveria adossada a la part oriental, i una pallissa també adossada a llevant d'aquesta última. Aquest conjunt, tot orientat a migdia, fa xamfrà entre la Rambla i la plaça de Verdaguer, amb un ampli espai d'hortes que s'allarga pel carrer de la Font de la Sala fins al torrent.\nFoto: 1916 - font: 'Arxiu Fotogràfic Centre Excursionista de Catalunya'\nLa casa principal és un ampli edifici de planta rectangular, de tres pisos, cobert a quatre vents, i unit per la part de llevant amb la masoveria. La lliça i el jardí, per la part de la plaça, es clouen amb un mur, construït acabada la guerra, amb un bonic portal barroc que conté l'escut d'armes i unes esferes de pedra com les de l'església.\nLa façana principal presenta dos portals rectangulars a la planta, un dels quals se sobreposa a un altre de més antic, d¡arc rebaixat. Al primer pis, o planta noble, les obertures són rectangulars, amb marc de pedra picada i amb balconades. A la part de ponent, es distribueixen diverses finestres i una galeria inscrita dins un arc de mig punt a nivell del primer pis. Al mur nord, per la Rambla, i al nivell de la planta, hi ha petites obertures amb reixes de ferro forjat amb arcades a l'interior. A les golfes s'obre una galeria porzada que va de costat a costat de la façana principal.\nLa fesomia actual és obra del segle XVIII, quan es va produir un gran nombre de renovacions a les masies del terme, per bé que tant l'edifici principal com la masoveria daten d'època anterior, com ho demostren la documentació de l'arxiu que existeix des del segle XIII.\n⇐ Mas La Roca\nMas Palou ⇒\nA 2.73 Km NORD\nA 0.74 Km NORD\nA 1.68 Km NORD-OEST\nA 0.05 Km NORD\nA 2.16 Km OEST\nA 0.31 Km NORD-EST


Radiacions: Barcelona, 31 de març de 1939\nBarcelona, 31 de març de 1939\nDies estranys d’aquesta “primavera mortal”, com la de Lajos Zilahy. Diu alguna ràdio estrangera (que escolto ben fluixet, pels pares) que es concedirà una àmplia amnistia i que hi ha mig milió de presoners i exiliats. A veure si podran tornar les dues germanes i el germà del meu pare, que no sabem on són, i si podrà sortir de la presó l’altre perseguit, l’Ignasi. El cosí germà, en Fidel, escriu des d’un “Batallón de trabajadores”. És mecànic i potser es podrà col·locar. A veure si la pau porta feina per a tots, que n’hi ha molta falta, encara que la ràdio no en parli. De diari no en comprem cap. Pel nostre mateix barri, entre Gràcia i Sant Gervasi, la gent va encongida i gairebé afamada. Hi ha famílies que van a fer cua a “Auxilio Social” perquè no poden quedar-se el menjar que els toca de racionament i se’l venen. L’emblema d’aquest “auxili” ens empaita pel carrer, portat per unes noies falangistes que fan més por que goig. A la barberia del Sr. Valls on he anat des de petit els porten unes frases cada quinze dies que han de posar de manera que les vegin els clients. N’hi havia una que m’ha quedat, perquè deia el següent: “Si el yugo pesa las flechas aligeran”. Però és clar, a nosaltres ens toca la primera part i a ells, l’altra. Al Sr. Valls, que de petit m’havia portat al camp de les Corts algun diumenge, durant la revolució se li van quedar la barberia, però ell s’hi va quedar a treballar-hi a sou, amb part de l’equipament. Llavors hi havia un cartell, també en castellà, que recordo que deia “Romped las cadenas!” i el dibuix presentava un home, potser un barber, fent-ho. El Sr. Valls em comentava els fets amb veu baixa, si hi havia algú a la botiga. Ara fa igual.\nEtiquetes de comentaris: 31 de març de 1939, 75 anys del final de la guerra, Dietari de la guerra i l'exili, Joan Triadú


Escolis Albats: ataraxia i humor. dins el que es pugui. – El Republicà\nEscrit el març 20, 2020 març 20, 2020 per Redacció\nEscolis Albats: ataraxia i humor. dins el que es pugui.\nEl món tremola. A la contaminació ambiental, l’augment de la temperatura, el creixement de la població humana, el consum creixent de recursos, la crisis econòmica….si ha afegit el coronavirus\nEl problema del coronavirus es greu. Cal sumar-hi les picabaralles polítiques que deurien avergonyir a alguns personatges. Algú ha dit que de tant en tant una guerra mundial va be per certa economia global. Una guerra nuclear podria acabar amb tot però una guerra bacteriològica (amb futura vacuna) seria suficient per arruïnar la economia mundial i després poder-la reconstruir. Es parla de la opinió de Bill Gates i Nino Becerra i es pregunta si la pandèmia es una casualitat o no. Els Drs. Oriol Mitjà, Fernando Simon, Antoni Trilla…intenten informar sense crear el pànic. No tinc ni la mes petita idea sobre l’origen ni el futur de la pandèmia, i busco refugi en la ataràxia i el bon humor. Es l’objectiu d’aquest Escoli.\nEn la medicina veterinària queda clar que davant de una epizoòtia (malaltia contagiosa que afecta a gran nombre d’animals en un extens territori i es transmet amb gran rapidesa) i no te tractament farmacològic hi ha dos solucions: la vacunació (si existeix vacuna) i l’aïllament del focus o be aplicar el stamping-out (sacrifici dels afectats fins erradicar-la). Naturalment en els animals racionals si no hi ha vacuna ni tractament sols es pot implantar l’aïllament per reduir el nombre de possibles contagis i deixar que la natura decideixi aplicant sols tractaments pal·liatius.\nA la Xina han aplicat l’aïllament total sembla que amb èxit. A Catalunya, nació mes petita, han aïllat el principal focus (Igualada) i han proposat el tancament de la nació per evitar contagis forans, pero no s’ha aconseguit per causes alienes. Una associació política assegura que la proposta demostra que el President de la Generalitat es un canalla i un traïdor. El govern hispànic ha deixat obert el principal focus de contagi de la península (Madrid) deixant lliure els desplaçament a les colònies mediterrànies com si de unes vacances es tractes, ajudant a la difusió vírica. Ara toca recentralització i “mando único”. Sempre solucions jacobines. Deu vulgui que funcioni.\nPero l’aïllament es necessari. Es una bona ocasió per pensar i descansar. Els ciutadans sols podem complir amb les normes i pregar als polítics que de una punyetera vegada en la seva vida no polititzin el problema. Les mesures contra la malaltia son responsabilitat dels sanitaris i no cal barrejar-hi decisions alienes. Però un humà digitalitzat no ho te fàcil d’entendre: Viquipedia pot ajudar. I defineix:\n“L’ataràxia es la disposició de l’anima gracies a la qual assolim l’equilibri emocional….. Es per tant tranquil·litat, serenitat i impertorbabilitat. L’humor es la manera de presentar, enjudiciar o comentar la realitat, ressaltant el costat còmic, rialler o ridícul.”.\nEls humans practiquem la ataràxia i l’humor?. Sincerament crec que no. Em perdut l’oremus i axis ens va. Ja ni divaguem. I ens preguntem com sobreviurem a dos o mes setmanes d’aïllament.\nLa recepta es la ataràxia i bon humor, encara que sigui mes aviat amarg i fins allà on es pugui. Estar tancat a casa no es tan greu com sembla, però, potser pot fer pensar a algú que estar una pila d’anys empresonat deu ser molt mes dur i que, si es necessari, caldria equilibrar el delicte i la condemna. I perdoneu l’exabrupte.\nAixò si: cal fer cas a la ordre d’aïllament i molta ataràxia. En cas contrari pot aparèixer l’avorriment, la angoixa, la depressió, la neurosis, la histèria, les discussions familiars, els divorcis….. Cal tranquil·litat, ataràxia, i pensar que l’any passat, dins una epidèmia normal de grip normal sols varen morir uns 6000 ciutadans i que encara estem lluny d’aquesta xifra, que arriba al voltant de 600 en el moment de redactar l’Escoli.\nL’estat d’aïllament exigeix tenir la ment ocupada. Llegir (llibres, periòdics, revistes, webs de internet), fer-se televident o/i radiooïdor, telefonar (fixe o mòbil es igual), enviar e-mails, enviar/rebre/reenviar WhatsApp’s, eliminar fake-news, treure a passejar al gos (si en tens, no val utilitzar el del veí), escriure Escolis Albats….. També va be la til·la i el Tranquimazin (amb recepta medica).\nEl problema es greu. No ens posem massa nerviosos. Els polítics que per favor callin i actuïn. Menys arenga patriotera. No es bo barrejar la lluita contra el coronavirus i la poca aptitud política. Cal ajudar, actuar i reduir paraules buides i reiterades que comencen a fer-se freqüents i tant o mes pesades que l’aïllament.\n← Ciutadans, oportunisme malbò\nEns cal canviar de destinació →