Criopreservació d´esperma - IMF\nInicio / Tractaments / Criopreservació d´esperma\nConsisteix en la congelació del semen en nitrogen líquid, on es conserva a -196º, mantenint la seva capacitat fertilitzant durant anys. Per això, aquesta possibilitat ha d’oferir-se a tot home que vagi a ser sotmès a tractaments quirúrgics, metges o radioterapéutics que puguin afectar a la producció d’espermatozoides.\nL’actual llei de Reproducció Assistida vigent al nostre país estableix el marc jurídic dins del com es realitza aquesta tècnica. És el pacient l’únic que pot decidir sobre la destinació del semen congelat.\n¿Preservació de la fertilitat en pacients amb càncer?\nEls avanços terapèutics en oncologia han millorat considerablement les taxes de supervivència. Més del 5 % de les malalties canceroses afecten a pacients menors de 35 anys d’edat i, encara que el tractament moltes vegades aconsegueix la curació, sovint deixa com a seqüela la pèrdua de la fertilitat per la toxicitat dels fàrmacs emprats.\nEls espermatozoides desapareixeran als 2-3 mesos de l’inici de la quimioteràpia en la majoria dels homes. Encara que, depenent dels fàrmacs i les dosis utilitzades, durada del tractament i sensibilitat individual del pacient, pot recuperar-se, l’habitual és que la seqüela sigui permanent.\nEn alguns casos es reinicia la producció d’espermatozoides, però aquests poden patir alteracions com a conseqüència dels tractaments. Per això, tot i la recuperació de la formació d’espermatozoides, és recomanable la congelació de semen abans d’iniciar la quimioteràpia.


Mansol-SBC.com | Qui Som |\nSom un equip de professionals multidisciplinar (Economistes, Advocats i Enginyers) amb més de 15 anys d´experiència en Gestió i Administració d´Empreses al seu servei.\nEl nostre Know-How local ens permet oferir solucions empresarials amb garanties d´èxit i de ràpid retorn. Gràcies a la gran experiència i metodologia de treball, els resultats son evidents en un curt termini de temps, motivant i elevant la qualitat en la gestió de la seva empresa i el seu entorn.\nLa nostra independència garanteix imparcialitat, objectivitat i visió externa, factors essencials en la nostra tasca.\nServei d´Alt nivell i Qualitat: Disposarà d´un equip altament qualificat i expert en la matèria, Economistes Col·legiats, Advocats de Prestigi, Enginyers, professors Universitaris.\nEns comprometem en la comprensió i solució del problema, sempre respectant l´idiosincràsia de l´empresa, en el treball en equip i en crear un ambient sinèrgic i ressolutiu.\nGarantia de confidencialitat. Tots els nostres serveis son totalment confidencials garantits sota contracte. Estigui tranquil, Mansol SBC no facilita cap mena d´informació dels seus clients a tercers.\nLa nostra experiència en RRHH i en Gestió de Persones, garanteix una alta adaptabilitat a la cultura i clima laboral, un tracte professional i agradable, de treball en equip i integrador.\nTenim molt clar que l´empresari no necessita aduladors, necessita solucions i resultats. Nosaltres el podem ajudar. Sigui quin sigui el problema empresarial, els nostres professionals proposaran la millor solució entrant directament en les qüestions claus del problema, diagnosticant, marcant objectius i resultats.


Prades, Vila Florida | PRADES online\nPrades, Vila Florida\nPublicat el 25 Abril 2016 per Txus\nPrades s’ha adherit al projecte “Viles florides” que promou la Confederació d’’Horticultura Ornamental de Catalunya que promou la transformació de racons, pobles i ciutats de Catalunya a través de la flor i la planta ornamental. Aquí podeu veure la fitxa de Prades com a Vila Florida.\nLa premsa també se n’ha fet ressò:\nPrades obté la distinció de Vila Florida\nPrades s’incorpora al projecte Viles Florides que promou la Confederació d’Horticultura Ornamental de Catalunya (CHOC) i que distingeix els municipis que treballen per la transformació dels seus espais públics a través de l’enjardinament i la millora dels espais verds. Per l’Ajuntament del municipi, “l’adhesió a Viles Florides és conseqüència de l’esforç per cuidar cada detall en les jardineres, els jardins i les zones verdes de la vila”. Cal recordar que, des de fa 43 anys, Prades organitza la Festa de la Farigola per donar inici a la primavera. Des d’un bon principi, l’objectiu de la festa era donar a conèixer la vila mitjançant la farigola, la planta més emblemàtica del poble.\nViles Florides vol reconèixer la riquesa natural i paisatgística del país mitjançant el reconeixement públic de tots aquells projectes d’enjardinament, ornamentació floral i cultura del verd urbà que, tant en l’àmbit públic com privat, esdevinguin un exemple a seguir. El projecte valora la protecció dels espais verds, la millora de la qualitat de vida, la conscienciació social vers polítiques sostenibles o el desenvolupament d’economies locals a través de l’atractiu dels parcs i jardins. És obert a tothom i poden participar-hi els municipis així com qualsevol col·lectiu, empresa o particular amb sensibilitat vers la natura i la cura dels espais verds.\nEl principal reconeixement de Viles Florides és en l’àmbit de l’administració pública local. A Catalunya, actualment hi ha 78 municipis distingits com a vila florida en reconeixement a la seva tasca per a la millora de l’espai urbà. Les Viles Florides són aquells pobles i ciutats que destaquen per l’actuació real, conscient i de llarga durada en matèria d’enjardinament i millora de la qualitat de vida dels seus habitants. De forma anual s’entreguen les Flors d’Honor, el distintiu que certifica aquests municipis com a viles florides.\nLlegit a Reus Digital.\nPrades obté la distinció “Vila Florida” per la seva riquesa natural i paisatgística\nPrades s’ha incorporat al projecte “Viles Florides” que promou la Confederació d’Horticultura Ornamental de Catalunya (CHOC) i que distingeix els municipis que treballen per la transformació dels seus espais públics a través de l’enjardinament i la millora dels espais verds. D’aquesta manera, la Vila Vermella es converteix en el segon municipi del Baix Camp després de Reus, que forma part del projecte des del 2015.\nDes de l’Ajuntament de Prades consideren que “l’adhesió a Viles Florides és una conseqüència directa de l’esforç per cuidar cada detall en les jardineres, els jardins i les zones verdes de la localitat”. Cal recordar que, des de fa 43 anys, el municipi organitza la Festa de la Farigola, una festa per donar inici a la primavera.\nLes Viles Florides són aquells pobles i ciutats que destaquen per l’actuació real, conscient i de llarga durada en matèria d’enjardinament i millora de la qualitat de vida dels seus habitants. Amb aquesta darrera incorporació al moviment, Viles Florides suma 82 municipis arreu de Catalunya, així com més de 200 llars i espais públics al llarg del territori.\nLlegit al Diari de Tarragona.\nFont: Viles Florides, Reus Digital i Diari de Tarragona


A més de La Fageda, són diverses les empreses a Catalunya que elaboren els seus productes o serveis amb persones empleades amb discapacitat.\nUna d'elles és la Cooperativa L'Olivera, productora de vi i d'oli, que integra persones amb trastorns psíquics i capacitats diferents. El seu vicepresident, Pau Moragas, assegura que L'Olivera ofereix l'oportunitat d'acollir aquelles persones que no han tingut suport familiar i de crear una comunitat de treball i vida.\nDes de la collita del raïm fins a l'emmagatzematge de les ampolles, tots els membres de la cooperativa tenen un paper. Madior Gueye, monitor i encarregat del magatzem, assegura que el repte a assolir és que les limitacions de cadascun dels empleats no percebin en la feina. Sense tenir en compte que L’Olivera dóna feina a persones amb discapacitat, Moragas reconeix que el primer amb el que es queda el client és amb si el producte és bo o no: “La qualitat del producte és la porta per descobrir els altres valors.” El seu vi és de qualitat, ha estat premiat i s’exporta a diversos països.\nUn altre projecte que afavoreix la incorporació laboral a gent en risc d'exclusió és el de ‘Fundació Formació i Treball’. Va néixer el 1992 per ensenyar oficis en diversos programes a persones que necessiten una oportunitat per trobar feina. Un cop acabada la formació, gairebé la meitat dels alumnes la troba el primer any. L'èxit de la iniciativa, assegura Albert Alberich, director d'aquesta fundació, radica en intentar replicar fidelment la realitat d’allò que es trobaran les persones en una empresa real: "Aquest és un dels grans motius pels quals les organitzacions que volen contractar personal acudeixen a nosaltres."\nEn cas de no arribar oportunitats de feina, les busquen a través d'uns prospectors que troben més vacants per inserir els seus alumnes. En aquest sentit, han aprofitat l'expansió els darrers anys del sector de l'hostaleria per trobar feina a 811 persones formades en llocs com la cafeteria del Campus Diagonal-Besòs de la Universitat Politècnica de Catalunya o el servei de càtering del festival de música Primavera Sound.\nDes del sector de la distribució s'està fent també un esforç per donar formacions que procurin oportunitats laborals a gent en risc d'exclusió. "L'evolució del mercat alimentari demanda persones," afirma Josep Tejedo, director de Mercabarna. "Des de Mercabarna intentem formar els alumnes de manera adequada per tal que no tinguin cap problema en la seva incorporació al lloc de treball." Els resultats del programa són molt positius: els últims dos anys, el 66% dels alumnes de formació ocupacional a Mercabarna ha trobat feina.\nAquestes iniciatives mencionades no són les úniques que advoquen per la integració de persones amb discapacitat o en risc d’exclusió. Des de la xarxa de salut mental a Catalunya també es procura. "Sigui quin sigui el trastorn mental, les persones tenen el dret i la capacitat per tenir una vida laboral i personal de qualitat," declara Claudi Camps, director de la Xarxa de Salut Mental i Addiccions de Girona. A la província, el Parc Hospitalari de Salut Mental Martí i Julià és avui dia una referència pel que fa al tractament dels trastorns mentals. De fet, els jardins del propi parc són cuidats per treballadors de la Fundació Drissa, que dóna feina a més de 80 persones que els pateixen.\nTots aquests projectes d’èxit ens recorden la necessitat i la conveniència de tenir una societat més inclusiva, també en l’àmbit laboral. Però conèixer dades com, per exemple, que avui dia l’atur de les persones amb trastorns mentals arriba al 60% ens indica que encara hi ha molta feina a fer.\nAccés al capítol 'Les altres fagedes' del programa Valor Afegit de TV3: http://www.ccma.cat/tv3/alacarta/valor-afegit/les-altres-fagedes/video/5776598/


El grup de Junts a la Diputació de Tarragona presenta el Pla Especial Covid-19 als grups municipals\nEls diputats i diputades de Junts han detallat els ajuts que la institució posarà a disposició dels ajuntaments, entitats socials i del sector turístic\nActualitzada 06/06/2020 a les 18:27\nAquest dissabte al matí han tingut lloc una sèrie de reunions telemàtiques que han aplegat més de 70 càrrecs electes, entre alcaldes, alcaldesses i caps de llista de Junts per Catalunya de la demarcació. A les trobades comarcals s’han detallat les mesures que preveu el Pla Especial Covid-19.\nEl vicepresident de la Diputació, Quim Nin; el president del Grup Junts, Joan Josep Garcia; i la vicepresidenta de la Diputació, Meritxell Roigé, han detallat les línies mestres dels ajuts que es posaran a disposició dels municipis i del sector turístic.\nLa modificació del pressupost, que es va aprovar al ple de la Diputació ahir divendres, preveu 10,4 milions d’euros per fer front a l’emergència social i econòmica. D’aquests recursos, més de 8 milions d’euros es destinaran als ajuntaments per contribuir a finançar despeses relacionades amb la Covid-19 i amb la reactivació econòmica.\nLes principals mesures recollides al pla són la posada en marxa de línies d’ajut en concepte de Salut Pública, ajuts per les activitats educatives, culturals i esportives, així com la posada en marxa d’una sèrie de plans d’ocupació. A més, els ajuntaments podran accedir a ajuts per realitzar accions de promoció turística i de productes de proximitat.\nA més, la Diputació, a través del Servei d’Atenció al Ciutadà (SAC), injectarà un milió d’euros al Tercer Sector. El diputat responsable d’aquesta àrea, Joan Josep Garcia, ha destacat l’esforç que s’ha fet per poder lliurar recursos a entitats com el Banc d’Aliments, Càritas, Creu Roja, entre altres.\nEl vicepresident Quim Nin, responsable de l’àrea d’hisenda de la Diputació, ha exposat els imports de la modificació de pressupost i ha apuntat els criteris que se seguiran en les assignacions que es preveuen en algunes de les noves línies d’ajuts que s’activaran properament.\nMeritxell Roigé, presidenta del Patronat de Turisme, ha presentat la campanya de promoció de la Costa Daurada i les Terres de l’Ebre. També ha detallat les línies d’ajut adreçades al sector del turisme i l’hostaleria. I ha destacat els increments importants de partides pressupostàries que permetran incrementar actuacions de promoció dels municipis.\nPer la seva banda, la diputada responsable del Pla d’Acció Municipal (PAM), Marta Blanch, ha repassat els detalls d’aquest important ajut, que els ajuntaments tenen per fer inversions i finançar despeses. Ha recordat que el termini per sol·licitar-lo finalitza el 30 de juny. Els diputats Marc Ayala, Carles Pellicer, Pere Granados i Pere Segura també han participat a les reunions comarcals i han exposat diferents actuacions que s’estan tirant endavant des de les seves àrees de responsabilitats.\nEls caps de llista, alcaldes i alcaldesses del Camp de Tarragona, les Terres de l’Ebre i el Baix Penedès que han participat a les reunions, han agraït la informació rebuda i el fet de poder participar i resoldre els dubtes.\nComenta el contingut : El grup de Junts a la Diputació de Tarragona presenta el Pla Especial Covid-19 als grups municipals


Un grup de 19 persones amb discapacitat protagonitzen una campanya en defensa dels ODS - Diari de la Discapacitat\nUn grup de 19 persones amb discapacitat protagonitzen una campanya en defensa dels ODS\nLa igualtat de gènere és un dels ODS que defensa la campanya // Foto: Fundació Adecco\nLa Fundació Adecco junt amb el suport de 30 empreses compromeses amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS), han presentat la campanya #YoTambién protagonitzada per 19 persones amb discapacitat, amb l’objectiu de fer front a la visió sobreprotectora que existeix vers aquest col·lectiu i canviar el rol que habitualment se’ls atribueix com a “beneficiaris” de l’acció social.\nTot i que els drets de les persones amb discapacitat han avançat en els darrers anys, encara se’ls segueix veient com un “col·lectiu al que s’ha d’ajudar” i no com a ciutadans actius que poden aportar valor a la societat. En aquest sentit, el director general de la Fundació Adecco, Francisco Mesonero, ha assegurat que “la normalització és fonamental per aconseguir la plena inclusió”.\nPer aquest motiu, els 19 protagonistes de la campanya s’han convertit en activistes per defensar els drets fonamentals i els reptes globals als que s’enfronta la nostra societat, sota el lema “#YoTambién apoyo los ODS”.\n“Volem que se’ns vegi com a ciutadans actius que defensem i perseguim el mateixque qualsevol persona; que tenim cura i protegim el nostre Planeta, que perseguim la igualtat d’oportunitats, que fem davant de les injustícies, … i tot això, més enllà de la nostra discapacitat. Volem que no només se’ns vegi com a beneficiaris de l’acció social, també volem que se’ns vegi com a persones que contribueixen al progrés i al bé comú “, comenta Elena B. Polanco, protagonista de la campanya.\nLa campanya a les xarxes socials va acompanyada de la creació d’un calendari que recull la defensa dels 17 Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS), del que s’han distribuït 11.000 unitats en les empreses col·laboradores per traslladar un doble missatge. Per un costat conscienciar i donar a conèixer els ODS i posar en valor la importància de treballar junts per assegurar el compliment de l’agenda 2030 de l’ONU. I per l’altre, trencar amb el paradigma i visió tradicional de les persones amb discapacitat com a grup social beneficiari de l’acció social de les empreses.\n“Encara hi ha molt camí per recórrer perquè les persones amb discapacitats’enfrontin en igualtat de condicions a l’educació, formació, ocupació, oci etc; i per això, hem de seguir treballant amb els Objectius de Desenvolupament Sostenible des de la seva dimensió social. No obstant això, a través d’aquesta campanya, volem posar en valor la seva participació activa en la societat com qualsevol altre ciutadà per aconseguir la normalització com a via fonamental cap a la plena inclusió”, afirma Mesonero.\nA Espanya, és la Xarxa Espanyola de Pacte Mundial qui té el mandat de l’ONU per apropar l’Agenda 2030 al sector privat. Per això, Cristina Sánchez, subdirectora d’aquesta entitat, destaca que “l’Agenda 2030 és el full de ruta global que desgrana els objectius de la comunitat internacional i afavoreix un desenvolupament sostenible i igualitari col·locant al planeta i als les persones en el centre. Per a la seva consecució necessitem treballar tots en aliança: governs, sector privat i societat civil sota la premissa de no deixar ningú enrere. Això inclou, per descomptat, a les persones amb discapacitat que també tenen a les seves mans l’oportunitat de ser agents de canvi com a ciutadans, treballadors o consumidors “.


Matrícula per a persones en llista d'espera: del 12 al 16 de setembre - Universitat Popular\nMatrícula per a persones en llista d’espera: del 12 al 16 de setembre\ndilluns, 10 de setembre del 2018\tActualitat\nUna vegada finalitzat el periode de matrícula per a les persones amb plaça assignada per sorteig, el dia 12 de setembre s’enceta el periode de matrícula per a aquelles persones que s’inscrigueren al mes de juny i quedaren en llista d’espera.\nLa matrícula serà per rigorós ordre de llista segons el resultat del sorteig de juny i les persones que tinguen plaça disponible rebran un avís per sms i per mail.\nA partir del dia 12 de setembre, les persones en llista d’espera amb plaça disponible podran matricular-se introduint el seu número de dni en la plataforma online de matrícula. El sistema, en introduir el número els indicarà en quina situació es troba la seua sol·licitud.\nSi la plaça que va sol·licitar no està disponible, també li ho indicarà.\nSi no va realitzar preinscripció al juny, pot consultar en els nostres centres les places disponibles a partir del 19 de setembre i, en cas de quedar-ne alguna, si no hi ha llista d’espera, podrà matricular-se o inscriure’s en llista d’espera.\nConsultar la Programació anual per centres i per activitats: https://universitatpopular.com/actividades-anuales/\nLes activitats anuals tenen una durada de curs escolar, de setembre a juny, en sessions de dos dies a la setmana, dilluns i dimecres o dimarts i dijous.\nLa programació d’activitats anuals per al curs 2018/19 és de 41 cursos o tallers.\nEls preus són de 25 € o 55 € depenent del tipus d’activitat. Un sol pagament anual. Les considerades de caràcter bàsic tenen un preu públic de 25€.\n← El període de matrícula començarà el 5 de setembre\nLa Universitat Popular inicia el curs 2018/19 després d’un procés de matrícula sense cues als centres →


La UE Valls, el millor campió d'hivern - FutbolCatalunya\nPublicat per: redaccio 14 de gener de 2019\nUE Valls, 9 triomfs en el seu fortí / FOTO: EL TRAVESSER\nL'Escala (42), Mataró i Turó Peira (41), Sant Just At. (36), Berga (36), Artesa Segre (37) i Valls (46) s'han proclamat campions d'hivern en els sis grups de Segona Territorial. De fet, el millor ha estat el conjunt de l'Alt Camp amb 9 triomfs en el seu fortí de 9 partits disputats; només sap guanyar o guanyar a casa seva. Gran ratxa a la qual cal afegir el fet d'haver encaixat només 8 gols en els 17 partits disputats.\nCom a màxim realitzador figura l'Artesa de Segre (46) encara que els ilerdencs han sumat ja 4 KO per només 1 els de Tarragona i els de Berga. La diferència més gran (5 punts) l'obtenen els primers classificats en el Grup VI i I mentre que destaca la tremenda igualtat en el II amb Mataró i Turó Peira de la mà. Una curiositat més: només sap guanyar o perdre (14 triomfs per 3 empats) L'Escala de Sergi Luis Cruz.\nUn pols de golejadors\nLa tremenda rivalitat que es manté en els sis grups d'aquesta Segona Catalana es pot comprovar també en el capítol de golejadors. Fins a 4 futbolistes apareixen com a màxims realitzadors la xifra dels quals es concentra en 18 punts; són Joel Marigot (Valls), Ivan Cendros (Alcanar), Jordi López (Turó Peira) i Sanku Sabbie (Guíxols).


Recepta de pastís de mató i iogurt\nPastís espectacular de mató La Selvatana i iogurt\nAvui us suggerim aquest pastís tan bo que segur que triomfarà en qualsevol aniversari!\n500 grams de mató La Selvatana\nPrimer preparem la base del pastís. Per fer-ho, triturem les galetes Maria (amb trituradora o amb morter) i ho barregem amb la mantega fosa. Aboquem la pasta de galetes i mantega en el motlle que tingueu i amb una cullera aplanem la pasta. Ho reservem dintre de la nevera.\nAra anem a per la massa del pastís. En un bol amb aigua freda, hidratem les làmines de gelatina durant 5 minuts (o seguint les instruccions del fabricant). En un altre bol, es barreja el mató de La Selvatana, els iogurts, el suc de llimona i el sucre i amb l’ajuda del túrmix o una cullera de fusta ho mesclem tot fins que quedi tot homogeni.\nRetirem les làmines del bol i les posem al microones durant 15 segons fins que quedi dissolta del tot. Afegim la gelatina al bol on tenim la massa principal i ho barregem amb força perquè tot estigui ben distribuït.\nAboquem tota la barreja a sobre del motlle on tenim la base de galeta (ja solidificada) i ho tornem a guardar-ho a la nevera. Esperem unes hores (fins que la massa es torni consistent) i posem com a guarnició el que vulguem maduixes, poma, mel, melmelada de qualsevol tipus, nous… i a gaudir!\nRecepta gentilesa del blog Cuina per a Llaminers i La Selvatana.


D’acord amb el Soho (Codi de Comerç), al Japó existeixen diversos tipus de figures sota les quals es realitzen operacions mercantils:\nShonin (comerciants). Persones físiques o jurídiques que realitzen actes de caràcter comercial sota el seu propi nom.\nGomei Kaisha (societat personal en nom col·lectiu). La responsabilitat dels socis és il·limitada.\nGoshi Kaisha (Societat comanditària). La responsabilitat dels socis és il·limitada.\nYugen Kaisha (LLP). No és una corporació, sinó una societat de responsabilitat limitada adient per empreses de petites proporcions. Els impostos s’apliquen sobre el benefici assignat als accionistes.\nGodo Kaisha (LLC). És una corporació. En concret, es tracta d’una companyia de responsabilitat limitada. Els costos d’establiment són baixos. és una opció adient per a nou emprenedors. Com que té naturalesa de corporació, l’impost de societats es calcula d’acord amb els ingressos imposables de la corporació.\nKabushi Kaisha (KK). És una corporació. En concret, es tracta d’una societat anònima de responsabilitat limitada.\nLa companyia o qualsevol altra societat que s'estableixi legalment al Japó s'ha de registrar a l'Oficina d'Afers Jurídics (Legal Affairs Bureau). Aproximadament una setmana després del registre de la societat, es pot obtenir un certificat de registre. Aquest certificat, anomenat "Tokibo Tohon" o simplement "Tohon" en japonès, és un document essencial per a qualssevol operacions que la empresa realitzi al Japó.\nA més del certificat de registre de l'empresa, també es rebrà un certificat de registre del segell (Inkan) de la companyia sota el nom del director o representant legal que s'hagi nomenat (inkanshomeisho).\nDes d'aquest enllaç es pot accedir a la llita de les oficines del Legal Affairs Bureau a Tokio i a altres províncies del Japó.


Sa Festa | Martin Faixó\nUN ESPAI INCOMPARABLE AL BELL MIG DEL CAP DE CREUS\nCom moltes històries, la de Sa Perafita també comença amb la passió i l'entussiasme d'una familia que a l'any 2000 va decidir recuperar la vinya al Cap de Creus i, més tard, restaurar la masia del s.XIV.\nEl vi, l'enoturisme i la masia com a espai per a la celebració d'esdeveniments, situat en un marc incomparable al bell mig de la natura, esdevenen la il.lusió de tota la familia que prové de la restauració, regentant també 3 restaurants a Cadaqués.\nL'experiència en la gastronomia i l'amor als productes autòctons, de la terra i del mar fan que sumats a la màgia de l'espai obtinguem resultats emocionants, deliciosos i inoblidables.\nA casa nostra s’hi poden celebrar casaments i altres aconteixements familiars, esdeveniments d’empresa i viure-hi meravelloses experiències.\nL’exclusivitat de Sa Perafita i el nostre equip treballa per aconseguir el vostre propòsit.\nCasaments i celebracions particulars\nLa posada en escena d'un casament o qualsevol celebració familiar important ha de tenir tots els detalls per que el facin inoblidable. A Sa Perafita ho fem realitat amb un entorn màgic, un equip humà dedicat i implicat i amor per la gastronomia.\nSa Perafita és una localització singular que t'ofereix la possibilitat de realitzar-hi esdeveniments d'empresa, llançament de producte, activitats de teambuilding, reunions i viatges d'incentius.\nDes d'un concert sota les estrelles, un sopar amb espectacle dins el celler, un cap de setmana amb visita i tast de vins, una estada a la masia entre vinyes i vi...s'obren un munt de possibilitats per viure bones experiències on s'hi respira Cap de Creus.\n100% recomanable. El millor lloc que podríem haver escollit per celebrar el nostre casament. És un lloc idíl·lic, bonic, ben conservat. El tracte rebut per la família Martín-Faixó, excel·lent, atents i sempre disposats a ajudar.\nSi em tornés a casar, sense cap mena de dubte aquest seria el lloc escollit de nou.\nRhode i Sergi, es van casar 16/09/2017\nUn espai de somni on el mar i la muntanya combinen en perfecta harmonia.\nEl Celler dona la opció de poder realitzar la cerimònia i el banquet a l’interior (al saló) i a l’exterior (en els jardins). A més, disposen d’habitacions per allotjar als convidats.\nTot això acompanyat d’un servei d’alta qualitat, professionalitat i excel·lent tracte molt proper.\nLa família Martín-Faixó, en tot moment, va estar atenta i predisposada a ajudar davant de qualsevol dubte/petició col·laborant així per que el nostre dia fos inoblidable, no solament per a nosaltres sinó també per als postres convidats. Moltes gràcies!\nJessica i Bienve, es van casar el 07/10/2017\nUn dels millors llocs de l’Empordà ! Unes vistes i un lloc immillorable per fer el banquet del casament. El tracte immillorable. El pica-pica el varem fer al jardí i després varem entrar a l’interior per a l’àpat, espectacular el lloc i molt acollidor. I al dia següent, esmorzant allà mateix va ser increïble.\nCora i German, es va casar el 11/04/2015\nEl nostre somni fet realitat. El lloc és preciós i té un entorn immillorable. El tracte personal i el servei van ser un 10! Des del primer moment van entendre perfectament el que volíem. I l'àpat... Espectacular! Sense dubte, no podríem haver escollit un lloc millor.\nJordi i Elena, es van casar el 09/06/2018\nCasament de somni. Lloc incomparable, menú inigualable i el tracte, excepcional. Un dia inoblidable en un lloc allunyat dels convencionalismes dels casaments i els menús habituals. Producte, tracte i exclusivitat en un dels llocs més bonics de la península Ibèrica i amb unes vistes excepcionals.\nMiriam i Ferran, es van casar el 07/07/2018\nEm vaig casar a Perafita al setembre del 2018. La tasca de l’equip va ser extraordinària en tots els nivells: flexibilitat, atenció i disponibilitat en la organització, qualitat del menú (especialment de l’aperitiu i el llobarro del sopar), rapidesa en el servei i durant la barra de final de festa.\nLaetitia i Nicolas, es van casar el 22/09/2018\nNorma i Juli, es van casar el 28/09/2019\nDesprés del nostre casament, recomanem al 100% el Celler Martín Faixó, tant el lloc com el seu càtering. Un equip molt professional i la seva missió: la qualitat del producte. La presentació dels plats, impecable y el servei del personal, molt correcte i discret. El lloc era immillorable. Vam fer un casament de 70 persones, molt íntim. Ens van assessorar sobre tot el necessari. Va ser un dia immillorable. El millor de tot va ser el feedback dels convidats. Tots ens van felicitar per la organització, el menjar i el timing. Va ser un casament de somni. Tot va sortir perfecte. Us convido a anar a conèixer l’espai i les opcions. Moltes gràcies a tot l’equip Martín-Faixó!\nLaura i Simone, es van casar el 19/10/2019\nUn lloc fantàstic que sens dubte recomanaria a tothom: Un menjar exquisit, un tracte personalitzat i excel·lent, i un entorn emblemàtic. 5 mesos després de celebrar el nostre casament, encara ens feliciten per com va sortir tot en aquell gran dia. No tinc paraules. Moltes Gràcies amics del celler Martin Faixó per convertir el nostre gran dia en un dia inoblidable per a tots els que el vam gaudir!\nJordina i Xavi, es van casar el 13/07/2019


El conseller Iago Negueruela s'ha reunit aquest dimarts amb els representants del comitè d'empresa de la indústria mallorquina i amb els representants de Majo Perla\nEl conseller Negueruela i la directora Virginia Abraham amb el comitè d'empresa de Majorica. CONSELLERIA DE MODEL ECONÒMIC, TURISME I TREBALL\nPalmaEl Govern continuarà exigint que es mantinguin tot els llocs de feina com a principal criteri per vendre Majorica. Així ho ha dit el conseller de Model Econòmic, Turisme i Treball, Iago Negueruela, que, juntament amb la directora general de Treball i Salut laboral, Virginia Abraham, s'ha reunit aquest dimarts amb els representants del comitè d'empresa de Majorica i amb els representants de Majo Perla, l'empresa que ha tingut un informe favorable per part de l'administrador concursal per comprar la indústria mallorquina.\nDurant la primera reunió amb els representants dels treballadors, el conseller ha volgut expressar que el Govern continuarà treballant per mantenir el màxim de llocs de treball, i així ho traslladarà al jutge que ha de decidir entre les opcions de compra que hi ha sobre la taula.\nSegons ha informat la Conselleria de Model Econòmic, Turisme i Treball en un comunicat, aquest missatge també l'ha donat als representants de Majo Perla, que han estat els que han demanat mantenir aquesta reunió.\nCal recordar que després de l'informe de l'administrador concursal, ara s'obre un període de 15 dies perquè el comitè d'empresa es pronunciï sobre aquest document, i el faci arribar al jutge, que finalment prendrà la decisió d'amb qui s'ha de tancar l'operació de compravenda.


Les entitats socials alerten de l'augment de la malnutrició pel descens de la dieta mediterrània - Social.cat\nLes entitats socials alerten de l'augment de la malnutrició pel descens de la dieta mediterrània\nLa pobresa, els mals hàbits alimentaris, el temps i els problemes de conciliació familiar, les principals causes de la fam oculta\nDimecres, 24 de maig de 2017 | 16:45 h\nUna nena, en una menjador escolar | Elisenda Rosanas (ACN)\nEls catalans cada vegada mengen pitjor i abandonen, de mica en mica, la dieta mediterrània. Els motius, un empobriment de la població arran de la crisi que afecta a la dieta. Així ho constata l'informe que aquest dimecres han presentat les Entitats Catalanes de l'Acció Social (ECAS) amb el títol 'Fam oculta a Catalunya, un obstacle en la igualtat d'oportunitats'.\nEn termes científics, s'entén per fam oculta la "deficiència crònica de vitamines, oligoelements i minerals", tal com ha explicat durant la presentació de l'estudi el doctor en Medicina i Nutrició, Lluís Serra. Així, ha detallat, a la dieta li hi falten micronutrients. Més enllà de la pobresa, hi ha altres causes que expliquen que la gent prefereixi el fast-food a la dieta tradicional mediterrània, que és rica en nutrients: els mals hàbits i una poca cultura de l'alimentació, així com problemes de conciliació familiar.\nMalalties cardiovasculars o depressió, les conseqüències d'una mala dieta\nLa conseqüència primera d'aquesta malnutrició és la debilitat del cos. A més, però, també hi va associat l'increment de malalties cardiovasculars, com la obesitat, la hipertensió o la diabetis. Així s'explica, tal com detalla l'informe, que el fenomen de l'obesitat infantil hagi crescut alhora que l'increment de l'atur. A més, ha explicat el doctor Serra, la dieta mediterrània que s'ha anat abandonant els darrers anys prevé el càncer de mama i l'aparició de malalties mentals, com la depressió, i millora en els infants l'atenció escolar". En els infants, a més, aquesta mala alimentació pot provocar "importants retards en el desenvolupament físic i, sobretot, mental". "Una persona amb fam oculta no desenvoluparà el seu potencial humà", ha apuntat el doctor.\nPerò, per seguir una dieta equilibrada com la que recomanen els metges, constata l'informe, cal invertir 1,2 euros més per persona i dia. Aquesta és una "barrera econòmica", denuncien en l'estudi les ECAS, que motiva que moltes famílies no la puguin seguir. A més, també ha assenyalat que hi ha una "manca de polítiques educatives suficientment importants" per tal de transformar els hàbits i els valors de la societat. Per això, han demanat quantificar el fenomen per poder-lo atacar.\nTambé alerten les entitats que hi ha una manca d'informes flagrant sobre la fam oculta. "No s'han elaborat estudis sistemàtics i regulars sobre nutrició des del període 2002-2003", ha criticat la presidenta de l'ECAS, Teresa Crespo. La incidència d'aquesta fam oculta es podria haver doblat, segons les entitats, en els darrers anys a causa de la crisi, però amb les retallades es van deixar de fer les enquestes de salut amb què s'analitzava el fenomen.\nMés prevenció i atenció als menjadors escolars\nLa queixa de les entitats, però, va acompanyada de propostes. Així, ECAS reclama al Govern l'impuls de polítiques de prevenció en l'àmbit de l'educació que s'acompanyin de campanyes de divulgació d'una alimentació variada i equilibrada. Així mateix, reclamen que es potenciïn les habilitats culinàries i es faciliti la conciliació. Així mateix, s'ha apuntat la importància dels menjadors escolars per aportar dietes saludables als infants, alhora que s'incorporin nutricionistes als centres d'assistència primària.


340.000 euros per a la família d’una víctima en l’accident de Spanair | Espanya | EL PAÍS Catalunya\n340.000 euros per a la família d’una víctima en l’accident de Spanair\nEl magistrat atorga gairebé el triple del que oferia Mapfre, l'asseguradora de l'aerolínia\nMadrid 6 FEB 2015 - 13:09\tCET\nUn homenatge de les víctimes de l'accident el 2013. KIKE PARRA\nUn jutjat de Barcelona ha ordenat indemnitzar amb gairebé 340.000 euros –168.990 més interessos– tres familiars d'un passatger qua va morir en l'accident de Spanair el 2008, en què van perdre la vida 154 persones. Aquesta quantitat representa més del doble del que oferia Mapfre, l'asseguradora de l'aerolínia, però està lluny dels 2,7 milions que reclamaven els demandants: els pares i la germana d'un jove de 21 anys. Per calcular la suma, el magistrat ha fet servir el barem que s'utilitza en els accidents de trànsit, en contra del que reivindica l'Associació d'Afectats del Vol JK5022, però també la llei del contracte d'assegurança, per establir els interessos de sis anys i mig.\n"Aquesta sentència és només un pas més", ha matisat Francisco Vasques Tenreiro, advocat de la família, que encara analitza si recorrerà o no contra la decisió del jutjat mercantil número 8 de Barcelona. "No és el que demanàvem perquè no va ser un accident de trànsit", afegeix el lletrat, "però deixa en evidència que Mapfre estava oferint menys de la meitat del que el jutge considera que ha de pagar-se i això pot animar d'alguna manera la resta d'afectats". El mateix magistrat retreu en la seva sentència —dictada aquest dijous— que encara no s'hagi creat una normativa "que serveixi de guia per quantificar els danys en els accidents aeronàutics". L'última oferta de l'asseguradora a la família era, segons Vasques Tenreiro, de 125.000 euros.\nEl magistrat considera acreditada la "negligència dels dependents" de l'aerolínia i destaca "omissions dins de l'àmbit d'actuació dels pilots". Assenyala, per exemple, que "no s'ha acreditat per la part demandada que el dany no fos causat per la negligència de Spanair o la dels seus treballadors o agents, i tampoc no s'ha provat que el sinistre fos provocat per la culpa exclusiva del fabricador". Es tracta de la primera sentència que indemnitza els familiars d'un passatger, destaca l'advocat, que també recorda el pagament de 54.000 euros als familiars d'una hostessa, ordenat el passat octubre per un jutjat de Màlaga.\nL'asseguradora ha destacat que, en la majoria dels casos, ha aconseguit tancar acords extrajudicials amb els afectats. La companyia informava al novembre del pagament d'un total de 24 milions d'euros als familiars de més de 95 víctimes.\nUn avió de Spanair —el vol JK5022— es va estavellar a l'aeroport de Barajas el 20 d'agost del 2008 i, sis anys després de l'accident i després del tancament de la causa penal, encara hi ha 20 procediments oberts. L'asseguradora manté consignats 11 milions d'euros per als perjudicats que encara no han cobrat la seva indemnització.


Arriba la Fallera Calavera 3! Ara amb regne propi i tauler | Tresdeu.com\nRedacció | 9 desembre 2019\nRedacció - 9 desembre 2019\nLa Fallera Calavera 3 arriba a les botigues hui 9 de desembre. Es tracta d’una nova i ambiciosa expansió del joc de cartes La Fallera Calavera que inclou 55 cartes inèdites i, per primera vegada a la sèrie, un tauler. En La Fallera Calavera 3, subtitulada “Més enllà de la paella”, La Fallera Calavera s’ha autoproclamat reina i és una tirana. En el Regne de La Fallera Calavera, la zombi va passejant-se pels seus dominis i obliga els seus esclaus a alimentar-la. Però la morta ja no es conforma només amb paella: ara també vol els menjars típics de cada zona! Si tu també vols provar les novetats del joc, participa en el sorteig que tenim al nostre Instagram.\nEl tauler, la nova mecànica de La Fallera Calavera\nEl tauler representa el mapa del Regne de la Fallera Calavera (una versió del territori valencià) sobre el qual els jugadors podran desplaçar un peó de la Fallera. El Regne està dividit en 5 caselles, anomenades terretes. En funció de la terreta on es trobe la morta, ella demanarà els menjars típics d’una o altra zona i activarà efectes especials i bonificacions d’algunes cartes. Voldrà figatells i coques de dacsa? O potser demanarà ximos i llagostí de Vinaròs? A més, cada moviment que facen els jugadors implicarà agafar una carta del tauler. Hi haurà més capacitat de tria i menys atzar en esta versió renovada del joc.\n55 cartes totalment inèdites\nEntre les novetats d’esta expansió destaquen les 55 cartes inèdites. Es recuperen personatges de cançons populars com Amparito la filla del mestre, Ramonet o la Xata Merenguera, però en versió d’ultratomba. També un tren mític com la Panderola, l’estimada figura de la Geperudeta o fins i tot expressions populars com “A fer la mà!” tenen carta pròpia.\nUn joc que ha fet furor entre els valencians… i ha canviat la vida del seu autor\nLa Fallera Calavera és obra del denier Enric Aguilar. El 2014 Aguilar va publicar el joc original, desenvolupat com a projecte personal gràcies al micromecenatge i editat exclusivament en valencià. En “La Fallera Calavera” una fallera zombi morta en una mascletà torna a la vida per venjar la seua mort i només hi ha una manera de calmar-la: cuinar-li una autèntica paella valenciana. A poc a poc, gràcies al boca-orella i a la singularitat de la proposta “La Fallera Calavera” comença a acumular èxits. L’editorial Sembra Llibres proposa a Enric Aguilar escriure una novel·la breu basada en el joc de cartes. El llibre es publica en 2015 i, mig any després, arriba la segona part del joc: “La Fallera Calavera 2: els ingredients de la discòrdia”.\nEl resultat de tot això: quasi 100 tornejos organitzats en 2019, 34.000 unitats venudes del joc bàsic (el joc més venut en valencià i un dels jocs espanyols més venuts), 12 edicions de la novel·la, 6 edicions de La Fallera Calavera 2, una falla sobre el joc en Benicarló…\nFinalment, en 2017 Enric Aguilar abandona la seua feina en el sector audiovisual i crea la seua pròpia editorial de jocs, Zombi Paella, S.L., per dedicar-se en exclusiva al món dels jocs de taula. Després de publicar en 2018, “Alakazum! Bruixes i tradicions”, l’editorial es planteja continuar comercialitzant jocs d’Enric Aguilar i també d’altres autors.\nIl·lustracions: Esther Méndez\nContingut: 1 tauler amb 2 cares, 55 cartes, 1 peó, reglament amb dubtes resolts. Caixa més gran per a guardar les 3 versions del joc.\nData de llançament: 9 de desembre de 2019\nPresentació oficial: 9 de desembre a les 19h en FNAC València\nMés informació: www.zombipaella.com (info@zombipaella.com)\njoc, Joc de taula, La Fallera Calavera, La Fallera Calavera 3, Tauler, Zombi Paella\nArenal Sound: ZOO, Dorian, Second i més al 2n capítol de Terra de Festivals\n[Vídeo] Coneix els guanyadors de la segona edició dels Premis Tresdeu\nQuins són els temes valencians més consultats a Viquipèdia durant 2019? | Tresdeu.com - 9 gener 2020\n[…] de l’Hostal i Lee Kang–in. Potser iniciatives com Espanta la por!, el tercer volum de la Fallera Calavera, i programes com El Cau de les Feretes fan que l’interés en els nostres espantacriatures […]


Albert Rivera aposta per decretar l'estat d'alarma per limitar la mobilitat i tancar els comerços\nPublicat 13/03/2020 11:10CET\nL'expresident de Ciutadans Albert Rivera ha afirmat aquest divendres que el Govern central hauria de decretar ja l'estat d'alarma per la crisi del nou coronavirus per així poder limitar la mobilitat dels ciutadans, tancar comerços i coordinar els esforços de la sanitat pública i la privada.\n"Davant la situació que vivim amb el coronavirus, tal com estan fent altres països, el Govern espanyol hauria d'aprovar ja l'estat d'alarma. Només així es podran prendre mesures excepcionals com limitar la mobilitat, tancar temporalment locals o unir sanitat pública i privada", ha escrit Rivera en un missatge al seu compte de Twitter.\nQuan el president del Govern central, Pedro Sánchez, va comparèixer aquest dijous a la tarda, va sol·licitar a totes les comunitats autònomes que es tanquessin temporalment tots els centres educatius i va insistir a demanar "responsabilitat i disciplina social" als ciutadans.\nVa recordar que cal rentar-se les mans, evitar desplaçaments innecessaris i fer un ús racional dels productes i l'atenció mèdica, i va instar la població de risc a no sortir de casa. Quant a mesures com decretar l'estat d'alarma o tancar Madrid, va dir que no es pot descartar cap possibilitat.\nPOSICIÓ D'ARRIMADAS I D'AGUADO\nDesprés d'escoltar Sánchez, la portaveu de Cs al Congrés i líder electa del partit, Inés Arrimadas, va afirmar que calen "mesures més contundents per contenir la propagació del virus com en altres països", així com per "pal·liar els danys econòmics a pimes i a autònoms", i va demanar "no perdre ni un minut més".\nNo obstant això, dijous Arrimadas no va apostar per establir l'estat d'alarma. Va assenyalar que és l'executiu de Pedro Sánchez el que ha de concretar les mesures a adoptar i va assegurar que per a això tindrà el suport de la formació taronja.\nEl vicepresident de la Comunitat de Madrid, Ignacio Aguado, ha afirmat aquest divendres que les accions que ha dut a terme el Govern central són "clarament insuficients", i per això li ha demanat aplicar decisions homogènies per a totes les comunitats i a prendre mesures "contundents" per obligar les persones a romandre a casa. Tot i que no descarta l'estat d'alarma, no sap si seria l'eina més eficaç.


Tres escenaris polítics\nPer Lluís Serra. Dll, 26/11/2012\nReflexió en la mateixa nit electoral. Podria parlar sobre les raons per convocar les eleccions, sobre els resultats, sobre les incidències que s’han produït durant la campanya —cop mediàtic orquestrat amb gran amplitud, el pes de les retallades, l’espiral de la por...— i sobre les conseqüències que es desprenen de la nova configuració del Parlament. La relació entre l’eix nacional i l’eix ideològic crea una complexitat política i social perquè no estan ben integrats ni jerarquitzats. No obstant això, es perfilen tres escenaris de fons.\nPrimer, el dret a decidir el futur del país, amb la independència com a possibilitat. Aquest dret ha obtingut 87 diputats entre els quatre partits que l’incloïen amb claredat en el seu programa, la qual cosa representa un 64,40% de partidaris del referèndum. És un resultat ampli, però menor del que s’esperava. Això significa que si es persisteix en l’objectiu, i no hi ha indicis que es desisteixi a perseguir-lo, serà més difícil de plantejar perquè debilita la força en la viabilitat de les mateixes conviccions i envalenteix els seus adversaris, que l’han atacat per terra, mar i aire. Algunes promeses sobre la supressió de retallades poden dividir els sobiranistes, encara que fer-les o no escapa en gran mesura del seu abast. Es pot caure en un guiragall.\nSegon, replantejar les relacions entre Espanya i Catalunya, de manera que Catalunya percebi que les estructures de l’Estat espanyol són àgils i útils per a la seva identitat, desenvolupament, llengua, cultura i economia. La sensació d’una obstrucció sistemàtica al seu futur és àmplia, malgrat el seu sentit d’estat i la seva voluntat de col·laboració, manifestat en nombroses ocasions. No ha perdut l’independentisme, sinó que s’ha radicalitzat. Abans era una possibilitat tímida, en aquesta ocasió se n’ha parlat sense complexos. Però es pot aguditzar amb el pas del temps. Les tasques són enormes, perquè no existeix voluntat ni actitud de diàleg. Escenari poc confiable a partir de l’experiència de moltes dècades.\nTercer, persistir en el procés de l’aniquilació de la identitat de Catalunya en totes les seves facetes mitjançant la voluntat d’«espanyolitzar». Assimilar Catalunya a la cultura imperant espanyola sense cap respecte per la pluralitat. Si es produeix un fracàs en aquests nous plantejaments reivindicatius de la societat catalana, es repetirà el regnat de Felip V amb formes més acurades, però no per això menys eficaces. No hi haurà convivència en igualtat sinó un viatge cap a la submissió i la insignificança, amb rebel·lia creixent i imprevisible en els seus mètodes. Espanya té tots els ressorts d’estat i Catalunya està desprovista i indefensa. Només, com s’ha fet durant aquests 300 darrers anys, els catalans es mantindran vius a través d’una voluntat ferma de supervivència. Amb una manifestació no n’hi ha prou. Cal comprometre’s.\nresultats electorals, independentisme, espanyolitzar, Espanya, dret a decidir, compromís, Catalunya


Carrils Bici | Zicla\nPRODUCTES / QUÉ Y COM >\nSistemes per a la mobilitat segura a les ciutats.\nLa innovació en la gestió de l’espai urbà, especialment en carrers, voreres i calçades, així com en el trànsit i en el transport públic, s’ha tornat un tema prioritari en les agendes polítiques dels governs municipals de les ciutats de tot el món . Aquesta innovació planteja un repte tècnic i tecnològic però també cultural.\nEn Zicla treballem per dissenyar i desenvolupar solucions innovadores, circulars i intel•ligents per millorar l’espai urbà i aconseguir ciutats més humanes, sostenibles i habitables.\nEl nostre propòsit és convertir els carrers de les ciutats en llocs accessibles, saludables, segurs i acollidors per a les persones.\nSistemes Zebra i Zipper\nEls separadors són elements de trànsit que s’empren per construir carrils bici protegits sobre la calçada i poden instal•lar-se de forma contínua o discontínua.\nVan ancorats al paviment en diversos punts i la seva funció més important és la de protegir als ciclistes i dissuadir els altres vehicles que circulen per la calçada d’envair el carril bici.\nSeparador de carril bici sobre calçada: segregació i protecció dels ciclistes.\nJardinera sobre vorera: segregació i protecció de ciclistes i vianants.\nSistema modular per segregar fluxos de tràfic format per dues peces de gran visibilitat gràcies a les seves làmines retrorreflectants.\n430 km de carril bici protegits amb separadors de Zicla.\nEntre 2009 i 2018, Zicla va posar en el mercat més de 170.000 separadors de carril bici que ja estan presents a ciutats com Londres, Houston, Santiago de Xile, Istanbul, Madrid o Barcelona.\nElements separadors per carrils bici sobre calçada i sobre vorera.\nEls nostres separadors de carril bici Zebra i Zipper fabricats a la UE amb plàstic reciclat i reciclable altament resistent a la intempèrie i amortidor d’impactes permeten construir carrils bici protegits de forma ràpida, senzilla i econòmica. La disposició flexible sobre la calçada maximitza la distància de seguretat entre el ciclista i els altres vehicles que circulen per la ella. Compten amb bandes i pintures reflectants que garanteixen la seva visibilitat tant de dia com de nit.\nLa nostra jardinera per a carril bici Zebra fabricada també a la UE amb plàstic reciclat i reciclable altament resistent a la intempèrie i amortidor d’impactes, permet construir carrils bici protegits sobre la vorera, separant així el flux de bicicletes dels vianants. Aquesta jardinera separadora és molt visible tant de dia com de nit gràcies a les seves bandes reflectants i va ancorada a la superfície de la vorera en diversos punts.


Publicat per SOM ELS EXPLORADORS el dia de gener 28, 2021\nLa classe dels Exploradors/es segueix amb els seus amics 1,2, 3 i ara afegim el 4 i el 5. Durant aquesta setmana hem fet moltes activitats per conèixer-los un poquet més.\nVos volem mostrar per mitjà del mètode ABN, com feim matemàtiques senzilles, naturals i divertides.\nEns agrada treballar-les amb assemblees actives tenint en compte l'educació emocional, la socialització i el joc.\nAra és temps de reforçar aprenentatges, fer-los manejables pel seu vocabulari i la seva vida quotidiana.\nEn petits grups, feim grups d'equivalències.\nJugam a bolos\nFeim associacions de grafia-quantitat.\nComençam amb la regla numèrica. Entre tots, pensam un número i l'identificam posant un pal de fusta a la casella on es troba.\nComprovam amb la regla numèrica, quantes lletres té el nostre nom.\nPosam el nombre de gafes al costat de cada número (associació grafia-quantitat).\nTapam amb un foli els números i endevinam on es troben\nCercam l'anterior i el posterior.\nBotam damunt la nostra recta numèrica cap a la fase del comptatge.\nEstam molt contents/es del que estam construint junts i desitjam que vos agradi!


fideus, fideuada i fideuà\n19 de setembre de 2017 General\nELS FIDEUS, LA FIDEUADA I LA “FIDEUÀ”\nNo hi ha dubte que , després de la Paella, el plat valencià\nque ha tingut una ascensió més fulgurant ha estat la Fideuada,\nescrit correntment “Fideuà”.\nEls fideus ja apareixen- en una recepta molt significtiva- al Libre del coch de Mestre Robert: hi ha, doncs una continuïtat històrica. És a dir, que no ens vénen d’ Itàlia, ni molt menys de Xina, com molta gent creu. Ja ho veurem més endavant.\nOriginari de Gandia, a la Safor, és un plat de fideus gruixuts (del nº 3,amb forat o sense) fet en un calder o paella i cuinat amb un brou de morralla (peix variat), un sofregit de ceba i tomaca, pebre roig i marisc al gust- gambes, escamarlans, sèpia…-. És, per la tècnica, el recipient i els ingredients, com una paella marinera però en la que s’ ha substituït l’ arròs per fideus. De fet, la llegenda de la Fideuada explica que va ser inventada per un pescador saforenc un dia que anava a fer un arròs i no en tenia, i el va substituir per fideus. La realitat, però, sembla que és una altra.\nSi bé l’ invent s’ atribueix a un restaurador de Gandia ciutat que reclama la paternitat del plat, i on, anualment, s’ hi fa un Concurs Nacional de Fideuada, cada setembre, d’ això ja fa més de 20 anys-, la realitat és que en la cuina de l’ arc mediterrani – en aquest cas fen-lo arribar fins a Almeria i Granada- hi ha tot de plats de fideus similars, de terra endins o mariners. Per exemple, els Fideu a la cassola – dels quals ja Josep Pla en parla amb atenció, a El que hem menjat– ,un plat popularíssim a Catalunya i a les Balears, fet amb un sofregit i costella de porc (costelló), salsitxes, o bé amb conill, pollastre i fins amb botifarra negra, tal com li agraden al detectiu Pepe Carvalho, de Manuel Vázquez Montalbán. Si el costelló era confitat (conservat en greix), el resultat era palatalment sublim.\nA Mallorca s’ hi fan deliciosos plats de fideus, amb porc, conill, colomí- com els “de veremar”, i fins vegetals, com els “de roter”, el pagès que conrea un rota o artiga, tros de terra presa al bosc o a la garriga. N’ hi ha, naturalment, versions de mar i muntanya, és a dir, que als cosuetudinaris trossos de costella, salsitxes, etc, hi afegeixen elements marins: cloïsses, gambes, etc.. I per descomptat, hi ha les versions marineres, particularment vives entre els pescadors de Mallorca, on se solen conèixer amb el nom de “Fideus de vaca”…No perquè tinguin carn de vaca, sinó pel procediment de pesca (en podríem dir “fideus de l’ art”). Un bon brou de morralla o “peix per prémer” (aranyes, rates, cintes o vetes rufins o escorpinyots, crancs, franquets o carrancs – no s`espantin pels noms, són peixos i mariscs molt gustosos), un sofregit o sofrit confitadet i calamars, o el peix o marisc que us vingui de gust, n’ és la base: n’ hi ha d’ anguiles, de bastina, de rap. Tots aquests plats de fideus, són caldosos; tot i que també hi ha les mateixes versions eixutes- a Mallorca, “Fideus secs”-, per tant, pràcticament idèntiques a la Fideuada valenciana: no sabem si per la seva influència.\nAls pescadors d’ arreu de les nostres costes sempre els han agradat els fideus. És lògic: és un ingredient fàcil de transportar i conservar-se, agraït, que atipa i absorbeix el bon gust del peix. I, donat que, de Torrevella a l’ Escala- ciutats, per cert, relacionades pel transport de la sal- entre ells es comunicaven i s’ explicaven- bé, de fet, encara ho fan avui- les receptes, arreu hi trobem una meravellosa creació, paral.lela a l’ alacantí Arròs a banda, però amb fideus: es tracta del Rossejat de fideus, del Fideus rossos de Cambrils i, fins i tot, amb versions alb altres pastes, com el Pistonat dels pescadors de Vilanova i la Geltrú- amb un nom que no necessita explicació.\nEn canvi sí que en necessita el de Rossejat, un nom que sempre caldria escriure així i no amb altres grafies pintoresques- “Arrossejat”, “Rosseixat”, etc.-, ja que si bé també s’ aplica a l’ arròs a banda o a l’ arròs al forn, el seu nom, amb tota evidència, deriva de “rossejar”, és a dir, fer daurar en una matèria grassa un producte, sigui arròs o fideus. Un procediment que té una funció important: segellar el midó i fer que el producte quedi agradablement sec, no pastós, i alhora saborós. En aquest cas se solen fer servir fideus fins, de cabell d’ àngel que, mercès al rossejat, queden d’ un color fosc i alçats o “trempats”, en al.lusió al que li passa a l’ òrgan masculí quan és estimulat.\nAquesta tècnica sorprenent, per cert, i crec que desconeguda per la cuina italiana de la pasta- altrament la més fabulosa del món-, la trobem, en canvi, en la cuina xinesa (fideus fregits). Xina i els fideus, és clar, tenen força a veure. Tot i que, de Xina, si de cas, més que la pasta potser ens n’ arribaren les taronges, com fa la cançó de Nadal catalano-valenciana. I, amb tot, les cuines orientals- de Xina al Japó, del Vietnam a Tailàndia- donen tanta importància a la pasta com, gairebé, a l’ arròs. De fet fan fideus de qualsevol primera matèria: de blat- naturalment-, però també d’ arròs, de fesolet de soja , d’algues. Fins i tot n’ he menjat de boniato, boníssims. Es poden fer, igualment, de patata. Al Japó, els “restaurants de fideus” tenen una categoria i una consideració molt especials. Xinesos i japonesos en frueixen tant, menjant-los, que no es poden estar de xarrupar-los sorollosament. Menjar en la seva companyia és, certament, descobrir l’absoluta relativitat de les normes de bonca criança. Si de petit ja ho hagués fet així, la meva àvia m’ hagués enviat, directament, a la cort dels porcs.\nEls historiadors de l’ alimentació més documentats solen estar d’ acord en el fet que la pasta no va pas ser duta per Marco Polo, ni pas (almenys “solament”) inventada pels xinesos. Això a desgrat que encara, una vegada i l’ altra, es repeteix aquesta vella fàbula. De fet, hom discuteix fins i tot si marco Polo va estar a Catai- que era el nom que es donava a l’ Edat Mitjana a aquell fabulós i misteriós imperi- , i sobre la seva nació, els croates en reclamen l’ origen. El que és segur que quan, suposadament, Marco Polo va dur la pasta, ens hauríem de preguntar dues coses: -Com és que, per part d’ una sola persona, i al cap relativament de poc temps, Itàlia ja estava inundada de plats de pasta?. -Al “Corbaccio” (1354-55) de Giovanni Bocaccio- el cèlebre autor del Decameró- ja hi apareix descrit un plat de macheroni o macarrons: una cinquentena d’ anys després dels suposats viatges de Marco Polo, cosa que en context de l’ Edat Mitjana és massa poc temps. Els macarrons també apareixen al ja citat llibre de Maestro Martino, de finals del XV.\nLa pasta, per tant, és anterior. Per cert, que ja tenim una traducció del mateix segle XIV del Corbatxo en la nostra llengua, per la qual cosa si més no la paraula “macarrons” ja es troba documentada des d’antic, i també present com a plat.\nEl baró de Maldà, aristòcrata barceloní fundador del “Col.legi de la bona Vida”, un grup de gurmets, i autor de l` esplèndid i impagable dietari Calaix de Sastre, ja ens descriu, com a cosa corrent, diversos plats de macarrons- amb escudella, amb formatge,etc.-., a finals del segle XVIII. I que també, com que no hi devia res més a fer, que en llevar-se oïa dues misses, una darrera l’ altra, això sí, amb l’ acompanyament de fumejants xicres de xocolata desfeta, per a la qual hi tenien fins i tot més devoció que a les misses i novenes. No trigarà ni un segle en que els Canelons, també d origen italià, s’ introdueixin a Catalunya- i tot seguit a Mallorca i al País Valencià- a través de restauradors italians i els primers grans restaurants d’ alta cuina-com el Justin, “can Justenc”, evocat per Nèstor Lujan-, d’ inspiració francesa. Sorprèn veure com al cap d’ uns anys esdevindran un plat de festa molt popular arreu de Catalunya, fins i tot el camp, fins a desbancar la fórmula italiana. Ha calgut esperar un segle més per tal que arribés la lasanya- una mena de canelons “desestructurats”, molt més fàcils- ara quasi tan popular com els canelons i, naturalment, els espaguetis i altres formats de pasta farcida- raviolis, tortellini…-\nAltrament, els macarrons i altres plats de pasta apareixen en els receptaris italians del segle XV, com per exemple en el ja citat Libro de arte coquinaria de Mastro Martino- tan influït per la cuina catalana, ja que hi inclou força plats dita “alla catalana”, dels “arrosti” o rostits al menjar blanc.\nEn un àpat ofert per Gaddafi a diversos dignataris, algú, més papista que el papa- o més gaddafista que Gaddafi- va protestar pel fe de la inclusió d’ un plat de macarrons- símbol de l’ omninós colonialisme italià i infidel- en un tec àrab. Algú va haver d’ explicar, és clar, que la paraula macarun (o maquarun) és d’ origen àrab (o berber?). Encara avui, designa, al Magrib, un format de pasta, no necessàriament el que nosaltres entenem per macarrons.\nAmb els àrabs hem topat, com en tantes coses del menjar. Més aviat, si de cas també amb els xinesos, cal associar l’ origen de la pasta amb els àrabs i, en aquest sentit, tant els llibres de cuina medieval catalana com italiana inclouen ja diversos formats de pasta, em ambdós casos suposadament d’ origen àrab.\nNo tot és tan senzill, però: a Itàlia mateix es va difondre un nom i un format típicament català, els fideus (nom d’ origen catalano-mossàrab que, segons Corominas, va passar a l’espanyol i a l’ italià, on va ser paraula en ús fins el segle XIX. De fet, encara es diu a Sardenya –findeus). I, com hem dit, la “cazuela de fideos” – amb verdures, rossellones o tellines, etc- és ben típica de Granada i les Alpujarras, a part de al faixa costera d’ Almeria.\nEls algueresos, al seu torn, demostrant que són gent ben criada, han catalanitzat el meridionals spaghetti sota el nom d’ “espaguets”. I en fan de boníssims, amb musclos de roca o amb llagosta. Però, i això ja és més interessant, també va passar als àrabs peninsulars, que en deien fidaws. Els andalusins- que poden ser d’ Elx, de Balaguer o d’ Eivissa- naturalment, dueren aquest nom al Magrib, quan foren expulsats de la Península i establiren les bases, alhora, de al cuina magribina més refinada, la de Fes, i de la música que s´ hauria de dir “andalusina” , i no “andalusa”, com es diu correntment i equívocament.\nLa paraula catalana- o valenciana, o balear- fideu va passar, doncs, a altres llengües, com l’ espanyol, el portuguès , l’ italià i el ladí o “djudeo-espanyol”. Fideu vindria- sempre segons Joan Coromines- del mot pro- àrab “fideuar”, créixer, sobreeixir. Que és el que fan, justament, els fideus i la pasta fresca quan els fem bullir: més d’ un cop, en no haver calculat la mida de l’olla, líquid i pasta m’ han inundat la placa de cocció. No em negaran que val la pena tenir uns coneixements de filologia – a més de cuina- a fi d’ evitar-ho.\nI, parlant de filologia, el mot fideu apareix, al País Valencià, entre altres, en llibres ben antics. Al Liber elegantiarum de Joan Esteve (1472), imprès el 1489 i que és un recull de frases en elegantíssima prosa valenciana, i, dos anys després, el Libre del coch, imprès el 1620 a Barcelona, i de seguida traduït a l’ espanyol, de Mestre Robert-. Aquest gran cuiner- que tenia el títol que catalans i italians reservaven als millors, “Mestre”-, ja en ens dóna una recepta-, on, a més, potser per primer cop un cuiner parla en primera persona i opina. Diu, en efecte, al cuiner lector que, “amb permís del teu senyor”, deixi de posar sucre- ús típicament medieval- a aquests fideus, en tractar-se d’ un plat salat: heus aquí, a més, el pas al gust modern, de separació de dolç i salat.\nUn altre nom medieval catalano-àrab (i també espanyol- encara es diu a Múrcia- i portuguès- encara és corrent a l’ Algarve, “l’ occident” dels musulmans) és l, alatria (o aletria), que també va passar als àrabs peninsulars sota el nom d’ atriya o itriyia.\nEn els receptaris en àrab de la Península- que són els primers escrits a Europa després de Roma-, n’ hi apareixen diverses receptes, en versions salades- amb carn- i dolces.Segons testimonis medievals, corresponia al nom àrab oriental per aquesta mena de pasta, rechta, tal com diu l’ escriptor ibèric Ibn Baytar, del segle XII. Dos segle més tard, l’ anòmim autor del Libre de Sent Soví, en la nostra llengua (Biblioteca de la Universitat de València) el primer llibre de cuina d’ Europa- ens parla de com cal coure l’ alatria i un plat d’ alatria amb carn- és a dir, uns fideus o macarrons (què seria exactament?) a la cassola.\nUn altre document valencià (1348) aportar pel malaguanyat Marçal Olivar, ens diu que en l’ Any de la Pesta negra, un jeu anomenat Isaac Ben Acara fou trobar mort a taula davant un “platet de fideus”. No pas a causa de la recepta, és clar, sinó del fet que, segosn sembla, aquest aliment es recomanava als empestats. Sense eixir de València, i també gràcies a la documentació d´ un altre procés, en aquests empès per una dama- suposadament gelosa- contra un cavaller d’ altra posició al qual acusa que el va veure menjant “una scudella de fideus cuyts”, tot i que l’ avisà dient-li. “Mossèn, per vostra fe, no menyeu d’ exò que aquexa bagarot ha aparellat”. Sempre han tingut bec les oques, i la pobra amant és tractada de “bagassot” o bagassa. Haurien d’ haver cas de al dita: “A bagassa i cavaller, tot quan fa li està bé”.\nDe l’ alatria també en parla l’ incommensurable- dietèticament parlant- Arnau de Vilanova: valencià per a alguns, lleidatà per altres, i “aragonès” o “espanyol” per als espanyols (“Arnaldo de Villanueva”) i fins i tot francès per als francesos (“Arnaut de Villeneuve”). I, geni monumental que parla de tot, Ramon Llull al segle XII, també ens recorda l’ alatria- que s’ adiu tant amb la canyella, “menjar de reis”-. Arnau de Vilanova, preocupat per la salut, als Escrits mèdics (Regiment de Sanitat) ens diu que “Froment cuyt (blat picat) no deu hom sovén mengar, per ço com moltiplica e engendra en lo ventre los vèrmens (cucs)…Açò matex fa l’ alatria e l’ amidon (farinetes), jatsia (tot i que) l’ amidon sia pus (més) leugera cosa que neguna de les altres”. Això no és res, comparat amb el que diu Eiximenis, que proscriu tota mena de llegums – “axí com llenties”- perquè són cosa de bèsties, i Jesucrist no en menjava (Terç del cristià).\nDoncs bé, l’ alatria, i particularment el nom de rechta, és encara ben viu a Algèria, on designa una mena de tallarins fets a casa, tal com es fa habitualment, pastant farina-o sèmola- i aigua, aplanant la massa i retallant-la a làmines d’ uns 3 mm. O bé es pleguen les làmines en quatre i es tallen en forma de llacets, i que després es cuinen de diverses formes. Hi ha qui hi posa ous i ha qui no, en fer la pasta.\nRecordem també el nom àrab de shariya (que trobem, entre altres països, a Egipte) per designar els fideus, normalment fins, és a dir, allò que els cristians en diem “cabell d’ àngel”. Aquests, diem-ne “cabells d’ hurí”, són molt estimats per les cuines turco-àrabs (amb perdó dels grecs).\nA Turquia i a Xipre, per exemple, els combinen amb blat escairat (bulghur a Turquia, purgouri a Xipre) o amb arròs, resultant una excel.lent combinació (parlen els dietistes), que retrobem també a Catalunya en la guarnició corrent de l’ olla o Escudella i carn d’ olla, que és , justament, arròs i fideus.\nTambé és corrent, a tota la Mediterrània- una altra mostra d’ intuïtiva saviesa dietètica- al combinació d’ arròs o pasta amb llegums: mongetes o fesols, llenties, cigrons. Ho testimonien alguns “potajes” andalusos, els arrossos amb llenties del Pròxim Orient (i de l´Índia) o la pasta amb cigrons d’ Algèria o Tunísia.\nI, naturalment, els italians no s’ escapen a al regla: a casa, molt sovint pas pasta s’ acompanya amb mongetes (en plats com la sopa Minestrone o el que es diu, genèricament, “pasta e fagioli”, pasta i fesols, que trobem de la Padània al sud).\nJa sabem que, parlant de pasta- fresca o eixuta, “asciutta”- , Itàlia ni cal esmentar-la. Josep Pla ja va deixar escrit que “el millor regal que Itàlia ha ofert al món és la pasta”, i hi estic d’ acord. Gràcies a la immensa imaginació i a l’ art dels itàlics, podem fruir, cada dia de l’ any, gairebé d’ un tipus de pasta o de salsa diferent, malgrat que es disposi de tants pocs ingredients. El mateix Pla, al final de la seva vida, s’ alimentava d’ espaguetis ben aspergits amb formatge de Parma, que feia cuinar a can Ramon Sala, un fabricant d’ embotits de Castellfollit de la Roca (Garrotxa) amic seu. Pla, a més, considerava que la cuina napolitana, ella sola – i basada ens els espaguetis-, era el màxim tresor d’ Itàlia. Els “polentoni” del Nord- evocats pel cantant napolità Renato Carosone-, els “crassos” bolonyesos i els ben alimentats padans, no obstant, discreparien, amb els seus formats de pasta farcits- tortelloni i tortellini, canelons, i lasanyes, ravioli i raviolini, i moltes classes més- cada ciutat té el seu nom -. Una pasta, a més, sovint no pas cuita en aigua, com al sud, sinó en un gras i reconstituent “brodo”, brou.\nTornem al sud, però, i vegem com fan algerins, tunisencs, et, els seus maquaruna o els seus rechta- fideus o vetes, o burballes (Mallorca) dites també, “tallarins”, una elaboració que, en algunes comarques- a Alacant, per exemple-, es feia fins i tot a les cases (“tallaïns”). Ho explica així l’ erudit alacantí Josep Guardiola i Ortiz. “los tallaíns (tallarines), constituyen la pasta que más se ha popularizado…Cuando de niño iba yo a la escuela situada en el barrio de Sant Antón, veía a las puertas de las casas y puestos a secar al sol sobre esterillas de esparto, los tallarines caseros que entonces se hacían.\nAgua, harina y sal, entraban únicamente en la composición de la masa, que se trabajaba hasta hacerla dura, se aplanaba, y cortada a tiritas, se ponía a secar. Los tallariens que no se empleaban el mismo día del amasijo se ponían a secar más…\nSe hacían de muy diversas maneras, siendo las más comunes con menudillos de ave, salazón de atún y bogueta, y el aderezo consistía en cebolla, tomate y pimientos, que se sofreían, sazonando con sal, ñora picada y azafráan; con la adición de agua, se hacía un caldo en el que se cocían los tallarines”: és a dir, una fòrmula motl similar als “Fideus a la cassola”, a les “burballes” i fideus de les Balears.(Gastronomía alicantina, 1959).\nEl costum medieval de posar canyella en pols com a adorn, un cop el plat servit el plat, es manté encara a vegades al Magrib. Cal tornar a recordar que les receptes medievals de fideus, com ens recorda Mestre Robert, autor de El libre del coch, incloïen sucre i canyella, i que ambdós ingredients formaven part dels condiments de taula, ja que segons paraules del cuiner, “lo sucre no affolla cap vianda”, una frase que troben, contemporàniament, a França; el sucre no fa malbé (afollar, affoler). Els àrabs, encara avui, són llèpols dels plats amb sucre, siguin de concepció salada o no.\nAl Magrib es fan altres plats a base de pasta: tallarines amb ceba i pèsols, maqaron (atenció, no són macarrons, sinó colzes), tliti (mena de grans de blat una mica llarg, fets a casa agafant pasta entre l’index i el polze, que retrobem a Espanya i al Mediterrani ibèric -granyons (que també surten al llibre de Mestre Robert), formigons, gachas-, com les anomenades “con caldo colorado“, que encara es fan a les encara moresques Alpujarras, com es fan al Magrib-, isan’t-tir (“llengües d’ ocell”),dwuidat (mena de grana de meló o d’ arròs), trida (quadradets, que recorden els “tallarines” també de les Alpujarras).A la resta dels països àrabs hi ha formats similars, sovint amb altres noms. S’ ha de dir, però, que actualment també s’ hi ha difòs la pasta a l’ estil italià, sobretot a Tunísia.\nTotes aquestes pastes es cuines amb salsa ,llegums, verdures , carn o mandonguilles. I, com a l’ Edat Mitjana, n’ hi ha versions dolç-salades, amb sucre, espècies, dàtils i tot allò que Al.là, beneït sigui, disposi per al plaer dels homes.\nTornem a la Fideuada. Hauran observat un aparent “lapsus linguae”, que, de fet, no és. Llorenç Millo ho tenia molt clar. En una enquesta feta per la revista de Madrid “Club de Gourmets” sobre com s’ havia d’ escriure el nom del plat, var ser culte i contundent alhora: s’ ha d’ escriure, en correcte valencià-català-balear, “fideuada”, igual que en andalús-castellà-murcià-cartagenero no s’ escriu “soldado”, sinó “soldado”. Ara bé, el mal ja està fet: tanys anys de règims de “talibans” del secessionisme, fan que ara so solament s’ escrigui incorrectament “fideuà”, sinó fins i tot, com a premi a l’analfabetisme- s’ hagi estès la fórmula “fidegüá”.\nAra, arreu, la diem-ne “Fideuà(da)”, tal com la van escriure Joan Iborra i Ignasi Mora en un escel.lent llibre sobre el tema, és l` èxit assegurat de tots els rstaurants i, fins i tot, dels palts preparats i congelats (Els fideus i la fideuà(da),1995),\nPodem veure, però, que els restauradors, d’ una banda, hauria d’ anar a cursos de llengua i, de l’ altra, confonen la Fideuà de Gandia amb un altre plat, e Rossejat de Fideus. Avís per a navegants, doncs: en qualsevol restaurant del nord de la Sénia, vagin en compte a demanar una Fideuada/Fideuà: els serviran un plat de fideus de cabell d’ àngel, a vegades massa humits, sense res que li doni vida, exceptuant un allioli que n’ arrasarà el gust. O n’ hi donarà, atès, sovint, l’escassa entitat del brou emprat.\nMisteris insondables de la cuina: al nord d’ aquest riu, allò que s’ entén per Paella és, igualment, una cosa diferent de l’ autèntica Paella valenciana. Aquesta “fideuà” borda és com un plat orfe: en el seu origen, com l’ arròs a banda, era un palt complet dels mariners, que bullien peix, patates, cebes, etc. i, per tant, servien- a manera d’ olla de dues abocades o “abocàs”- primer el peix bullit- naturalment, amb allioli o , al País Valencià, salmorreta (tomàquet, oli, vinagre…), per animar-ho, i com a final, els fideus (i en el seu cas l’ arròs) cuits amb el brou del peix.\nEls fideus, igualment a com es fa a Itàlia, aquí també es fan “in brodo”, o sigui, amb brou. Els trobem en els caldos valencians i en la quotidiana “escudella” catalana, combinats amb arròs- com els xipriotes hi combinen el blat-.També, tradicioanalment- per alegria dels dietistes- s’ han combinat amb llegums, com ara els fesols o mongetes i, naturalment, amb tota classes de verdures, ja que també n’ hi ha d’ estrictament vegetals, igualment a com n’ hi ha només de peix- com la Fideuada- o de peix i carn- com els Fideus a la cassola- o, a Mallorca, en greixonera.\nPer acabar, els fideus- o la Fideuà-, estan seguint la mateixa sort que la Paella: èxit, mistificació i difusió internacional. Sempre ens quedarà\n15.07.2018 | 22:00\nA partir d’avui els residents a les Illes tindran el descompte del 75% en els trajectes a la Península\nKader Attia, l’art de la reparació i la memòria\nLa Crida Nacional per la República de Puigdemont es presenta a l’Ateneu Barcelonès\nUna assignatura no computable\nProposta ANC: Les eleccions europees 2019, un nou plebiscit\n16 de juliol del 2018: recomposició de forces al si de l'independentisme\n© 2018 BONA VIDA


Bloc CALdesplugues: PREJUDICIS LINGÜÍSTICS: UNA MATINAL A L'AGRÍCOL (1)\nPREJUDICIS LINGÜÍSTICS: UNA MATINAL A L'AGRÍCOL (1)\nTal com ja vam comentar en un anterior article, el Centre Artístic del Penedès, l'Agrícol, ens van convidar a participar en la matinal que, sota el nom de Llengua i prejudicis lingüístics, va tenir lloc dissabte passat a la sala d'actes del Centre.\nDesprés de la interessant conferència de Lluís Payrató, Catedràtic de Lingüística Aplicada i Pragmàtica del Català i Doctor en Filologia Catalana per la Universitat de Barcelona, es va celebrar una taula rodona en què va participar en Jaume Marfany, en nom de la Coordinadora d'Associacions per la Lllengua (CAL).\nAquest és el contingut de la seva exposició:\nEls prejudicis en matèria de llengua són gairebé tan antics com pot ser-ho el llenguatge humà.\nSi fem un ràpid repàs històric... al S. XIII i XIV podem trobar el terme llengua vulgar per referir-se a les llengües romàniques i establir una diferència amb el llatí, la llengua de cultura per excel·lència.\nÉs en aquests segles que el gran poeta Dant Alighieri ens parla de la llengua “femenina” (llengua suau) aquella que serveix, en contraposició a la “masculina” (llengua aspre), per al tractament dels grans temes com l’amor, la justícia o l’amistat.\nSi fem un salt en el temps i ens situem al S. XVIII, l’Enciclopèdia de Diderot i d’Alembert classifica les llengües segons siguin aptes per a l’oratòria o el teatre (el grec o el llatí) o per a instruir, Il·luminar i convèncer (el francès).\nEl filòsof francès Rousseau classifica les llengües segons la zona on es parlen (al nord aspres, cridaneres) al sud (eloqüents, vives).\nPel que fa al català, tenim un document històric importantíssim. Al segle XVI, Cristofor Despuig escriu Los col·loquis de la insigne ciutat de Tortosa, on podem trobar una aferrissada defensa de la llengua catalana i també una denúncia dels prejudicis lingüístics.\nDespuig, en el seu llibre, fa una perfecta diagnosi dels prejudicis lingüístics... Fent-ne una síntesi,ens diu que : El castellà no és superior al català, però els castellans estan intentant imposar-lo de manera agressiva, des del punt de vista lingüístic i cultural, manipulant la història per menysprear les gestes de la Corona d’Aragó i del català i enaltir-se ells. L’individu amb prejudicis lingüístics està inclinat a creure que el català només serveix per als usos elementals, quotidians i domèstics, mentre es resisteix a considerar-lo apte en els dominis de la tècnica, la ciència o l’ensenyament....\nLúcio mostra el seu astorament pel fet que se sent escandalitzat de veure com el castellà és abraçat per part dels principals senyors a Barcelona i altres poblacions de Catalunya i don Pedro li diu que a València encara més. Fàbio, per la seva part, es mostra pessimista respecte a aquest fet.\nI tot això ja passava en el segle XVI...\nLes situacions comunicatives poden ser complicades i ho són de manera molt especial per als parlants d’una llengua minoritzada. En el cas català, ja ho hem pogut veure, les raons històriques i polítiques vénen de molt lluny...


Benvinguts al Paradís: 11/08\n**** Clàssica cara Est, Vº, 205m, Pene Sarriere, Gourette\nGourette, un lloc que tan bons records ens ha deixat aquest passat hivern i ves per on, en la nostra recerca de petites joies pirenaiques hem trobat un nou motiu d'admiració d'aquestes valls. Avui anem fins a la ben anomenada via més clàssica de Gourette, la cara est de l'afilada Pene Sarriere.\nDurant l'aproximació hem de reconèixer que hi havia un petit neguit: aquesta via té el segell Ravier i ja tenim bona experiència en com les gastaven aquell parell en els seus Vº i V+ clàssics. A dir veritat tampoc l'hem pogut tastar en el seu estat original ja que el malaguanyat Bunny en el seu moment la va reequipar amb expansions.\nEl primer llarg és potser el més “tonto” de tots, unes travesses fines que t'agafen en fred, el segon llarg, en canvi, no té cap més interès que anar a buscar l'evident esquerda diagonal que solca la paret, però que en cap moment arribem a tocar i, a partir d'aquí, comença l'espectacle!\nLlargs de placa amb una pressa d'escàndol, amb passos prou verticals i en travessa, amb les assegurances en el seu punt exacte. Sobretot destacar el quart llarg, 50 metres que no volíem que s'acabessin mai i en els que hem xalat con feia temps que no ho fèiem. En la següent tirada, en teoria, està el pas clau de la via, un petit desplom i Laura no ha dubtat ni un moment en descobrir els seus acrobàtics passos.\nEn el darrer llarg hem apurat la corda al màxim, fins al mateix punt culminant de l'itinerari, però no hem entrat per la xemeneia original de la nostra via, sinó pels darrers metres de la “Wallon” i aquí ens ha calgut algun camalot.\nDes del cim unes vistes superbes de la virgueria geològica que és la Pene Sarriere, no es podia esperar altra cosa amb aquest fàl·lic nom, oi!\nI, com tot en aquesta via no pot ser de color de rosa, després de tota una nit de pluja ens espera una baixada molla i relliscosa, de fet tal com l'hem trobada no és apte per a cardíacs. Bé... i ja posats a demanar, per què no 200 metres més de via? Avui creiem haver descobert el per què a una via se l'arriba a considerar una clàssica, potser perquè en un matí de dissabte hi havia 8 cordades enfilades?\n*** Esperó GER, V, 180m, Pic de l'Àliga, Vall de Poblet\nAvui toca descobrir un nou racó vertical de la nostra geografia, aquest cop a les muntanyes de Prades i, contra tota lògica, sobre un sòlid granet rosat que ens recorda vies molt allunyades de casa nostra. Tan punt remuntem la vall de Poblet, al nostre davant surt un imponent roc, la Roca de l'Àliga, el camí que hi mena surt al poc de passar una petita escola esportiva de vertical granet a peu de carretera.\nAnem seguint fites, primer per bosc i més tard per una tartera de grans blocs que ens deixa a la part baixa del contrafort oest. Al costat d'un arbret mort s'encara un diedre força vertical que dóna inici a la via, ara que no aconseguim divisar cap assegurança fins ben amunt.\nLa vista no ens falla, els primers metres estan nets i ens agafen en fred, així que cal bufar més del compte per superar-los, per sort les bones fissures del granet permeten una bona protecció. Escalat aquest primer diedre n'arriba un altre de més fi encara, però amb dos claus ben col·locats que aporten confiança.\nAquest és el pas clau de la via i nosaltres el trobem més dur del que marca la ressenya, per sort és fàcil de superar en A0, tot seguit una lleugera travessa a dreta i un arbre on muntem reunió. Ara toca enfilar una impressionant xemeneia, totalment neta, però amb rastres d'algun parabolt posat i arrencat a posteriori. Realment és més espectacular que difícil i poc a poc anem trobant petites fissures on anar col·locant catxarros.\nA partir d'aquest punt la ressenya que duem ens porta a error, ens guiem per un detallat dibuix d'arbres, arbrets i sabines que ens mana una mica a la dreta de la xemeneia, així que m'enfilo i baixo per petits i fins diedres, faig exposades travesses cap a la dreta de difícil retorn fins que arribo, ja sense material, a una sabina amb una baga d'abandonament i ho entenc tot, no he estat l'únic a equivocar-me aquí! Laura em despenja uns metres, retrobo de nou la via i munto una reunió provisional, des d'on és gairebé impossible recuperar corda després del “garbeo” que m'he fotut per la paret. Realment el més fàcil i lògic era seguir recte amunt. Aquí penjat de dues merdetes i ben suat, mentre espero que Laura repeteixi com pugui la mateixa excursió que jo, és quan el fort i fred vent de nord és deixa sentir. Fem un curtíssim llarg per una fàcil i molt pitonada travessa de placa fins l'arbre on és munta la segona reunió de la via . Per avui les dosis d'aventura ja estan satisfetes així que ens concentrem en seguir la lògica de la via prescindint la confosa ressenya que duem i el millor és seguir el fil de l'aresta. Abans d'arribar-hi, protegint un curt i fi pas d'adherència, trobem l'única i peculiar expansió que hi ha en tota la via, val la pena fixar-s'hi!\nA partir d'ara ens espera una trepada agradable i mantinguda entre el III i el IV grau, muntant les reunions a voluntat. Al quart llarg hi ha un punt d'incertesa, dubtem entre tirar per un o un altre costat de l'esperó. A l'esquerra trobem una reunió d'espits, però creiem que no pot ser de la nostra rusticà via, així que marxem per l'altre vessant i trobem la darrera dificultat: un pas prou aeri i complicat de protegir, però que aporta confiança a mida que avances. Reunió novament de fortuna i un darrer tram de caminar fins a la creu del Pic de l'Àliga, altrament dit Roc de Ponent, amb unes vistes superbes sobre la vall de Poblet que transmeten molta pau i serenor.\nDurant la baixada pel vessant sud veiem vàries línies de parabolts amb molt bona pinta, potser l'excusa perfecte per tornar de nou a aquest amagat racó de la serra de Prades després de gaudir d'aquesta escalada aèria i curta, però de bon regust.


La nova sonoritat de Gemma Humet - Revista Musical Catalana\nAls divuit anys, segons la seva biografia, Gemma Humet va abandonar una prometedora carrera com a pianista clàssica per dedicar-se a l’estudi del jazz a l’ESMUC. Catorze anys més tard podem afirmar que aquest canvi li ha resultat ben profitós. L’any 2015 va debutar com a solista amb el treball Si canto enrere (Satélite K) produït per Pau Figueres i que li va comportar, entre d’altres, el Premi Enderrock 2016 al millor disc de cançó d’autor. Dos anys després va publicar el segon treball, Encara (Satélite K). Així mateix, l’any 2018 va acompanyar Toti Soler en el més que recomanable disc conjunt titulat Petita festa (Satélite K).\nAquest any 2020, en concret el 31 d’octubre passat, va veure la llum Màtria (Satélite K), el seu tercer i esperat treball. Anteriorment, com a preestrena, en el marc del Mercat de Música Viva de Vic d’enguany, Gemma Humet va mostrar per primer cop les noves composicions.\nMàtria és, segons la mateixa Humet: mare, casa, terra i refugi, és a dir, els aspectes més importants en els temps convulsos que estem vivint.\nAmb la intenció de fer un salt en la seva carrera i experimentar amb sons electrònics sense oblidar les seves arrels, per Màtria, Gemma Humet ha decidit treballar amb el prestigiós músic i productor Jordi Casadesús (La Iaia, Núria Graham). Casadesús hi participa amb els teclats, els baixos i les caixes de ritmes.\nA partir de lletres pròpies però també de noms destacats de la poesia catalana, com ho són Maria-Mercè Marçal, Estel Solé, Sònia Moll, Mireia Calafell o Roc Casagran, Màtria és un disc de durada curta (poc més de mitja hora), però intens musicalment, com les seves lletres. En les quals predominen conceptes com la maternitat, la solitud, la llibertat o la fraternitat entre dones, és a dir, sensacions que ha experimentat la mateixa Humet aquests darrers anys.\n“Damunt un cel de fil”, el tema d’obertura que parteix d’una oda a la lluna de Maria-Mercè Marçal, serveix com a obertura, enllaç entre les sonoritats característiques de treballs anteriors amb la nova Humet de Màtria.\nCombinant la bateria d’Andreu Moreno, els teclats, els sintetitzadors analògics i les caixes de ritmes, ens trobem l’emotiva, expressiva i delicada veu d’Humet flirtejant a vegades amb estils aparentment oposats a les seves característiques, com ara el trip hop i utilitzant els loops (“Ales al vent”, “Interpreta’m”). En aquest sentit, la feina en la producció de Jordi Casadesús es fa evident.\n“Furt”, el setè tema del disc, és segurament el punt culminant de Màtria, ja sigui musicalment com poèticament. Aquesta història obra de Sònia Moll situada en un carreró aconsegueix un sentiment i una autenticitat molt profunds que es remarquen als instants finals amb un cor barrejat entre sons de clàxons i rodes de cotxes transitant en un dia plujós.\n“Solitud” (el penúltim tema) és un record al seu oncle Joan Baptista Humet. Ho fa recuperant un tema inèdit fins aleshores, ja que la lletra no havia passat la censura franquista.\nFinalment, el disc conclou amb “Mare”, en què Humet dedica un acústic i afectuós tema a totes les dones que han estat mares. Com a curiositat, a la part final del tema, van sonant talls de veus de diverses dones explicant el que significa per a elles la maternitat.\nEn definitiva, es pot considerar Màtria com un treball atrevit d’una Gemma Humet que, lluny de quedar-se en una zona de confort repetint fórmules ja conegudes i valorades, busca fer un pas endavant i intenta captar nous seguidors apostant clarament per aquests nous arranjaments electrònics. Això sí, Màtria és un treball per gaudir-ne a foc lent i parant atenció a les lletres, un dels seus punts forts.


Angelica Dass « Servei Local de Català de Castelldefels\nEntrades amb l'etiqueta ‘Angelica Dass’\nAvui hem posat en pràctica el taller d’Angélica Dass per descobrir el color de la nostra pell i saber-ne la composició. Aquest n’és el resultat.\nAngelica Dass, descobrir el color de la pell\nB3 6a sessió\nDijous vam escriure una nota del que vam fer dimarts passat i en vam triar una per penjar-la en el blog. Després, vam veure un vídeo de la fotògrafa brasilera Angélica Dass, que parlava de la bellesa del color de la pell humana. Vam dibuixar la silueta del company de l’esquerra i vam pintar el dibuix amb el color de la nostra pell. Finalment, vam posar un nom amb el color creat amb els quatre colors i els percentatges. Des de la classe vam fer un pronunciament a l’eliminació de la discriminació racial.\nAngelica Dass, carta cromàtica, Human, imperfet de subjuntiu, vocabulari, Yann Arthus Bertrand\nE1 10a sessió\nExplicar de quin color és la nostra pell\nRepassar vocabulari i l’imperfet de subjuntiu\nHem mirat el tràiler de Human\nHem explicat el vídeo que cadascú ha mirat.\nCarta cromàtica del grup\nLa casa que voldria\nAngelica Dass, colors, imperfet de subjuntiu\nE1 9a sessió\nEn aquesta sessió, teníem els objectius següents:\nrepassar l‘imperfet de subjuntiu\napuntar vocabulari nou\ndescobrir de quin color és la nostra pell\nels colors d’una jornada\nEls colors de les estacions\nflor cromàtica de colors càlids i freds\nAngelica Dass, imperfet de subjuntiu\nE1 8a sessió\nEls objectius d’avui:\nLlegir una resposta de l’assistent d’Angélica Dass\nPensar com volem que ens ajudi la fotògrafa\nRepassar l’imperfet de subjuntiu\nDimarts em vaig trobar aquest missatge a la bústia del correu electrònic\nRecordeu d’enviar-me l’àudio del missatge a l’Angélica Dass en la vostra llengua materna.\nEls objectius de la sessió d’avui eren:\nacordar què incorporàvem dels quatre projectes presentats\nestablir els objectius del segon projecte\nescriure una invitació a Angélica Dass


Manresa instal·larà la primera gran àrea d'esbarjo exclusiva per a gossos censats - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nManresa instal·larà la primera gran àrea d'esbarjo exclusiva per a gossos censats\nLa iniciativa oferirà un espai adaptat als animals perquè puguin córrer sense corretja i relacionar-se entre ells\nlaura serrat. manresa 13.04.2021 | 21:49\nEl regidor de Ciutat Verda, Pol Huguet, i la regidora de Ciutat Saludable, Maria Mercè Tarragó l.s.\nEl regidor de Ciutat Verda, Pol Huguet, i la regidora de Ciutat Saludable, Maria Mercè Tarragó\nManresa comptarà amb la primera gran zona d'esbarjo exclusiva per a gossos censats. El projecte, impulsat per l'Ajuntament de Manresa, té l'objectiu de crear un espai ampli on els animals puguin córrer sense corretja i relacionar-se entre ells. La instal·lació de la nova àrea, ubicada al passatge Dante, a prop de l'avinguda de les Bases, està prevista de cara a l'estiu. Un cop finalitzada la construcció, l'entrada estarà limitada a les persones amb gossos censats a partir d'un sistema d'accés amb tancament electrònic.\nEn aquest moment, a la ciutat existeixen altres espais reservats a aquests animals. De fet, el desembre passat el consistori va habilitar com a prova pilot dos espais a l'aire lliure, ubicats al parc de Puigterrà i al parc del Cardener, perquè els gossos hi puguin córrer deslligats i dins d'uns horaris concrets. Tot i això, la nova zona d'esbarjo del passatge Dante resulta singular perquè estarà adaptada a les necessitats del món caní i serà l'espai de joc per a aquests animals més gran de la ciutat.\nManresa se suma a la iniciativa Let's Clean Up Europe amb una jornada de neteja de residus .\n«El cens de gossos a la ciutat ha crescut en els darrers anys. Actualment, tenim més de 3.100 gossos censats a Manresa. En aquest sentit, és necessari crear un espai agradable i segur on puguin jugar sense corretja», apuntava ahir el regidor de Ciutat Verda, Pol Huguet, durant la presentació del projecte. Al seu costat, la regidora de Ciutat Saludable, Maria Mercè Tarragó, comentava que la iniciativa pretén facilitar la convivència entre les persones que tenen animals i les que no i, alhora, reduir les males conductes als parcs públics.\nEl projecte, que té un pressupost de 93.252,64 euros, contempla la adequació d'una parcel·la ubicada al passatge Dante, que connecta l'avinguda de les Bases de Manresa amb el carrer Dante. El terreny, on ara hi creix vegetació verge, té una superfície total de 1.234,27 metres quadrats. La zona d'esbarjo comptarà amb un total de 507,74 metres quadrats i estarà delimitada amb una tanca de tubs cilíndrics. L'entorn estarà enjardinat amb arbustos i arbres, per tal d'embellir l'espai i dotar-lo d'ombres.\n«La zona d'esbarjo estarà completament adaptada als gossos. Tindrà dos bancs de formigó, una font d'on els animals podran beure i una il·luminació amb dos bàculs amb projectors led», explicava Tarragó. Al seu torn, Huguet afegia que, a l'hora de dissenyar el projecte, s'ha tingut en compte que la parcel·la està situada entre edificis. «El nou espai també permetrà millorar la vegetació d'aquesta zona urbana, que ara creix salvatge», destacava Huguet.\nEls dos regidors valoraven la iniciativa com un pas endavant en la creació d'espais on els gossos puguin jugar lliurement i asseguraven que l'Associació de Veïns del barri de Poble Nou celebren la iniciativa per millorar la vida comunitària.