Funció Pública anuncia la continuïtat dels processos selectius derivats de l'OPE 2018 que van ser ajornats per l'estat d'alarma\nEls sindicats aproven la previsió de calendari plantejada per l’EBAP per evitar situacions d’elevada confluència d’aspirants durant els exàmens i garantir la continuïtat dels processos selectius\nLa Direcció General de Funció Pública ha acordat avui amb els sindicats la represa de les proves dels processos selectius de l’Oferta d’Ocupació Pública de l’any 2018 que van ser ajornats amb la declaració de l’estat d’alarma per la COVID-19.\nAixí, a la Mesa Sectorial de Serveis Generals (amb representació d’USO, STEI-Intersindical, CSIF, CCOO, UGT i SINTTA), s’ha comunicat que no es suspenen els processos selectius ajornats i que continuaran quan s’aixequi l’estat d’alarma, sempre tenint en compte les mesures establertes pel Govern i per les autoritats sanitàries.\nAmb la majoria dels vots a favor, s’ha acordat establir un termini per a la celebració de les proves selectives de concurrència massiva amb la finalitat d’evitar situacions d’elevada confluència de persones que poguessin afavorir la transmissió del virus.\nEn tot cas, una vegada aixecada la suspensió per l’estat d’alarma, es reprendran els processos i les actuacions en el punt en què van quedar aturats, i s’anunciarà amb una antelació suficient mitjançant el Portal de l’Opositor i la pàgina web de l’EBAP.\nAixí doncs, es començarà duent a terme els exercicis de menor afluència d’aspirants, i més endavant es faran els de major afluència. Es fixaran uns terminis màxims per a cada un dels processos.\n- El tercer examen de les proves del cos superior s’ha previst que es dugui a terme dins el termini de tres mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- En relació amb el primer examen per accedir al cos de gestió (previst inicialment per al 4 d’abril de 2020), al qual estan convocats 836 aspirants (817 persones a Mallorca, 10 a Menorca i 9 a Eivissa), s’ha previst que el procés selectiu continuarà dins el termini de tres mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- El segon examen per al cos administratiu estava previst per al 25 d’abril de 2020, i hi estan convocats 193 aspirants (178 persones a Mallorca i 15 a Eivissa). Per a aquest procés es preveu continuar el procés selectiu dins el termini de dos mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- Pel que fa al primer examen per accedir al cos auxiliar (previst per al 21 de març de 2020), al qual estan convocats 3.705 aspirants (3.299 persones a Mallorca, 227 persones a Eivissa i 179 a Menorca), el procés selectiu continuarà dins el termini de cinc mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- Quant a les proves per accedir al cos subaltern, l’exercici de reserva del 2 %, al qual estan convocats 28 aspirants (23 persones a Mallorca i 5 persones a Eivissa), el procés selectiu continuarà dins el termini de tres mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- I pel que fa al primer examen del cos subaltern, al qual estan convocats 1.865 aspirants (1.600 persones a Mallorca, 125 persones a Menorca i 140 a Eivissa), el procés selectiu continuarà dins el termini de cinc mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\n- Finalment, hi ha el primer examen per accedir als cossos facultatius superiors de l'administració especial (previst inicialment per al 30 d’abril de 2020), al qual estan convocats 1.036 aspirants (1.003 persones a Mallorca, 10 a Menorca i 23 a Eivissa) i que inclou els cossos d’arquitectura, assessorament lingüístic, biologia, ciències ambientals, enginyeria agrònoma, enginyeria de camins, enginyeria industrial, estadística, farmàcia, geologia, informàtica, medicina, medicina del treball, psicologia, química, recerca i desenvolupament i veterinària. En aquest cas, s’ha previst que es durà a terme dins el termini de sis mesos, i no abans d’un mes des que s’hagi aixecat l’estat d’alarma.\nAquests terminis són estimatius i poden ser modificats per l’EBAP, que prèviament haurà de ponderar els interessos públics que hi concorrin, atenent les recomanacions sanitàries oportunes. Si això s’escau, l’EBAP haurà d’informar la Mesa Sectorial de Serveis Generals de les causes de la suspensió o modificació.


Com beneficia el CRM de comerç electrònic a les empreses B2B i B2C | Martech Zone\nUn canvi significatiu en el comportament dels clients ha afectat moltes indústries en els últims anys, però el sector del comerç electrònic ha estat el més afectat. Els clients amb coneixements digitals han gravitat cap a un enfocament personalitzat, una experiència de compra sense contacte i interaccions multicanal.\nAquests factors estan empenyent els minoristes en línia a adoptar sistemes addicionals per ajudar-los a gestionar les relacions amb els clients i garantir una experiència personalitzada davant la competència ferotge.\nEn el cas dels nous clients, cal avaluar les seves necessitats i preferències i establir connexions personalitzades per evitar que s'enganxi als teus competidors. Al mateix temps, descobrir el seu historial de compres, visualització i compres ajuda a proporcionar recomanacions rellevants i garantir-ne la retenció. Tot això requereix recollir, emmagatzemar, processar, sincronitzar i gestionar una gran quantitat de dades dels clients.\nUna de les solucions que val la pena considerar és la gestió de relacions amb clients sistema, o bé CRM en resum.\nAl voltant del 91% de les empreses amb més de 10 empleats utilitzen els CRM en els seus fluxos de treball.\nEmpreses de diferents mides implementen CRM de comerç electrònic per:\nAutomatització de la gestió de clients\nHabilitació d'interaccions multicanal\nConstruir una imatge completa del client\nAutomatització de processos de màrqueting i serveis\nDisseny d'un centre de gestió de clients únic per a una visibilitat de dades interdepartamental racionalitzada\nCom les solucions CRM de comerç electrònic poden satisfer les vostres necessitats empresarials\nEls CRM solen ser solucions holístiques integrades en una arquitectura de comerç electrònic per satisfer les necessitats següents:\nNecessitats operatives – La gestió eficaç dels clients és bastant difícil i, en la majoria dels casos, impossible sense un únic centre de dades creïble. Com a resultat, les empreses de comerç en línia recorren a desplegar sistemes CRM per connectar diversos punts de contacte per recopilar la informació dels clients en un dipòsit de dades comú i garantir l'accés a les dades sense obstacles per a diversos departaments.\nNecessitats analítiques – Els CRM poden utilitzar les dades recopilades per generar informació per a la presa de decisions informada. El sistema utilitza les dades financeres i de màrqueting dels clients recopilades, com ara consultes de cerca, visualitzacions i historial de compres per crear perfils detallats, preveure el comportament, generar recomanacions, augmentar la satisfacció del client i habilitar la venda creuada i la venda addicional.\nNecessitats col·laboratives – La desconnexió dels departaments pot perjudicar la productivitat dels fluxos de treball. Per habilitar l'accés unificat a les dades dels clients per a màrqueting, vendes i altres departaments, necessiteu un sistema únic que simplifiqui l'intercanvi i l'accés a les dades. El CRM de comerç electrònic pot proporcionar un accés a un perfil de client únic, una cooperació entre departaments perfecta i garantir una sinergia a tota l'empresa.\nCRM de comerç electrònic per a B2B i B2C: avantatges\nIndependentment de la mida de la vostra empresa de comerç electrònic, i si és B2B o B2C, l'objectiu principal és atraure, convertir i retenir clients. Els CRM es desenvolupen per ajudar les empreses a assolir aquests objectius oferint-los els següents avantatges:\nVista completa del client – Les tàctiques efectives de gestió dels clients comencen amb una investigació profunda dels clients basada en dades acumulades. Els CRM poden ajudar els minoristes en línia a recopilar dades i, a partir d'ells, dissenyar un perfil de comprador de 360 graus. L'accés a la visió del client a través dels departaments permet una gestió adequada de l'embut de vendes, la visibilitat del viatge de compra del client, el seguiment de l'activitat, el desenvolupament d'estratègies de màrqueting dirigides i la presentació de recomanacions adequades.\nPersonalització avançada – Els CRM amb un aprenentatge automàtic integrat poden aprofitar les dades dels clients recopilades per actuar sobre les oportunitats de venda addicional i de venda creuada, permetre recomanacions i simplificar les experiències de compra. Aquest enfocament personalitzat ajuda a atraure clients i augmentar les taxes de retenció i fidelització.\nExperiència multicanal del client – Les oportunitats actuals d'interaccions omnicanal permeten als clients ser més flexibles en les seves compres, ja sigui a través de botigues mòbils o web o de xarxes socials. Mentrestant, per als minoristes digitals, oferir experiències impecables i personalitzades en l'entorn multicanal provoca reptes importants relacionats amb l'enllaç de múltiples punts de contacte i la recopilació de dades de clients multicanal en un centre unificat. CRM pot transformar les experiències fragmentades dels clients en una única que uneix múltiples canals i garanteix que totes les dades estiguin a la vista, i l'usuari rebrà una experiència personalitzada a través de qualsevol canal d'interacció.\nAutomatització de les operacions de màrqueting – Les capacitats de màrqueting CRM impliquen el control de les interaccions dels clients durant el viatge de vendes, l'automatització de tasques de màrqueting, la creació de campanyes de màrqueting a mida i oportunitats de servei personalitzat amb chatbots i respostes automatitzades. L'automatització de les tasques de màrqueting i la comprensió del comportament dels clients es tradueixen en una cria de contactes més eficaç, un creixement dels ingressos i un enfocament més personalitzat durant el viatge de compra del client.\nAnalítica orientada al futur – Els CRM actuen com a dipòsits de dades dels clients que recullen, emmagatzemen i utilitzen les dades per prendre decisions fonamentades. Gràcies a aquesta única font de veritat, les dades es poden utilitzar per generar perfils detallats dels clients, estimar el nivell del seu compromís, predir el comportament i identificar l'etapa dins del pipeline de vendes per aplicar oportunament tàctiques de màrqueting i oferir recomanacions rellevants. A més, el sistema pot identificar compradors valorats i els millors canals per a la seva adquisició per oferir-vos les recomanacions adequades relacionades amb accions més efectives.\nL'adquisició d'una solució de CRM pot resultar ser la manera correcta d'automatitzar la gestió dels clients, oferir un enfocament personalitzat, augmentar la retenció i el rendiment global del negoci. A més, en integrar-se perfectament amb altres mòduls de la vostra arquitectura de comerç electrònic, una solució CRM pot complementar de manera efectiva la funcionalitat de tot l'ecosistema.\netiquetes: analíticab2b crmcomerç electrònic B2Bb2cb2c crmcomerç electrònic b2cCRMinformes crmrepositoris de dades de clientsoperacions del clientgestió de relacions amb clientsinformes de clientsvista del clientcomerç electròniccomerç electrònic crmoperacions de màrquetingexperiència de client multicanal\nGleam: aplicacions de màrqueting dissenyades per fer créixer el vostre negoci


VII Memorial Josep Lorente: Nou rècord de participació\nDarrera actualització el 20 Juny 2016\nPodi del torneig amb els 3 primers classificats (d'esquerra a dreta): MI Jonathan Cruz, GM Miguel Muñoz i GM Fernando Peralta.\nEl diumenge 19 de juny s'ha disputat la 7a edició de l'actiu Memorial Josep Lorente. Aquest any hi ha hagut un nou rècord de participació amb 177 jugadors. Una de les claus de l'èxit és un excel·lent local de joc que ens cedeix l'Ajuntament de Sant Boi de Llobregat: la biblioteca Jordi Rubió i Balaguer.\nPel que fa al nivell del torneig hi ha hagut un total de 23 titulats internacionals de 8 països diferents, entre els quals 5 grans mestres. Cal destacar també la gran participació dels més joves, amb un total de 44 jugadors sub-16. L'única nota negativa ha estat la davallada de la participació femenina que s'ha quedat amb 11 jugadores.\nEl guanyador del torneig ha estat el GM Miguel Muñoz, del Montcada, amb 8 punts. L'han acompanyat al podi el GM argentí Fernando Peralta, de l'Escola d'Escacs de Barcelona, i el MI peruà Jonathan Cruz, del Tres Peons, ambdós amb 7'5 punts. Classificació final\nSanta Coloma de Queralt (Ajornat)\nVila-seca (Candidat) (Ajornat)\nSant Martí (Ajornat)\nVallfogona de Balaguer (Ajornat)


Notícia: El matemàtic Anton Aubanell torna a Aula Blanes\nEl matemàtic Anton Aubanell torna a Aula Blanes\nNoticia publicada a la web el 05/13/2014 07:46:00 PM\nLa xerrada del 20 de maig presenta com a convidat al reconegut divulgador amb la conferència “Una passejada per l’origen del Sistema Mètric Decimal i del Sistema Internacional d’Unitats”\nAquest mes de maig Aula Blanes s’ha avançat en el calendari respecte les seves darreres cites a què ens tenia acostumats i, en aquesta ocasió ens emplaça de cara al dimarts 20 de maig per tractar un tema que es presenta sota el títol “Una passejada per l’origen del Sistema Mètric Decimal i del Sistema Internacional d’Unitats”. Inclosa dins el quart cicle Aula Blanes, la xerrada anirà a càrrec del reconegut matemàtic i divulgador Anton Aubanell.\nAquesta és la tercera vegada en què l’apreciat i estimat divulgador participa en les conferències que organitza amb caràcter mensual Aula Blanes. Tal i com indica el títol de la xerrada, en aquesta ocasió Aubanell convidarà a tots els assistents a fer una passejada pels camins que van portar a definir el metre patró i, posteriorment, la resta d’unitats del Sistema Mètric Decimal.\nAnton Aubanell - Foto: Aula Blanes\nAquest sistema de mesures és el precedent immediat del Sistema Internacional d’Unitats que avui dia ens permet endinsar-nos cada vegada més en la comprensió del món. Des de les grans distàncies astronòmiques que ens obren el camí dels estels fins a les distàncies més petites que ens encaminen a comprendre el que passa dins dels àtoms; des de les constants del nostre cos que ens ajuden a preservar la salut fins als paràmetres que asseguren la qualitat del nostre medi ambient; des de les longituds dels nostres desplaçaments fins a les mesures que utilitzen els GPS.\nLa definició del metre patró va requerir una de les majors aventures científiques que mai s’havien dut a terme: el mesurament de l’arc del meridià de París entre Dunkerque i Barcelona, una aventura de la qual el territori català en va ser testimoni de primera mà. La passejada d’acostament que oferirà Anton Aubanell el 20 de maig intentarà resseguir els passos d’aquesta formidable gesta.\nLa xerrada d’Aula Blanes s’allotjarà, com és habitual, a la Sala d’Actes Roberto Bolaño de la Biblioteca Comarcal de Blanes. Com dèiem, serà el dimarts 20 de maig a les 8 del vespre.


Els 'influencers' perden influència\nLes firmes confien més en els 'microinfluencers', amb menys seguidors però més interacció\nBarcelona - Dilluns, 29/06/2020 - 12:10\nAl món de les xarxes socials, el ‘like’ era el rei, però la seva corona ja no pesa tant. Vegem-ne dos exemples. A finals de febrer, a l’actriu i ‘influencer’ Paula Echevarría, al ‘top ten’ de les més influents a la terra pàtria, molts dels seus seguidors la posaven de volta i mitja per pujar al seu Instagram continguts publicitaris durant la gravació d’un programa amb Jesús Calleja a l’Àfrica. «Abans de començar aquesta gran aventura vaig demanar als meus amics que m’aconsellessin sobre com cuidar-me els cabells durant el meu viatge a Kenya, sabia que seria en llocs de molta pols, calor... i em van dir que sens dubte m’emportés el nou xampú ‘premium’ que reconstrueix la queratina natural dels cabells!» escrivia entre altres coses, la nòvia de Miguel Torres. «Ara no toca», era un dels comentaris més correctes que li feien. Echevarría ha continuat durant el confinament fent publicitat casolana al seu Instagram de les nombroses marques que promociona per contracte.\nUn altre exemple, aquest als Estats Units, que ha arribat als tribunals. Van prometre un festival de música amb «experiències culinàries de primera classe i atmosfera de luxe» i el que van acabar trobant va ser una cosa més pròxima a ‘Els jocs de la fam’ o ‘El senyor de les mosques’ que a Coachella. Així arrencava la demanda conjunta d’un grup de perjudicats contra l’organització del Fyre Festival, un festival de les Bahames pel qual els assistents havien pagat entre 1.200 i 100.000 dòlars (d’uns 1.100 a 92.000 euros) per disfrutar d’un cap de setmana paradisíac tal com van promocionar algunes de les ‘influencers’ més poderoses del món, com Kendall Jenner, Bella Hadid i Emily Ratajkowski. La demanda no va contra elles, però sí que se les esmenta com a part responsable del frau final, i potser per això ja no hi ha ni rastre del festival en els comptes d’Instagram d’aquestes famosíssimes prescriptores de tendències. No es van disculpar ni van esmentar res més sobre l’assumpte.\nEls millors sobreviuran\nLes ‘influencers’ s’havien convertit també en una de les principals eines de màrqueting de moltes marques de moda, especialment a Instagram, la xarxa més popular al sector perquè es basa en el format que millor llueix: la imatge. Segons un estudi, el 68% dels usuaris espanyols de xarxes socials segueix ‘influencers’ i la taxa es dispara en la cas de les dones entre 15 i 30 anys, on arriba al 85%. Però segons diversos experts, amb la pandèmia del coronavirus i la crisi sobrevinguda al sector sembla, tot i que de moment no hi ha xifres, que la bombolla continua desinflant-se i seguint la teoria evolutiva, sobre els millors sobreviuran.\nEn un primer moment, el nombre de seguidors era la mètrica preferida. Amb el temps es va sofisticar el procés tenint en compte sobretot l’‘engagement’, que es mesura principalment en ‘likes’, però també en comentaris. Tot això ha canviat també quan Instagram va començar, el maig de l’any passat, a amagar els ‘likes’ en les seves versions del Canadà. Després la mesura va arribar també a Austràlia, el Brasil, Itàlia i el Japó i així a la resta del món. Els usuaris poden veure el ‘likes’ de les seves pròpies fotos, però no les de la resta. ¿El resultat? Sense efecte contagi, els ‘likes’ han baixat. Això ha complicat la tasca de les marques a l’hora de ‘fitxar’ un ‘influencer’ i a negociar, generalment a la baixa, els seus honoraris.\n«El canvi que ha fet Instagram és correcte, ja que farà que els usuaris es fixin més en els continguts. I també en molts s’especifica clarament que són patrocinats», explicava a Moda.es Daniel Sánchez, director general d’Influencity, especialitzada en anàlisi de perfils d’‘influencers’. Això podria suposar una oportunitat per als denominats ‘microinfluencers’, amb menys volum de seguidors, però amb una alta ràtio d’interacció i que s’adrecen a un públic molt específic. El que cal veure és si d’acaba desinflant la bombolla dels ‘influencers’ o reduint-se a un petit grup de professionals amb continguts molt específics, l’impacte podria ser majúscul per a moltes marques emergents que han fet d’aquestes col·laboracions el seu principal canal de vendes.


BarcelonaEl portaveu del grup parlamentari del PSC, Maurici Lucena, ha assegurat aquest dimarts en roda de premsa al Parlament que el partit es pren "molt seriosament" els "mal resultats" obtinguts diumenge a les urnes. Lucena ha anunciat que "en principi" el PSC no celebrarà cap congrés extraordinari, tot i que ha deixat la porta oberta a fer-lo en cas que Navarro ho consideri convenient. "Convocar un congrés extraordinari és una prerrogativa exclusiva del primer secretari del PSC, és el seu capteniment el que ha de dirimir aquesta qüestió". No obstant, Lucena creu que l'aposta de Navarro és "l'adequada" i ha assegurat que la majoria de l'executiva del partit hi està d'acord. Així s'ha pronunciat Lucena davant la petició de celebrar un nou conclau socialista que renovi la direcció, com ho han fet saber veus com la del president del PSC al Camp de Tarragona, Xavier Sabaté.\nEl portaveu socialista al Parlament ha assegurat que la ronda de consulta que ha proposat el partit "serà profunda i durarà el seu temps", i ha avançat que "desembocarà en canvis". Lucena ha sentenciat que el mateix procés de reflexió que s'autoimposen també l'haurien de fer els altres partits que no han obtingut bons resultats en els comicis europeus.\nTanmateix, Lucena ha assegurat que respecten la decisió de Rubalcaba de deixar la secretaria general del PSOE, tot i que ha volgut matisar que "el PSC és un partit diferent del PSOE, i cadascú és lliure a casa seva de gestionar com consideri oportú els seus problemes".\nLUCENA CONGRÉS extraordinari PSC


Boy Roca a la Trompa de l'Elefant, ahir 2 de desembre, amb en Josep Comaposada i el Miquel Garrell Curcó, després de mes de 40 anys torno a la Boy Roca, una via que va se la primera "gran" escalada a Montserrat, en aquella època amb el Carmelo Garcia Sanchez i la Cristina Valldosera, ens vam passar tot el dia penjats i al baixar al menys jo, vaig tenir la sensació d'haver escalat una via de las de veritat, de les que et feien sentir escalador.\nAra passats mes de 40 anys, després d'haver conegut i compartit un munt de sortides i vivències amb un dels aperturistes, el Boy ( Josep Lopez Rico ) torno a enfilar-me per la via.\nNo et quedes indiferent, fa un temps va estar re equipada, al passar per la 3ª tirada i veure l'antic equipament que encara esta posat, els cabells es posen de punta i s'agraeix la feina dels re equipadors.\nLa via xulisima, totalment recomanable.\nVam quedar una mica gelats pel fred que va fer, però encara i així, val la pena.\nFES CLIK AQUI\nPER ANAR A LA GALERIA DE FOTOS\nPublicado por ramon en jueves, diciembre 03, 2020 No hay comentarios:\nPostres de Music a la Paret Sud de Roca Narieda\nDimarts 24 de novembre de 2020, amb el Miquel Garrell i l'Oscar Fernández, anem a la via Postres de Music a la Paret Sud de Roca Narieda.\nDesprés d'una pila d'anys de no visitar aquesta paret torno per tal de veure i reviure les sensacions que produeixen les seves interminables rampes o slabs.\nLa pujada fins peu de via et fa desaparèixer la sensació de fred, el camí de pujada, està mes ben marcat i assenyalat amb fites.\nEls dos primers llargs, verticals i atlètics força bonics, ben diferents al que ens espera a la resta de llargs\nAl tercer llarg ja entrem en el que vindrà a ser la tònica general del resta de la via, plaques i mes plaques molt compactes que no s'acaben mai. Menció especial al llarg 10 i la sortida del 11 que ens faran que tinguem que esmolar una mica mes les ungles.\nArribem al cim al capvespre, sort que em estat previsors i duem frontals que ens aniran de conya pel llarg camí de baixada, Esta ben fressat, als punts mes crítics equipat amb cordes i ben assenyalat amb fites\nPublicado por ramon en jueves, noviembre 26, 2020 No hay comentarios:\nUbicación: Diseminado Canelles, 9, 25794 Canelles, Lleida, España\nVia " Kfa REM " a la Paret Bucolica\nVia" K fa REM "\n200 m. 7b/ae (obligat 6b)\nEquipada + de 20 cintes + Rs\nJa fa temps, que el Franc em va passar la ressenya de la via que vem equipar a la part central de la Paret Bucolica, bateixada definitivament com a "K fa REM ".\nLa via va pel pany central de la Paret Bucolica, totalment equipada amb parabolts, despres d'equipar-la, van caldre algunes incursions posteriors per netejar-la i sanejar-la.\nAra, despres d'algunes ascensions per part de companys i amics i havent consensuat ni que sigui de forma provisional la seva dificultat, podem treure la ressenya.\nTambé deixo un link de l'EDUNZ qui segurament va fer la primera ascensió quan la via encara era bruta i acabada d'equipar.\nPIULADA PRIMERA ASCENSIO BLOG ROCAINEU\nVal la pena que feu una ullada al seu bloc, té una molt bona recopilació de totes les ressenyes de la Paret Bucolica i d'altres llocs igualment interessants.\nPublicado por ramon en domingo, abril 10, 2011 5 comentarios:\nVia Redrum -Cap del Ras- (AGER)\nNo he escalat mai a Ager, sempre m'ha cridat força l'atenció la foto del flanqueix del segon llarg, veient-la em feia venir ganes d'anar i provar la seva roca, fer aquells metres horitzontals per tal d'anar a trovar la tercera reunió de la via.\nAixí que el passat 10 de març amb el Josep Maria marxem direcció a Ager. Fa un dia esplendid, a l'arrivar al lloc tant sols hi ha un cotxe, no veiem els escaladors per enlloc. Preparem el material i enfilem per la tartera cap a la via (pujada evident).\nA peu de via ens adonem que despres de molt preparar el material, l'un per l'altre no hem agafat cap empotrador ni cap friend. El Josep Maria que está valent no veu problema, així que cap amunt que falta gent.\nGALERIA FOTOGRAFICA A PICASSA\nPublicado por ramon en domingo, abril 10, 2011 No hay comentarios:\nSector del Bel Canto -Coll de Nargó-\nAvui toca amb alguns companys de feina, només tenim el matí. Anem al Sector del Bel Canto. Un sector a on les vies son generoses de preses i d'equipament.\nEl Toni, es llença i es fa de primer per primer cop la The Grijander un bónic 4c. La Gemma tal i com ens té acostumats es fa sense despentinar-se altres vies que fem abans d'haber de plegar : Licor de lagarto 5 b, More Cuesties 5 b i la Via del Xut 6a.\nQuedan ganes, falta temps, els plans ja estan fets hi tornarem.\nPer mes info de la zona a: RESENYES DE COLL DE NARGÓ\nPublicado por ramon en miércoles, marzo 16, 2011 No hay comentarios:\nEtiquetas: Coll de Nargo, sector del mig\nTonerre de Brest al Roc d'en Solà (Perles)\n27 de febrer 2011\nEs diumenge, a les 14 hores, despres de treballar i amb el temps no gaire clar marxem el Josep Maria i jo cap a Perles, volem fer la Tonerre de Brest al Roc d'en Solà. Aquesta via la vem equipar el Septembre del 93 els Maneirons (Franc, Marcel i jo) amb el Rafa Alacuart.\nAl arribar a Perles, trobem una pila de cotxes aparacats a la carretera. Diria que es la vegada que hi vist mes gent de totes les que he anat, pot ser vaig contar uns 20 vehicles.\nEns va fer una mica de fred, en alguns moments barrufaba i ens arribaba una miqueta de neu.\nVem tenir temps de fer la via i arribar al cim i baixar abans que es fes fosc del tot.\nLa via comença a l'esquerra de Las Amistades Pelirrojas i segueix una evident fisura/ diedre gairebé fins a mitja alçada de la paret, despres per uns murs algo mes facils arriba al cim.\nEstà equipada amb parabolts, les reunións equipades per rapelar amb corda de 60 mts.\nUs deixo algunes fotos i un parell de ressenyes.\nAquest blogg, preten ser el llibre de piades particular, els temps van camviant i cal anar posant-se les piles....


1 més 1 no és igual a 2\nCapítol 1: La Maria del Mar\nCom cada matí, la Graciela va posar l’aigua de la tetera a escalfar mentre la cafetera d’última generació acabava d’exprémer l’última gota de cafè per al senyor de la casa. Ja feia un parell de mesos que la minyona preparava l’esmorzar pels senyors de la casa i els hi portava a les seves habitacions respectives, precisament, per evitar les mirades de guerra del matrimoni de la casa quan es movien per la mateixa habitació.\nLa Maria del Mar baixava les escales preparada. Sempre es llevava d’hora, costum que havia adquirit des del naixement dels seus fills. Era una dona alta, esvelta, i amb els cabells tenyits de ros per així ocultar el pas del temps. Portava una brusa blanca i uns texans negres. Va seure en un tamboret de la cuina, allà on ja tenia l’esmorzar parat. Va saludar educadament la Graciela i li va manar que despertés els nens. La Maria del Mar tenia la mirada perduda, reflexionant sobre tot el que havia perdut amb els anys; ja no es despertava al costat del seu marit, ni tan sols dormien junts, el temps havia arrossegat per terra les esperances del seu matrimoni, bé, el temps i la secretària del seu marit, una dona que era tan rossa com predisposada a qualsevol cosa que li demanés el seu marit.\nVa sentir ressonar les escales de fusta, i va tornar en si. Els seus dos fills ja s’estaven barallant i ella es va dur les mans al cap pensant en les pastilles que tenia a l’armari. Els seus fills se la van quedar mirant per un segon, van parar de barallar-se i van dir a l’uníson:\n-Bon dia mamà.\nLa Maria del Mar els va mirar, resignada. Als matins acostumava a llevar-se amb cert malestar que no li marxava fins que els seus fills eren a l'escola i es quedava sola a casa, amb l'única companyia de la bodega de vins del seu marit.\n-Bon dia fills. Teniu la motxilla a punt? Au va, esmorzeu ràpid i al cotxe, que hem de marxar.\nEls fills de la Maria del Mar van seure i van començar a menjar en silenci mentre la minyona els preparava l'esmorzar per l'escola. Els nens menjaven amb cura de no tacar-se l'uniforme color gris ciment de l'escola catòlica. Quan van acabar, van pujar silenciosament al cotxe de la seva mare mentre ella esgotava les últimes gotes del seu te.\nEls viatges en cotxe des de la residència dels Calbó-de la Fe fins a l'escola privada on estudiaven els seus fills era un trajecte llarg però silenciós, ja que els membres més joves de la família evitaven els conflictes fraternals escoltant la seva pròpia música i la Maria del Mar no posava gaire esma en trencar el silenci a causa del seu mal de cap matutí, encara persistent.\nL'escola primària i secundària de la Congregació de la Creu era una institució educativa amb mètodes d'ensenyança adequats per a la preservació de la fe dels seus alumnes. Era l'escola més exclusiva de tota la província, i els fills de la Maria del Mar havien pogut accedir-hi gràcies als contactes de la seva parròquia.\n-Mamà, recorda que aquesta tarda m'has de portar a les classes de tennis.\n-Sí, Joan Marc, ho recordo. -va contestar amb un lleu somriure ballant als seus llavis.\nLa Maria del Mar portava molts anys cansada del seu matrimoni, per la qual cosa va intentar invertir la seva frustració matrimonial en la fe, que després va recolzar en el vi, les pastilles antidepressives i el professor de tennis dels seus fills, un jove encantador i molt atractiu.\nLa resta del trajecte va seguir en silenci i, quaranta minuts després van arribar al recinte de l'escola, on hi havia d’altres pares amb els cotxes d'alta gamma mal aparcats esperant que els seus fills entressin a l'edifici. Com a bona mare cristiana, la Maria del Mar també es va esperar que en Joan Marc i la Maria Emília entressin a l'escola. Abans de tornar a posar el cotxe en marxa, va baixar la finestreta del cotxe, ja que una altra mare havia picat per saludar-la.\n-Bon dia. -va exclamar la Caterina, la mare d'una companya de la seva filla. La Maria del Mar va articular un somriure més fals que el seu matrimoni per dissimular el disgust. La Caterina tenia moltes ganes de parlar en el seu to de veu aquell tan estrident, quan ella encara sentia un martell hidràulic ressonar en les seves parets cranials.\n-Bon dia a tu també, Caterina.\n-Que anirà a les colònies d'esquí, l'Emília?\n-És clar que sí, l'Emília porta esquiant des dels cinc anys, li encanta. És per ella que cada hivern anem als Alps Suïssos a esquiar.\n-Ah, que bé. La Consol odia el fred, per això nosaltres normalment passem l'hivern a Punta Cana, a la casa que vam comprar fa uns quants anys.\n-Uf nosaltres ens estimem més les Bahames, hi ha menys deliqüència. Bé, Caterina, me n'he d'anar, m'estan esperant al club de camp. Ja saps que sóc la presidenta del comitè que organitza els events socials del club, i d'aquí poc torna a organitzar un sopar per a la recaptació de l’església.\nLa Maria del Mar va arrencar el cotxe i va marxar al més ràpid possible cap al club de camp. No suportava les mares de l'escola, totes eren una colla de pàmfiles que només anaven a l'església els dies assenyalats i la resta del temps feien veure que tenien unes vides massa ocupades com per anar a missa el diumenge.\nLes reunions del club de camp sempre aconseguien posar de millor humor a la Maria del Mar, ja que acompanyada de la copa d''un bon vi, la sensació de poder controlar-ho tot li resultava del tot gratificant. Ella era la persona referent del grup d'amigues del club, la que més s'esforçava, la que millor situació econòmica tenia i la que més resava. S'esforçava de tenir una vida perfecta, però el seu marit semblava posar tota la seva dèria a esguerrar la seva imatge pública. Encara recordava quan eren recent casats i semblava que tenien la vida feta, que sempre s'estimarien i que mai no els sortiria res malament. Ella sempre s'havia esforçat a ser una bona esposa, havia deixat de treballar quan el seu marit li havia demanat, s'havia quedat a casa per cuidar dels seus fills, però tot això semblava que el seu marit no ho veia, ja que poc després del naixement de l'Emília havia estat massa ocupat buscant entre les faldilles de la seva secretària.\nAixí doncs, ella tampoc no s'havia quedat enrere. Cada dia semblava més difícil mantenir la promesa sagrada que havia fent davant Déu el dia que es va casar, perquè ella s'esforçava, però era una dona dèbil que cedia davant les temptacions pecadores que se li posaven davant cada dia. Primer havia estat el vi, la sang de Déu. A ella mai no li havia agradat beure, a missa mai no feia un glop sencer, només es mullava els llavis, però a mida que els problemes maritals s'accentuaven, la col·lecció de vins del seu marit disminuïa. Després havien estat les pastilles, aquelles que el metge li havia receptat quan havia patit un atac d'ansietat, pocs minuts després que s'assabentés que el seu marit no havia estat de viatge de negocis, sinó tancat a la suite d'un hotel amb la seva secretària. El capítol final de la història dels seus pecats havia començat tot just fa dos anys, quan en Joan Marc havia volgut apuntar-se a les classes de tennis del club de camp. Allà havia estat on havia conegut en Roger, un jove molt atractiu i predisposat.\nAmb l’intens matí ja passat, l’inici de la tarda marcava l’hora d’anar a buscar els nens a l’escola, i havia de tornar a agafar el cotxe. Va arribar a les portes del col·legi, i com sempre feia, esperava als seus fills dins del vehicle. L’Emília va entrar sense dir res, i la seva mare va mirar amb disgust el rellotge en veure que el seu fill encara no hi era. Va alçar la vista, cercant en Joan Marc. El va veure amb un noi que tenia aspecte descuidat, amb la roba molt ampla i arrugada, i gesticulava nerviosament. No li va agradar gens veure aquell noi amb el seu fill. I encara li va agradar menys veure com li donava alguna cosa amb un gest d’allò més sospitós. La pobre mare havia d’esbrinar què era.\nPerò els dies van passar, el cap de setmana va arribar i la Maria del Mar no havia tornat a pensar en allò. Havia estat massa ocupada organitzant la recaptació per a l’església del club de camp, i entre reunió i reunió, copa de vi i copa de vi, els possibles problemes del seu fill no havien tingut cabuda en la seva ment. És més, si en Joan Marc tenia dificultats, s’estimava més no saber-ho. La seva família, el seu honor i la seva imatge eren molt importants, i en Joan Marc sempre havia estat un bon noi. Segur que aquell incident no havia estat res, només una trobada casual que no es tornaria a repetir.\nLa Maria del Mar estava realment ocupada, ultimant detalls per al sopar d’aquella nit. Havia rebut la trucada que les flors encarregades per a guarnir les taules arribarien amb retard, i ella encara havia d’anar a la perruqueria. Va ignorar el so del timbre, i només va aixecar lleugerament la vista quan va sentir que entrava un noi. El reconeixia de vista, era un amic del seu fill. El va saludar educadament i va tornar a submergir-se en la lectura de les factures que s'havia emportat del club de camp. Havia de portar-les-hi després, a l'hora de sopar.\nPassada una estona, va decidir que ja era hora que els seus fills comencessin a preparar-se, volia recordar-li a en Joan Marc que havia d'anar a buscar la seva germana a casa una de les seves amigues quan ella marxés a la perruqueria. El seu marit aniria directament al club de camp quan sortís de l'oficina. Li havia dit que sortiria tard del despatx perquè tenia una reunió importantíssima d'ultima hora, però que arribaria a temps al sopar. La Maria del Mar no ho creia, però.\nQuan va pujar a l'habitació del seu fill va obrir la porta amb total confiança, però inmediatament la va tornar a tancar. Només havia presenciat l'escena uns segons. Segons? Encara menys, dècimes de segon. Un parell de dècimes de segon havien estat més que suficients, però. La Maria del Mar va començar a plorar desesperadament, calladament, desconsoladament. El seu fill, el seu nen. Aquell amb qui s'havia distanciat.\nQui hi havia a la seva habitació no era el seu fill. No podia ser-ho.\nAquell noi rialler, amb els ulls vermells i la veu prima i estúpida d'adolescent fumat no podia ser el seu fill. Aquell que estava pràcticament besant el seu amic, també rialler i fumat, no podia ser el seu fill. Era impossible, no ho era.\nLa Maria del Mar es va tancar al lavabo de la seva habitació i va començar a plorar i beure de l'ampolla de licor que havia agafat de la seva tauleta de nit, on la tenia guardada per a emergències. Aquesta situació era més urgent que una discussió. Asseguda al terra, ampolla en mà, va recordar tots els moments de la infància del seu fill mentre no podia parar de plorar.\nAquell matí havia perdut un fill, i no va anar a la perruqueria.\nCapítol 2: En Joan Marc\nLes classes de l'escola catòlica estaven bé, però les normes eren estrictes i en Joan Marc no podia evitar posar-se nerviós quan caminava ràpid pels passadissos, tot i que ja era l'hora de marxar i els seus companys es dirigien amb tota tranquil·litat cap a la sortida. Havia d'afanyar-se més que ells, per la qual cosa gairebé es va posar a córrer cap al seu armariet per poder deixar els llibres que no necessitava i poder dirigir-se a la trobada de l'Hugo.\nEl que feia l'Hugo era un secret, però ell sol, amb el seu aspecte i el seu gest nerviós, ja revelava gran part dels seus afers ocults. Si hagués estat per en Joan Marc, no haurien quedat a la sortida de la seva escola, era massa arriscat i en Joan Marc no podia ni imaginar-se la reacció dels seus professors, amics o pares si s’assabentaven què era el que feia l'Hugo. Normalment quedaven a la ciutat veïna on vivia aquell noi, on ningú no el coneixia, i si no, en Carles li portava el que volia a casa seva quan l'anava a veure.\nHavia estat gràcies a en Carles que en Joan Marc havia conegut l'Hugo i havia començat a fumar. Al principi s'havia mostrat reticent, ja que cap dels amics d'en Joan Marc no havia anat més enllà de robar-li un parell de cigarretes al seus pares. Havia passat setmanes quedant amb en Carles abans que accedís a provar el que li oferia. Encara recordava aquell dia, havia estat particularment difícil gràcies als seus pares, com sempre. Fumar l'ajudava a oblidar l'estrès, els problemes i l'ansietat que li ocasionaven les baralles dels seus pares, així com la culpabilitat que sentia cada vegada que quedava amb en Carles. Tot i així, sabia que el que estava fent estava malament, per això cada diumenge es confessava després de la missa, mentre els seus pares estaven massa ocupats parlant amb altres membres importants de l'alta societat.\nAixí doncs, últimament la seva vida semblava un cercle viciós: anava a missa per expiar els seus pecats i pecava per oblidar que tot el seu món girava al voltant de l'església.\nLa religió era important per en Joan Marc, havia crescut en un entorn profundament cristià i li agradava confessar-se, congregar i sentir-se un bon creient, però a mida que es feia gran hi havia certes coses que el feien dubtar sobre la seva fe, i l'actitud dels seus pares no l'ajudava gaire. La seva mare no feia gaire cas dels deu manaments i passava gairebé tot el dia anomenant el nom de Déu en va, sobretot quan ja havia pres un parell de copes. Els problemes materns saltaven a la vista de manera evident, però en Joan Marc i la seva germana s'havien tornat experts a fer veure que no passava res, que la seva mare no s'aixecava cada matí amb mal de cap i que anava a la farmàcia cada pocs dies per comprar un pot d'ansiolítics. Ell es consolava pensant que com a mínim la seva mare era a casa. En Joan Marc sabia que el seu pare no li era fidel a la mare: l'havia escoltat parlant de manera molt compromesa amb la seva secretària uns mesos enrera. S'havia estimat més no dir res, perquè la seva vida ja era prou complicada i els seus pares semblaven més o menys bé guardant les aparences i actuant com si no passés res.\nTrobar l'Hugo entre el mar d'alumnes i pares que anaven a buscar els seus fills amb el cotxe no va ser gaire difícil, ja que la seva roba bruta i arrugada ressaltava entre els uniformes escolars i les americanes i la roba de marca que portaven els adults.\n-Ho portes? -en Joan Marc gairebé va mormolar i es va mantenir al més allunyat possible d'ell, dissimulant.\n-Sí. Ho portes tu? - va demanar l'Hugo. Els dos nois van apropar-se i es van entregar el que pertocava a cadascú. En Joan Marc es va guardar ràpidament la bosseta a la butxaca de la jaqueta de l'uniforme mentre es desfeia dels bitllets que portava preparats des que havien concertat la cita. Una vegada tots dos van tenir el que volien, van allunyar-se i en Joan Marc va pujar al cotxe de la seva mare, que era aparcat on sempre.\nLa seva mare portava tota la setmana recordant a en Joan Marc i a la seva germana que el dissabte se celebrava el sopar benèfic del club de camp. Tot i que la Maria del Mar creia que era un dia important, cap dels seus fills n’estava gaire preocupat. L'Emília havia passat la nit anterior a casa d'una de les seves amigues i en Joan Marc esperava la visita d'en Carles. Sabia que la seva mare estaria massa ocupada per estar sobre ell i el seu "amic", tot i que si hagués estat un dia qualsevol, la Maria del Mar tampoc no hauria parat atenció en el que feia el seu fill.\nNo havia passat gaire estona des que en Joan Marc s'havia aixecat del llit, així que sabent que en Carles havia de venir a casa seva, va dutxar-se i va esmorzar. No podia parar de pensar en ell. Després, quan marxava, solia sentir-se malament, perquè sabia que el que estava fent no seria mai acceptat pels seus pares, la seva religió i possiblement per ell mateix. Tot i això, quan estava amb en Carles oblidava totes les seves preocupacions, sobretot quan fumaven junts.\nHavia conegut en Carles l'any passat, en una de les seves excursions a la ciutat veïna quan els seus pares tenien discussions fortes. De pura casualitat, aquell dia havia acabat anant a la biblioteca, i allà va ser on va veure en Carles per primera vegada. Ell havia decidit quedar-se una estona i començar un llibre que li havia recomanat un amiga, quan de cop va sentir com la cadira del seu costat es desplaçava. Sense ser gaire conscient de com havia passat, ell i en Carles havien començat a parlar i, poc a poc, van fer-se amics. Van començar a trobar-se a la biblioteca cada setmana, i després, quan van començar a fumar junts, les seves trobades es van traslladar a casa seva. No va ser fins uns mesos després que les seves quedades del tot innocents van canviar. Estant fumats, un dia un va començar a besar l'altre. En Joan Marc no ho acabava d'entendre, mai ho havia fet i no sabia del tot com havien acabat així, però li agradava. Molt. Massa. Tot i així, havia decidit no parlar amb ningú sobre en Carles, ni tan sols amb el pare Agustí quan es confessava. Ell era un noi massa bo, dolç i innocent com per veure's envoltat en els problemes de la seva família.\nQuan va arribar, en Joan Marc estava estirat al seu llit revisant les seves xarxes socials.\n-Hola. No t'ha dit res la meva mare?\n-No, només m'ha saludat. És que m'havia de dir alguna cosa?\n-No no, és que a vegades li agafen atacs i s'interessa per la meva vida.\n-Segueixen igual, els teus pares?\n-Sí, més o menys. La meva mare segueix bevent i el meu pare segueix enganyant-la amb una dona vint anys més jove que ell. Però no vull parlar d'això, vine aquí. Encara tinc el que em va portar l'Hugo.\n-Estàs segur que no vols parlar?\nEn Joan Marc va obrir el calaix de la seva tauleta de nit i va treure la capsa on tenia guardada la bosseta que havia comprat i el paper de cargolar. En Carles va seure al seu costat i li va somriure quan li va oferir una calada.\n-T'estic portant pel mal camí, hauràs d'anar a confessar-te’n. -va dir en Carles maliciosament.\n-No diguis això, no hauries de fer broma sobre aquests temes.\n-Sobre quins temes? -va preguntar fent-se l'innocent.\n-Sobre la religió. Saps que és important per a mi. -va respondre en Joan Marc fent una altra calada.\nVan passar una estona en silenci, sense cap altre soroll que el que feien quan deixaven anar el fum. Però el silenci no va durar gaire estona, només la que va caldre perquè el que fumaven els desnhibís i comencessin a riure, somiar i fer-se confessions no tan secretes. Quan quedaven a casa d’en Joan Marc, normalment acabaven besant-se, i aquella vegada no va ser l'excepció. De tant riure sobre un comentari que havia fet el mateix Joan Marc, en Carles es va deixar caure sobre el llit i ell no ho va resistir més. Per la raó ennuvolada per la substància que estaven prenent, la imatge d'en Carles rialler, amb l'expressió tan pacífica i amb les galtes enrojolades va ser massa encisadora com per no fer res.\nEls seus llavis el van rebre amb efusió, i no van adonar-se que la porta de l'habitació s'obria per tornar a ser tancada immediatament. Així doncs, va passar molta estona fins que ells no van deixar de fer-se petons, de gaudir de la companyia de l'altre sense que res s'interposés entre ells, de ser ells mateixos sense que ningú els jutgés. Van passar llarga estona fins que en Carles va haver de marxar, i en Joan Marc va tornar al seu món resignadament.\nConeixent la seva mare com la coneixia, a en Joan Marc li va estranyar que no fes cap comentari sobre l'absència del seu pare al cotxe, de camí al club de camp. Portava tota la tarda comportant-se com si no fos ella, fins i tot s'havia perdut la seva cita a la perruqueria. Des que tenia memòria, en Joan Marc mai no havia vist la seva mare saltar-se una visita al centre de bellesa de la seva petita ciutat.\nEl club de camp era un recinte que disposava de molt terreny, i que a més de les pistes de tennis, oferia als seus membres molts serveis d'alta qualitat. En Joan Marc i l'Emília van baixar del cotxe sense dir paraula, seguint la seva mare, que ara lluïa un somriure tens als llavis mentre saludava les seves amigues i altres socis del club. A tothom qui preguntava, li explicava la mateixa mentida sobre la mancança del marit: que s'havia quedat fins tard a l'oficina perquè li havia sorgit una reunió important, però realment en Joan Marc no sabia on era el seu pare, i la mamà no s'havia molestat el dir-los on era realment. Ella deia a tothom que estava a punt d'arribar, però els minuts passaven i el pare d'en Joan Marc no apareixia.\nNo va ser fins a última hora, quan ja estaven servint els entrants i la Maria del Mar anava per la segona copa de cava, que l'Antoni Calbó va fer acte de presència, amb la camisa encara mal girbada i l'americana arrugada d'haver-la deixat caure de qualsevol manera.\n-Ja sóc aquí. Hola fills, estimada. -el pare d'en Joan Marc va saludar educadament la gent que els acompanyava a la taula i va deixar un bes superficial sobre la galta de la seva muller. La Maria del Mar li va tornar la salutació abans d'acabar-se la copa. En Joan Marc no podia preveure com acabaria la vetllada, però podia assegurar que la falsa cortesia dels seus pares no duraria fins que arribessin a casa.\nQuan el sopar va acabar, després que els seus pares donessin una quantitat del tot desmesurada a l'església, va arribar l'hora que tornessin a casa. A l'endemà havien de llevar-se d'hora per anar a missa, i la seva mare no cedia sobre el tema per molt tard que anessin al llit. Quan el matrimoni Calbó-de la Fe va haver de pujar al cotxe, després que en Joan Marc i l'Emília es cordessin el cinturó de seguretat, van començar els problemes.\n-Deixa'm conduir a mi, Maria del Mar. Tu no vas en condicions.\n-Vaig bé. És el meu cotxe, puc conduir.\n-No t'ho tornaré a repetir. Baixa, i deixa'm conduir a mi. Tu fas pudor d'alcohol. Des de quina hora portes bevent?\n-No facis veure que t'importa. No diguis això davant de l'Emília. Avui ha estat un dia dur.\nCapítol 3: En Carles\nEstava estirat sobre el llit, pensant, mirant fixament el sostre blanc mal pintat.Els seus pares ja feia estona que dormien, i ell ho havia intentat, però després de donar moltes voltes no ho havia aconseguit. Tenia la sensació que passava alguna cosa dolenta, tot i que la nit transcorria amb normalitat. Havia sopat amb la seva família després d'haver arribat de casa d'un amic, s'havia dutxat i havia marxat al llit, malgrat que en aquell moment no tenia son. Així doncs, aquest estat de vigília s'estava perpetuant, alerta, amb el cor encongit esperant que passés alguna cosa que confirmés els seus sentiments de preocupació.\nI, efectivament, va passar.\nEren tres quarts de dotze, i en Carles no estava dormint, però tot i així era massa tard per a ser una trucada normal. Abans que sonés el segon timbre, ja tenia el mòbil despenjat a l'orella. Es va incorporar immediatament quan va sentir uns sanglots a l'altra costat de la línea; es va alarmar.\n-Hola? Qui és? -en Carles va sentir com l'altra persona intentava controlar els gemecs, però era un plor tan trist, tan desconsolat, que semblava que mai no acabaria. Inesperadament, va parar, i el cor d'en Carles va donar un bot quan el noi que havia trucat va intentar pronunciar una sola paraula.\n-Joan? Què passa? Què ha passat?\n-Jo... Els... Els meus... -en Joan Marc no havia acabat la frase quan va tornar a sanglotar, desconsolat, i en Carles es va incorporar, sense saber què fer.\n-On ets? Digue'm on ets i vaig a buscar-te.\n-Jo... Els meus pares…\n-Ets a casa els teus pares? Ara vaig. No et moguis, en vint minuts sóc allà.\n-No... Jo.. No sóc a.. Els meus pares…\n-Joan Marc, sisplau, relaxa't. Tot sortirà bé, d'acord? No sé què ha passat, però ara ens veurem i m'ho podràs explicar, oi? -i va repetir lentament i intentant una veu serena- Ara digue'm on ets perquè pugui anar a buscar-te, portar-te a casa meva i m'ho puguis explicar.\n-A casa... Sóc a casa... Però els meus pares no…\n-Ara vinc. No et moguis.\nTot i els sanglots entre paraula i paraula d'en Joan Marc, en Carles havia pogut entendre mínimament la localització del noi. Mentre es vestia a corre-cuita, pensava en què podia dir-los als seus propis pares l'endemà, com podia explicar-los la presència d’en Joan Marc quan ells ni tan sols coneixien la seva existència. Aquells pensaments van passar a segon pla quan va sortir per la porta, sense fer soroll. Encara estava a temps d’agafar el bus de quarts d’una, si no arribava, hauria d’esperar-se al de la una i en Carles dubtava que en Joan Marc l’esperés tanta estona en aquell estat d’angoixa. Va començar a córrer els últims cinc-cents metres que el separaven de la parada i finalment va pujar a l’autobus, panteixant. Fer esport mai havia estat una idea atractiva per a ell, fet pel qual en Joan Marc acostumava a burlar-se’n amistosament.\nAi, en Joan Marc.\nDes que el coneixia, no podia parar de pensar en ell. La seva relació era complicada, perquè ell no s’assemblava a cap noi que hagués conegut abans, ell tenia una fe profunda en una religió poc permissiva i una relació amb els seus pares que no podia ser descrita com a complexa, perquè seria descriure-ho de manera massa vaga. En Carles coneixia tots els secrets de la família Calbó, els havia descobert de boca del noi que regnava els seus pensaments. Sempre que els pares d’en Joan Marc discutien, el noi l’anava a buscar a la recerca de consol, i a ell li trencava el cor veure’l tan abatut. Ell sabia que en Joan Marc feia veure que res del que passava a casa seva l’afectava, però el seu dolor, la seva confusió i la seva ràbia eren del tot evidents quan parlava amb ell. Si pogués fer alguna cosa per canviar les circumstàncies d’aquella casa ho faria, però no podia fer res, excepte escoltar l’amic en silenci i ajudar-lo a oblidar els seus problemes, si més no, durant una estona.\nQuan va arribar a la residència dels Calbó-de la Fe, es va sorprendre al trobar a en Joan Marc assegut a terra, amb els ulls vermells, abatut, com si fos una titella a la qual han tallat les cordes, sense poder tornar a moure’s mai més.\n-Au, anem. Conec un lloc on m’ho podràs explicar tot tranquil·lament.\nTres quarts d’hora després, havien arribat a un parc proper a l’institut d’en Carles, on van quedar-se asseguts en un banc, en Carles expectant i en Joan Marc massa absent com per adonar-se que havien parat de moure’s. No deia res, semblava que s’hagués esvaït per l’eco dels seus problemes que no paraven de ressonar dins el seu cap.\n-Joan. Joan, sisplau, no puc ajudar-te si no m’expliques què ha passat.\n-No em podràs ajudar de cap manera.\n-Puc intentar-ho. Saps que sempre podràs confiar en mi. -En Joan Marc va apartar la mirada i va deixar anar un sospir que va produir una esgarrifança a en Carles. Va veure com una llàgrima tímida relliscava per la seva galta fins caure al buit.\n-Per tu tot és complicat.\n-No ho entens.\n-Prova a explicar-m’ho i ja veurem si ho entenc o no.\n-Jo… He discutit amb els meus pares i…He marxat de casa.\n-Com que has marxat de casa?-va exclamar en Carles, sorprès. Per molt desastrosa que li semblés la relació d’en Joan Marc amb els seus pares, mai no hauria imaginat que el noi que tenia davant, el que anava a missa el diumenge i es confessava després d’estar amb ell, hagués pogut fer una cosa així.\n-No podia més, no ho aguantava.- Va apartar la mirada i va exhalar pesadament, com si sabés que les paraules que anava a pronunciar li provocarien un dolor que trigaria de marxar.\n- Tornàvem del sopar del club de camp, tot havia estat igual que sempre, els meus pares estaven discutint al cotxe i no sé com la discussió es va girar cap a mi. La meva mare ha començat a plorar, el meu pare cridava, preguntant-li què li passava. La meva germana i jo no sabíem què estava passant, i quan hem arribat a casa el món ha petat.\n-Com que el món ha petat?\n-La meva mare ens ha vist aquest matí, a tu i a mi quan ens estàvem… Ja saps, quan estàvem enrotllant-nos. Li ha dit al meu pare i jo no he pogut aguantar-ho més. Els dos no paraven de dir que estava malalt, que havien de trucar al pare Agustí perquè expulsés els dimonis que porto dins, que era una vergonya per a la família. No podia quedar-me més estona allà.\nEl sentiment de culpabilitat va assaltar en Carles, implacable sota la mirada desolada d’en Joan Marc. Sabia com d’important era la religió per a ell i per a la seva família, i tot i que no ho reconegués en la seva presència, sabia que el noi s’avergonyia del que feien una vegada tot havia acabat. En Carles no ho entenia, però tenia clar que l’únic que podia canviar els sentiments d’en Joan Marc era ell mateix. No volia renunciar a la seva fe, i semblava no acceptar la possibilitat que la seva homosexualitat i la seva religió convisquessin de manera equilibrada.\n-No sé què fer, Carles. No sé com arreglar-ho. Els he decebut i he marxat. No em perdonaran mai.\n-No sé què se suposa que t’han de perdonar. -va respondre el noi, lleugerament mordaç perquè estava segur que en Joan Marc no es referia a la seva sortida precipitada de la casa. Tot i que s’esforçava moltíssim i respectava les seves creences, veure com el noi amb el que havia compartit tants moments íntims es torturava a ell mateix per culpa del que creia el feia enrabiar desmesuradament.\n-Ja ho saps. L’església diu que…\n-Desgraciadament ja sé el que diu l’església .\n-No t’enfadis, sisplau. Ja saps que la meva fe és molt important per a mi. La religió sempre ha estat una part fonamental de la meva família, de la meva educació , de tot.\n-Ja ho sé, perdona. És que em costa entendre com pots ser-li tan fidel a una religió que no et permet ser feliç.\n-Que em diguis això no m’ajuda, saps? Només em crea més dubtes.\n-No es tracta que t’ajudi o no, és el que jo penso. Fins quan els penses permetre que decideixin sobre el que pots i el que no pots fer amb la teva vida? Jo t’estimo tal com ets, i no paro de veure com et destrueixes a tu mateix. Et mereixes ser i fer el que et vingui de gust.\n-Jo no sóc com tu, no m’he criat en una família normal i no he crescut en un entorn on això estigui ben vist. Has d’entendre que jo no puc renunciar a idees que han format part de mi des de sempre només perquè tu m’ho demanes.\n-No t’estic demanant que renunciïs a res. Només et demano que t’acceptis a tu mateix, que paris de plorar, de patir, de torturar-te.\n-Les coses no són tan senzilles, Carles. M’encantaria que ho fossin. Però les meves creences religioses i el que tu em demanes són coses totalment incompatibles, com l’aigua i l’oli.\n-Tal vegada no et penses que no hi ha gays que creuen en Déu?\n-Per mi la religió no és una cosa que s’hagi d’adaptar a les teves necessitats. També hi ha musulmans que beuen alcohol, que mengen porc. És molt senzill quedar-te amb les bones promeses que t’ofereix l’església i no assumir cap responsabilitat.\n-Llavors m’estàs dient que els homosexuals que creuen en Déu són malcreients.\n-No estic dient això.\n-Això és exactament el que jo estic entenent.\n-No facis això. Saps que t’estimo, potser et creus que a mi no m’agradaria que les coses fossin diferents? Que no m’agradaria poder estimar-te sense sentir que estic renunciant a les meves creences? M’encantaria. M’encantaria poder estar amb tu sense necessitat d’anar a missa després. Però segueixo estimant-te i segueixo anant-hi, perquè no puc renunciar a cap dels dos.\n-Per què no pots entendre que no has de renunciar a res? Que només has de…- La duresa del to d’en Carles va esvaïr-se quan va veure que els ulls d’en Joan Marc tornaven a ennuegar-se de llàgrimes. Es va passar les mans pels cabells, exasperat, i va tornar a alçar la mirada cap al noi del seu costat. Va fer-li un petó curt als llavis, amb tendresa. Li hauria agradat tant poder eliminar qualsevol rastre de patiment de la vida d’en Joan Marc… Però semblava que el noi no estava disposat a escoltar-lo.\n-Estem els dos molt cansats. Què et sembla si aquesta nit dorms a casa meva i demà al matí pensem què podem fer? Les coses es veuen diferents amb la claror del dia.\nEn Joan Marc va assentir, pensatiu. El camí cap a la casa d’en Carles va ser silenciós, còmode. En el silenci en Carles gairebé podia veure com els engranatges del cervell del seu company es movien a tota velocitat, traient fum.\nEra ben entrada la matinada quan els dos nois van entrar al portal. En Joan Marc havia estat callat, pensatiu tota l’estona fins que no van ser a la casa d’en Carles.\n-No fem soroll, els meus pares dormen.-va mormolar mentre el seu acompanyant semblava observar amb curiositat el seu voltant. Naturalment, el piset on vivia en Carles i la seva família no s’assemblava en res a la gran casa d’en Joan Marc, però a aquest semblava agradar-li.\n-Au, anem a la meva habitació. Demà haurem de pensar en alguna explicació per als meus pares. No crec que s’enfadin gaire si els hi dic que t’has discutit amb els teus pares, però és clar que si no vols que ho sàpiguen sempre em puc inventar...- en Joan Marc el va interrompre abraçant-lo fortament, de manera totalment sobtada. Va enterrar la cara en el coll del noi, i tendrament li va acariciar els cabells l’estona que van estar així, cos contra cos, quiets, només sentint la presència de l’altre. Finalment en Joan Marc va afluixar la força amb què havia estat sostenint el cos d’en Carles contra el seu i van marxar a dormir.\nL’endemà en Carles es va despertar a primera hora del matí, i encara adormit no es va adonar que en Joan Marc no hi era, i que en el seu lloc, havia deixat una nota en un full que devia haver arrancat d’una de les llibretes que tenia sobre l’escriptori.\nHo sento. Marxo, i no crec que tornem a veure’ns mai. T’he estimat molt. T’estimo molt i t’estimaré molt sempre, però no puc quedar-me aquí, al teu costat i al costat de la meva família. Tenies raó, no puc seguir patint. Espero poder trobar la pau i la felicitat allà on vagi. Adéu.\nEn Carles va rellegir la nota una vegada, dues, tres, fins que finalment va acceptar que en Joan Marc havia marxat i ni tan sols l’havia despertat per acomiadar-se d’ell en persona. Una sensació d’opressió al pit el va envair, insuportable, mentre no podia creure que ja no hi era, i que, segons ell, no el tornaria a veure mai. No podia imaginar-se la seva vida sense ell, no després d’haver passat tants moments junts, després de tantes tardes a la biblioteca, després de tantes xerrades fins a altes hores de la matinada, després de tantes carícies, abraçades i petons.\nNo el va tornar a veure.


Restaurant l'Indià de l'Hotel & Spa Sant Pere del Bosc | Cuinetes\nHome Àpats Restaurant l’Indià de l’Hotel & Spa Sant Pere del Bosc\nÀpats Cuinetes on tour! Restaurants\nnuni , 27 gener 2013\t / 8130 20\nA tocar de Nadal vem tenir la oportunitat de fer una escapada sense nens amb el Miquel (que ja tocava! 😉 )!! Vem anar a dinar convidats al Restaurant l’Indià de l’Hotel & Spa Sant Pere del bosc (5 estrelles), a Lloret de Mar. No només el lloc és idíl·lic sinó que absolutament tot està pensat fins a l’últim detall! No m’estranya que la prestigiosa guia Gourmand l’hagi escollit com a millor hotel de Catalunya aquest 2013!\nSant Pere del bosc Hotel & Spa es troba a uns 6 km del casc urbà de Lloret de mar, dalt la muntanya, amb unes espectaculars vistes a la platja. Allunyat dels sorolls i moviment de la ciutat es respira pau i tranquil·litat. Un lloc ideal per desconnectar!\nL’edifici modernista de l’arquitecte Puig i Cadafalch que alberga l’hotel consta de 19 habitacions i suites, sala de reunions, el restaurant l’Indià i un spa amb tota mena de serveis personalitzats. La piscina exterior és d’aigua salada en la que no utilitzen cap mena d’agent químic, fet que permet prendre un bany refrescant i tonificant, a part d’aportar-nos iode. L’Spa també consta d’una piscina interior amb circuit d’aigües. A la seva web podreu veure tots els serveis dels quals disposen, així com fer una ullada a les 19 habitacions que té l’hotel, totes diferents, dissenyades amb un gust exquisit per Eva Olmos (gran ideòloga del projecte i propietària) i batejades amb noms de dones rellevants. La feminitat és una de les característiques principals d’aquest Hotel & Spa! Si us heu de fer un regal, una escapada en parella, celebrar algun esdeveniment important, … o simplement necessiteu desestressar-vos aquesta és una molt bona opció!\nPiscina exterior d’aigua salada\nPiscina interior amb circuit d’aigües\nEscala de l’hotel amb una làmpada espectacular!\nUna de les habitacions de l’hotel\nUs plantegeu una estada o no, sempre podeu visitar el Restaurant l’Indià que es troba en el mateix hotel, que per si sol mereix la visita.\nEl menjador interior de l’hotel té una capacitat petita però és una sala molt acollidora. La cuina capitenejada pel xef José Ciurletti és cuidada, novedosa, moderna i elaborada amb productes de gran qualitat escollits minuciosament. La carta és molt dinàmica i va canviant en funció dels productes de temporada. Un consell: deixeu-vos assessorar pel xef! En José Ciurletti és un xef jove, molt creatiu, atent i assertiu als gustos dels clients per poder encertar en la recomanació de plats. És d’aquelles persones que malgrat el lloc que ocupen tenen els peus a terra! Algú amb qui agraeixes que comparteixi amb tu la sobretaula com va fer amb nosaltres.\nAl xef Ciurletti li vem fer el pitjor que es pot fer a un cuiner… quan ens va demanar què volíem dinar l’hi vem dir “via lliure, sorprèn-nos!”. Val a dir que ho vem fer expressament ja que d’aquesta manera no et limites a escollir de la carta els plats que normalment demanaries i estàs obert a descobrir noves propostes que el xef ens vulgui presentar! Estratègia que en aquest cas va sortir molt i molt bé! 😉 Només li vem donar un parell de pistes: ens agrada tot, la pasta especialment i som més de carn que de peix. A partir d’aquí ens van anar servint aquest fantàstic dinar!\nAmetlles saltejades al curry i Weis Damm\nBrioxets de roquefort i espinacs a la catalana\nMagdalena amb tomàquet confitat, parmesà i gingebre\nCapuccino de foie i bolets\nBurrito de tataki de tonyina amb guacamole, gingebre confitat i soja!\nEriço de mar en la seva escuma i caramel de mantega caramel·litzada\nRaviolis de bacallà al Pil Pil. Pasta fresca feta pel xef boníssima!!!\nEntrecot marinat amb chimichurri amb salsa de ceba confitada i formatge cremós (tendríssima la carn)!!!\nLes postres: lingot de cremós de plàtan amb macaró de festucs i gelat de bescuit i figues\nChardonnay castell de Peralada i viña pomal crianza de 2009\nLa gamba crispy molt cruixent, molt bona i amb el punt just de cocció.\nEl capuccino de foie i ceps cremós i delicat! I per cert… en tinc la recepta!!!! 😀 (en un altre post us la poso… 😉 ).\nBurrito de tataki de tonyina amb guacamole gingebre confitat i soja combinació de sabors molt ben estudiada, original i sorprenent. Ara bé sóc una apassionada del peix marinat o sigui que el plat només de veure’l ja m’havia mig conquistat!\nEriço de mar en la seva escuma i caramel de mantega caramel·litzada tot el gust del mar concentrat en un potet! Molt bona presentació, preparació ideal en torradetes amb mantega tal i com l’han pensat. S’ha de menjar tebi.\nRaviolis de bacallà al Pil Pil pasta fresca feta pel xef amb un farcit ben generós! Molt bona.\nEntrecot marinat amb chimichurri amb salsa de ceba confitada i formatge cremós vull destacar lo tendre que arribava estar aquest entrecot!! Dels millors plats del dia (sense desmerèixer a cap dels altres destacats). Només per tornar a tastar aquest plat hi tornarem!\nTambé vull destacar que els panets que ens van servir són fets al restaurant i n’hi ha una bona varietat. El dubte és quin triar!\nLes postres són molt correctes però us confessem que després del àpat vem quedar tant satisfets que no els hi vem poder dedicar tota l’atenció que es mereixien (estàvem molt tips!).\nVam gaudir molt de la companyia durant la sobretaula del xef José Ciurletti, estava atent a la nostra opinió dient-nos que per ell era important saber el nostre parer per aprendre. Qui vem aprendre vam ser nosaltres d’ell! Va ser molt generós i en tot moment va respondre totes les preguntes que li vem plantejar sobre els plats i fins i tot, dies després, hem estat en contacte i m’ha passat algunes receptes de les que ens va servir (i això ja us dic ara que no ho fan tots els xefs!). Encantats d’haver-lo conegut tant per el seu valor professional i creatiu, com pel seu capital humà. Seguim-li la pista que arribarà lluny! 😉\nRestaurant l’Indià – Hotel & Spa Sant Pere del Bosc\n17310 Lloret de Mar ∙ Girona\ntel: +34 972 36 16 36 ∙ fax: +34 972 36 16 37 hotel@santperedelboschotel.com\nEtiquetes: Hotel & Spa Sant Pere del Bosc, Hotels, José Ciurletti, Lloret de mar, Restaurant l'Indià\nnuni, 16 gener 2012\n27 gener 2013 a les 3:39\nLa veritat és que va ser un àpat molt agradable i el fet d’anar-hi sense nens ens va permetre gaudir-lo sense presses.\nAra caldrà anar-hi a passar un cap de setmana 😉\n27 gener 2013 a les 3:43\nTreu JA el calendari i quadrem agendes!!!!! Que feina tindrem!!!! 😉\nVa ser un dia molt maco carinyo… 🙂 Ja et portaré a més bolos ja! xD\n27 gener 2013 a les 8:11\nCaram, quin àpat més espectacular!\nNo he fet mai això de dir al xef: “via lliure!”, el proper cop que vagi a un bon restaurant ho penso fer, m’ha agradat molt la idea 😉\nAra que estic a Espaisucre, em fixo més en les postres dels restaurants, perquè sovint no estan a l’alçada amb la resta de l’àpat. Què tal aquí?\n31 gener 2013 a les 1:29\nLa veritat és que al arribar a les postres estàvem tant tips que amb prou feina les veu poder tastar. Les postres eren un lingot de cremós de plàtan amb macaró de festucs i gelat de bescuit i figues. Tot molt bo però potser un plat massa recarregat de postres. En podríem sortir dos el lingot amb macaró de festucs, i el gelat de bescuit amb figues. Però desconec si ens el va servir així pq tastéssim una mica de cada. Ja m’hi fixaré més quan vagi a restaurants què tal les postres ara que m’ho comentes! 😉 Petons i fins demà!! 🙂\n27 gener 2013 a les 13:32\nQuin dia més xuloa vau passar, eh bandarres? El lloc és espectacular i el menjar fa una pinta… a veure si algun dia anem a alguna juerga així juntets! 😛\n31 gener 2013 a les 1:35\nHola Sandrix!! Va ser un dia molt xulo! I amb la sensació de que fèiem una escapada al anar sense nens! 😉 I després ho vem arrodonir sopant i anant al teatre a BCN!! O sigui que no ens podem queixar gens! D’això se’n diu aprofitar el temps que passem junts!\nA veure si un dia ens en anem de juergota plegats! 😉 Petons!!!\n27 gener 2013 a les 21:12\nEspectacular noi! Tant l’hotel com el sopar, quin gust fer aquestes espacadetes de tant en tant, sobretot amb tres nens… ho aprofitaríeu a tope! ;-)))\n31 gener 2013 a les 1:36\nI tant Montse!! La vem gaudir moltíssim!! Feia molt temps que no fèiem una escapadeta tots dos sols! 😉\n27 gener 2013 a les 22:41\nohhhhh…i us va donar la recepta??? ja estas tardant a fer el capuccino! jijijiji!!!\nQuin àpat…brutal i el lloc super maco…llàstima que potser Lloret tira enrere, oi? xo si dius que està una mica apartat…\nDoncs ja saps, a quadrar agendes amb el Miquel per anar a passar un finde! sens nens, of course!\n31 gener 2013 a les 1:44\nSí sí sí sí!!!! Tinc la recepta!!! 😀 Ja la faré aviat i la penjo! 😉\nEl lloc és molt maco i realment no té res a veure amb Lloret de Mar, és una altra faceta ben diferent de la fama que té la població. Val la pena anar-hi i descobrir-ho, de debó! 😉\n28 gener 2013 a les 9:26\nCarai, tot un luxe, oi? Aquest hotel sembla molt bonic, apartat del poble de lloret (un xic deplorable) i veig que regit per un xef que sap el que fa als fogons! Vaig tenir una oferta per a visitar l’hotel però me’n vaig desdir, el veia excessiu… a veure si encara me n’arrepentiré!! M’alegro que en gaudissiu tant amb els fills! Petons i bon dilluns\n31 gener 2013 a les 1:45\nCom li deia a l’Eva el lloc no té res a veure amb el Lloret que ens imaginem. Val la pena anar a descobrir-ho! 😉\nGràcies vem gaudir molt però vem anar-hi sense nens aquest cop…\n28 gener 2013 a les 18:06\nNuni quina experiència més xula!!! i pensar que els hi vaig dir que en aquell moment no podia, que millor més endavant…. mecaxis!!! 🙂 M’hauria encantat!!\nSempre he somiat fer la sobretaula amb algun xef important, quin luxe eh?? i que a més a més us passi les receptes! Que tremendus, donar-li la responsabilitat al xef!! 😉 El menú fa molt molt bona pinta, segur que val la pena anar-hi i l’hotel es veu més que espectacular, m’encanta!\n31 gener 2013 a les 1:50\nÉs diveritdíssim dir això de “via lliure, sorprèn-nos!” jajajaja! Pobre Jose… quina cara va posar! Però va aconseguir sorprendre’ns i vem menjar com a reis! Llàstima que no hi anessis Bet… 🙁 Nosaltres vem tardar a trobar una data que ens anés bé però no ens van posar cap inconvenient en anar-hi més tard. A veure si encara tens la oportunitat d’anar-hi. 😉 Molts petons!!!\n29 gener 2013 a les 21:22\nQue bé poder fer una escapada sols per a descansar, i si a més és un lloc com aquest millor que millor\n31 gener 2013 a les 1:54\nAix sí Sión! 🙂 De tant en tant està molt bé poder fer una escapadeta en parella! I si a part és en un lloc així i et serveixen un àpat com aquest és un luxe!! Molts petons!!!! 😀\nBeumi ha dit:\n14 febrer 2013 a les 10:45\nQuin rollo, no??? que et convidin a aquestes coses sempre acaba fent mandra, oi?\nI tot tan maco i tan bo i sense nens….acaba sent pesat!\nMira, si et tornen a convidar a un lloc així, ja hi vaig jo amb la Glòria que et devem un parell de favorets…. hehehehehe 😉\n15 febrer 2013 a les 2:16\nOstres… ets tant amable que m’has fet emocionar, mira! :’)\nGràcies per l’oferiment però no m’agrada abusar… no saps lo sacrificat que arriba a ser anar “de bolos” en llocs de 5 estrelles com aquest! De tota manera ets un solet! Gràcies per pensar tant amb mi! Jajajajajajaja!!!! Al proper bolo t’envio una postal! xD Petonarros!\n25 febrer 2013 a les 12:51\nQuina passada. M’encanta la foto del circuit d’aigües, es veu genial.\nSobre l’àpat, m’estimo no dir-ne res, les fotografies parlen soles!\n27 febrer 2013 a les 2:08\nSurfzone el hotel i l’spa són una passada!!!! I l’àpat t’hagués encantat!!! T’hi has fixat que no hi ha ni un sol pèsol???? És perfecte!!!! Jajaajajajaja!!!\nMolts petons!!! 😉


L'esquerra signa a Raixa el pacte per tornar a governar el Consell de Mallorca\nCatalina Cladera, Bel Busquets i Aurora Ribot s'han reunit a l'emblemàtica finca pública per anunciar definitivament l'acord\nBel Busquets, Catalina Cladera i Aurora Ribot. KIKE OÑATE\nBunyolaLa signatura del nou pacte de govern al Consell de Mallorca s'ha fet aquest divendres a la finca pública de Raixa, un dia abans del ple de constitució de la corporació insular, que s'ha de dur a terme aquest dissabte. De la mateixa manera que l'acord al Govern balear es va escenificar al castell de Bellver, l'esquerra ha tornat a escollir un punt emblemàtic per anunciar oficialment que continuaran governant la institució insular.\nCatalina Cladera, que a partir d'aquest dissabte serà la nova presidenta de la institució, ha destacat que amb aquest encontre "volem donar un nou impuls perquè el Consell sigui un referent" i es puguin consolidar les polítiques fetes durant aquesta passada legislatura. També ha fet referència al fet que tres dones estiguin al capdavant dels tres partits socis. Per part seva, l'ecosobiranista Bel Busquets ha recordat que amb el nou govern el repte serà "posar Mallorca al centre" per treballar amb les persones i els ajuntaments. Així mateix, Aurora Ribot de Podem ha afirmat que els acords signats aporten solucions "ecologistes" i "feministes" perquè el Consell sigui el vertader autogovern de l'illa.\nEn principi, amb el nou pacte els socialistes gestionaran les següents conselleries, a més de la presidència del Consell: una dedicada a Residències, Hisenda i Funció Pública, l'Institut Mallorquí d'Afers Socials (IMAS) i Esports. Els ecosobiranistes es queden amb una vicepresidència del Consell i Cultura i Patrimoni, tres càrrecs que gestionarà Bel Busquets i que inclouran les direccions insulars de Cultura, Patrimoni i Política Lingüística. D'altra banda, Jaume Alzamora dirigirà l'àrea de Promoció Econòmica, Desenvolupament Local i Joventut, amb les direccions insulars de Cooperació i Caça, Promoció Econòmica i Producció Local, Artesania, Comerç i Indústria i Joventut i Participació. El partit morat durà la Conselleria de Mobilitat, Transició Energètica i una vicepresidència, que presidirà Ribot.\nLes negociacions al Consell van avançar a poc a poc en comparació amb la resta d'administracions, però cal dir que era la darrera institució a constituir-se. Aquest dilluns PSIB i Podem van anunciar un acord a l'espera que MÉS fes la seva assemblea amb la militància, que no va ser fins aquest dijous i on s'hi va donar el vistiplau amb una clara majoria a favor de la reedició del pacte.


Salutació Cap d'any, Consell de Coalició - En Comú Podem Rubí\nCada any generalment té alguns moments decisius, però aquest 2020 ha tingut tantes situacions impensables que han canviat el món i els paradigmes que és difícil creure que tot això ha passat en tan sols dotze mesos…\nL’11 de març l’OMS va declarar una pandèmia, entre març i abril el mon s’atura, al maig a USA s’encén la flama de la injustícia i al juny esclata a nivell mundial a la veu de: Black Lives Matter. L’any del Breixit, l’any del final de Trump, sense jocs olímpics i la llista continua… i aquí? A Rubí vam veure com tota la ciutadania va fer costat a moltes iniciatives que van sorgir per intentar pal·liar situacions sobrevingudes. Un exèrcit de persones voluntàries van cosir mascaretes a les ordres de de l’empresa Robin Hat, d’altres van fer la compra, passejar gossos o fer acompanyament de persones confinades coordinades per ASAV. També van haver-hi moltes donacions de tot tipus al grup de suport Gràcies Rubí. Vam aplaudir als balcons, vam descobrir les classes i les reunions virtuals. Va començar el curs escolar amb grups confinats i ens vam familiaritzar amb els PCR, grups bombolles i protocols. Ens vam acostumar a saludar amb el colze i entendre que el millor petó és el que no es fa…\nUn any molt dur, sense dubte, primerament per la salut de molta gent, segon per totes les persones afectades laboral i econòmicament a causa de la pandèmia. Una crisis sanitària que va ser la guspira per encendre la flama que va evidenciar un sistema econòmic poc eficaç amb els recursos i sense justícia social. Per revertir això toca canviar al bé comú a pensar com societat centrada en les persones deixant en evidència que s’ha de triar entre el neoliberalisme o el planeta i les persones.\nPerò també hem tingut de bones notícies aquest 2020! la sort d’haver comptat amb un govern valent a Madrid que va a aprovar moltes accions a favor de les persones, dels més vulnerables per exemple: l’Ingrés Mínim Vital. A diferència del 2008 no hem tingut retallades sinó acompanyament amb polítiques d’esquerra.\nAl nostre Grup Municipal la pandèmia els va trobar a uns mesos tot just d’arribat al govern però això no va ser impediment pel compliment de les prioritats de mandat i moltes altres accions programàtiques, incidint a la ciutat.\nAra, amb una pandèmia encara rampant tenim el repte d’una campanya per les eleccions al govern de la Generalitat, on es necessita tenir un govern al servei de la gent i treballarem per fer-ho realitat el 14 de febrer de 2021!\nI, al desembre sempre toca la nostàlgia i ens recordem de quan trucàvem pel fix per saludar per festes a la tieta i els cosins, desprès, ja eren SMS on no es podia desaprofitar cap espai i ara qui ho hauria dit! gràcies a les videotrucades moltes persones podran brindar, fer desitjos als seus éssers estimats.\nI el nostre millor desitjo és saber que comptem amb tu per continuar avançant cap un Rubí de totes les persones ja què: #AmbTuHoFemPossible\nMillor 2021, bones festes!\nEntrada anteriorL’Ajuntament de Rubí i Ecovidrio impulsen una campanya per convertir quilos d’envasos de vidre en quilos de menjar per al Banc d’Aliments\nSiguiente entradaTancant etapes


L-arqueologia catalana dins de Catalunya i fora\nvertebrador al servei\nde la Mancomunitat\nCatalunya i l’arqueologia. Les arrels d’una disciplina\nL’arqueologia entre el catalanisme cultural i el polític\nLes bases d’una dècada prodigiosa, 1907-1914\nGran Guerra, Mancomunitat, IEC i Pere Bosch Gimpera\n1915. Un primer intent de professionalització\nLa dècada prodigiosa de l’arqueologia catalana\nL’arqueologia catalana dins de Catalunya i fora\nLa gran aventura del Baix Aragó\nBalears i les Pitiüses: el projecte més personal de Josep Colominas\nAgonia i final d’una dècada prodigiosa\nIntegració i afany d’expansió\nDes de la seva privilegiada talaia de la presidència de la Diputació de Barcelona, la creació l’any 1907 de l’IEC possibilita a Prat de la Riba la consolidació d’una política d’estudi de l’art i de l’arqueologia de Catalunya gràcies a subvencions econòmiques que esquiven la cotilla dels límits provincials força abans de la constitució de la Mancomunitat.\nJa constituïda la Mancomunitat, amb Prat de la Riba de president des del 6 d’abril, el 15 de setembre de 1914 les actes de la Secció Històrico-Arqueològica diuen: “ […] com se’ns presenta l’ocasió de començar unes excavacions que […] han de proporcionar admirables resultats. Les estacions esplorables es troven a la conjunció de les fronteres de Catalunya, Valencia i Aragó […]”.\nEl criteri rector que guiarà la selecció de les zones on l’IEC intervindrà arqueològicament serà l’existència de cultura catalana representada bàsicament per la llengua.\nUna política de llarga gestació\nTanmateix, la recerca patrimonial/arqueològica de Catalunya comptava ja força abans de la constitució de la Mancomunitat el 1914 amb una llarga tradició d’interès pels treballs que en l’àmbit espanyol o internacional duien a terme investigadors procedents d’altres punts de l’Estat o de l’estranger i que, sovint, la recerca a casa nostra incorporava a la seva pròpia nòmina de col·laboradors actius.\nBarcelona i el cas dels germans Siret\nCatalunya va mantenir una llarga i intensa relació amb els germans belgues Henri i Louis Siret, ambdós enginyers civils i miners, però sobretot amb el segon, extraordinari investigador de la prehistòria i la protohistòria del sud-est de la península Ibèrica a partir de la seva tasca professional a les explotacions mineres situades entre Cartagena i la zona del Cabo de Gata (Almería), de manera especial a Las Herrerías (Cuevas de Almanzora). La seva obra cabdal, Les premiers âges du métal dans le Sud-Est de l’Espagne (Anvers, 1887), fou mereixedora del Premi Martorell i l’any 1890 es publicà en castellà a Barcelona. Alguns dels materials arqueològics de les seves excavacions s’exposaren a l’Exposició Universal de 1888 de Barcelona i la seva participació fou mereixedora d’una de les medalles d’or. Els germans Siret van fer una donació generosa dels seus objectes arqueològics a l’Ajuntament de la ciutat, que els diposità al Museu Martorell del Parc de la Ciutadella, inaugurat l’any 1882.\nFotografia presa durant el viatge realitzat per Emili Gandia al maig de 1909 a Andalusia per encàrrec de la Junta de Museus amb l’objectiu d’adquirir nous materials arqueològics. A la imatge, al centre, Louis Siret. 1909.\nProbablement fotografia d’Emili Gandia\nArxiu històric documental MAC\nIl·lustracions del segon volum del llibre Las Primeras edades del metal en el sudeste de España. Autors els germans Henri i Louis Siret. 1890.\nPortada del llibre Las Primeras edades del metal en el sudeste de España. Autors els germans Henri i Louis Siret. 1890.\nLa política d’adquisicions de la Junta de Museus de Barcelona\nLa consolidació de les institucions que havien de vetllar pel patrimoni català i tutelar-ne les directrius i el desenvolupament (Junta de Museus, 1902; Institut d’Estudis Catalans, 1907) va fer créixer la nòmina de contactes i de col·laboradors permanents o conjunturals, i significà també un augment significatiu de les missions de recerca més enllà de les estrictes fronteres catalanes.\nPàgina de la Memòria manuscrita definitiva lliurada per Emili Gandia a la Junta de Museus. Sessió del 23 d’octubre de 1909.\nFons Junta de Museus\nA la fotografia s’aprecien els tres baix-relleus ibèrics encastats en un mur del pati de la casa de Juan de la Cruz, a Cuevas de Vera (Almeria). Imatge del dia 21 de maig de 1909. La peça situada sobre la finestra –procedent de Pulpí– fou donada pel seu propietari a la Junta de Museus de Barcelona i avui forma part de les col·leccions del Museu d’Arqueologia de Catalunya. Fotografia presa el dia 22 de maig.\nAutor Emili Gandia


Inici > 11é Premi d’Investigació de l’Institut d’Estudis de la Vall d’Albaida 2016\nBASES DEL 11é PREMI D'INVESTIGACIÓ DE L'INSTITUT D'ESTUDIS DE LA VALL D'ALBAIDA\nL'lnstitut d'Estudis de la Vall d' Albaida, en col·laboració amb l’Excel∙lentíssim Ajuntament d'Ontinyent, la Mancomunitat de Municipis de la Vall d'Albaida i Caixa Ontinyent, convoca un PREMI D'INVESTIGACIÓ, amb I'objectiu d'ajudar a la realització d'estudis sobre la realitat comarcal que contribuïsquen a un millor coneixement prospectiu de la Vall d'Albaida i, si escau, a la seua interrelació amb l’exterior.\nEs concedirà una beca de 3.000 euros –que en cap cas es fraccionarà o es concedirà ex aequo– al projecte d'investigació original que tracte sobre algun dels temes següents, o d'altres, sempre que estiga referit a la Vall d'Albaida, al seu passat, al present o de cara a projectes de futur.\nSocioeconomia (indústria, agricultura, sanitat, comerç...)\nSociologia política (interrelació amb les Comarques Centrals Valencianes, vertebració comarcal...)\nPatrimoni, cultura, art, educació...\nInfraestructures (el tren, comunicacions viàries...).\nRecursos naturals (sostenibilitat, aigua....)\nLes persones que hi desitgen participar hauran de presentar els projectes en paper i en suport informàtic abans del dia 15 de novembre de 2016 a la seu de I'IEVA (carrer de Sant Francesc, núm. 8, 3r, 5a ·∙ 46870 Ontinyent).Els projectes hauran d'anar acompanyats de la documentació següent:\nb) Memòria sobre el treball a realitzar, amb indicació del tema, justificació, objectius, fonts imetodologia.\nLa resolució del concurs la farà pública abans del 31 de desembre de 2016 el jurat que amb aquesta finalitat es nomenarà, configurat per un representant de cadascuna de les entitats patrocinadores (Ajuntament d’Ontinyent, Caixa Ontinyent i Mancomunitat de Municipis de la Vall d’Albaida), el president de l'IEVA o persona en qui delegue, que actuarà com a President del jurat, i cinc membres de prestigi reconegut entre la comunitat científica. El jurat nomenarà, entre les persones que el formen, un Secretari o Secretària. La resolució es farà pública als mitjans de comunicació i al tauler d’anuncis de la seu de l’IEVA, i es comunicarà també a tots els concursants.\nEl treball final, que no ha d’haver estat publicat de forma total o parcial en cap mena de format abans de lliurar-se definitivament a l’IEVA, tindrà una extensió mínima de 100 fulls, DIN A4, escrits a doble espai, i s’haurà de lliurar en paper i en suport informàtic, en condicions per a l’edició immediata (inclosos gràfics, quadres, apèndix i bibliografia), redactat en valencià, en un període màxim de 2 anys des de la resolució del concurs.\nEl pagament de l'ajut econòmic es farà de la manera següent:Lliurament de 1.000 euros en resoldre el jurat el projecte aprovat.Els altres 2.000 euros es faran efectius quan es lliure definitivament el treball, sempre que l’IEVA el valore positivament. L'IEVA podrà revocar la concessió del Premi i, si és el cas, reclamarà l'import dels pagaments realitzats si es comprova falsedat en la documentació que es presenta amb la sol·∙licitud, si el premiat no fa el lliurament del treball en el termini establert al punt 5, o si s’incompleixen les condicions fixades en aquestes bases.\nL'IEVA es reserva el dret de publicació del treball guanyador, si ho estima adient, durant el termini màxim de dos anys, a comptar des de la data de lliurament del treball, amb la facultat de publicar-‐ne un extracte. A aquest efecte, el pagament del Premi s'entendrà que comporta la cessió, per part de l'autor i a favor de l'IEVA i/o de l'entitat que aquesta designara, dels drets d'explotació en exclusiva, per un termini de deu anys i respecte dels primers 10.000 exemplars. Si la Junta Directiva de l’IEVA considera que el treball acabat és excessivament ampli per a editar-‐lo, l’autor n’haurà d’adequar l’extensió a la mida que se li propose. La publicació es farà en valencià, però podrà publicar-‐se, a més a més, en qualsevol altre idioma que l'IEVA considerara oportú; en aquest cas encarregaria, pel seu compte, la traducció corresponent. Si transcorregut el termini de dos anys des del lliurament del treball, l'IEVA no haguera comunicat la intenció de publicar-‐lo, l'autor o autors quedaran lliures per a procedir a la seua edició. L’autor del treball premiat cedirà a l’IEVA el permís per a publicar-‐lo en la pàgina web de l’entitat.\nEl jurat podrà recomanar uns altres projectes a l'IEVA per realitzar-los i publicar-‐los.\nEl fet d'optar al premi comporta l'acceptació total d'aquestes bases.\nOntinyent (la Vall d’Albaida), abril de 2016\nMés informació: http://ieva.info\nData: De 9 de de maig de 2016 a 15 de de novembre de 2016.\nLloc de realització INSTITUT D'ESTUDIS DE LA VALL D'ALBAIDA.


Exposició: La cultura oficial de la Barcelona franquista | Foro por la Memoria - Federación Estatal de Foros por la Memoria\nExposició: La cultura oficial de la Barcelona franquista\nAyuntament de Barcelona, 23/04/2013 | 14 mayo 2013\nArxiu Històric de la Ciutat de Barcelona. Del 13 de maig al 31 d’octubre\nAquesta exposició explica, mitjançant una selecció de documents del fons de l’Arxiu Històric de la Ciutat de Barcelona, alguns dels aspectes més rellevants de la política cultural menada pel primer Ajuntament franquista de la ciutat, el principal objectiu de la qual era la depuració de la tradició catalana, laica i democràtica de Barcelona.\nLa Ponència de Cultura, presidida per Tomàs Carreras i Artau, va proscriure les manifestacions vinculades a la creació d’una identitat cultural nacional per centrar-se en la construcció d’una nova imatge de la ciutat, compatible amb la «Unidad de España» que el règim imposava.\nL’exposició es divideix en tres grans àmbits:\nEl primer, L’organització cultural i la depuració històrica, il·lustra la importància concedida al patrimoni històric, el qual esdevé el centre de les principals activitats culturals generades durant el període. La direcció a mans d’Agustí Duran i Sanpere ofereix una visible continuïtat amb les polítiques engegades per la Generalitat republicana.\nEl segon àmbit, La projecció nacional i internacional de la ciutat, fa visibles les diferents iniciatives propiciades des de l’Ajuntament per convertir Barcelona en un referent significatiu dins de l’Estat franquista i assolir una projecció internacional, d’acord amb les ambicions de l’alcalde, Miquel Mateu i Pla, que no renunciava a obtenir protagonisme per a la ciutat.\nFinalment, en el tercer àmbit, La represa de la vida cultural oficial, paraoficial i popular, es recull una selecció de les manifestacions culturals, gràcies a les quals es recupera una certa vida social i es fa plenament visible la connivència entre el poder polític i l’econòmic, local i forà, antic i sobrevingut, alhora que mostra el contrast entre el luxe dels vencedors i la misèria en la qual viu la majoria de la població barcelonina.\nAquesta exposició forma part d’un projecte més ampli que, amb el títol Barcelona en postguerra, 1939-1945, vol mostrar al públic barceloní la riquesa dels fons documentals del Sistema Municipal d’Arxius.\nVeure Barcelona en postguerra, 1939-1945


Els Mossos d’Esquadra de la Unitat d’Investigació de la comissaria del Prat de Llobregat conjuntament amb la Policia Local del Prat de Llobregat van detenir, el dijous 9 de juliol, quatre homes, veïns del municipi, com a presumptes autors d’un delicte contra la salut pública, concretament tràfic de drogues i d’un delicte de defraudació de fluid elèctric.\nLa investigació es va iniciar el mes de març quan els agents van rebre informació relacionada amb l’existència de plantacions indoor de marihuana en l’interior de pisos ocupats en un mateix immoble i gestionats per un mateix clan familiar. Gràcies a les investigacions dutes a terme entre tots dos cossos policials es va aconseguir ubicar amb detall els sis pisos on es tenia indicis que podien haver plantacions de marihuana.\nFinalment, el 09 de juliol, la intervenció policial, tutelada pel Jutjat de Primera Instància i Instrucció número 3 en funcions de guàrdia, va permetre l’entrada en els sis pisos del total d’onze ocupats en el mateix immoble. Cal destacar la participació en les entrades dels operaris de la comercialitzadora elèctrica, fet que permet constatar el delicte de defraudació de fluid elèctric.\nResultat de l’entrada i escorcoll es va detenir quatre persones com a presumptes autors de delictes contra la salut pública, en la seva vessant de tràfic de substàncies estupefaents, de defraudació de fluid elèctric, entrada en habitatge aliè i un d’ells per una Ordre pendent de detenció i ingrés a presó.\nEls delictes considerats “menors” com l’ocupació d’immobles i la defraudació de fluid elèctric, esdevenen els pilars imprescindibles per aquest tipus d’activitat delictiva (les plantacions Indoor de marihuana), i com en aquest cas propicien que els veïns legals hagin de marxar dels seus domicilis pel mobbing al que es veuen sotmesos.


Préstec cancel·lació d'embargaments i subhastes - Solventae\nPréstec cancel·lació d'embargaments i subhastes\nPerquè tots tenim dret a una segona oportunitat\nHa de resoldre una subhasta, un embargament o un gran deute i ha de lluitar per mantenir la seva propietat, però se li han tancat totes les portes?\nÉs una situació molt habitual però no per això deixa de ser incomoda i necessita una solució urgent, sabem que els bancs no l’ajudaran, però no es preocupi.\nA Solventae tenim la solució, som experts en préstecs difícils i en situacions complicades i urgents, per això hem creat el préstec específic, el préstec per cancel·lació d’embargaments i subhastes, amb ell li avancem el capital necessari per acabar amb el problema amb la única garantia de la propietat que pot estar perdent.\nÉs un préstec molt urgent en què ens posarem al seu costat per ajudar-lo a afrontar i resoldre el problema ràpidament i amb tranquil·litat, trobant la millor solució i pagant els deutes que van motivar aquesta situació.\nAmb el préstec embargaments, pot accedir a un préstec d’entre 20.000 i 900.000 € de liquiditat immediata i amb el termini que necessiti, fins a 20 anys, podent cancel·lar en qualsevol moment, totalment o parcialment, sense comissions de cancel·lació i amb la possibilitat d’estar uns anys de carència pagant només els interessos.\nLi farem mes suportable la situació, conservarà la seva propietat cancel·lant l’embargament immediatament i oblidant-se del problema.\nEns ocuparem de tot, pagarem els deutes que van motivar aquesta situació i no haurà de preocupar-se de res, el tema estarà solucionat.\nNetejarà el seu expedient, tornarà a ser solvent i podrà accedir a finançament bancari.\nNo importa si està a Asnef, no importa si té altres deutes.


L'activista Andreu Curto, condemnat a un any de presó\nL'Audiència Provincial de Barcelona el responsabilitza de delictes de danys i coaccions\ndimarts, 21 d’agost 2018 - 08:46h | Actualitzat a 21/08/2018 08:57h\nAndreu Curto, d'esquena, assegut durant el judici a la Ciutat de la Justícia, el passat mes d'octubre. | TarragonaDigital.com\nLa secció vuitena de l'Audiència Provincial de Barcelona ha confirmat la condemna a l'activista Andreu Curto, el qual s'enfrontarà a una pena de presó d'un any. Al jove tortosí se li atribueixen delictes de danys i coaccions, per participar en un piquet que va intentar tancar un hotel del barri barceloní de Sants, durant la vaga general del 29 de març del 2012.\nCurto, condemnat a un any de presó i a pagar una multa\nL'activista tortosí serà condemnat, finalment, a un any de presó, després que la Fiscalia en demanés un total de quatre. La proposta que es feia, no va prosperar, ja que es va absoldre a Curto del delicte de desordres públics, fet que també ha confirmat l'Audiència.\nAixí doncs, després del judici que va tenir lloc el passat 6 d'octubre en el jutjat número 13 de Barcelona, se li va imposar una pena d'un any de presó. A més, també va ser condemnat a pagar una multa de set euros al dia durant quatre mesos, a la qual se li suma el pagament de 1.268,53 euros per danys causats.\nEl tribunal no ha estimat el recurs d'apel·lació de la defensa de l'activista\nLa defensa de l'activista Andreu Curto va presentar un recurs d'apel·lació, en què argumentava que el responsable de l'establiment que ell va intentar tancar va entrar en contradiccions en la seva primera declaració i que els Mossos que van declarar no eren en el lloc dels fets. A més, criticava que no s'aportés la gravació de les càmeres de seguretat per atribuir-li els fets, uns arguments, tots ells, que han estat desestimats pel tribunal.\nEls grups de suport seguiran donant suport a Curto en els judicis pendents\nEls grups que han recolzat a Curto, #AndreuAbsolució i Alerta Solidària, han anunciat poc després de la confirmació de presó per a l'activista per part l'Audiència Provincial de Barcelona, que rebutgen la sentència i li seguiran donant suport en els dos judicis que té pendents sobre els fets ocorreguts aquella mateixa jornada.


Ajuntament de Malgrat de Mar/Preinscripció al Curs 'Quins tràmits puc fer amb l'idCAT?'\nData i hora oficials: 19/06/2021 02:13\nPreinscripció per a poder participar del Curs ‘Quins tràmits puc fer amb l’idCAT?. L’objectiu del curs és conèixer les utilitats que té el certificat digital de la Generalitat de Catalunya (idCAT), perquè les persones en situació de recerca de feina es beneficiïn del seu ús.\nDemandants d'ocupació inscrits a la xarxa de Serveis Locals d'Ocupació - XALOC - que volen conèixer l'ús de l'IdCAT.\nData i hora de la darrera actualització d'aquest contingut: 10-05-2021 12:09


Pau Vallvé, l'autogestió i sortir al carrer - Primera Fila\nEl 16 de març de 2019 Pau Vallvé presentava “Live Vest Under Your Seat” al Cafè del Teatre de Lleida. Aquest divendres, gairebé un any després, 40 concerts a l’esquena i a 7 per tancar la gira de presentació del seu últim àlbum, Pau Vallvé ens ha proposat un “déjà-vu” per acomiadar aquest any intens. Un d’aquests concerts que ja comencen a tenir un ambient especial, de comiat -això sí, del disc, perquè ja ha deixat molt clar que ben aviat tindrem un nou treball.\nMantenint un setlist molt semblant durant tota la gira, Pau Vallvé ha repassat “Life Vest Under Your Seat” i els grans èxits de la seva discografia en un format trio acompanyat de Victor García (bateria) i Darío Vuelta (baix, teclats amb el peu i llums). Una vegada més Vallvé ha posat en valor la tasca ingent de l’argentí utilitzant totes les extremitats per fer créixer l’espectacle. Precisament els efectes de llum dissenyats per aquesta gira són un dels grans encerts d’aquest format hipnòtic.\nAmb més de 20 anys damunt els escenaris i el 5è disc signant sota el seu nom, Pau Vallvé ha iniciat el directe com comença l’últim disc, amb l’explosiva ‘Cada deu anys’. Ho fa per reivindicar el to “més feliç” que té aquest àlbum, “que tampoc és que ho sigui però potser té un punt més optimista que la resta”. També hi ha hagut espai per clàssics com ‘Que vingui l’hivern’, ‘17820’, ‘Avui l’únic que vull’ o ‘Benvinguts als Pirineus’. Pels més nostàlgics o friquis -com diu ell- ha tornat Estanislau Verdet, l’àlter ego musico-humorístic de Pau Vallvé que, amb els elogis de ‘Quina sort‘, critica la societat en forma de paròdia.\nNo hi han faltat els habituals comentaris entre cançó i cançó, en to humorístic i necessari -sovint- entre tanta boira. Els temes, per variar, han sigut molt diversos: votants de Vox, fer de padrí, tests d’embaràs, les dinàmiques dels concerts (bisos i altres convencions) o l’auto-gestió. I en aquest punt Pau Vallvé ha desmuntat el mite del “si vols pots” que es relaciona amb aquest concepte, “és una gran mentida” i ha reivindicat el causant de què “puguem fer el que ens agrada sense baixar-nos els pantalons”, el públic.\n‘En un somni estrany’ ha sigut el final crític, més ben dit, autocrític. Ara que som prou bons per jutjar la resta arriba el moment de començar-se a mirar un mateix i ser crític en “actituds, hàbits i privilegis”. I finalment, els últims versos de ‘De bosc’ corejats pel públic amb una sincronia dubtosa marcaven un final lluminós i esperançador arrencant somriures a tots els assistents.