Data del document 06/09/2017\nNúmero del document 019/2017\nNúmero de control 17249083\nAfectacions passives (8)\ndemocràcia directa (13)\ndemocràcia participativa (72)\nLLEI 19/2017, del 6 de setembre, del referèndum d'autodeterminació.\nSia notori a tots els ciutadans que el Parlament de Catalunya ha aprovat la Llei 19/2017, del 6 de setembre, del referèndum d'autodeterminació\nEls pactes sobre Drets Civils i Polítics i sobre Drets Econòmics, Socials i Culturals, aprovats per l'Assemblea General de Nacions Unides el 19 de desembre de 1966, ratificats i en vigor al Regne d'Espanya des de 1977 –publicats en el BOE de 30 d'Abril de 1977– reconeixen el dret dels pobles a l'autodeterminació com el primer dels drets humans. Així mateix, l'article 1.2 de la Carta de les Nacions Unides i l'Estatut de la Cort Internacional de Justícia estableix entre els seus propòsits fomentar entre les nacions relacions d'amistat basades en el respecte al principi de la igualtat de drets i al de l'autodeterminació dels pobles.\nLa Constitució espanyola de 1978 determina en l'article 96 que els tractats internacionals ratificats per Espanya formen part del seu ordenament intern i, en l'article 10.2, estableix que les normes relatives als drets fonamentals i les llibertats públiques s'interpretaran d'acord amb els tractats internacionals aplicables en aquesta matèria.\nEl Parlament de Catalunya ha expressat de manera continuada i inequívoca el dret de Catalunya a l'autodeterminació. Així es va manifestar en la Resolució 98/III, sobre el dret a l'autodeterminació de la nació catalana, adoptada el 12 de desembre del 1989, i ratificada en la Resolució 679/V, adoptada l'1 d'octubre del 1998, en la Resolució 631/VIII del Parlament de Catalunya, sobre el dret a l'autodeterminació i sobre el reconeixement de les consultes populars sobre la independència, adoptada el 10 de març de 2010. Més recentment, la Resolució 5/X del Parlament de Catalunya, per la qual s'aprova la Declaració de sobirania i del dret a decidir del poble de Catalunya i la Resolució 306/XI, adoptada el 6 d'octubre de 2016, sobre l'orientació política general del Govern, han afirmat el dret imprescriptible i inalienable de Catalunya a l'autodeterminació i han constatat una majoria parlamentària favorable a la independència.\nParal·lelament, la Resolució 1999/57, sobre Promoció del dret a la Democràcia de la Comissió de Drets Humans de les Nacions Unides, va proclamar els llaços indissolubles entre els principis consagrats a la Declaració Universal del Drets Humans i els fonaments de tota societat democràtica. En aquest context, la gestió pública democràtica ha estat acceptada internacionalment com un dels pilars de la societat contemporània i està indissociablement vinculada, entre d'altres, al dret a la participació política directa i indirecta dels ciutadans i al dret a la llibertat i a la dignitat humana, incloent-hi la llibertat d'expressió i d'opinió, la llibertat de pensament i la llibertat d'associació, drets reconeguts als principals tractats internacionals universals i europeus de protecció dels Drets Humans. Així doncs, afirmen que la gestió democràtica de qualsevol discrepància política s'ha de produir amb el ple respecte a aquests drets humans i llibertats fonamentals.\nEn dictàmens recents, el Tribunal Internacional de Justícia afirma que, durant la segona meitat del segle XX hi ha hagut casos de nous estats que han exercit el dret a l'autodeterminació sense que l'exercici d'aquest dret a decidir fos motivat per la fi de l'imperialisme. El Tribunal constata que el dret a decidir dels pobles ha evolucionat i que en contra d'aquesta evolució no ha sorgit cap norma ni costum en ordre internacional que prohibeixi aquestes noves pràctiques. L'única limitació a la legitimitat de l'exercici del dret a decidir que el Tribunal considera vigent és el recurs il·lícit de la força o d'altres violacions greus de normes de dret internacional.\nL'aprovació d'aquesta Llei és la màxima expressió, doncs, del mandat democràtic sorgit de les eleccions del 27 de setembre de 2015 en què, en la decisió que pren el Parlament de Catalunya de culminar el procés amb la convocatòria del referèndum d'autodeterminació, hi conflueixen la legitimitat històrica i la tradició jurídica i institucional del poble català –només interrompuda a llarg dels segles per la força de les armes–, amb el dret d'autodeterminació dels pobles consagrat per la legislació i la jurisprudència internacionals i els principis de sobirania popular i respecte pels drets humans, com a base de tot l'ordenament jurídic.\nL'acte de sobirania que comporta l'aprovació d'aquesta Llei és l'opció necessària per poder exercir el dret dels catalans a decidir el futur polític de Catalunya, especialment després de la ruptura del pacte constitucional espanyol de 1978 que representa l'anul·lació parcial i la completa desnaturalització de l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de l'any 2006 –aprovat pel Parlament de Catalunya i referendat pel poble de Catalunya– mitjançant la Sentència 31/2010 del Tribunal Constitucional.\nAquesta Llei representa la resposta democràtica a la frustració generada pel darrer intent promogut per una majoria molt àmplia d'aquest Parlament per garantir al poble de Catalunya el ple reconeixement, la representació i participació en la vida política, social, econòmica i cultural de l'Estat espanyol sense cap tipus de discriminació.\nEn el procés previ, s'han fet tots els esforços per trobar una via acordada perquè el poble de Catalunya pugui decidir lliurement el seu futur. El Parlament, atenent al mandat majoritari del poble de Catalunya, assumeix la plena representació sobirana dels ciutadans una vegada que s'han esgotat totes les vies de diàleg i negociació amb l'Estat.\nEn prendre la transcendental decisió d'aprovar aquesta Llei, el Parlament de Catalunya expressa la voluntat majoritària del poble, del qual emanen els seus poders, fent ús de la representativitat legal i democràtica amb l'objectiu de posar en mans dels catalans i les catalanes la decisió sobre el futur polític del país amb l'eina més radicalment democràtica de la qual disposem: el vot.\nCapítol I. Objecte de la Llei\nAquesta Llei regula la celebració del referèndum d'autodeterminació vinculant sobre la independència de Catalunya, les conseqüències en funció de quin sigui el resultat i la creació de la Sindicatura Electoral de Catalunya.\nCapítol II. De la sobirania de Catalunya i el seu Parlament\nEl poble de Catalunya és un subjecte polític sobirà i, com a tal, exerceix el dret a decidir lliurement i democràticament la seva condició política.\n2. Aquesta Llei estableix un règim jurídic excepcional adreçat a regular i garantir el referèndum d'autodeterminació de Catalunya. Preval jeràrquicament sobre totes les normes que hi puguin entrar en conflicte, en tant que regula l'exercici d'un dret fonamental i inalienable del poble de Catalunya.\n3. Totes les autoritats, persones físiques i jurídiques que participin directament o indirectament en la preparació, celebració i/o implementació del resultat del referèndum queden emparades per aquesta Llei, que desenvolupa l'exercici del dret a l'autodeterminació que forma part de l'ordenament jurídic vigent.\nCapítol III. Del referèndum d'autodeterminació\n2. La pregunta que es formularà en el referèndum és:\n«Voleu que Catalunya sigui un estat independent en forma de república?»\n3. El resultat del referèndum té caràcter vinculant.\n4. Si en el recompte dels vots vàlidament emesos n'hi ha més d'afirmatius que de negatius, el resultat implica la independència de Catalunya. A aquest efecte, el Parlament de Catalunya, dins els dos dies següents a la proclamació dels resultats oficials per la Sindicatura Electoral, celebrarà una sessió ordinària per efectuar la declaració formal de la independència de Catalunya, concretar els seus efectes i iniciar el procés constituent.\n5. Si en el recompte dels vots vàlidament emesos n'hi ha més de negatius que d'afirmatius, el resultat implica la convocatòria immediata d'unes eleccions autonòmiques.\n2. L'àmbit del referèndum és el de tot el territori de Catalunya.\n1. Són cridades a votar en el referèndum les persones que tenen dret de vot en les eleccions al Parlament de Catalunya. També tenen dret de vot els catalans residents a l'estranger que hagin tingut el darrer veïnatge administratiu a Catalunya, que donin compliment als requisits legalment exigibles i que hagin sol·licitat formalment de prendre part en la votació.\n2. No poden exercir el dret de vot els declarats incapaços o condemnats per sentència judicial ferma a la pena principal o accessòria de pena de privació del dret de sufragi durant el temps del compliment.\n1. La papereta contindrà la pregunta establerta en l'article 4.2. La pregunta es redactarà en català, castellà i occità.\n2. Hi haurà una papereta de votació amb la pregunta i les inscripcions «Sí» i «No» i sengles requadres.\n3. Hi haurà paperetes preparades per a persones amb discapacitat visual. En absència d'aquestes paperetes, el president de la mesa electoral o una persona de confiança designada per l'elector amb discapacitat visual l'ajudarà a fer els passos necessaris per votar.\n1. El vot pot ser afirmatiu (Sí), negatiu (No), segons l'opció que marqui l'elector, o en blanc si no selecciona cap de les dues opcions.\n2. És nul el vot que no s'ajusta al model oficial o que conté esmenes, matisos o qualsevol altra contingència que ofereixi dubtes sobre el sentit del vot.\n3. Si un sobre conté més d'una papereta, es considera un sol vot sempre que les paperetes siguin en el mateix sentit. Si són en sentits oposats, es considera un vot nul.\n4. Si un sobre no conté cap papereta o si, d'acord amb l'apartat primer d'aquest article, conté una papereta sense cap opció seleccionada, es considera un vot en blanc.\nCapítol IV. De la data i convocatòria del referèndum\n1. El referèndum se celebrarà el diumenge dia 1 d'octubre de 2017, d'acord amb el Decret de Convocatòria.\n2. El Govern també dictarà el Decret de Normes Complementàries i d'altres normes de funcionament, que regularan, com a mínim el cens electoral, el model oficial de paperetes de votació; el model oficial de sobre de votació, de les actes i la resta de material oficial necessari en la celebració del referèndum d'autodeterminació; les modalitats i els procediments de votació; el dia d'inici i la durada de la campanya electoral; l'administració electoral responsable; la dotació de recursos humans i materials necessaris; el procediment d'acreditació de la condició d'organització interessada i les condicions i garanties, si és el cas, del vot per correu, com també la resta de normes que siguin necessàries.\nCapítol V. De la campanya electoral\n1. El govern de la Generalitat farà una campanya institucional, des de la convocatòria del referèndum fins el dia d'inici de la campanya electoral, amb l'objectiu d'informar sobre la seva data de celebració, les modalitats d'emissió del vot, així com per incentivar a la participació.\n2. Les administracions públiques catalanes s'han de mantenir neutrals en la campanya electoral i abstenir-se d'utilitzar els seus recursos pressupostaris per afavorir qualsevol de les opcions en la campanya del referèndum.\n1. Les formacions polítiques amb representació al Parlament de Catalunya tenen dret a l'ús del 70% dels espais públics destinats a la campanya, entre les quals es reparteix de manera proporcional al nombre d'escons obtinguts en les darreres eleccions al Parlament. El 30% de l'espai restant es reparteix entre les organitzacions interessades acreditades d'acord amb el nombre de signatures presentades.\n2. Les formacions polítiques amb representació parlamentària tenen dret a utilitzar el 70% dels espais informatius públics gratuïts en els mitjans de comunicació de titularitat pública. L'administració electoral distribueix l'ús dels espais entre les formacions polítiques amb representació al Parlament de Catalunya d'acord amb els resultats obtinguts en les darreres eleccions al Parlament. El 30% restant es reparteix entre les organitzacions interessades acreditades d'acord amb el nombre de signatures presentades.\n1. Durant la campanya, els mitjans de titularitat pública o de finançament majoritàriament públic han de garantir els principis de pluralisme polític i social, de neutralitat informativa i d'igualtat d'oportunitats. Aquests mitjans de comunicació no poden expressar ni mostrar suport per cap de les opcions sotmeses a elecció.\n2. Durant el període electoral, els mitjans de titularitat privada han de respectar els principis de pluralisme polític i social, d'igualtat d'oportunitats i de proporcionalitat i neutralitat informativa en els debats i entrevistes electorals. Aquests mitjans de comunicació poden expressar o mostrar suport a una opció sempre que respectin els principis al·ludits i que es tracti l'opció oposada de manera equitativa i raonable.\n3. La Sindicatura Electoral de Catalunya vetlla pel compliment d'aquests principis. Dicta les instruccions que considera necessàries i resol les reclamacions d'acord amb el procediment que ella mateixa estableixi. En cas d'incompliment, pot adoptar mesures compensatòries per restablir l'equilibri entre les opcions sotmeses a referèndum.\nCapítol VI. De les garanties del referèndum\n1. L'administració electoral regulada en el Capítol VII d'aquesta Llei vetlla perquè el referèndum es desenvolupi d'acord amb aquesta Llei, la normativa de desplegament i les disposicions i els documents internacionals al respecte.\n2. Als efectes del referèndum, les sindicatures electorals i les meses electorals són òrgans independents i no segueixen instruccions, ordres ni resolucions de cap altra institució, llevat de les adreçades per l'administració electoral i les sindicatures electorals a les meses electorals, i les de la Sindicatura Electoral de Catalunya adreçades a les sindicatures electorals de demarcació.\n2. Les organitzacions socials interessades a prendre part del procés del referèndum poden presentar sol·licitud davant la Sindicatura Electoral de Catalunya entre el segon i el cinquè dia a partir de l'aprovació d'aquesta Llei.\n3. Les sindicatures electorals de demarcació acrediten els apoderats i els interventors, que no poden excedir, per a cada mesa electoral, el nombre de dos interventors del mateix partit polític, federació, coalició o organització interessada.\n4. Els apoderats i interventors només poden emetre el vot a la mesa que els correspongui d'acord amb el cens electoral.\n1. El Govern i la seva administració electoral fomenten la presència d'observadors electorals internacionals. A tal efecte, conviden organitzacions internacionals i observadors qualificats en aquesta mena de tasques.\n2. La Sindicatura Electoral de Catalunya acredita els observadors internacionals i vetlla pel lliure desenvolupament de llurs activitats.\n3. Els observadors electorals internacionals acreditats poden assistir lliurement a tots els processos vinculats a la celebració del referèndum, entre els quals els processos de sorteig dels membres de les meses electorals; la preparació per la obertura dels col·legis electorals i la formació de les meses electorals; el procés de votació; el procés d'escrutini provisional en els col·legis electorals i de l'escrutini oficial a la seu de la Sindicatura Electoral de Catalunya, a la proclamació dels resultats i a les compareixences públiques de les autoritats electorals.\n4. Els observadors electorals internacionals acreditats poden adreçar consultes, observacions i recomanacions a la Sindicatura Electoral de Catalunya.\nCapítol VII. De l'administració electoral\nL'administració electoral està formada per la Sindicatura Electoral de Catalunya, les sindicatures electorals de demarcació, les meses electorals i l'administració electoral del Govern de la Generalitat de Catalunya.\nSecció I. La Sindicatura Electoral de Catalunya\n1. La Sindicatura Electoral de Catalunya es configura com un òrgan independent i imparcial que s'adscriu al Parlament de Catalunya.\n2. La Sindicatura Electoral de Catalunya és l'òrgan responsable de garantir, amb competència a tot el territori de Catalunya, la transparència i l'objectivitat del procés electoral, i l'exercici efectiu dels drets electorals.\n3. La Sindicatura Electoral de Catalunya té la seu institucional al Parlament de Catalunya, sense perjudici que pugui reunir-se en altres ubicacions.\nCorresponen a la Sindicatura Electoral de Catalunya, amb relació al referèndum, les competències següents:\n2. Validar el cens electoral, l'elaboració del qual és responsabilitat de l'administració electoral del Govern de la Generalitat de Catalunya.\n3. Validar el procés d'actualització de la cartografia electoral de Catalunya, l'elaboració del qual és responsabilitat de l'administració electoral del Govern de la Generalitat de Catalunya.\n4. Validar els models oficials de butlletes de votació, sobres electorals, actes electorals, manuals de funcionament de les meses electorals, urnes electorals i la resta de la documentació electoral oficial.\n5. Validar el procediment de votació anticipada per als electors residents a l'exterior.\n8. Exercir la jurisdicció disciplinària sobre totes les persones que intervinguin amb caràcter oficial en el referèndum, corregir-ne les actuacions que contravinguin la normativa i sancionar-ne, si escau, les infraccions administratives no constitutives de delicte.\n9. Supervisar la campanya institucional sobre el referèndum d'autodeterminació i la difusió en els mitjans de comunicació.\n10. Vetllar per les condicions d'imparcialitat i pluralisme dels mitjans de comunicació públics i privats durant la campanya electoral.\n12. Efectuar l'escrutini general.\n13. Certificar els resultats electorals oficials i ordenar-ne la seva publicació oficial.\n1. La Sindicatura Electoral de Catalunya és un òrgan integrat per cinc vocals, juristes o politòlegs de prestigi experts en processos electorals nomenats pel Parlament de Catalunya per majoria absoluta a proposta dels partits, les federacions, les coalicions o les agrupacions d'electors amb representació en el Parlament de Catalunya. En qualsevol cas, la majoria de vocals han de ser juristes. També es nomenaran dos suplents.\n2. La condició de vocal de la Sindicatura Electoral de Catalunya és compatible amb qualsevol altra activitat en el sector públic o privat, llevat de les incompatibilitats previstes legalment.\n1. Els vocals de la Sindicatura Electoral de Catalunya són inamovibles.\n2. Els vocals de la Sindicatura Electoral de Catalunya escullen d'entre si els qui assumiran les funcions de president i secretari de l'òrgan.\n3. El president de la Sindicatura Electoral de Catalunya té la denominació de Síndic Electoral.\n4. El secretari de la Sindicatura Electoral de Catalunya té cura de la documentació i és el responsable de transferir-la a la xarxa d'arxius de Catalunya, d'acord amb el que disposa la Llei 10/2001, de 13 de juliol, d'arxius i documents.\nTotes les autoritats públiques, en l'àmbit de les respectives competències, tenen el deure de col·laborar amb la Sindicatura Electoral de Catalunya per al correcte compliment de les seves funcions. Pot reclamar l'assessorament de representants de les administracions i òrgans implicats en el procés electoral i, en general, de tècnics i experts, i pot requerir que participin en les seves reunions, amb veu i sense vot.\nSecció II. De les sindicatures electorals de demarcació\n1. Les sindicatures electorals de demarcació es corresponen a les demarcacions de Barcelona, Tarragona, Lleida, Girona i l'Aran.\nLa seu de cada sindicatura electoral de demarcació és la de la delegació del Govern de la Generalitat a la demarcació corresponent i al Consell d'Aran.\n2. Les sindicatures electorals de demarcació són òrgans temporals integrats per tres vocals juristes o politòlegs de prestigi experts en processos electorals nomenats per la Sindicatura Electoral de Catalunya. En qualsevol cas, la majoria de membres experts han de ser juristes. També es nomenarà un suplent.\n3. La Sindicatura Electoral de Catalunya nomena d'entre els vocals el qui exercirà les funcions de president de cada sindicatura electoral de demarcació, amb la denominació de Síndic Electoral de la demarcació corresponent, així com el vocal, que fa les funcions de secretari de la sindicatura electoral de demarcació.\n4. El mandat dels vocals de les sindicatures electorals de demarcació fineix un cop proclamats els resultats definitius. Els càrrecs de vocals de les sindicatures electorals de demarcació són compatibles amb qualsevol altra activitat en el sector públic o privat, llevat de les incompatibilitats previstes legalment.\nCorresponen a les sindicatures electorals de demarcació amb relació al referèndum, en el seu àmbit territorial d'actuació, les competències següents:\n1. Supervisar el trasllat de l'administració electoral dels paquets electorals dels centres de logística electoral a les meses electorals.\n2. Rebre la informació sobre la disponibilitat d'espais públics per col·locar-hi publicitat electoral i per organitzar-hi actes de campanya en els municipis del seu àmbit territorial d'actuació, i fer-ne l'assignació entre els actors habilitats d'acord amb la pràctica habitual.\n3. Acreditar els apoderats i interventors dels partits polítics, les federacions, les coalicions amb representació al Parlament de Catalunya, així com les organitzacions socials interessades.\n4. Resoldre les consultes, queixes, reclamacions i recursos que se li facin arribar.\n5. Exercir la jurisdicció disciplinària sobre totes les persones que intervinguin amb caràcter oficial en el procés electoral, corregir-ne les actuacions que contravinguin la normativa i sancionar-ne, si escau, les infraccions administratives no constitutives de delicte.\n1. Les sindicatures electorals de demarcació es nomenen durant el segon dia següent al nomenament de la Sindicatura Electoral de Catalunya i es constitueixen el segon dia següent al nomenament dels membres.\n2. Un cop nomenats, la Sindicatura Electoral de Catalunya disposarà l'endemà mateix la publicació oficial de la relació de tots els membres..\n3. La convocatòria de les sessions constitutives de les sindicatures electorals de demarcació la fan els secretaris, seguint les indicacions de la Sindicatura Electoral de Catalunya.\nEl Govern posa a disposició de la Sindicatura Electoral de Catalunya i de les sindicatures electorals de demarcació els mitjans materials i personals necessaris per a l'exercici de les seves funcions. La percepció de retribucions de caràcter temporal és en tot cas compatible amb els seus havers i se n'efectua el control d'acord amb la normativa vigent.\nEls titulars de drets subjectius i interessos legítims poden presentar queixes, consultes o incidències davant les sindicatures electorals de demarcació que pertoqui per raó del seu àmbit territorial d'actuació en el termini de dos dies des que es produeixin, es coneguin o es puguin saber els fets en els quals es basen.\na) Totes les resolucions de les Sindicatures Electorals de demarcació.\n2. El recurs s'ha de presentar en el termini de dos dies des que es produeix, es coneix o se sap la resolució que el desencadena. La resolució s'ha de produir en el termini més breu possible, que no pot excedir de cinc dies. Aquesta resolució esgota la via d'impugnació en tots els àmbits.\nSecció III. De les seccions i meses electorals\n1. La circumscripció electoral en el referèndum és el territori de Catalunya, que està dividit en quatre demarcacions, i l'Aran.\n5. Els electors d'una mateixa secció es troben ordenats per ordre alfabètic en les llistes electorals.\n7. No obstant, quan el nombre d'electors d'una secció o la disseminació de la població ho faci aconsellable, l'administració electoral del Govern de la Generalitat pot disposar la formació d'altres meses i distribuir-hi l'electorat de la secció. Per al primer supòsit, l'electorat de la secció es distribueix per ordre alfabètic entre les meses, que s'han de situar preferentment en espais separats dintre del mateix col·legi.\n8. A l'hora de seleccionar les seus dels col·legis electorals i la ubicació de les meses, cal tenir en compte les disposicions vigents en matèria d'accessibilitat.\n1. L'administració electoral del Govern de la Generalitat determina el nombre, els límits de les seccions electorals, els locals i les meses corresponents a cadascuna de les demarcacions.\n2. Els ajuntaments posen a disposició de l'administració electoral del Govern de la Generalitat els locals de la seva titularitat que s'utilitzen habitualment com a centres de votació. L'administració del Govern de la Generalitat pot determinar locals alternatius per fer efectiu el dret de vot dels electors.\n2. La formació de la mesa correspon a l'administració electoral del Govern, sota la supervisió de la Sindicatura Electoral de Catalunya.\n3. El president i els vocals de cada mesa són designats per sorteig públic d'entre la totalitat de les persones censades en la secció corresponent que siguin menors de setanta anys.\n4. Es procedeix de la mateixa manera al nomenament de dos suplents per a cadascun dels membres de la mesa.\n2. La designació com a president i vocal de les meses electorals ha de ser notificada als interessats en el termini de dos dies. Amb la notificació es facilita als membres de les meses un manual d'instruccions sobre les seves funcions supervisat per la Sindicatura Electoral de Catalunya.\n3. Els designats president i vocal de les meses electorals disposen d'un termini de tres dies per al·legar davant la sindicatura electoral de demarcació corresponent qualsevol objecció, si s'escau documentada, que els impedeixi l'acceptació del càrrec. La sindicatura resol sense ulterior recurs en el termini de dos dies.\n4. Si posteriorment qualsevol dels designats es troba en la impossibilitat d'acudir per a l'exercici del seu càrrec, ha de comunicar-ho a la sindicatura electoral de demarcació corresponent, almenys setanta-dues hores abans de l'acte al que hauria de concórrer, aportant les justificacions pertinents. Si l'impediment sobrevé després d'aquest termini, l'avís a la sindicatura electoral de demarcació corresponent s'ha de fer de manera immediata i, en tot cas, abans de l'hora de constitució de la mesa. En aquests supòsits, la sindicatura electoral de demarcació comunica la substitució al corresponent suplent, si hi ha temps per fer-ho, i procedeix a nomenar-ne un altre, per si cal.\n5. Si el president no es presenta, cal substituir-lo seguint l'ordre següent:\na) Pel primer suplent.\nc) Si no hi ha cap suplent, actua com a president el primer vocal, i\nd) Si el primer vocal no hi és, el segon vocal.\nSi els vocals no s'han presentat al col·legi electoral o bé prenen possessió com a presidents seran substituïts pels suplents respectius. Si, malgrat això, no es pot constituir la mesa, els membres presents o, si no hi són, el representant de l'administració, ha de comunicar a la sindicatura electoral de demarcació corresponent què ha passat, per telèfon o per qualsevol altre mitjà que permeti la notificació immediata. En el supòsit que no es puguin fer les substitucions esmentades, la sindicatura electoral de demarcació corresponent designa immediatament les persones que han de constituir la mesa, i pot ordenar que en formin part el nombre d'electors presents al local que siguin necessaris en l'ordre en què estiguin disposats per emetre el vot.\nSecció IV. L'administració electoral del Govern\nCorresponen a l'administració electoral del Govern, amb relació al referèndum, les competències següents:\n1. Facilitar el cens electoral i les llistes provisionals i definitives d'acord amb l'article 33 d'aquesta Llei.\n2. Col·laborar amb el departament competent per garantir el dret de vot dels catalans residents a l'exterior.\n3. Elaborar, actualitzar i fer els canvis pertinents a la cartografia electoral de Catalunya, definint les seccions i la ubicació de les meses electorals.\n4. Efectuar el sorteig dels membres de les meses electorals i notificar-los els nomenaments.\n5. Seleccionar, acreditar i formar les persones que faran les funcions de representants de l'administració i d'agents electorals.\n7. Fer les actuacions necessàries per garantir la disponibilitat de tots els elements necessaris per a l'emissió del vot i l'escrutini dels vots emesos.\n1. El cens electoral conté la inscripció de les persones que reuneixen els requisits per a ser electors i no es troben privades, definitivament o temporalment, del dret de sufragi.\n2. El cens electoral està compost pels electors residents a Catalunya i pels electors residents a l'exterior que compleixen amb els requisits legalment exigibles per exercir el dret de vot. Cap elector pot figurar inscrit simultàniament en ambdós censos.\n3. La inscripció en el cens no exigeix autorització prèvia del ciutadà.\n4. El cens electoral s'ordena per seccions censals i cada elector està inscrit en una secció censal. Ningú no pot estar inscrit en diverses seccions ni diverses vegades a la mateixa secció.\nCapítol VIII. Consultes, queixes i recursos\n1. Els electors han de formular les consultes a la sindicatura electoral de demarcació que correspongui al seu lloc de votació.\n2. Els partits polítics, federacions, coalicions i organitzacions interessades poden elevar consultes a la Sindicatura Electoral de Catalunya quan es tracti de qüestions de caràcter general que puguin afectar més d'una sindicatura electoral de demarcació. En els altres casos, les consultes cal presentar-les davant de la sindicatura electoral de demarcació corresponent, sempre que a la jurisdicció correspongui l'àmbit de competència del consultant.\n3. Les consultes es formulen per escrit i les resol la sindicatura competent, tret que, per la importància de les qüestions, segons el seu criteri, o per estimar convenient que es resolgui amb un criteri de caràcter general, decideixi elevar-les a la Sindicatura Electoral de Catalunya.\n4. Quan la urgència de la consulta no permeti procedir a la convocatòria de la sindicatura electoral de demarcació corresponent i en tots els casos que hi hagi resolucions anteriors i concordants de la sindicatura electoral de demarcació corresponent o de la Sindicatura Electoral de Catalunya, els síndics poden donar una resposta provisional, sense perjudici que es ratifiqui o modifiqui en la primera sessió de la sindicatura electoral de demarcació corresponent.\n5. La Sindicatura Electoral de Catalunya comunica a les sindicatures electorals de demarcació totes les consultes que resolgui amb l'objectiu d'unificar criteris.\n6. Les sindicatures electorals de demarcació han de procedir a publicar oficialment les resolucions o el contingut de les consultes elevades, per ordre del president, quan el caràcter general de les consultes ho faci convenient. En tot cas es publiquen les emanades de la Sindicatura Electoral de Catalunya i comunicades a les sindicatures electorals de demarcació.\nPrimera. S'habilita l'administració electoral per a la creació dels registres i fitxers de dades necessaris per a l'organització i realització del referèndum, d'acord amb la normativa de protecció de dades de caràcter personal.\nSegona. En tot allò que no s'oposi a aquesta Llei i al Decret de Normes Complementàries s'aplica supletòriament la Llei Orgànica 2/1980, de 18 de gener, sobre la regulació de les diferents modalitats de referèndum i la Llei Orgànica 5/1985, de 19 de juny, del règim electoral general, interpretades de manera conforme a aquesta Llei.\nPrimera. Les normes de dret local, autonòmic i estatal vigents a Catalunya en el moment de l'aprovació d'aquesta Llei es continuen aplicant en tot allò que no la contravinguin. També es continuen aplicant, d'acord amb aquesta Llei, les normes de dret de la Unió Europea, el dret internacional general i els tractats internacionals.\nSegona. D'acord amb el que disposa l'article 3.2, les disposicions d'aquesta Llei deixaran de ser vigents una vegada proclamats els resultats del referèndum llevat el que determina l'article 4 quant a la implementació del resultat.\nTercera. En ser un òrgan ad hoc per aquest referèndum, l'elecció regulada en l'article 19 es produeix una vegada aprovada la present llei amb la presentació de les candidatures i l'aprovació per part del Ple, sense cap altre tràmit formal.\nAquesta Llei entrarà en vigor el mateix dia que se'n faci la publicació oficial.\nDeclarada inconstitucional i nul·la pel Tribunal Constitucional en el RECURS D'INCONSTITUCIONALITAT núm. 4334-2017.\ndeclarada inconstitucional i nul·la pel Tribunal Constitucional en la Sentència 114/2017, de 17 d'octubre de 2017. Recurs d'inconstitucionalitat 4334-2017.\nRelacionada amb la Impugnació de disposicions autonòmiques (títol V LOTC) núm. 4332-2017, en relació amb Resolució 807/XI del Parlament de Catalunya per la qual|que es designen els membres de la Sindicatura Electoral de Catalunya a l'empara de la disposició final tercera de la denominada Llei del Parlament de Catalunya 19/2017, de 6 de setembre, del Referèndum d'Autodeterminació.\nSuspesa pel Tribunal Constitucional en el RECURS D'INCONSTITUCIONALITAT núm. 4334-2017.\nSuspesa per Provisió de 7 de setembre en el Recurs d'inconstitucionalitat núm. 4334-2017.\nSuspesa des del 08/09/2017. PUBLICACIÓ AL BOE.


El Consell d'Europa detecta mancances legislatives per combatre el tràfic de persones - FÒRUM.ad\nEl Consell d’Europa detecta mancances legislatives per combatre el tràfic de persones\nEl 18/09/14 19:34\nA dia d’avui no s´ha identificat cap víctima del tràfic de persones a Andorra. Així ho constata un informe del GRETA, el grup d´experts de lluita contra el tràfic de persones del Consell d´Europa. Ara bé, el GRETA constata que el Principat té mancances en aquest àmbit com ara la falta d´una definició clara del tràfic en el dret andorrà o la inexistència d´una estructura especialitzada en aquest àmbit. També demana prendre mesures per assistir hipotètiques víctimes.\nTres experts del GRETA van visitar Andorra el novembre del 2013 per avaluar el grau de compliment de la convenció del Consell d´Europa sobre la lluita contra el tràfic de persones, en vigor al país des de juliol del 2011. Es van reunir amb el ministre de Justícia i Interior, membres d´aquest ministeri i del de Salut i Benestar, així com consellers generals i membres del poder judicial.\nL´informe conclou que a Andorra no s´ha identificat cap víctima del tràfic de persones. Entre d’altres raons per les dimensions d’Andorra i la població reduïda, que dificulten l’ocultació del tràfic. El membre del secretariat del GRETA, Gerlad Dunn, explica que també dissuadeixen els controls fronterers permanents.\nAra bé, Dunn assegura que d’acord amb la situació del tràfic a Europa no es poden descartar casos en el futur. Per això fa una sèrie de demandes i recomanacions.\nTambé es fan recomanacions relacionades amb l´assistència a les víctimes, com ara garantir un temps de recuperació o la possibilitat d´indemnitzar-les. La sensibilització social seria un altra de les actuacions que es podrien dur a terme.\nNotícia Anterior: L’obertura del vial del Falgueró davant d’urgències comporta canvis en el trànsit a la zona\nSegüent Notícia: Fidel Pallerols nega haver guanyat diners als cursos de formació d’UDC


Construir ponts musicals a la Mediterrània · MÚSICA AL CLAUSTRE - Club TR3SC\nGani Mirzo va néixer el 1968 a la ciutat de Qamishli, al nord-est de Síria. Va estudiar música al conservatori d'Alep (Halab), on va viure des de la infància. Posteriorment, es va especialitzar amb els prestigiosos professors Nuri Escandar (composició) i Qadri Dala (ud, un instrument oriental de corda amb forma de pera i de coll curt). Va ensenyar llaüt i composició a Síria i es va traslladar a Barcelona el 1993. És reconegut com a un expert en música oriental i per la seva recerca de diferents tendències musicals, com ara la fusió de la música kurda i oriental amb el ¿amenc i el jazz. Gani Mirzo vincula magistralment els sons d'Orient i Occident i és un veritable representant d'alguns dels principals objectius de l'Academia Europaea ¿ Barcelona Knowledge Hub (AE-BKH), com són construir ponts entre els diferents països de la Mediterrània i entre els diferents camps de les ciències i les humanitats, mitjançant l'enfocament multidisciplinari i transversal de les vint-i-dues seccions de l'AE.


Alacant impulsa la tramitació del Parc Central i el document inicial del PGOU\nAdrián Santos trasllada als grups municipals la necessitat d'accelerar els procediments que depenen de l'Ajuntament d'Alacant per definir el futur de la ciutat.\nEl regidor d'Urbanisme, Adrián Santos ha traslladat als diferents grups municipals la necessitat d'impulsar l'aprovació del projecte de l'OI/2, conegut com a Parc Central, al llarg de la comissió extraordinària informativa que s'ha celebrat este dimecres.\nSantos ha explicat que, prenent com a base el projecte redactat el 2015, cal llançar-ne la part estructural que haurà de ser aprovat per la conselleria de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat on es recullin els paràmetres bàsics del planejament. En este sentit, cal centrar l'edificabilitat o zones verdes i infraestructures en general per a la qual cosa s'ha marcat un termini de dos mesos per tramitar-les.\nParal·lelament, s'està redactant la part detallada que s'està desenvolupant per un equip multidisciplinari que inclou les consideracions que, sobre la futura estació intermodal, aportin les administracions que conformen la societat Avant. Per llançar esta part del projecte, l'edil ha recordat que necessitarà el suport dels grups amb representació al Ple municipal.\nEl responsable de l'àrea ha exposat el procés de contractació del servei d'assistència tècnica per a redacció de l'esborrany del Pla General Estructural més el document inicial estratègic, al marco dels treballs de revisió del Pla General vigent de l'any 1987. Esta iniciativa s'ha dividit en set lots amb un valor estimat conjunt del contracte de 382.451,84 euros IVA inclòs, i que es pretén que puguin estar finalitzats abans que finalitzi el present any.\nSanto ha recordat que "tot i els terminis marcats a l'acord que s'aprovarà este dimarts, des de la regidoria d'Urbanisme es pretén que, com a millora, els estudis estiguan finalitzats abans que finalitzi este any". A la comissió s'ha recordat que el termini de licitació expira el proper mes.\nAdrián Santos ha insistit que per a l'equip de govern "es tracta de dos aprovacions importantíssimes que defineixen el futur de la nostra ciutat i que donarà garanties als futurs desenvolupaments urbanístics ia millorar la ciutat i els seus barris".


Juliol de 2016 – Associació de veïns La Vilavella\n22/07/2016 by Príncep de les milotxes\nInmaculada Traver Badenes, una restauradora d’obres d’art a la Vilavella\nEncara recorde quan dues tímides xiquetes, germanes i bessones, Inma i Beatriz, pujaven cada matí en el cotxe de gespa fosca i tal com ens acostàvem durant sis anys a la Vall, jo anotava en secret el bategar dels seus cors i de la seua vida.\nEn un primer moment, sempre per tallar el gel, parlava jo, després parlava jo i, un dia més rere una altre, havia passat. Vingueren setmanes, mesos, la lluna i el sol perseguint-se i poques voltes trobant-se, i lentament, tal com les roselles s’obren d’elegància i bellesa vaig començar a conéixer les seues veus, després els gests i enfront dels meus ulls prenia cos un feix d’il·lusions: elles vivien, parlaven, somreien, callaven, però també cantaven.\nDes de xicoteta Inma Badenes va mostrar interès per la cultura i el patrimoni. Amb dots per a la música i el dibuix, ella reté un record agredolç dels “Premis Capla” que, potser, algun dia ens narrarà. Aquesta passió per la història i l’art la portaren a estudiar un primer cicle d’arqueologia en la Universitat de València. A poc a poc, creixia un ímpetu per tal d’actuar amb el patrimoni de forma directa. Això la motivà a estudiar Belles Arts en la Universitat Politècnica de València, on va acabar els seus estudis l’any 2008. Es va especialitzar en restauració de Béns Culturals, en concret en el món de la recuperació dels metalls.\nElla ha participat i col·laborat activament en la cultura local des de molt primerenca edat, formant part del “Consell del Museu” i ajudant a la seua creació i desenvolupament i des de diverses associacions culturals.\nEl fet de ser becària del Departament de Restauració els dos últims anys de la carrera, li oferí una oportunitat per presentar la seua primera conferència en congressos nacionals. Va ser guardonada amb el “Premi Millor Projecte Fi de Carrera Bancaixa” de tota la seua promoció (Recuperació del Llegat escultòric de Perelló La Creu, del Museu de Medallística Enrique Giner de Nules). Aquest fet la va portar a realitzar pràctiques laborals en l’Institut Valencià de Conservació i Restauració de Béns Culturals de la Generalitat Valenciana, on ha treballat conjuntament amb el Servei de Conservació i Restauració de la Diputació de Castelló fins l’actualitat.\nTreballar en el IVC+R li ha donat l’oportunitat de poder recuperar i intervenir nombroses peces d’incalculable valor i rellevància. Des d’artefactes arqueològics (puntes de llança de l’Edat del Bronze, utensilis romans i ibers, col·leccions de numismàtica i tresorets…) com per exemple algunes peces del conegut Tresor de Villena. Ha intervingut també nombroses peces de bronze monumental i és la restauradora autoritzada per a la recuperació del llegat escultòric de Mariano Benlliure.\nPer les seues mans han passat peces tan conegudes com tots els elements d’or i plata de la Mare de Déu dels Desemparats de la Basílica de València o el Tresor Reial de la Catedral d’aquesta mateixa ciutat. També s’encarrega de totes les escultures metàl·liques del Museu D’art Contemporani de Vilafamés i ha intervingut moltes dels fons de la Fundació Martínez Guerricabeitia en València.\nLa varietat de tipologies i cronologies que abasta la seua especialitat comporten preses de decisions i tractaments d’intervenció molt variats i que s’adapten a la necessitat de cada obra, sempre des d’un punt de vista científic, amb caracterització de materials, testat de productes i tractaments que respecten la deontologia de la restauració.\nIntervenir aquestes obres d’art li ha donat l’oportunitat de participar en nombrosos congressos nacionals i internacionals des de 2008 fins a l’actualitat.\nElla treballa en diversos projectes de I+D del Ministeri de Ciència i Innovació i el Ministeri de Cultura (Projecte CREMEL, COREMANS) i uns altres en col·laboració amb la Universitat de Sevilla. Ha sigut durant uns anys co-editora francòfona-hispanòfona del Butlletí Internacional sobre investigació en metalls BROMEC.\nPer a poder desenvolupar el seu treball de forma escaient, va continuar els seus estudis en diverses universitats; Gestora del Patrimoni Cultural Local l’any 2009 per la Universitat Jaume I, titulada en Màster Professional especialitat metalls nobles per la Universitat Panthéon-Sorbonne en Paris l’any 2011 amb la “Capacitació dels Museus Francesos”, Màster de Recerca en la Universitat Panthéon-Sorbonne en Paris l’any 2012, des d’on realitza un Doctorat Europeu juntament amb la Universitat de València. Bilingüe en francès per la Escola oficial d’idiomes de Castelló.\nActualment el tema de recerca que porta entre mans; l’electrodeposició d’or sobre plata i la seua caracterització de tècniques no destructives (fluorescència de RAJOS X (CXRF)) aplicades a la recerca de patrimoni cultural.\nCONGRESSOS: Metal España ’08, 12º Congreso Español de Ensayos No Destructivos 2010, Congreso Latinoamericano de Metales 2011, Jornadas sobre el patrimonio religioso y su conservación: valor social e inmaterial 2012, Jornadas sobre el Estudio de las artes Decorativas González Martí 2013, “Métal à ciel Ouvert” Paris 2014, Metal España 2015.\nPer tant la nostra Inma està molt ben preparada: si abans li costava parlar, ara domina el valencià (quan ho fa li brillen els ulls, de petita ja ho veia), parla castellà i francès. Sembla que la seua desimboltura ha crescut exponencialment i té un domini màgic pel seu cervell i les manetes.\nPerò vostès, amables lectors i veïns del poble, m’hauran de perdonar aquesta llicència afectiva: Sempre que li parle o pense en ella, em ve a la ment aquell aire invisible i silenciós que acompanyava aquella xiqueta.\nAra ella esculpeix l’aire i treu la bellesa amagada al cor de la matèria.\nInma Traver Badenes, una forma humil i callada de fer palesa, entre nosaltres, l’harmonia.\nPublicat a Antropologia, història i art, Persones, Sobre la nostra gent\t| Etiquetat història i art, Sobre la nostra gent\n12/07/2016 by joanbadenes\nLa Vilavella d’ahir i d’avui: la Glorieta\nGlorieta, dóna el nom a una placeta enjardinada, generalment tancada per enreixats. Eixa és la idea que portarien els seus promotors originaris en voler dissenyar un jardí al lloc denominat al segle XIX “ pla del rajoler”, on es fabricaven rajoles per a la construcció aprofitant l’aigua sobrera de la font. En cloure el rajoler la seua activitat, el lloc resultava idoni per a dedicar-lo a un jardí municipal.\nLa Glorieta ha quedat com el nom emprat entre nosaltres per a referir-nos a l’espai que envolta la “Font Calda” i la “Font de llavar”. Un espai verd, en moments un jardí ben cuidat arribant a ser un xicotet jardí botànic enreixat, però que, malauradament, des de finals dels anys 80 va començar la seua decadència i durant molts anys posteriors ha estat abandonat a la seua sort.\nEn el seu origen la Glorieta és també una conseqüència directa de la presència de la font Calda, o més pròpiament, una deferència del municipi envers els banyistes que la freqüentaven, posat que, fins a temps ben recents, destinar espais verds ha estat considerat, a les comunitats rurals, més be un luxe. Comptava amb un precedent immediat, el denominat “Plantio” o “Alameda”, situada al ponent de la fonda de Cervelló, al costat mateix de la font Calda.\nGlorieta en el temps del seu inici. (Anys 30)\nLa Glorieta naix al març de l’any 1927 quan es va efectuar la seua plantació amb pins (pi ver), ailants i acàcies de bola procedents d’un viver emplaçat al Pinar de Castelló. El mèrit i honor de la seua construcció cal atribuir-lo a l’ alcalde d’ aleshores, Enrique Recatalà Pla (Enrique el Fuster).\nGlorieta anys 50\nGlorieta anys 60\nDes de la seua configuració com a jardí, no només era un lloc destinat per als banyistes i per als que acudien a la font Calda, sinó que ha sigut un punt de trobada dels veïns. Els majors per a simplement estar, prendre la fresca o xerrar, els adolescents per a trobar-se les colles o viure els primers enamoraments, els nuvis per a festejar i els xiquets per a jugar. La Glorieta ha sigut durant els 90 anys de la seua existència un lloc emblemàtic per a tots els vilavellers, però que les darreres dècades fins a l’actual rehabilitació ha esta massa temps oblidada, amb èpoques d’autèntic abandonament, com el periode que ens il·lustra la fotografia de l’any 1.975, utilitzant-se com espai per a fer mitings polítics, sopars i balls de festa la vila.\nGlorieta anys 70\nUn parèntesi d’esplendor es va produir amb la restauració de l’any 1979 amb el disseny i plantació d’un jardí botànic realitzat i mantigut per Joan A. Vicent Cavaller. Un arbre destacat d’aleshores va ser un pebrer bort (cast. “falsa pimineta”). El jardí botànic estava enreixat i ben cuidat pel seu jardiner Bienvenido fins quan l’ajuntament del moment, l’any 1986, decideix eliminar les tanques i a partir d’ací comença una nova decadència de la Glorieta com a jardí. Quina curta vida va tindre la Glorieta com a jardí botànic !.\nGlorieta durant la seua curta vida com a jardí botànic, amb el seu dissenyador i cuidador Joan A. Vicent Cavaller. Any 1984\nAmb la construcció l’any 2011, essent alcalde José Luís Jarque, del Museu de la Vila, s’ha dissenyat un nou traçat, i s’ha recuperat com un espai enjardinat adherit a l’edifici que integra el llavador. Museu, llavador i Glorieta conformen una unitat urbanística d’estil modern. L’element que focalitza l’atenció, curiosament no és un arbre natural…. és una escultura de trencadís que representa un arbre. L’inventari vegetal està compost pels pins originaris que han sobreviscut, aurons, magnòlies, una acàcia, una robínia, la carrasca supervivent del jardí botànic dels 80, i les tanques d’arbust, la part més fràgil i sotmesa a les trepijatdes, que ja noten la falta de protecció i cura. La instal·lació de jocs infantils, taula de pin-pon, tobogan, i gronxadors, li ha restat espai enjardinat i crea les condicions per a que els arbusts tinguen curta vida.\nAra que s’ha donat aquest impuls a la Glorieta, hem de procurar que siga un lloc ben cuidat, mantingut per l’ajuntament i respectat pels veïns, per tal d’evitar la inèrcia tradicional en la seua falta de protecció i manteniment, una assignatura pendent de la gestió municipal en les últimes dècades.\nText: Joan Badenes i Joan A. Vicent Cavaller.\nFotografies: Arxiu de Joan A. Vicent Cavaller i Juan Escrig.\n02/07/2016 by Príncep de les milotxes\nConcert de Música i IV Curs Internacional de Música La Vilavella\nEl concert es realitzarà diumenge 3 de juliol a les 19:30 en la Caixa Rural Sant Josep. L’aforament és limitat a 200 persones. Preguem puntualitat.\nPublicat a Música\t| Etiquetat Música, Notícies


La princesa Leonor celebra la seua confirmació i don Felipe actua com a padrí\nLa familia reial a la confirmació de la princesa Leonor\nEste matí ha tingut lloc un dia molt especial per a la princesa Leonor, hereua del tron espanyol, perquè ha rebut el sagrament de la confirmació en la parròquia de La nostra Senyora d’Aravaca, la mateixa en la qual en 2015 va celebrar la seua primera comunió. Prop de les 11.40 hores del matí, la protagonista de la jornada arribava acompanyada pels seus pares, els Reis, i la seua germana, la infanta Sofía, per a posar davant els mitjans de comunicació allí reunits.\nLa cerimònia ha donat principi a les 12.00 hores, amb la resta dels alumnes del grup B de 4t de l’ESO, la classe de la Princesa d’Astúries. A causa de les restriccions per la pandèmia, a la cerimònia tan sols podien acudir els pares i germans, independentment del número d’estos últims.\nQuedaven, per tant, fora de la invitació els avis. Ni la reina Sofía, ni Jesús Ortiz ni Paloma Rocasolano han estat al costat de Leonor, a diferència del que va ocórrer en la seua primera comunió. Eixe 20 de maig de 2015, la Princesa va tindre al costat d’ella als seus pares, la seua germana, els seus quatre avis i la seua besàvia Menchu Álvarez del Valle.\nFinalment, Leonor s’ha decantat pel seu pare com a padrí, curiosament, don Juan Carlos també va actuar com a padrí de don Felipe.\nL’hereua al tron, de 15 anys, portava un vestit blau anyil i sabates de taló. Com és habitual en ella s’ha mostrat somrient darrere de la màscara blava fosc amb l’escut del col·legi.\nLa princesa s’ha situat entre el rei i la seua germana i a l’altre extrem s’ha col·locat la reina, tots amb màscara.\nLa reina Letizia vestia pantalons negres i camisa blanca, juntament amb sabates i bossa negra. La infanta Sofía portava un vestit estampat de flors amb un arrufat a la cintura.\nAlgunes persones que esperaven l’arribada de la família reial han aplaudit i han victorejat a la princesa, qui els ha saludat amb la mà com a gest d’agraïment.\nDesprés del posat davant els fotògrafs i càmeres, els quatre han accedit al temple per a ocupar el seu lloc en el banc assignat.\nEn tractar-se d’un esdeveniment d'”índole familiar”, la Casa Reial només ha permés el posat de la princesa amb els reis i la seua germana a l’entrada de la parròquia i no distribuirà imatges de la cerimònia amb la finalitat de respectar la privacitat dels assistents, com ha fet en altres ocasions. Tampoc ha transcendit els qui seran els padrins de la princesa.


JORNADA SOLIDÀRIA. – CEIP Miquel Costa i Llobera\nInicio/Comissió Solidària/JORNADA SOLIDÀRIA.\n29 juny, 2018\tComissió Solidària, Curs 2017-2018, Educació Infantil, Educació Primària, Fotos i Videos, Notícies 1,920 Vistas\nDia 1 de juny es va celebrar la II Jornada lúdico-solidària per tal de recaptar doblers pel poble saharauí. Gràcies a la col·laboració dels pares i mares es varen recaptar 521€.\nAquests doblers, el Fons Mallorquí de Solidaritat i Cooperació, els destinarà tant a l’escola amb la que estam agermanats “Escuela Primària Mustafa Mohamed Ahmed” a Farsia (Smara), així com a altres serveis que hi hagi als campaments de refugiats saharauí.\nA t@ts… Moltes gràcies!\nEtiquetasComissió Solidària curs 2017-18 Educació Infantil i Primària Jornada Solidària\nAnteriores PROJECTE: SOM COMISSARIS\nSiguiente FOTOS CURS 2017-2018 (3r A i B)\nBenvolgudes famílies, Adjunt en aquesta notícia trobareu la relació de les places vacants per al …


Un formiguer per extreure clorur de potassi (Daniel Romaní)\nUn formiguer per extreure clorur de potassi\nLes mines de sal de Cardona tenien 300 quilòmetres de galeries per on passaven camions, i fins i tot hi havia una benzinera\n6 min. 13/08/2018 00:00\n651x366 La muntanya de sal de Cardona rep cada any uns 70.000 visitants. / CÈLIA ATSET La muntanya de sal de Cardona rep cada any uns 70.000 visitants. / CÈLIA ATSET\nLes mines de sal poloneses de Wieliczka, el primer element industrial que va ser declarat Patrimoni de la Humanitat per la Unesco el 1978, reben cada any 1,7 milions de visitants. A Catalunya no hi ha cap element del nostre patrimoni industrial que s’acosti a aquests registres, ni tan sols els més espectaculars, com, per exemple, el Parc Cultural de la Muntanya de Sal de Cardona, que rep unes 70.000 visites anuals.\nA primera hora del matí, amb una furgoneta descendim per un terreny fet d’escòria extreta de les mines de sal de Cardona. “Es calcula que aquí hi ha més de cinc milions de tones d’escòria i runam”, em diu el guia, Àlex Tripiana, molt vinculat a aquest indret: el seu pare va treballar en aquestes mines i posteriorment a les de Sallent.\nA mà dreta tinc una gran muntanya de sal i a l’esquerra el castell de Cardona, que s’alça imponent des de l’any 880. Els vescomtes, comtes i ducs de Cardona eren els propietaris de la sal. Portaven la sal a triturar als molins i la venien. Van ser precisament els beneficis de l’explotació de la sal el que va convertir els senyors de Cardona en una nissaga poderosa, en “reis sense corona”.\n540x698 Localització del Parc Cultural de la Muntanya de Sal de Cardona. Localització del Parc Cultural de la Muntanya de Sal de Cardona.\nTot baixant amb la furgoneta, l’Àlex m’explica com va començar tot... fa milions d’anys: “Aquí arribava l’Atlàntic, que entrava pel golf de Biscaia i baixava per Aragó. Es va formar un mar interior que es va anar assecant, i les diferents sals van anar sedimentant. Aleshores la pressió tectònica va anar plegant i deformant les capes de sals, i les roques del voltant van fer emergir la sal (cosa que es coneix científicament com un diapir)”.\nTradicionalment, la sal comuna de Cardona sempre s’havia extret a cel obert. “Des del neolític i fins al segle XX la sal de Cardona s’utilitzava com a conservant en l’alimentació i per al bestiar”, m’explica l’Àlex. “No com a condiment. Això de la sal com a condiment és cosa de fa quatre dies”, precisa.\n“L’any 1912, l’enginyer industrial Emili Viadé va comprar uns terrenys a un pagès a la població veïna de Súria i va descobrir que, a més de sal comuna, hi havia clorur de potassi”, diu. “No va ser fins al 1929 quan es va començar a explotar el clorur de potassi de l’interior del jaciment”.\nEls ducs de Cardona van tenir la propietat de la mina fins al 1923, quan van vendre la muntanya de sal (per 3.300.000 pessetes, un import que fa un segle era monumental) a Unión Española de Explosivos. El 1929 es va inaugurar la gran mina Nieves, on ara ens dirigim. La sal potàssica que se n’ha extret s’ha utilitzat sobretot com a fertilitzant, al camp, i en menor mesura per fer-ne pólvora.\nSortim de la furgoneta, entrem per una galeria i de seguida ens posem un casc miner. Fem un petit recorregut, en relació a la longitud de galeries que hi ha. Les mines de sal de Cardona són un formiguer fet per l’home. Si ens hi endinséssim seria impossible orientar-se. Hi passaven camions, hi havia un taller mecànic, i fins i tot una benzinera! “És fàcil arrencar la sal, i això permetia foradar molt ràpidament. Es van obrir uns 300 quilòmetres de galeries”, m’explica Àlex Tripiana. Si els poséssim tots en línia recta, arribaríem a Saragossa!\nTinc la sensació d’estar dins d’una gruta natural. Algun visitant desconfiat ha arribat a dir a més d’un guia que tot això dels miners i de l’extracció de la sal, dels 3 milions i escaig de pessetes, dels 300 quilòmetres... és una història de ficció que aquí s’han inventat per mostrar aquesta bellesa. L’espai convida a fer-hi concerts, tastos de vins, activitats culturals i fins i tot casaments... Sí, sí, tot això s’hi ha fet!\nLa dura rutina dels miners\nEns aturem davant d’una foto d’uns miners. “Com és que van amb pantalons curts?” Som al pic de l’agost però dins hi fa fresqueta. “Els últims anys es treballava molt avall. El 1990, l’any que va tancar la mina, es treballava a 1.308 metres de profunditat, i la temperatura arribava als 50 graus. A més, no hi havia bona ventilació”, diu l’Àlex. Però per als miners el pitjor era entrar a la mina: baixaven amb una mena de gàbia -l’ascensor-, 50 persones com sardines, a 5 metres per segon, fins a 1.000 metres de profunditat. Tot i fer-ho cada dia, molts no s’hi acostumaven pas.\nAvancem pel túnel i anem passant per parets rogenques -fetes de sal que conté ferro- i d’altres de blanques com la neu -fetes de sal nova fruit de filtracions d’aigua-. Com més ens endinsem, més abunden les estalactites i les estalagmites de sal. Algunes s’han abraçat per sempre formant una columna de sal. Hi veig estalactites primissímes tortes a causa dels habituals corrents d’aire. L’Àlex n’agafa un petit fragment de terra. “Ho veus? Aquesta és buida per dins, com un macarró”.\nAmb el dit índex agafo una gota que és a punt de caure d’una estalactita. És ben salada, esclar, per això té una densitat alta. Es queda sobre del dit i no llisca avall. “Això és la salmorra”, diu l’Àlex.\nLes mines de sal de Cardona van tancar l’any 1990, però a Cardona es continua treballant la sal. Salinera de Cardona prepara sal, extreta de la mateixa vall salina de Cardona, per al desgel de carreteres, per a l’alimentació del bestiar i per a processos de fabricació de pell, entre d’altres.\n“Anàvem tots els nens dins el tren, com polissons”\n“El tren anava ple de gent, els seients eren negres, i allà sota anàvem tots els nens ficats, com polissons. Molts revisors ja ho sabien i no deien res, perquè molta gent viatjava així; no es podia anar d’una altra manera”, explica la Rosario, que va emigrar a Catalunya amb la família per venir a les mines de Cardona. L’explotació de les mines va transformar aquest tranquil indret de la Catalunya Central. Un any després de l’obertura de les mines, el padró municipal de Cardona va registrar un increment d’un 16% (4.820 habitants). Van venir treballadors d’Andalusia, Extremadura, Múrcia... Per a ells era una bona oportunitat laboral, tot i el risc (van deixar-hi la vida més de 80 treballadors). Els directius també eren de fora: alemanys, francesos i bascos. Amb l’aixecament militar del 1936, la mina de potassa, propietat de la Unión Española de Explosivos, va ser col·lectivitzada i les instal·lacions es van utilitzar per fabricar primeres matèries de la indústria de guerra.


Emmagatzematge i Stock · Stock & Picking Girona\nSTOCK & PICKING GIRONA ofereix un servei d’emmagatzematge i control d’estocs acurat i contínuament actualitzat. Comptem amb la millor tecnologia i els mètodes de control i seguiment més ben desenvolupats.\nPer tal d’oferir el servei més professional als clients, la metodologia de control d’estocs se sotmet a controls continus i s’apliquen mesures de millora per la seva correcta evolució.\nComptem amb la millor tecnologia i els mètodes de control i seguiment més ben desenvolupats\nGarantim un control precís i permanent dels estocs per tal d’obtenir un ordre i una gestió que mantinguin el nivell òptim de l’estoc sense necessitat de generar costos innecessaris.\nRealitzem un seguiment desenvolupat i un servei professional amb controls continus de l’estoc per assegurar un equilibri entre l’oferta i la demanda i poder tenir una bona administració de l’inventari.\nDisposem de material actualitzat i dades exactes per tal de conèixer les entrades i sortides i poder tenir controlades les operacions que es realitzen amb les mercaderies. És important conèixer l’estoc disponible del qual es disposa.


El document denuncia la persecució política dels independentistes i reclamen que s'alliberin els presos independentistes\nRedacció 20/07/2019 - 20.14 Actualitzat 20/07/2019 - 20.23\nL'ANC, amb el suport de l'Organització de les Nacions i Pobles No Representats (UNPO), ha registrat un informe a les Nacions Unides perquè analitzin si l'Estat compleix íntegrament la Declaració Universal de Drets Humans. El document denuncia la "persecució política dels independentistes" i reclamen que s'alliberin els presos polítics catalans com ha demanat el Grup de Treball de l'ONU en Detencions Arbitràries.\nL'informe, que porta per títol "El declivi dels drets humans a Espanya" ha estat registrat per a la Revisió Periòdica Universal (RPU) al Consell de Drets Humans de les Nacions Unides. Aquest òrgan, que té com a objectiu vigilar si els estats membres compleixen els seves obligacions en relació amb els drets humans, revisarà la situació espanyola el 22 de gener del 2020.\nL'informe, que encara no és públic, posa l'accent en la "persecució" de representants polítics i activistes catalans a l'Estat espanyol, així com de personalitats culturals. Segons informa l'ANC, se centra en les "vulneracions" a diversos drets humans i es demana la implementació "immediata" de la petició feta al govern espanyol per part del grup de treball de l'ONU de Detencions Arbitràries d'alliberar els polítics empresonats.\nEl 22 de gener, l'estat espanyol podrà respondre sobre les conclusions a què arribi el Consell.


La significació social, cultural, política i esportiva del FC Barcelona ha fet d’aquest club una institució pràcticament intocable. No obstant això, les transmissions del Barça de la mà del periodista Alfonso Arús, en clau d’humor, van marcar una fita en la radiodifusió catalana i van trencar aquest tabú. Ara bé, encara va ser més gran l’impacte del programa de televisió ‘Força Barça’ que, dirigit per Alfonso Arús, feia befa de tothom. Jugadors, directius i aficionats, tots foren satiritzats al programa que cada divendres emetia el canal autonòmic català.\nDurant dues temporades, els teleespectadors van gaudir de les paròdies de l’equip de l’Arús, que utilitzava les màscares d’Amadeu Ferrer per donar vida als personatges més emblemàtics de l’entorn blaugrana. Johan Cruyff, Josep Lluís Núñez, Mendoza, Di Stefano, José Manuel Lara i molts d’altres van ser els protagonistes de divertidíssims gags sobre l’actualitat futbolística.\nUn altre producte del geni de la direcció del programa fou la creació d’una minisèrie a l’estil Poble Nou (la primera sèrie de producció pròpia de TV3, que va obtenir un gran èxit) anomenada “Ciutat Badia”, que explicava les penes de l’exporter del Barça Carles Busquets. La col·laboració de l’humorista i dibuixant Óscar Nebreda era un altre dels atractius del programa, que oferia una nota àcida i sarcàstica de l’actualitat del Barça.\nI, a més a més del món del futbol, també els famosos de la premsa rosa van tenir el seu espai en aquest xou de l’humor. Ells eren els protagonistes indiscutibles d’un apartat del programa anomenat “As de cors”, un concurs per a homes en el qual havien de demostrar els seus coneixements sobre la premsa rosa.\nEl programa –que durava més de dues hores– destinava la resta del temps a les entrevistes increïbles de Javier Cárdenas amb els personatges més rars, les imitacions i els vídeos domèstics dels teleespectadors.


Festes del Pilar 2016\ndijous, 22 de setembre de 2016 11:00\nLa Reina Mayor i la Infantil de Casa d'Aragó 2016.\nLa Casa d’Aragó presenta dissabte les seves Reines i Dames\nLa cita serà aquest dissabte, al casal Municipal American Lake de Gavà, a partir de les 18.30 hores\nLa Casa d’Aragó de Gavà, Viladecans i Castelldefels inicia, aquest cap de setmana, el seu programa de festes de celebració del Pilar amb la proclamació de les seves Reines i Dames. L’acte, que és viscut amb gran emotivitat pels integrants de l’entitat, tindrà lloc, aquest dissabte, 24 de setembre a les 18.30 hores, al casal Municipal American Lake de Gavà. La vetllada continuarà amb l’actuació de jotes del grup Añoranza i, a les 21 hores es farà un sopar per a socis i simpatitzants que al bar el seu centre.\nEnguany, la Reina Mayor és Judit Maymi Valenzuela qui, en la revista de l’entitat, assegura que “poder representar l’entitat regional és un honor” i anima tothom “a participar i gaudir d’aquestes festes”. La Reina Infantil és Martina Arnal, de 9 anys, qui es declara “amant dels animals” i aficionada “a la dansa i a les manualitats”.\nLes festes de la Casa d’Aragó continuaran els dos propers caps de setmana amb propostes lúdiques i gastronòmiques que culminaran el 12 d’octubre, amb la missa baturra, el trasllat de la imatge de la Mare de Déu del Pilar amb la posterior ofrena floral i l’espectacle folklòric aragonès que, any rere any, desperta una gran expectació. Cal esmentar també la celebració, el 23 d’octubre de les finals del torneig entre centres de pàdel a les instal·lacions de la Pava amb el posterior lliurament de premis i un dinar a la Casa d’Aragó.\nDarrera actualització de dijous, 22 de setembre de 2016 11:04


Emprenedor: Màster MBA Especialista En Emprenedoria online ESNECA BUSINESS SCHOOL | Emagister\nAquest curs està dirigit a empresaris, directius, emprenedors, treballadors del sector emprenedoria i a qualsevol persona que pretengui adquirir els coneixements i tècniques necessaris per a la creació d'empreses\nPreu a usuaris Emagister: ¡Descuento del 75%!\nPART 2: ESECIALIDAD A EMPRENEDORIA\nMÒDUL 2.1: EXPERT EN GESTIÓ D'AUTÒNOMS\nMÒDUL 2.2: CREACIÓ DE PÀGINES WEB\nMÒDUL 2.3: POSICIONAMENT WEB\nExpert en LABORAL\n- Manual pràctic de Nòmines i assegurances socials\n- Alta d'Empresa\n- Alta de Treballadors\n- Les Nòmines\n- Els TC\n- 16 Exercicis diferents, explicats pas a pas de diferents situacions laborals: treballadors retribució mensual, diària, baixes per malaltia, accidents, treballadors en pràctiques, formació, maternitat etc.\n- Temes Multimèdia\n- Exercicis i exemples pas a pas\nAquest curs de Nominaplus és exactament el mateix que venem per separat. Inclou el programa en la seva versió gratuïta perquè pugui practicar amb el.\n4.- Programa NOMINA per portar la gestió de nòmines, assegurances socials i contractes de qualsevol empresa. El millor programa de laboral. Gratis. S'inclou curs multimèdia per aprendre a utilitzar-lo de manera còmoda i senzilla.\n- Exercicis proposats\n- Exercicis resolts\n- Resolució dubtes comuns, instal·lació programa NÒMINA versió completa, actualitzada.\n- Jubilació i incapacitat\n- Alta empresari\n- Alta Entitat Autònoms\n- Bonificacions contractes\n- Comunicació d'Obertura\n- Tarifes de primes\n- Ajuda 190\n- Ajuda Retencions\n- Programes Hisenda\n- Exercici pràctic conveni real.\n- Tots els contractes de treball en impresos oficials, per omplir a l'ordinador i presentar directament a l'INEM.\n- L'empresa Germans Segura contracta a diversos treballadors, vam realitzar els seus contractes, confeccionem les nòmines i assegurances socials amb calculadora a mà, després veiem el procés en Nominaplus: alta dels treballadors, realització de les nomines i assegurances socials.\n1.- Comptabilitat Bàsica: Els conceptes bàsics de la comptabilitat, en forma d'esquemes, explicat de forma senzilla i amena. Partim de 0.\n- El Balanç de Situació\n- Pèrdues i Guanys\n- Balanç de situació i perdudes i guanys.\n2.- Curs Multimèdia Contaplus: Aprenem a utilitzar un programa de comptabilitat\n- Resolució dubtes comuns, instal·lació programa Contaplus versió demo.\n(Aquest curs és exactament el mateix que el Curs de Contaplus que venem per separat)\n3.- Pràctica Comptable: Fem la comptabilitat real d'una empresa real\n- Suports Comptables (1)\n- Suports Comptables (2)\n- Suports Comptables (3)\n- Els Conceptes en els Seients\n- Comptabilitat d'una empresa real: factures, rebuts, nòmines, assegurances socials, préstecs, leasing, descompte efectes ... Ens trobem amb els documents comptables que tindrem en qualsevol empresa.\n1.- Estructura Pla General Comptable\n3.- Principis comptables\n4.- Criteris de Valoració, exemples\n5.- Comparativa quadre de comptes-subgrups\n6.- Comparativa relació de comptes\n1. Immobilitzat grup 2\nMàster en ContaPlus\nMàster en ContaPlus en línia\nMàster en Assegurances socials\nMàster en Assegurances socials en línia


El nucli urbà de Ses Salines es converteix en un museu que mostra la romanització de l’illa - CENT PER CENT\nEl nucli urbà de Ses Salines es converteix en un museu que mostra la romanització de l’illa\nLa doctora en arqueologia, Sílvia Alcaide, juntament amb el doctor Bartomeu Vallori encapçalen el Projecte arqueològic de Ses Salines que, amb el suport de l’Ajuntament de la localitat i del Consell de Mallorca, ha apostat per la museïtzació del nucli antic.\nFer un museu del nucli urbà de Ses Salines i a l’aire lliure. Aquesta és proposta que s’emmarca dins del projecte arqueològic Ses Salines que codirigeix l’arqueòloga manacorina Sílvia Alcaide, conjuntament amb el també arqueòleg Bartomeu Vallori.\n“Ja fa molt de temps que a Ses Salines s’han anat fent troballes arqueològiques i la nostra recerca va començar l’any 2014: la nostra teoria és que totes les troballes formen part de l’evolució d’un sol poblament” explica l’arqueòloga. En aquest sentit, Alcaide parla de troballes de diferents èpoques des de l’edat de Bronze, amb troballes de l’època talaiòtica i postalaiòtica fins a un fort militar de l’època tardorepublicana, conegut popularment com “la síquia”. “Sabem que aquest poblament romà durà des del segle II aC fins al segle VI dC: aquesta és en l’època en la qual hem focalitzat el gruix de la nostra feina”.\nTall del fossat romà del carrer de la Pau a Ses Salines.\n“Era molt difícil fer difusió de la nostra feina al gran públic perquè es tracta d’un jaciment urbà però hem apostat per la democratització de la cultura: la idea és que un jaciment que està soterrat o dins de cases privades, pugui ser visitable” diu Alcaide. Per aquest motiu han instal·lat una sèrie de codis QR en els diferents punts marcats, que es poden escanejar fàcilment des del mòbil i automàticament t’enllacen a una explicació sobre allò que tens davant o estàs trepitjant. “Es tracta d’un recorregut que pot ser temàtic o cronològic i que bàsicament fa la volta a la plaça de l’Ajuntament” diu l’arqueòloga, mentre afegeix que “durant l’estiu es podrà veure l’excavació on encara fem feina i també hi ha diversos punts senyalitzats amb un vidre de seguretat o empedrat, des d’on es pot veure el fossat”.A més, a la pàgina web https://sessalinesroma.com/ es pot ampliar la informació sobre les diferents troballes, els usos i costums de les diferents èpoques i un mapa per poder preparar la visita. “També tenim en marxa un apartat amb activitats didàctiques per poder treballar amb les escoles” afirma Alcaide.\nprevious post: Fruits del confinament: noves endevinalles (i III)\nnext post: Els negres a les xarxes, i el racisme també


Les avantguardes, l'esclat fulgurant de l'art català - El Temps de les Arts\n'Ceci est la couleur de mes rêves'. Oli sobre tela. | Joan Miró\n31 maig 2019 05 març 2019 per Esteve Plantada\nL’època de les avantguardes artístiques és un dels moments més fulgurants de la pintura catalana, un període on conflueixen talent, esforç, treball i les ganes de ser, de deixar petja, de reinventar l’art i de marcar el ritme al món, per molt que això pugui sonar massa ambiciós. Però els resultats i el ressò no deixen lloc a cap mena de dubte: Catalunya esdevé un epicentre potentíssim de l’art més agosarat i trencador del moment, el trampolí on sorgiran alguns dels autors més importants no només de la pintura del segle XX, sinó de tota la història de l’art, de Picasso a Dalí, passant per Miró, sense oblidar Togores, Torres-Garcia o Barradas.\nAixò és el que explica i detalla de manera esplèndida Pintura catalana. Les avantguardes (Enciclopèdia, 2019), amb obres de principis del segle XX fins a l’any 1939. “A Catalunya es concentren diversos factors que fan que sigui un moment de l’art especialment brillant”, explica Joan Maria Minguet, director de l’edició. “D’una banda, la Primera Guerra Mundial significa un trencament brutal respecte a la vida històrica de la societat catalana. Si bé Espanya va ser neutral, la guerra va ser molt present”. Un fet que fa que la societat catalana passi a ser “moderna” després del 1918, ja que “ha rebut la influència dels qui fugien de la guerra”. Artistes, però també metges o tècnics industrials, en un esclat que propicia “l’auge del barri xino i la prostitució, però també la modernització de la ciutat i l’arribada d’obres de teatre trencadores”.\nJoan Maria Minguet, director de l’edició de ‘Pintura catalana. Les avantguardes’. Foto: Esteve Plantada\n“Hi ha un salt monumental”, subratlla Minguet. Un transvasament d’idees, inquietuds i neguits que, provinents de l’Europa artísticament més capdavantera, porten tota una sèrie d’impulsos i moviments d’avantguarda que a Barcelona aniran quallant i desenvolupant-se gràcies al fet que la ciutat no va patir el conflicte. “En plena època del noucentisme, la burgesia defensa Sunyer, els paisatges mediterranis o Torres-Garcia. De cop, però, comencen a entrar maneres radicalment diferents de concebre l’art”.\nMoviments artístics que discuteixen la possibilitat que l’art sigui exclusivament com s’havia desenvolupat des del Renaixement i que advoquen que l’art “sigui un reflex de la realitat”. En el camp de la pintura és on més es veu aquesta ruptura, un trencament que assenyala el creador com un canal d’infinites possibilitats. Ara, l’artista no només pot copiar la realitat, tal i com s’havia fet fins ara, sinó que pot interpretar-la, pensar-la, deformar-la o esbocinar-la. “L’artista no diu, sinó que és dit”, rebla Minguet.\n‘Pintura catalana. Les avantguardes’. Foto: Enciclopèdia\nInclòs en la sèrie d’obres de gran format i indiscutible qualitat bibliogràfica que Enciclopèdia Catalana dedica als principals moviments de l’art pictòric català, aquest llibre s’atura en el moment que va de principis del segle XX fins a l’any 1939. El resultat és un llibre que continua l’aposta d’excel·lència de la col·lecció, amb un remarcable esforç pel que fa a la fidelitat dels colors i en la reproducció de cada obra. En total, 2.000 exemplars que tenen un preu de venda al públic de 595 €.\nDirigit per Joan Maria Minguet, professor d’història de l’art contemporani a la Universitat Autònoma de Barcelona, Pintura catalana. Les avantguardes compta amb un esplèndid estudi introductori signat pel propi Minguet –precís, rigorós, pedagògic i amè a parts iguals, cosa ben remarcable– i també amb els comentaris específics que mereixen cadascuna de les cent cinquanta obres més representatives del període, amb els seus artistes més universals al capdavant i ordenades cronològicament.\n“És una tria d’obres ordenades amb l’objectiu d’aconseguir que la successió expliqui molt bé l’heterogeneïtat de l’avantguarda catalana, amb obres de gent que viu aquí i que d’una manera o una altra tenen influència en els cenacles culturals del moment”. Un ordre que, com bé explica el director de l’edició, no podia trair l’esperit de les avantguardes, que es caracteritzen per ser “antiespecialització”, fent del trencament de fronteres una de les característiques primordials.\nEn aquest sentit, l’experimentació no desencadena només en la pintura, sinó que aquesta recerca es desplega en molts camps. “No hi hem inclòs escultura, malgrat l’obra de Miró, ni tampoc hi posarem fotografia en sentit estricte. Però sí que farem hibridacions: cal·ligrames, fotomuntatges (collage, assemblatges), cartells, cobertes i tipografia”. I també s’hi ha incorporat el ‘Manifest groc’. “A banda de la seva bellesa com a document, explica amb precisió l’oposició que el moviment té respecte al noucentisme”.\nPel que fa a la cronologia, el llibre mostra uns inicis datats el 1906 a Gòsol, on Picasso fa unes obres que anuncien la construcció del cubisme, fins a arribar al 1939, data de la fi, amb un mostrari “fabulós”, malgrat que hi ha molta menys pintura. “En canvi, hi ha una gran quantitat d’obres visuals que es despleguen a través dels cartells, dels fotomuntatges i de tot aquest tipus de pintura on les formes avantguardistes acaben donant lloc a una figuració lluny de la tradició”.\n“Podem dir que entre el 36 i el 39 les avantguardes es democratitzen. Hi ha un compromís directe per posar l’art al servei de la ciutadania“, amb un debat intens sobre si l’art ha de ser propagandístic o no. Una ebullició que marca el tarannà d’un país i que el vacuna contra l’horror i el silenci que tot just havien de venir.\nDirecció: Joan Maria Minguet\n2.000 exemplars a la venda\nPicasso i Picabia, cara a cara Velázquez, per fi a Barcelona Conviure amb Picasso des de l’art actual «La Vida» de Pablo Picasso en la vida i mort de Carles Casagemas\nEtiquetes art, avantguardes, Enciclopèdia Catalana, Joan Miró, Miró, Pablo Picasso, Picasso, Salvador Dalí Navegació per les entrades


COMBINACIÓ DE CRESTES: MONTNOU I SAHARA LLIURE\nEl Solsonès és una comarca que té guanyada la fama de roca inestable. Especialment el conglomerat, sobretot si el comparem amb el montserratí. Avui anem a trepitjar la zona de calcari i la cosa no millora gaire. Això si, anem a visitar un racó meravellós que compensa amb escreix el sacrifici de tenir una pedra a la mà que vol canviar d’ubicació.\nSiguem francs, la primera cresta, la de Montnou, ens va donar molta seguretat doncs havia hagut una feina de neteja. En canvi al Sahara Lliure vam fer una interpretació personal de la ressenya i vam anar per on vam voler/poder. Seria com una variant de la via. Per allí no havia passat ningú. Teníem la sensació d’anar per terreny verge i es notava en les pedres. Segurament, si feu bondat, no tindreu l’estranya sensació que vam patir nosaltres. Ja sabeu, feu bondat i seguiu els nostres consells, sobre el que no heu de fer.\nDescripció de la cresta de Montnou:\n1a tirada (III – IV – 25 metres – 1 espit i un clau):\nEns situem al peu d’una canal molt evident, on deixem una primera elevació de la cresta a la nostra dreta. Estem en el vessant nord de la cresta, la qual cosa es d’agrair els dies de calor.\nDavant tenim clarament un espit que ens indica que hem encertat en l’accés a la via. Voltem per la dreta l’espit. Pugem per la canal que s’estreny (IV) on trobem un clau protector. Un cop superat el pas, la dificultat minva (III). Arribem a la reunió amb una anella i dos espits.\n2a tirada (III + – III – 40 metres – net): La sortida és poder l’únic pas que ens farà concentrar-nos doncs la resta és anar caminant per la cresta cercant el pas més evident i la millor roca. Progressió típicament de cresta. Per evitar el fregament de les cordes vaig evitar de posar res de material. La reunió es fa igualment en una anella i dos espits. Dona confiança trobar-se les reunions tan ben muntades.\n3a tirada (IV- - III – 30 metres – un clau): Sortim pel mur de davant (IV-) i continuem per la cresta (IV-), continuem per la cresta i trobem un altre ressalt. Per la dreta es veu la roca trencada però millora per l’esquerra on trobem un clau (IV-). Més endavant trobem algun pas aeri que li dona encant però no passa de III. Atenció la reunió només es sobre un espit i cal protegir-la amb un friend a l’esquerra.\n4a tirada (II – 40 metres – net): Anem per la cresta que ja no presenta cap dificultat. Quan acaba la cresta s’aplana. Vaig posar una fita a l’esquerra per indicar que havien acabat de trescar per la cresta. Vaig anar a buscar un primer pi per ancorar-me encara que és innecessari l’acció.\nDescens: Anem a buscar un pi més preeminent on trobem un cable amb un mallon on instal·lem un ràpel de 25 metres. Els primers metres constitueixen una baixada per una canal inestable (es podria desgrimpar amb cura). Els darrers metres són més drets.\nFem cap a una tartera i ens enfilem vers la cresta que tenim a l’esquerra. Es tracta de la Cresta de Sahara Lliure. Em fa gràcia el comentari dels aperturistes que diuen que està lliure de material com el poble sahrauí que viu en els camps sense res. Bon nom per posar a una via...\nDescripció de la Cresta Sahara lliure:\nAnem seguint el rastre per la tartera que ens duu fins una placa en la paret. Nosaltres, despistats vam fer una variant, però us posen les anotacions perquè vosaltres ho encerteu...\n1a tirada (IV/IV+ - 25 metres): La via fa una diagonal girant per l’esquerra evitant entrar en un diedre (que qualifiquen de trampa doncs està molt descompost) i surt a un pi que hi ha darrera i no veiem des de la nostra direcció. D’aquest arbre es va caminant a un segon pi que si que està encarat a nosaltres. Nosaltres vam tirar recte a buscar el segon pi que està en el collet de la primera elevació i la cresta. La dificultat era la mateixa però la roca era molt més inestable. Vam traçar una línia recta, encara que podíem haver evitat les dificultats anant per la dreta.\n2a tirada (IV – V- - 30 metres): Pujar per la cresta és molt exposat doncs la roca està podrida (pel que diuen altres ressenyes, llàstima) i agafem un corriolet que surt per la dreta. De fet podria ser un escape. Observem un tram de roca que està prou bé i pugem recte amunt (IV) es passa per la dreta d’una savina i es deu de sortir a la carena, però el meu company vol anar a passar per la vora d’un pi – error – i agafa un diedre que surt a l’esquerra.\nEl diedre està brut d’herba i és de mal protegir. Puja pel contrafort del diedre (V-). En acabar el contrafort i el diedre es troba amb que la roca és molt dolenta i va tirar pedres i més pedres... aviat desapareixerà la cresta si continua així. Jo encara en tiraré més i en deixo alguna per vosaltres. Ara està més net. Finalment, arriba a la cresta i munta reunió. Mirant la ressenya oficial estem damunt dels passos de III+.\n3a tirada (II+ - I – 25 metres): Pujo per la cresta sense dificultat. Quan s’aplana la cresta veig per la dreta que hi ha un baixador.\nAnem baixant per un corriol fet pels animals molt pendent. Hi ha un primer pas d’adherència. Baixem per la primera canal però finalment es posa molt vertical i decideixo saltar cap a l’esquerra a cercar la principal. Hi ha un tram de boixos molestos però sense cap altra dificultat surto a la tartera principal.\n7 min. Passem pel costat del ràpel. Anem baixant amb cura pel pedruscall. Passem per davant de l’inici de la Cresta de Montnou.\n14 min. Fem cap al camí. Anem a la dreta.\n15 min. Ens incorporem a un camí més important.\n16 min. Fem cap al collet on s’inicia el camí carreter.\n23 min. Cal Rat on trobem la pista que baixa a la carretera.\nUns 50 metres després de la font del Vermell, en el km. 30,4 de la carretera L-401, venint de Sant Llorenç de Morunys agafem una pista a mà dreta que s’enfila muntanya amunt. Cal conduir amb cura doncs és una pista que es fa anar poc.\n1 km. Arribem a les restes de Cal Rat i, pocs metres després, sortim a un antic camp, ara abandonat on aparquem. Si us estimeu molt el vostre cotxe el podeu deixar la font del Vermell i pujar caminant (uns 25 min.).\nUn cop al camp el travesseu i trobareu un camí carreter que seguim.\n9 min. Collet. Pel davant surt un camí que seguiu.\n10 min. Bifurcació. Agafeu el camí de l’esquerra amunt.\n11 min. Clariana en el bosc. Per l’esquerra davalla una tartera. Ja us ho podeu imaginar. Abandonem el camí i amunt. Tram molt desagradable de pujar pel pedruscall. HI ha un carrerany que va pujant. Contornegeu la primera elevació de la cresta, molt altiva.\n20 min. Darrera d’aquesta primera elevació hi ha una canal que s’enfila a buscar la primera bretxa de la cresta. L’encert de posar un espit us orienta de l’inici de l’escalada.\nFITXA TÈCNICA: Cresta de Montnou / Cresta Sahara Lliure\nDificultat: IV / IV+ (variant V-)\nDistància: 135 metres / 100 metres.\nTemps d’aproximació: 20 minuts. S'encadenen.\nVia semiequipada / desequipada.\nRoca: Calcària. Montnou força aceptable però sempre anant amb compte mentre que Variant Sahara lliure cal anar amb cura.\nOrientació: Inici nord, després est-oest / Sud\nMaterial: Cordes de 60 metres, cintes, friends, tricamps i reunio.\nVia oberta per: Cresta de Montnou ¿?\nAntxi i Llorenç Sahara Lliure: l de maig 2010\nEn Rocjumper (https://www.rocjumper.com) ens oferiex el track de la sortida: