Juliol de 2020 – Corporació Musical Primitiva CIM Apolo / Notícies\nOn Juliol 29, 2020 Per CMP NoticiesIn concerts, fotonoticia, general, premsaDeixa un comentari\nCHAMPAGNE (1920), d’Evaristo Pérez Monllor\nOn Juliol 26, 2020 Per CMP NoticiesIn concerts, contribucions, general, premsa, video1 comentari\nVideo efectuat per Pepi Pascual al concert de la Corporació Musical Primitiva del dissabte 25 de juliol a l’Amfiteatre Amando Blanquer d’Alcoi dins de la XXV Campanya ‘Música als Pobles’ de la Diputació d’Alacant\nPrevista la seva programació en el concert de Rams per celebrar el centenari de la seva composició, s’ha recuperat el pasdoble per a la seva audició en aquest concert. Dedicat al seu oncle Rafael Sempere Ferrándiz, el va compondre a Madrid mentre treballava com a copista de la Societat d’Autors, capital on va signar la major part de la seva obra (1). Aquesta curteta peça va ser estrenada per La Primitiva en les Festes de Sant Jordi de 1920 juntament amb la marxa mora del seu germà Camilo La Entrà de la Kabila Ben Kurda (La Voz del Pueblo, 19/04/1920).\nXVII Campanya de Concerts d’Intercanvis Musicals\nOn Juliol 20, 2020 Juliol 21, 2020 Per CMP NoticiesIn fotonoticia, general, premsaDeixa un comentari\nCercavila especial de La Primitiva dins de la nova edició d’aquesta Campanya amb característiques especials per la ‘nova normalitat’\nPMB. La Corporació Musical Primitiva ofereix una cercavila especial el proper divendres 24 de juliol a les 20.30 h. pel carrer Sant Nicolau. Aquest acte s’engloba dins de la XVII Campanya de Concerts d’Intercanvis Musicals organitzada per la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana (FSMCV), la Federació de Cors de la Comunitat Valenciana (FECOCOVA), la Federació de Folklore de la Comunitat Valenciana (FFCV) i la Federació Valenciana de Dolçainers i Tabaleters (FVDiT).\nLa situació actual provocada per la crisi sanitària del Covid-19 ha provocat un replantejament d’aquesta campanya que obliga a realitzar-se de forma individual i preferiblement en format de cercavila programat al menys durant el mes de juliol, seguint sempre la normativa instaurada des de l’anomenada ‘nova normalitat ‘. La peça escollida per a aquest passacarrer és Musical Apolo, d’Amando Blanquer Ponsoda. Recordem que en l’anterior campanya, La Primitiva va actuar al costat de la Societat Musical L’Aliança de La Torre de les Maçanes el passat 28 de setembre.\nOn Juliol 11, 2020 Juliol 26, 2020 Per CMP NoticiesIn concerts, fotonoticia, general, premsaDeixa un comentari\nOn Juliol 9, 2020 Per CMP NoticiesIn fotonoticia, general, in memoriam..., premsaDeixa un comentari\nFamiliars, amics i músics es reuneixen al Cementeri en homenatge a ‘Anxoveta’\nPMB. Quan la trista notícia de la mort del company Sergio Molina Martínez encara ressona en els nostres cors i les unànimes reaccions i condols a la seva desaparició continuen presents en les xarxes socials, arribava el moment dur de donar-li l’últim adéu. En el matí de dijous 9, familiars, amics i músics de La Primitiva es reuneixen a la galeria principal del Cementeri Municipal ‘Sant Antoni Abat’ per donar-li l’últim adéu a l’amic que s’ha anat massa prompte.\nXicotet queda el recinte mentre un nodrit grup de músics de la banda interpreta Musical Apolo i L’Entrà dels Moros en homenatge a l’amic ‘Anxova’. Encara commocionats i desconsolats per la fatal notícia, els familiars han agraït el gest dels companys abans de donar-li sepultura en la intimitat. Fins sempre i allà on estigues, descansa en pau, Sergio.\nOn Juliol 8, 2020 Per CMP NoticiesIn fotonoticia, general, in memoriam..., premsa3 comentaris\nSergio Molina Martínez, trompetista de La Vella, ha mort hui, 8 de juliol, als 56 anys\nSergio Molina Martínez (1964-2020)\nCIM APOLO – Comunicació Social. Ningú volia pensar en el fatal desenllaç que ha acabat succeint després del degoteig de males notícies que anàvem coneixent diàriament. Finalment, les esperances han desaparegut quan coneixem la notícia de la mort del trompetista Sergio Molina Martínez, el popular ‘Anxova’.\nLes complicacions derivades d’una recent operació quirúrgica han posat fi a la vida del nostre company a l’edat de 56 anys. Les xarxes socials de diferents sectors musicals i festeres continuen lamentant en la jornada d’avui, 8 de juliol, la desaparició d’aquest personatge tremendament conegut i estimat La Primitiva li va homenatjar a les festes de Sant Jordi de 2016 nomenant-li ‘Abanderat’ en homenatge a Agustinet.\nDes d’aquestes línies, tant des del Centre Instructiu Musical Apolo com de la Corporació Musical Primitiva volem expressar el nostre més profund condol i dolor per tan gran pèrdua, així com transmetre mostres i paraules de suport, afecte i de record als seus familiars i amics per aquest entranyable membre i amic. La banda i tot aquell que ho desitgi li acomiadarà el dijous 9 a les 11 h. a les portes del Cementeri Municipal per intentar donar consol als seus familiars. Descansa en pau, Sergio.\nOn Juliol 3, 2020 Per CMP NoticiesIn fotonoticia, general, premsaDeixa un comentari\nLes instalacions dedicades al cantant alcoià tornen al públic al finalitzar el temps d’estat d’alarma\nPrimeres visites al Fan Club Camilo Sesto (Foto: Facebook Fan Club)\nPMB. Des del passat 1 de juliol, el Fan Club Camilo Sesto, situat a la primera planta del CIM Apolo, va començar a rebre les primeres visites, al finalitzar el decret d’estat d’alarma després dels mesos de confinament i desescalada a conseqüència de la crisi del Coronavirus. Els interessats han de concertar cita prèvia per a la visita amb un màxim de cinc persones per a la completa garantia de compliment del protocol sanitari. Mentrestant, el club va puntualment oferint informació sobre activitats per tota Espanya i països internacionals dedicades al cantant al seu perfil de Facebook. (Contacte: alcoianspercamilo@gmail.com)


i Montjuïc | enciclopèdia.cat\nMontjuïc des de finals del s. XIX ençà\nEn oposició al Sistema Mediterrani Català, els materials de Montjuïc —que es troba a la vora oriental del delta del Llobregat— són neozoics, del Miocè marí, detectable pels fòssils que apareixen als esvorancs de les pedreres, d’on s’ha extret jaspi i normalment gres, la pedra de Montjuïc . Durant el Pliocè ja era un illot emergit que esdevingué un tombolo amb un istme de sauló que, passat el turó de la Vinyeta (actual plaça d’Espanya), es retroba fins a les Corts. Precisament aquest bastió de roca dura -la clàssica i famosa pedra de Montjuïc, de la qual són fets els principals edificis de Barcelona fins a la meitat dels anys vuitanta del segle XX- ha estat causa de la formació de grans platges i sorrals a llevant de la muntanya, que antigament entrava dins la mar, sobre les quals s’ha edificat una bona part de la ciutat actual de Barcelona (l’antic barri de la Ribera, la Barceloneta, el Poblenou, Sant Martí, etc.) i a ponent seu, Can Tunis i la Zona Franca. Les antigues rieres de Magòria (o de Valldonzella) i la Riera Blanca o de Santa Caterina rebliren en una bona part els entrants de la mar a ponent i a llevant de la muntanya.\nEls autors antics polemitzaren llarg temps sobre l’etimologia del nom, que pretenien derivar d’un Mons Iovis o “Muntanya de Júpiter”, mentre que la documentació referent a la muntanya, conservada des del 878, l’anomena invariablement Mons Judaicus o in Monte Judaico, nom que significa, evidentment, com els altres Montjuïcs del país, “Muntanya dels Jueus”. Des del 1091 s’esmenten en la documentació les “sepultures velles dels jueus”, les quals es trobaven a la part ponentina de la muntanya, a l’emplaçament de l’actual cementiri del SW, d’on foren tretes làpides a l’inici de la formació del Museu Arqueològic de l’Acadèmia de Bones Lletres i en especial el 1880 a càrrec de la comissió provincial de monuments. Aquest era el cementiri jueu vell. Més tard se'n féu un de nou, que estigué en ús almenys des del segle XIII fins a la destrucció del call el 1391, l’àmbit del qual es va excavar en 1945-46, a càrrec de l’Institut Municipal d’Història, a la carretera que va del Morrot al castell.\nDes del segle XV hi havia dalt de Montjuïc una torre o talaia, segurament successora de l’antic castell de Port, ja derruït, dita la torre del Farell, amb guardes permanents pagats pel Consell de Cent. Aquesta torre, que tingué un notable paper en la resistència de Barcelona contra Joan II (1472), fou reemplaçada per un fort provisional el 1640, amb motiu de la guerra dels Segadors, format per dos petits baluards i dos migs baluards, tot unit per un mur. El 1652 aquesta fortalesa passà a poder reial i fou ampliada el 1694 amb nous baluards que ocupaven tot el cim de la muntanya. Amb motiu de la guerra contra Felip V tingué un nou protagonisme: hi sofrí una forta derrota el príncep Jordi de Hessen–Darmstadt; Felip V el féu destruir el 1706. El 1751 Juan Martín Cermeño reconstruí el castell de Montjuïc , segons l’esquema de les fortificacions de Vauban, amb la clàssica forma estrellada, amb diferents fossats i fortins per a resistir qualsevol atac. El castell fou ampliat poc després i tingué guarnició pròpia fins a l’època de Carles IV.\nLa muntanya de Montjuïc fou també un lloc de capelles lligades a un moderat eremitisme, com les de Sant Julià, al peu de la muntanya, vers l’actual Poble-sec, documentada entre el 986 i el segle XVII; la de Sant Fruitós, existent el 1031 i més tard dedicada o refosa amb Santa Madrona; la de Sant Ferriol, documentada entre el 1288 i el 1640, a l’indret de les pedreres; la de Sant Bertran (des del 1313 fins al segle XIX), que donà nom a les hortes de Sant Bertran, i la de Santa Madrona, santa de gran devoció ciutadana, que fou proclamada segona patrona de la ciutat, documentada des del 1403. Era lloc de peregrinacions, que fou cedit als caputxins el 1576 (passà als servites en 1582-1619). La capella fou destruïda el 1652 i reedificada el 1661, fins que fou arrasada amb el convent caputxí el 1713. Sobre l’antic emplaçament es féu una capelleta, però l’advocació passà el 1888 a la nova i gran església parroquial de Santa Madrona, del carrer de Tapioles del Poble-sec.\nAmb la febre constructora de la Barcelona de mitjan segle XIX començà una explotació a gran escala de les pedreres de Montjuïc, cosa que féu que molts treballadors a partir del 1870 s’instal·lessin en cases provisionals o barraques als contraforts de la muntanya. Aquest barraquisme augmentà a partir del 1902, quan el Foment d’Obres i Construccions va adquirir un gran sector de la muntanya i va començar l’explotació en massa de les pedreres, de manera que el 1929 ja hi havia 6 478 barraques; Primo de Rivera en va fer enderrocar algunes i féu traslladar els seus ocupants a les Cases Barates.\nCal tenir present que la muntanya de Montjuïc tenia la consideració de zona militar i que des del 1858 s’assenyalà l’àrea concreta de la zona d’influència del castell, que el 1864 es fixà en tres de concretes: les dues primeres de 400 m i la tercera de 450. En la primera zona no es podia edificar, en la segona es podien tancar terrenys particulars i construir barraques de fusta, i en la tercera es podien construir habitatges amb una altura màxima de 5 m per a no obstaculitzar la trajectòria de tir dels canons. Aquesta normativa dificultava la formació del el Poble-sec , que s’anava urbanitzant i construint entre el 1858 i el 1869, any en què s’eliminaren les traves constructives de la tercera zona. Per això no s’edificà fins a 800 m del castell, només s’hi feren les barraques ja esmentades i algunes glorietes i berenadors al costat de les clàssiques fonts, com la font del Gat, la Font Trobada, la font dels Tres Pins, la font del Gos, la font del Tir o la font de la Magnèsia.\nA partir del 1883 es començà a construir el Cementiri Nou o cementiri del Sud-oest, i el 1908 la ciutat va comprar l’heretat Laribal, a l’indret on s’edificà l’Escola del Bosc (1914), composta d’un gran parc amb un pavelló d’estil moresc. Aquesta compra es féu d’acord amb el projecte de l’arquitecte Amargós (fet el 1894), que projectà de transformar en parc tot el vessant septentrional de la muntanya i traçà la carretera de la plaça dvEspanya a Miramar (avingudes del Marquès de Comillas, de l’Estadi i de Miramar). Fou a partir del 1918, amb el triomf de la Lliga, que els nous dirigents pensaren en Montjuïc per a seu d’una futura gran exposició, que havia de ser inicialment una Exposició Universal d’Indústries Elèctriques i que acabà amb la gran Exposició Internacional de Barcelona . El jardiner francès Forestier féu el projecte d’enjardinar la muntanya, mentre que Puig i Cadafalch dirigia la part arquitectònica, i les plantacions Nicolau M. Rubió i Tudurí. Per a l’Exposició s’aixecaren una quinzena de palaus, una gran quantitat de pavellons, un estadi, una piscina, el conjunt de reproduccions arquitectòniques que forma el Poble Espanyol i les fonts lluminoses; tot això acompanyat de jardins i passeigs.\nL’any 1933, se celebrà en el recinte de l’Exposició la primera Fira de Barcelona , i el Palau Nacional es convertí en seu del Museu Nacional d’Art de Catalunya , instal·lat pel seu primer director Joaquim Folch i Torres. Aquest museu, creat amb col·leccions aplegades des del 1891, sobretot de pintura i elements romànics, la major part procedents dels Pirineus catalans, arrencades i transportades entre el 1919 i el 1923 i enriquides amb l’adquisició de la Col·lecció Plandiura (1932) i altres col·leccions i adquisicions més tardanes, és avui el millor museu del seu tipus del país. Conté, ordenada cronològicament per sales i èpoques, la millor col·lecció de pintures, frontals, talles i altres elements romànics, una gran col·lecció d’art gòtic, on són representats els principals artistes de Catalunya i molts del País Valencià, Aragó, Navarra i Castella i, finalment, unes sales que contenen quadres i elements dels estils renaixentista i barroc, amb notables obres de Berruguete, Ribalta, Ribera, El Greco, Velázquez, Zurbarán, etc., i una notable mostra de Viladomat. Al mateix edifici hi ha des del 1966 el Museu de Ceràmica. Les obres dels segles XIX i XX foren separades el 1945 per a formar el Museu d’Art Modern de Barcelona a la Ciutadella. A causa dels problemes de conservació i per l’esfondrament de la claraboia central, l’edifici que acull el Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) fou remodelat per l’arquitecta italiana Gae Aulenti i reinaugurat el 1995.\nA la dreta del recinte del parc de Montjuïc, a l’inici del carrer de Mèxic, hi ha la Fàbrica Casa Ramona, de Puig i Cadafalch (1911), que fou caserna de policia i avui, restaurada, és un centre cultural de “la Caixa”, Caixafòrum , que acull una mostra d’art contemporani. Un xic més amunt, seguint l’avinguda del Marquès de Comillas, hi ha, a l’esquerra, el pavelló Mies Van der Rohe, que contingué la representació alemanya el 1929 i que fou reconstruït el 1980. Seguidament hi ha el el Poble Espanyol , al qual s’entra per una monumental reproducció de la porta de San Vicente a Àvila. Aquest conjunt extraordinari, reproducció dels edificis més típics de moltes regions d’Espanya, fou concebut dintre l’esperit noucentista que dominà l’Exposició i dirigit i realitzat per Miquel Utrillo i Xavier Nogués i els arquitectes Francesc Folguera i Ramon Reventós. El Poble Espanyol és un lloc de constant atracció de barcelonins i forasters, on també se celebren festes populars. Gairebé annex al Poble Espanyol hi ha l’anomenat monestir romànic català, format per la reproducció de l’església de Sant Sebastià de Montmajor, el campanar de Taradell i el claustre de Sant Benet de Bages.\nAquest estadi, rebatejat modernament amb el nom d' Estadi Olímpic de Montjuïc , fou dissenyat per Pere Domènech i Roura i construït el 1929 i va ser renovat pels arquitectes V. Gregotti, F. Correa, A. Milà, J. Margarit i C. Buxadé, tot conservant-ne, però, l’antiga façana. Fou inaugurat el 1989 i és el centre del complex d’instal·lacions construïdes per als Jocs Olímpics de Barcelona. Aquest complex inclou, també, el Palau Sant Jordi (obra de l’arquitecte japonès A. Isozaqui), les piscines Bernat Picornell i el pavelló de l’INEFC (de l’arquitecte R. Bofill).\nA Montjuïc també s’instal·laren el parc d’atraccions Maricel i el ransbordador aeri (1930), ambdós desapareguts després del 1936 i el Jardí Botànic de Barcelona i l' Institut Botànic de Barcelona (1931). Al decenni dels anys seixanta, coincidint amb una nova etapa d’explotació de la muntanya, fou restaurat el transbordador aeri (1963) i s’inaugurà un nou parc d’atraccions (1966-1998).\nVers el sector esquerre del recinte de l’Exposició, abans ple de palauets i pavellons, hi ha el vell Palau Municipal d’Esports, el Mercat de les Flors en el que fou Palau d’Agricultura, obra de Manuel M. Mayol i Josep M. Ribas, amb ornaments neorenaixentistes de terra cuita, avui totalment renovat com a Ciutat del Teatre, i el Palau de les Arts Gràfiques, de sabor brunelleschià, obra de Raimon Duran i Reynals i Pelagi Martínez, que avui allotja el Museu Arqueològic de Barcelona , amb una bona biblioteca especialitzada. Aquest museu, inaugurat el 1934, ha estat enriquit amb aportacions notables de les excavacions del Servei d’Investigacions Arqueològiques i de l’antic Museu de Santa Àgata.\nMuntanya amunt pel passeig de Santa Madrona hi ha el Teatre Grec, construït el 1929 per Ramon Reventós, que té com a mur de fons el tallat impressionant d’una antiga pedrera. S'hi fan representacions teatrals i recitals, especialment a l’estiu. Més amunt hi ha el Jardí Amargós, que enllaça amb l’antic Jardí Laribal, la font del Gat, amb el restaurant i els jardins, l’única que recorda les moltes antigues fonts de la muntanya, el Roserar, entorn d’un estany ple de nenúfars, i el Museu Etnològic , una antiga torre o vil·la de descans molt ampliada i refeta el 1973. Fou creat el 1948 i tingué cura del seu muntatge August Panyella, i, gràcies a les aplegues fetes a través de moltes expedicions, conté elements arqueològics, etnològics i antropològics de la Guinea Equatorial, l’Amèrica Central, l’Índia, el Nepal, l’Afganistan, etc. És un museu viu, que té exposicions rotatòries i de novetats, amb una gran biblioteca, laboratoris i sala d’actes.\nDes del capdamunt del passeig de Santa Madrona, en direcció a Miramar, cal destacar el modern edifici de la Fundació Joan Miró , un Centre d’Estudis d’Art Contemporani, creat en virtut de la fundació feta el 1971 pel pintor, per a exposició permanent d’obres d’art, conferències, seminaris, publicacions, etc. L’edifici, lluminós, original, fou planejat per J. Ll. Sert i s’inaugurà el 1974. El camí fins a Miramar porta a l’entrada del Jardí Laribal, a l’estació del funicular que va del Paral·lel al cim del castell i del telefèric aeri.\nPerò Montjuïc fou també des de la dècada del 1920 un gran centre de barraquisme; el 1930 es calculaven uns 6 000 barraquistes, i aquesta xifra va anar augmentant els decennis successius al ritme de l’onada immigratòria. El 1957, moment àlgid del barraquisme, es calculaven més de 6 000 barraques, amb uns 50 000 habitants. Més tard, la construcció d’habitatges i cases barates i l’acció de l’Ajuntament, que sovint se serví de mitjans molt expeditius, feren baixar la xifra a 12 800 barraquistes el 1966, 347 barraques el 1971 i les féu pràcticament desaparèixer de la part interior de la muntanya el 1975. Els nuclis principals de barraques eren Jesús i Maria, Can Valero, les Banderes, Tres Pins, Sobre la Fossa i l’Estadi Municipal. La majoria dels seus habitants passaren a poc a poc als nuclis de cases barates de Can Clos, el Polvorí, la Vinya, els habitatges de Port i altres. Aquests barris, sorgits d’una manera artificial i amb una gran pobresa de mitjans, són sovint molt deficitaris quant a serveis i equipaments, i formen un contrast xocant amb la resta de la muntanya.


L'internacional nord-coreà An Yong-Hak s'entrenarà amb el Sabadell a partir de la setmana que ve - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nL'internacional nord-coreà An Yong-Hak s'entrenarà amb el Sabadell a partir de la setmana que ve\nEl jugador internacional absolut amb Corea del Nord An Yong-Hak s'entrenarà amb el CE Sabadell a partir de la propera setmana. El jugador nascut al Japó però de pares nord-coreans actualment es troba sense equip després de rescindir al gener amb el Kashiwa Reysol, equip de la Primera Divisió japonesa.\n19/04/2013 - 16.26\nEl nord-coreà An Yong-Ak va disputar el Mundial del 2010. (Foto: CE Sabadell)\nEl jugador internacional absolut amb Corea del Nord An Yong-Hak s'entrenarà amb el CE Sabadell a partir de la propera setmana. El jugador nascut al Japó l'any 1978 però de pares nord-coreans actualment es troba sense equip després de rescindir al gener amb el Kashiwa Reysol, equip de la Primera Divisió japonesa.\nYong-Hak, que pot jugar de migcampista defensiu i fins i tot de defensa central, ha desenvolupat tota la seva carrera a la Lliga japonesa i sud-coreana. Va ser un dels jugadors més destacats de Corea del Nord durant el Mundial de Sud-àfrica del 2010, on va jugar els 240 minuts que la seva selecció va disputar contra el Brasil, Portugal i Costa d'Ivori en l'anomenat "grup de la mort".


celler sota l'escala: Premsat del raïm\nPer acabar d'adobar la feinada de dissabte, diumenge va tocar premsar el raïm negre i collir el raïm blanc. Aquesta feina dona una satisfacció molt gran també, i a més acabes brut i enganxós de anar traginant el most.\nEl primer que s'havia de fer era passar el raïm negre, que durant la setmana havíem deixat en fermentació. En aquesta foto es veu una pasteta rosa i difícilment puc imaginar-me, si no ho hagués fet, que acabarà sent vi negre. , per la premsa i posar-lo en la bota, que prèviament havia netejat el dissabte i havia cremat el lluquet corresponen per matar possibles micro organismes no desitjats.\nLa feina de la premsa és divertida, i cal anar traginant des d'un dipòsit de plàstic que utilitzem cap a la premsa. Aquesta premsa és la de l'anterior amo de la vinya, que ens la han deixat utilitzar mentre ens sigui útil, ja que als familiars no els hi serveix de res.\nEl que surt del procés amb aquestes premses artesanals és un líquid amb un contingut de llavors que cal passar-lo per un colador abans de posar-lo a la bota. La manera que tenim de fer-ho és molt casolana, i estic pensant si l'any vinent faig un cop de cap i compro un dipòsit d'acer inoxidable per aquest procés de fermentació i dipòsit de les mares del vi. Això podria ser factible si puc eixamplar l'espai sota l'escala.\nA mig matí del diumenge varem decidir veremar el raïm blanc, ja que les previsions de pluja de la setmana podien fer que el raïm quedés molt malmès. Dit i fer, varem acabar omplint quatre barriques de 60 litres de raïm, que calculo que farien uns cent quilos en conjunt.\nTenint ja la premsa a punt, el que faltava era el pas previ d'extrujar el raïm. D'una manera o d'altre tothom diu que s'ha de trepitjar, però nosaltres varem comprar una estrujadora l'any passat que ens va molt bé.\nAra ja tenim la feina feta, i cal esperar que els llevats i el temps facin la seva feina, i pugui gaudir d'un vi que sigui de qualitat suficient per mantenir aquesta afició meva de cuidar la vinya. He acabat el cap de setmana ben cansat i satisfet !\nPublicat per Celler Sota l'Escala a 11:58\nel sotaescala 4 d’octubre de 2010 a les 15:39\nque wai, fer tot el proces . m'agradat molt de llegir-lo com hu expliques i et crec quan dius que estas cansat, amb el tute que t'has fotut aquest cap de setmana. M'ha fet gracia llegir que si pots ampliar l'espai de sota l'escala ampliaras el "negoci" , a mi em pasa igual , ja em falta espai.......\nahhhh i jo si que al.lucino amb tot el que estas fent tu , els meus treballets son " pecata minuta "·\nEl plat blanc 8 d’octubre de 2010 a les 1:16\nQuin cap de setmana més atrafegat qua has passat. Ara ho entenc !!! je,je. Ets tot un professional. Quan podrem provar el vi?


Borriana sol·licita la col·laboració ciutadana per a realitzar l'estudi de mobilitat urbana\nDESTACATSConsulta els festius i diumenges de 2021 què obriran els comerços en la Comunitat\nPer a un diagnòstic encertat sondeja els veïns i veïnes sobre els seus hàbits de desplaçaments quotidians\nLes enquestes es troben disponibles fins al 15 de setembre, en la pàgina web de l'Ajuntament, en el Facebook, a l'app BurrianaConnecta i en paper en les dependències municipals\nLa regidora de Transparència de Borriana, Maria Romero, demana la col·laboració de la ciutadania per a la realització del diagnòstic de l'estudi de mobilitat urbana de la ciutat amb el propòsit que siga “el més precís possible i puga respondre a les vertaderes necessitats dels veïns i les veïnes, així com els seus punts forts i les seues mancances”.\nAixí, des de les regidories de Transparència i d'Urbanisme estan impulsant una enquesta ciutadana que estarà activa fins al 15 de setembre, i els resultats del qual serviran per a la redacció del Pla de Mobilitat Urbana Sostenible (PMUS), una iniciativa emmarcada en la primera fase del PMUS i que forma part de l'objectiu estratègic 45.1 de l'Estratègia Edusi del fons europeu.\nAquesta iniciativa respon a un dels punts programàtics del 'Govern per Borriana' signat pels dos grups polítics del govern municipal.\nL'objectiu, ha assegurat Maria Romero és obtenir una “anàlisi de la mobilitat actual en el municipi per a després tenir un diagnòstic precís” i per a això es realitzen unes enquestes amb la finalitat de conèixer “els principals hàbits de desplaçament quotidians en el municipi de Borriana”.\nLes enquestes es troben disponibles fins al pròxim 15 de setembre, en la pàgina web de l'Ajuntament de Borriana, en el Facebook, l'app BurrianaConecta i, en paper, en les dependències municipals. A més, amb l'objectiu de facilitar l'accés a l'administració, la Regidoria de Transparència, facilitarà també enquestes a les diferents associacions del municipi com a canal de contacte directe amb la ciutadania.\nMaria Romero ha indicat que l'enquesta és totalment anònima i s'ha calculat un temps aproximat de 5 minuts per a la realització d'aquesta, “intentant que siga el més completa i senzilla possible i que no resulte pesada”.\nPer a respondre l'enquesta la ciutadania pot accedir a l'enllaç que apareix en la mateixa web municipal, burriana.es, en un bàner en la part esquerra (ENQUESTA SOBRE MOBILITAT), o bé fer-ho a través de l'aplicació mòbil borrianaconnecta, dins de l'apartat @governe obert que pot descarregar-se de forma gratuïta en el Playstore.\nCal recordar que el mes de maig passat es va adjudicar el contracte de redacció del “Pla de Mobilitat Urbana Sostenible de Borriana” cofinançat pel fons europeu de desenvolupament regional en el marc del programa operatiu de creixement sostenible 2014-2020, a l'empresa ENGITEC PROJECTES D’ENGINYERIA S.L., per un import de 34.935,61 euros.\nSobre aquest tema el regidor d'Urbanisme, Bruno Arnandis ha manifestat que el Pla de Mobilitat Urbana Sostenible és un conjunt d'actuacions que tenen com a objectiu “millorar l'accessibilitat de les zones urbanes i oferir una mobilitat i un transport sostenible i d'alta qualitat”.\nAmb això, ha assegurat Arnandis, “pretenem millorar la qualitat de vida de les persones, recuperant els espais públics per als vianants, millorar la seguretat viària i combatre la sinistralitat”.\nTambé es pretén segons ha explicat el responsable d'Urbanisme, adequar l'accessibilitat a serveis, usos urbans i equipaments per a tots els col·lectius.\nAl mateix temps amb el Pla es vol impulsar i incentivar els vehicles menys contaminants i fomentar l'ús d'energies netes i renovables, “i aplicar les Noves Tecnologies en la gestió de la mobilitat, reduint les emissions de gasos contaminants, el nivell de soroll i el consum energètic basat en combustibles fòssils”, ha precisat.


marqueting viral | Emmex\nPosts Tagged ‘marqueting viral’\nPublicitat viral sense marca…\nLa quantitat de visites que aconsegueixen els vídeos de YouTube són el principal indicador per valorar-ne la seva eficàcia. Per tant, les peces de publicitat viral han d’aconseguir ser tan originals o sorprenents per tal de crear repercussió i aconseguir un alt nombre de visites.\nTanmateix, en el sector de la viralitat no tant sols hi ha marques, sinó que hi ha de tot. En aquest àmbit la publicitat ha de competir amb tantes altres peces tant o més interessants que la seva. La xarxa ofereix gratuïtament cobertura a qualsevol persona que tingui alguna cosa a dir o que vulgui mostrar algun fet.\nD’aquesta manera la quantitat de contingut existent pot eclipsar la nova publicitat viral. Aquesta, que s’endinsa poc a poc en aquest sector per tal d’allunyar-se de la saturació d’altres mitjans, ha d’anar en compte doncs el sector viral, que és un sector en auge, també s’està saturant per moments.\nPersonalment, considero que molts vídeo virals casolans tenen molta més repercussió que aquells que estan elaborats amb una clara intenció publicitària. ¿Quin replentejament ha de fer la publicitat viral? ¿Realment aquests vídeos casolans més visitats eclipsen la intensió publicitària dels altres? o ¿simplement com que la publicitat viral ha d’anar dirigida a un target concret és per aquesta raó que no aconsegueix tanta repercussió com alguns vídeos casolans?\nEtiquetes:marqueting viral, publicitat, vídeos virals, youtube


70% més dones amb diabetis gestacional | ets el que menges\nEn l’última dècada, la prevalença ha augmentat en un 70%, segons un informe de l’Hospital del Mar, que posa de manifest la necessitat urgent que hi hagi dietistes-nutricionistes a la sanitat\n10 d'abril 2019 per Pilar Rodrigáñez Riccheri\nUn estudi elaborat per professionals de l’Hospital del Mar ha revelat que les xifres de diabetis gestacional s’han disparat en un 70% en l’última dècada a Catalunya. Concretament, mentre que l’any 2005 un 3,8% de les dones embarassades eren diagnosticades d’aquesta malaltia, el 2016 aquest percentatge s’elevava a 6,5%.\nEl treball de recerca, que ha analitzat 743.762 parts de dones entre 15 i 45 anys en hospitals públics i privats, explica que aquesta tendència és deguda, entre altres coses, a hàbits alimentaris insans, predisposició genètica, sedentarisme i edat cada vegada més avançada de la gestant. Les dones diagnosticades tendeixen a tenir sobrepès o obesitat i altres desajustos metabòlics.\nLa diabetis gestacional és un trastorn dels nivells de sucre en sang que es desenvolupa al voltant de la meitat de l’embaràs i que, en la majoria dels casos, desapareix immediatament després que la mare doni a llum.\nCom ja us explicava en l’article “Diabetis gestacional: no hi ha mal que per bé no vingui” en el segon número de la revista en paper d’Etselquemenges, el seguiment dietètic que es dona a les dones embarassades –he passat per tres diabetis gestacionals– no és personalitzat en absolut: dietes tancades, que el professional treu d’un calaix; i es basa, en molts casos, en aliments poc convenients, com galetes maria, pa, pasta, lactis desnatats, etcètera.\nHi ha, en canvi, algunes claus dietètiques per controlar el sucre en sang, basades en aliments reals i nutritius. La presència de greixos saludables en cada un dels àpats és una d’aquestes claus, tot i que això no se sol incloure en la proposta del terapeuta més convencional. Un altre aspecte dietètic important per mantenir els nivells de sucre controlats és menjar al dente les verdures i grans. Les pautes dietètiques que detallo en l’article de la revista són vàlides tant si la gestant necessita insulina com si no.\nHi ha una necessitat immediata i urgent de dietistes i nutricionistes actualitzats a la sanitat que facin un seguiment personalitzat, amb dietes actualitzades a les embarassades amb diabetis gestacional, que avui són un 70% més que fa deu anys. Com ja se sap, hi ha riscos greus per a la mare i per al nadó associats a un mal control de la malaltia.\nPerò, a més, si tinguéssim professionals dedicats a la nutrició entre les files de la sanitat és probable que les estadístiques fossin molt menys descoratjadores, ja que, com hem dit, alguns dels factors de risc del desenvolupament de la malaltia són l’obesitat i, en general, uns hàbits alimentaris poc saludables. Sense accés a dietistes i nutricionistes que facin educació nutricional, les taxes d’obesitat seguiran augmentant irremeiablement i també la prevalença de diabetis gestacional.


Sílvia Paneque: La inseguretat té solució a Girona i exigeix treball del govern municipal | Sílvia Paneque\nSílvia Paneque: La inseguretat té solució a Girona i exigeix treball del govern municipal\nEl PSC de Girona lamenta profundament que l’alcaldessa de Girona, enlloc de donar solucions a les demandes justes de tenir una ciutat més segura, se’n vulgui sortir amb una acusació oportunista al consell de ministres. El problema de l’evasiva és la situació irresolta que deixa a Girona\nLa portaveu dels socialistes de Girona, Sílvia Paneque, està greument preocupada, perquè en un moment que tothom està denunciant l’augment de la inseguretat a Girona, l’alcaldessa Marta Madrenas s’expulsa les responsabilitats per fer política barata. Ahir, l’alcaldessa Marta Madrenas responia a la preocupació justa de ciutadans i col·lectius veïnals amb una acusació al govern central de Pedro Sánchez que res no té a veure amb les obligacions de vigilància i de treball diari que el govern de Convergència i Unió no ha assumit. Hi ha hagut una nova operació d’intentar treure una bomba de fum de propaganda per fer oblidar que Girona té problemes reals.\n“La inseguretat no pot avançar més a Girona. Hi ha veïns, entitats i associacions de veïns que ho estan denunciant i ho hem d’escoltar per donar-hi solucions”, ha dit Paneque. La portaveu dels socialistes ha explicat que tothom coneixia i era conscient que l’actual situació arribaria i, en conseqüència, s’hauria hagut de treballar per tenir a punt la seguretat a Girona. “Si del problema real que hi ha a Girona, hi ha qui fa una resposta per sortir-se’n sola, mentre el problema continua, és evident que hi tornem a perdre gairebé tothom. Això de donar culpa a l’Estat de tot, que en pot tenir moltes, és una ruïna quan s’utilitza per amagar les mancances pròpies”, denuncia Paneque.\nEl Decret del govern Pedro Sánchez ha donat resposta a una demanda molt antiga de les policies locals i del tot coneguda pells governs municipals. El govern de CiU no havia pres cap decisió per ampliar la plantilla de la Policia Municipal de Girona. El PSC de Girona, quan va ser al govern, va arribar a un acord de millora de les condicions i d’ampliació de la plantilla amb els sindicats, que va ser aprovat al Plenari del dia 10 d’abril del 2017. Al març d’aquell mateix any, el PSC va començar a preveure com afrontar aquestes possibles prejubilacions que CiU coneixia perfectament. Sílvia Paneque, com a regidora delegada de seguretat, va aprovar 10 places de nova creació, dos places més de millora del cos administratiu de la Policia Municipal, una borsa per a cobrir buits i la millora de les condicions per a les hores extraordinàries.\n“La convocatòria del 2017 tenia en compte que tots els que haguessin aprovat podrien cobrir prejubilacions. La borsa estava preparada per donar resposta a aquesta demanda antiga de prejubilacions de les policies locals. Alhora, vàrem treballar molt per incorporar diferents agents per via de comissions de servei d’ altres cossos policials o policies locals”, ha dit Paneque. Aquest són un conjunt de mesures que poden prendre durant el dia a dia per mantenir el bon nivell de la seguretat a Girona. “Una alcaldessa hauria d’haver gestionat bé aquesta situació. Tenia eines per fer-ho. Però una vegada i una altra ens trobem en la situació lamentable que és millor exaltar ànim i generar pors enlloc de trobar solucions”.\nEl grup dels socialistes de Girona considera que la situació seria molt millor si l’alcaldessa Madrenas no volgués amagar errors i incompetències diverses per mitjà de treure’s la culpa de sobre. El consell de ministres podrà haver fet coses malament. Però és curiós que sigui a la setmana que som quan de sobte se li atorgui el paper de blanquejar la gestió no feta de CiU a Girona. Els socialistes també pensen que una alcaldia que no ha estat mai escollida per la ciutadania hauria de tenir el propòsit humil de gestionar, enlloc de convertir cada dia la política en una batalla campal. Apunten que la gestió és una inversió potent en seguretat i en oportunitats socials. A criteri dels socialistes aquesta és una qüestió molt urgent.


Recerca d’informació a l’Ajuntament d’Alfara de Carles – Graëllsia\nLes dades antropològiques i històriques del barranc de la Conca són molt útils i necessàries per tal de caracteritzar degudament tota l’àrea d’estudi que ens hem proposat descriure, ja que la intervenció humana en la vall ve de molt lluny i ha estat determinant per a explicar el paisatge i la realitat ambiental actuals.\nAlfara de Carles no es troba pròpiament dintre de l’àrea d’estudi del barranc de la Conca, però a part de què la zona pertany al seu Terme Municipal, la població és la hereva de l’antic poblament de Carles, les restes del qual es troben al bell mig de la vall just a la confluència dels Barrancs del Toscar i del Bosc Negre, capçaleres del barranc que comença a anomenat-se Conca just a partir d’aquest punt.\nEl poblament de Carles fou abandonat al 1479 després d’una pesta i els supervivents es refugiaren al petit assentament d’Alfara. Podríem dir que fou al 1480 quan nasqué Alfara de Carles, ja que després d’un intent del rector del poble de fer retornar a la gent a l’antic poblat, en no aconseguir-ho va haver de traslladar, amb permís del vicari general, la parroquia de Sant Agustí des de Carles a Alfara, iniciant-se així la història d’Alfara de Carles.\nNo es gens d’estranyar així que tota la informació i el material provinent de l’antic poblament resta conservat a Alfara de Carles on vam anar a explicar el Programa de custòdia i biodiversitat que estem fent i a consultar dades. Ens va atendre el secretari Joan Valentí Royo, que ens va parlar dels aprofitaments hidràulics del Toscar i ens va mostrar uns plafons explicatius sobre el mateix tema, també vam poder fotografiar les esteles medievals procedents del cementeri de l’antic poblat de Carles que romanen a l’Ajuntament, d’altres però es troben al Museu de Tortosa.\nVam aprofitar la resta del mati per fer fotos des de Punta Miranda un dels antics baluards de vigilancia de l’antic camí que transitava pel barranc de la Conca i resseguir una de les dos conduccions d’aigua que abastien els pobles que en tenien concessió , en aquest cas la sèquia d’ Aldover.


Es digitalitzen en 3D les esglésies de la Vall de Boí, Patrimoni UNESCO\nDurant l’estiu, s’incorporarà a la senyalització de les esglésies uns codis QR que donaran accés als models 3D\nper Marta Romera 25/06/2021 18:20h\nEn el marc del 20è aniversari de la inscripció de les esglésies romàniques de la Vall de Boí com a Patrimoni Mundial de la Unesco, el Departament de Cultura i l'Institut d'Estudis Ilerdencs, mitjançant el programa Giravolt, ha digitalitzat tot el conjunt amb la tècnica 3D per millorar l'accessibilitat a les esglésies.\nA partir d'aquesta setmana, persones usuàries d'arreu del món poden fer un recorregut virtual per totes les esglésies romàniques de la Vall de Boí a través d'Internet. La digitalització en 3D del conjunt permet sobrevolar-les, i descobrir els detalls dels seus interiors a les pantalles d'ordinadors i dispositius mòbils, també en Realitat Augmentada i Realitat Virtual.\nAquesta digitalització proporciona una nova eina de difusió i, alhora, permet millorar l'accessibilitat a les esglésies tant pels visitants en les hores de tancament com pels estudiosos i aficionats de tot el món.\nEs digitalitzen en 3D les esglésies de la Vall de Boí, Patrimoni Mundial de la UNESCO | LleidaDiari.cat\nLa tècnica de la fotogrametria\nPer a la creació dels models s'ha utilitzat la tècnica de la fotogrametria, que consisteix a fer fotografies des de tots els punts de vista possible de l'edifici, tant en el seu interior com a l'exterior. En el cas de les esglésies de la vall, es van utilitzar drons per les captures d'imatge de les parts superiors com teulades i campanars, i captura fotogràfica convencional per a les parts baixes i interiors.\nPer aconseguir capturar tots els detalls, el nombre de fotografies de cada església va ser molt elevat: per la petita Sant Quirc de Durro es van fer més de 5.000 fotografies, mentre que per les més complexes com Sant Climent de Taüll es van superar les 7.000 fotografies d'alta resolució.\nLa captura es va efectuar el novembre de 2020 per part de l'estudi Burzon*Comenge, especialistes en producció cultural digital i bons coneixedors de la vall en ser uns dels autors del multipremiat mapatge de Taüll.\nEl processament de les gairebé 50.000 fotografies per aconseguir els diferents models ha ocupat més de dos mesos de treball amb el resultat d'un model amb geometria de molt alta resolució de cadascuna de les esglésies, que normalment supera els 100 milions de triangles. D'aquest model es deriven models de baixa resolució per la seva difusió a Internet i models parcials per a l'estudi d'elements concrets.\nLa documentació en 3D de les esglésies de la vall compleix diferents funcions\nLa documentació en 3D de les esglésies de la vall compleix diferents funcions: permet tenir un registre de l'estat físic de les esglésies el 2020 amb tot detall, permet detectar i analitzar possibles anomalies o patologies, permet al personal investigador de tot el món accedir a la visualització completa dels espais i superfícies dels temples, permet en l'ensenyament l'arribada a les aules d'una forma molt atractiva i, finalment, amb la seva publicació a Internet permet la difusió internacional del patrimoni romànic de la vall.\nEls models es publiquen amb llicència Creative Commons Reconeixement sense limitacions comercials, amb l'única obligació de citar-ne la font, com tots els publicats pel programa Giravolt a la plataforma Sketchfab per tal de promoure'n la màxima difusió i reutilització.\nEl conjunt d'esglésies romàniques de la vall de Boí és una incorporació important per al programa Giravolt que reforça l'aposta per la captura 3D dels elements arquitectònics més significatius del patrimoni cultural català. Fins ara s'han publicat models de monuments com la Seu Vella, el Reial Monestir de Santes Creus o el Palau de la Generalitat, i l'objectiu és formar una galeria en la qual es pugui difondre el patrimoni arquitectònic de Catalunya en tota la seva diversitat.\nEls models de les 9 esglésies ja estan disponibles\nEls models de les 9 esglésies estan disponibles des d'avui mateix a la col·lecció de la plataforma Sketchfab Conjunt esglésies de la Vall de Boí. Cadascuna de les esglésies disposen d'una breu descripció en català, castellà i anglès, i de diferents anotacions que faciliten la navegació i destaquen els elements principals de cada edifici.\nRecórrer l'interior de Sant Climent de Taüll a vista d'ocell, descobrir la sagristia que s'amaga darrere el retaule de la Nativitat de Durro, o mirar la nau d'Erill des del punt de vista de les escultures del Davallament són perspectives impossibles que ara estan a l'abast de qualsevol amant del romànic.\nDurant l'estiu s'incorporarà a la senyalització de les esglésies uns codis QR que donaran accés als models 3D de cada església que permetran als visitants que s'hi atansin fora de les hores o dies d'obertura, accedir de forma virtual a l'interior.\nSant Climent de Taüll, Santa Maria de Taüll, Sant Joan de Boí, Santa Eulàlia d'Erill la Vall, Nativitat de Durro i Sant Feliu de Barruera, són les esglésies que estan obertes al públic tots durant tot l'any. Aquest estiu, els mesos de juliol i agost, s'obriran també Santa Maria de Cardet i l'Assumpció de Cóll de dimecres a diumenge i l'ermita Sant Quirc de Durro els dimecres a la tarda dins del recorregut de l'itinerari "Romànic i Falles".\nLes entrades per les visites es poden adquirir directament a la porta de cada església o a través del web del Centre del Romànic de la Vall de Boí.\nT'invitem a descobrir el patrimoni natural i cultural de la Vall de Corb. T'animes?


Una setmana d’activitats gratuïtes a la Delegació Territorial de Tarragona per commemorar el Patró de la Psicologia | COPC - Col·legi Oficial de Psicologia de Catalunya\n29-01-2020 | Tarragona\nLa Delegació Territorial de Tarragona ha organitzat una setmana d’activitats per celebrar el patró de la psicologia. Com és habitual, per tal d’arribar a la major quantitat de persones i difondre al màxim la psicologia, totes les activitats són gratuïtes i obertes a tota la ciutadania; excepte el networking, dirigit als memebres dels Grups de Treball i col·legiats/ades interressats. L’arxiu adjunt informa sobre la informació essencial de les activitats, i podeu clicar damunt del títol de cadascuna per a més informació i per inscripcions.\nLa primera activitat tindrà lloc el 14 de febrer. El Taller: Esquizofrènia. Tècniques d'intervenció des del model del dèficit social, serà impartit pel Dr. Francisco Santolaya, president del Consejo General de Psicología de España i referent estatal en la matèria del taller.\nL’endemà, el 15 de febrer, la Conferència: Aspectes psicològics en la construcció identitària de les persones transsexuals serà impartida per Vicenta Esteve, secretària de la Junta de Govern del COPCV.\nEl 17 de febrer és el torn de la Taula Rodona: Per la teva salut...STOP intrusisme!, en què els col·legis professionals de la demarcació de Tarragona s'uniran contra l'intrusisme en l’àmbit de la salut.\nDos dies més tard, el 19 de febrer, la II Jornada Networking dels Grups de Treball de la Delegació Territorial de Tarragona donarà continuïtat a la primera jornada organitzada l’any passat. Durant el netowrking es visualitzaran els pòsters que haurà confeccionat cada grup de treball on s'indiquen les línies bàsiques de cada grup i s'intercanviaran opinions amb els assistents.\nFinalment, el dia 20, la Conferència: Crítica de la doctrina psicopatològica i presentació del llibre “Los problemas psicológicos no son enfermedades” donarà pas a Ernesto López, psicòleg i metge especialista en Medicina Familiar i Comunitària.\nFinalment, el 28 de febrer tindrà lloc la Festa Col·legial de la Delegació Territorial de Tarragona del COPC. Els col·legiats i col·legiades poden reservar-se la data, ja que es publicarà la informació relacionada properament.\nActivitats 2020 per commemorar el Patró de la Psicologia a la Delegació Territorial de Tarragona\nCartell_ Conferència_ Crítica de la doctrina psicopatològica


Escrit a modus d’acta de l’assemblea al Martí Franquès, dijous 2 de febrer – CGT Ensenyament\nEscrit a modus d’acta de l’assemblea al Martí Franquès, dijous 2 de febrer\nAqui va una miqueta d’acta de l’assemblea que s’ha fet avui al IES Martí Franquès de Tarragona, a la que hem assistit una seixantena de mestres, professores, mares i estudiants de centres de Valls, El Vendrell, Salou, La Bisbal del Penedès, Altafulla, Roda de Berà, Reus, La Joncosa del Montmell, Tarragona, La Canonja, a més de més de una decena de companyes i companys que han excusat la seva assistència degut a la metereologia adversa d’avui.\nA la roda de presentacions cadascú explica com han anat les dues setmanes de donar veus a les zones pròpies. En general es belluguen cosetes, hi ha professionals que es van activant després d’animar i promoure diverses activitats, com tallar el carrer a Valls (unes 100 persones), posar pancartes i samarretes grogues els dimecres a llocs com Salou, a més de fer petites mnaifestacions del IES al Ajuntament, a la recerca de visibilitat i sinèrgia. També s’ha paralt a diversos claustres la proposta de tancaments.\nLa sensació general és que falta molta gent per convèncer, però també hi ha una voluntad de tirar endavant amb propostes més arriscades i provocadores, tot i i tenint en compte que tot és inclusiu i tot té cabuda. però si que hi ha certa necessitat de fer-la més grossa, per visualitzar, per unir sinergies i forces, per treure a la llum pública el desmantellament de l’educació pública.\nHi ha un parell de linies de debat, entre les persones que creuen que s’han de fer propostes de baixa intensitat i molt continuades en el temps i les que pensen que s’ha de generar conflicte amb l’administració per tal d’intentar sortir de les cavernes i centrar el focus mediàtic. Tot plegat la quadratura del cercle….\nPerò es pensa que les dues linies són inclusives i que l’una no treu l’altre, en aquest sentit corren diverses cartes molt currades per enviar a la premsa i per donar informació a les families. Premsa i família…\nEs torna a insistir que és bàsic que impliquem a les famílies en la defensa de l’educació pública. Hi ha un bon número que ja ho estan, com demostren des de fa dies les escoles que volen tancar, especialment l’Olga Xirinacs i l’escola Abril de la Canonja. A més hi ha testimonis de families que volen col·laborar i participar activament! En el tema de la premsa s’haurà de treballar, tot i que ja han manifestat interés per les mobilitzacions en forma de tancades, arrel de la primera assemblea.\nDestacar que al Baix Penedès hi ha convocada una assemblea de mestres el dimarts 7 de febrer a les 17 hores al centre cívic L’estació de El Vendrell, per tal de mirar quines són les mobilitzacions que es portaran a terme a la comarca, on el tema de les tancades serà una de les propostes fermes, entre d’altres. Aquesta convocatòria està corrent molt pels centres de la comarca!\npart de l’assemblea d’avui\nPer acabar i concretar. S’ha decidit engegar la primera tancada a un centre de Tarragona dijous 9 de febrer. El farem saber tan bon punt com es pugui informar, per tal de fer la logística i difusió. Però reserveu aquesta data per la tarda-nit…\nEstaria genial que aquesta primera tancada servís per generar altres la setmana següent, justament quan volen aprovar els pressupostos de la Generalitat. De fet, els sindicats han convocat tancades de centre educatius pel 14 de febrer….\nTags: Acció sindical Pública, educació, tancades\nUniversitat: Ocupació del rectorat de la UB\nConvocatòria oficial de les vagues del pla de lluita i manifestació 15F


El Col·lectiu de Joves C4 transforma el centre cívic en una presó terrorífica - La Veu - Cultura\nEl Col·lectiu de Joves C4 transforma el centre cívic en una presó terrorífica\nAl voltant de 750 persones van passar por amb 'La fuga', representada els dies 2 i 3 de novembre\n04/11/2019 - Laura Grau\nAmb el títol 'La fuga', el Col·lectiu de Joves C4 va tornar a fer passar por a les prop de 750 persones que van visitar el Centre Cívic de Can Cuiàs els dies 2 i 3 de novembre amb motiu de la celebració de Halloween. El públic va recòrrer els passadissos d'una presó infestada de zombis que planegen escapar-se i, sobretot, clavar ensurts als més despistats. Un any més, la cita amb el terror més antiga de Montcada –enguany ha complert 18 anys– va entusiasmar els visitants. "Estem contents de com va anar, tenint en compte que aquest any no èrem tantes persones i, bona part, eren noves", ha dit una de les veteranes del grup, Ana Plaza. Malgrat les dificultats, el grup va decidir continuar i aprofitar la il·lusió i les ganes de les noves incorporacions, entre les quals hi ha molts joves que ni tan sols havien nascut quan va arrencar el projecte. "Comprovar que aquests joves tenen la mateixa il·lusió o més que nosaltres quan vam començar resulta molt gratificant", ha afegit Plaza, satisfeta que hi hagi un relleu generacional que garanteixi la continuïtat d'una activitat que agrada tanta gent.\nDues de les preses de 'La fuga', nou passatge del terror de Centre Cívic de Can Cuiàs.\nEquip d'actors, actrius i col·laboradors que van fer possible 'La fuga'.


Moodleant: Què fer davant la crisi actual del model europeu de l'Estat del benestar i les mobilitzacions properes\nQuè fer davant la crisi actual del model europeu de l'Estat del benestar i les mobilitzacions properes\nCrec que ha arribat l'hora de què pose per escrit els meus sentiments sobre el que està passant al meu territori. Potser el “tijeretazo” siga el detonant involuntari del que volia expressar des de fa temps però no és menys cert que la realitat circumdant t'obliga a posicionar-te sobre el que està passant més que mai. Les discussions amb companys, família, gent del carrer, etc.; són indefugibles i potser és més necessari que mai posar idees clares damunt la taula en una època com aquesta, plena de tertulians amb dret a pontificar, tot amb el pagament d'honoraris, premsa groga disfressada de defensora dels drets humans i polítics professionals espantats dels herculis treballs que els imposa la seua tasca, en comparació amb la relativament còmoda activitat administrativa a la qual pensaven dedicar-se quan començaren.\nCom que de tasques hercúlies en l'ensenyament sabem prou, connectaré tot això amb la situació de la reforma de l'ensenyament tant d'actualitat. I pel que fa a la situació econòmica, des de l'esclat de la crisi, però ara amb el susdit “tijeretazo” més encara, la situació personal cada volta és més general, amb el qual tot el que es diga com a testimoni pot ser inclòs dins la llista de testimonis en aquesta complexa era de la informació... Una altra cosa de la qual cal parlar relacionant-ho tot igualment.\nUna notícia concretament m'ha fet pensar hui quan comence a escriure: em referisc a l'article d'Adela Cortina en el diari ELPAÍS: ¿Recortes en el desarrollo humano?\nTot això podria ser una reflexió més en aquests temps trasbalsats i confusos, però el que m'ha produït és una sensació molt neguitosa. La pregunta en sí es esfereïdora, però ho són més encara les subsegüents: Fins a quin punt es pot suportar la crisi actual? Quin futur poden esperar els nostres fills? És la fi del model europeu de l'Estat del Benestar social-cristià? Ens hem d'acostumar pensar d'una altra manera? Però quina? I sobretot, per què? El per què és la pregunta que els nostres fills no paren de fer i que les nostres competències són incapaces de satisfer per molt que vulguem. En aquesta època en la qual les ideologies dominants al segle XX semblen totalment superades, les preguntes que varen donar lloc a les distintes ideologies no paren de repetir-se com un senyal de falta de lideratge. És ben clar que si el sentiment dominant fos el què va ser hegemònic a la segona meitat del passat segle, és a dir, que tot estava encarrilat i que el progrés i l'abundància estaven garantits, semblaria que algú estaria controlant-ho tot i que al final es faria el que s'hauria de fer... Obrir un diari o mirar un mass-media qualsevol pot servir per adonar-nos que això ja és història, contemporània, sí, però història al cap i a la fi. La incertesa és l'actualitat. La incapacitat per donar alternatives viables és evident per a tot els polítics i ideòlegs de qualsevol pelatge. El recurs a la memòria històrica és problemàtic, fins i tot per als que defenen una societat sense autoritarismes i persecucions (trista característica global de tot el segle XX); però també per als defensors d'alternatives “quirúrgiques” per a solucionar els problemes econòmics i socials; els seus models són fora de la experiència històrica dels europeus actuals; la Xina i la Índia no poden ser alternatives a la crisi del model europeu sense que Europa no pague alguna penyora intel·lectual i potser alguna més de grossa pel que hauria d'haver estat la fi de la història i que ha acabat amb el començament de la fi de la dominació europea del planeta.\nI vaig per la primera pregunta. La resposta és una riallada prou forta de, des de més a prop que no la Xina, els nostres conveïns llatinoamericans. La crisi és la forma de vida dels països del continent que ens han enviat gran part de la seua població excedent. El nostre nerviosisme és la seua certesa de què Europa, cada volta més, deixa de ser un model a seguir. Brasil n'és una prova. La integració llatinoamericana, una realitat cada volta més present que no deixa de contrastar amb la desintegració europea. El cada colp més evident retorn d'aquells immigrants la seua expressió pràctica.\nFins i tot alguns “agoreros” ja estan fent comptes del que passarà amb els futurs emigrants europeus a uns possibles EE.UU. Llatins en plena efervescència econòmica mentre les mares pàtries europees són incapaces de donar treballs i seguretat mínima els seus joves... Potser víctimes de bandes de Latin-Kings-Nyetas venjadors dels seus germans immigrants actuals? La perspectiva de vore en un futur massa llunyà un pastor evangelista llatinoamericà protegint en la seua parròquia els descendents dels actuals xenòfobs espanyols en Amèrica Llatina dels atacs i la mala influència de les “mares” lumpen aborígens només em fa riure una quarta part del que ho farien els historiadors llatinoamericans que ho analitzarien en la posteritat.\nQuè serà de la nostra nissaga?\nEn la pel·lícula “Els visitants”, uns viatgers del temps medievals connecten per primera volta amb el món actual quan es senten davant la realitat de la seua descendència. Més que no una característica del món feudal, això és una manifestació clara del sentit de la Història que anima qualsevol societat humana. La supervivència de la espècie s'exemplifica en la supervivència del grup humà concret, siga la família, la tribu, etc. El progrés econòmic només és signe de la pervivència garantida front als embats del destí, les catàstrofes naturals, etc.\nBé doncs, hem arribat a un moment que dir-li als nostres fills que el progrés està garantit i que l'abundància serà major en la seua maduresa que en la nostra època no està gens clar. Qualsevol teoria econòmica ha de descomptar les despeses de la lluita estratègica contra el canvi climàtic. Siga liberal, intervencionista, o neoxinesa. I sobre tot, ningú té cap idea del que ha de passar amb l'estratègia. Si prevaldrà, si seran necessaris més esforços que els previstos o si realment hi ha voluntat de fer alguna cosa global conjuntament, per primera vegada des d'allò dels CFC.\nPerò si una cosa ha quedat clara en els últims anys és que el creixement econòmic no pot ser el mateix que s'ha fet fins ara. La idea de l'abundància garantida és morta des de fa temps. L'escassesa com a llegat europeu cada volta és més valorat. Especialment significatiu és el retorn als valors de la societat camperola, que no són ara un signe retrògrad de reacció sinó una manifestació de seny econòmic.\nEl concepte de sobirania i/o autonomia alimentària és, potser gràcies a la globalització positiva, una reivindicació no només indigenista americana sinó també una reivindicació d'un desenvolupament sostenible amb el manteniment del paisatge natural i humanitzat també a Europa i els països desenvolupats. La idea de la generalització dels supermercats occidentals a tota la terra (v. Índia i Xina, a més d'Amèrica Llatina) és molt més que utòpica, fal·laç.\nIs that the end of the world as we know it?\nCertament aquesta és la fi del món tal i com l'hem conegut. Com diu la cançó de REM. Certament també no es tracta només de la fi de la Guerra Freda, contemporània a l'esmentada cançó, i per tant de la dialèctica Comunisme-Capitalisme. Si alguna cosa queda clara després d'aquesta crisi és que les velles receptes han prescrit.\nEl Lliure Mercat és la causa, no la solució per a res. Les receptes neoliberals són inútils des de fa molts anys i no garanteixen res més que una regressió profunda de la Humanitat en una nova barbàrie individualista més o menys tecnificada segons el nivell de renda per capita, però sempre insostenible des del punt de vista econòmic i mediambiental. Els successius crash de la Borsa en els últims anys i el vessament de petroli del Golf de Mèxic en són la prova.\nEl Comunisme Estatalista és una utopia irrealitzable sempre. El pecat original de l'autoritarisme que denuncien socialistes antiautoritaris de tota mena des de l'origen de les ideologies del moviment obrer en el segle XIX ha demostrat ser inviable en els temps presents amb la conversió de les “democràcies populars” en dictadures sagnants i desacreditades dins i fora de les seues fronteres. El bunker cubà i la monarquia neostalinista de Corea del Nord són ja un model de desenvolupament econòmic mixt que no satisfà les exigències d'igualtat econòmica i política mínimes perquè el propi sistema polític impedeix la manifestació de les alternatives pròpies de la societat civil desconnectades tant de l'oligarquia nomenklatura com de la contrarevolució capitalista.\nEl Feixisme i totes les seues seqüeles posteriors en la crisi central del segle XX han demostrat de sobra la seua inviabilitat amb totes les seues característiques, tant autoritàries com “liberalitzadores”. L'exemple més preclar és l'Espanya franquista. El suposat “revival” que va viure la historiografia revisionista des de fa anys és tan ridícul en la seua manifestació com en els seus resultats acadèmics. La por al moviment obrer que retorna ara amb la crisi és la mateixa por que va donar lloc al procés històric de la Transició. Amb la diferència que ara l'objectiu és el no res.\nPer tant, no es pot anunciar cap horitzó de creixement i de riquesa sense la destrucció del paisatge, de l'autonomia i sobirania alimentària, de la cohesió social i comunitària bàsica en general, tot perquè el projecte neofranquista de la Transició es va basar sempre en la desaparició de la Societat Civil en qualsevol de les seues manifestacions com a subjecte polític a tenir en compte. L'esclat d'aquesta Societat Civil en els moviments espontanis presents contra la corrupció i per la recuperació de la memòria històrica representen el senyal de què tot allò planificat per a silenciar la dissensió en aquell projecte neofranquista ha fracasat.\nLa nova Societat Civil ha de ser un subjecte polític incontestable tant en la organització política com en la vertebració social i econòmica del Nou Món. Transparència, Govern Obert i Col·laboració són paraules tan màgiques per a les noves reivindicacions i mètodes de lluita de la nova Societat Civil, com varen ser en altres èpoques Satyagraha (la no violència de Gandhi) o Un Home, Un Vot de la lluita pels drets civils americans o del poble sudafricà. La incontestable realitat del control social que els nous mitjans de comunicació demostren cada dia fan necessària una nova revisió del que hauria estat l'antiga reivindicació de l'Estat del Benestar que en els anys finals del franquisme va ser suficient per a que tota la societat espanyola i de la perifèria europea es posara d'acord en crear i sostenir la Unió Europea amb totes les seues exigències polítiques i econòmiques. Ara no és suficient amb Sanitat, Educació i Pensions amb més o menys segur de l'atur. La màxima ara és Transparència, perquè es tracta de què les despeses de l'Estat Assistencial ja no poden estar depenent de la probitat de funcionaris o alts càrrecs administratius més o menys corruptes, però tampoc la successió de governs amb polítics hostatges i/o hipotecats per interessos particulars del capitalisme financer internacional (c.f.i. a partir d'ara) i el coneixement del destí i de la utilitat social de les despeses del Nou Estat Social no pot ser una píndola dosificada per polítics sovint sectaris i corruptes, com ara el del Govern valencià del president Camps. Govern Obert perquè l'administració ha d'estar al servei del ciutadà i no al revés, i per tant, la capacitat de decisió directa ha de ser una facultat inherent a la condició política de ciutadà i, per tant, l'Estat ha de tenir l'obligació de facilitar els mitjans a la població per a fer possible aquesta presa de decisions, tot i què es garanteixe l'accés a tota la informació rellevant que produisca aquella administració oberta, és a dir, no només les lleis i les decisions judicials, sinó també l'origen i el final de totes les decisions econòmiques i de gestió que l'administració ha fet amb el seguiment que els nous mitjans de comunicació permeten, garantint per llei i penalitzant amb inhabilitació l'escamoteig de tota aquesta informació al coneixement públic. I, per últim, Col·laboració Social en comptes d'individualisme o sectarisme més o menys oligàrquic o com a tret més característic de la nova organització social, és a dir, ja no val un sistema en el que un grup social o una minoria pot accedir a tot o decidir-ho tot limitant l'accés a la majoria o a una minoria marginada del benestar que gaudeixen els nous privilegiats. La societat ha demostrat prou que no funciona així, especialment en un moment de crisi, però no només ara. L'exemple d'empreses com Google ha demostrat des de fa temps l'eficàcia del model col·laboratiu d'organització econòmica i social front a models autoritaris i oligàrquics d'empreses multinacionals més o menys disfressades de noves idees, com ara British Petroleum.\nAlgú dirà que això pot proposar-lo fins i tot el nou govern de James Cameron a Gran Bretanya. És fals. La implementació de tot aquest programa és el que faria irrealitzable l'espectacle actual de corrupció, nepotisme i autoritarisme amb el segrest de l'opinió pública per mitjans de comunicació tradicionals donats per afinitat política i/o econòmica i incontrolables tant per la pròpia administració com per la població que ha sufragat i sufraga les seues despeses directa o indirectament. Fins i tot en el Regne Unit, el futur de Cameron és en l'aire si una societat mínimament informada i capacitada com la britànica es descobreix la més mínima corrupció semblant a la descoberta recentment en el Parlament britànic o alguna connivència amb empreses privades de han fet i faran en els pròxims anys desastres econòmics i mediambientals de la magnitud dels que estem vivint en aquests últims anys.\nPer tant, cal una altra manera de fer les coses...\nPerquè està clar que seguint les velles consignes i organitzacions desacreditades no es va enlloc. I aleshores, la recent protesta de vaga de funcionaris amb la següent amenaça de vaga general tant a Espanya com a Europa no fa més que fer riure els representants del c.f.i. reunits a Sitges aquest cap de setmana (provem per exemple la limitació, encara que interessant, de les reivindicacions d'aquesta pàgina web que parla d'aquella vaga a l'Ensenyament. Ara bé, l'existència, encara que limitada actualment al nivell de la influència local, de la Societat Civil es demostra dia a dia amb l'aparició de propostes imaginatives i no tant “utòpiques” a la manera marxista dita com les cooperatives integrals, que per altra banda poden ser tan viables com moltes empreses capitalistes i les evidències ho demostren cada dia més la proliferació amb el mateix model de la banca humanitària arreu del món..., com ara la carta individual al p. Banc que s'ha estés com la pòlvora en els seguents dies i ha arribat a alternatives més desenvolupades d'Insubmissió bancària com la que ara es proposa; però que no arribarien enlloc sense una mínima organització que, precisament, les noves tecnologies de la comunicació i la informació (TIC) ens permeten vore realitzades amb una immediatesa que esfereïdora per als socis del selecte club Bildelberg.\nSí, perquè al segle XXI això ha deixat de ser una dèria de gauchistes divins sense contacte amb la realitat com era habitual al període de la Transició. En la nostra època la diferència entre cançó protesta i èxit de vendes és més fina que mai, precisament per l'existència de tecnologies fora del control de la indústria audiovisual i el crit de rebelió es pot fer sentir molt més fort que no en els anys 70... Europeos Levantaos...\nEl poder tradicional econòmic i social es troba descol·locat amb la efervescència que crea en la Nova Societat el fracàs del seu model i les manifestacions i l'extensió i conseqüències de les noves protestes, tant, les locals, i l'exemple del barri del Cabanyal de València lluitant contra la seua alcaldesa i un partit polític monopolista com el ppcv representant el tradicional poder social i econòmic de la ciutat, amb el ressò que encara té aquesta lluita; com ara les lluites globals començades amb la protesta de la Flotilla de la Llibertat per alliberar del bloqueig la franja de Gaza, al mateix temps que denunciar l'autoritarisme i el racisme de l'Estat d'Israel indigne d'un poble com el jueu...\nEstà clar que les noves protestes identifiquen nous subjectes socials que el c.f.i. no reconeixia encara com un adversari, i que precisament per això s'han pogut desenvolupar sense entrebancs d'ideologies i organitzacions desacreditades com fins ara havia succeït. La proposta de vaga de funcionaris per al proper dimarts 8 de juny ha fet palès el descrèdit i la ineficàcia de les formes pròpies dels partits polítics i sindicats tradicionals; des de la vergonyosa contradicció dels sindicats i partits representants dels interessos de la dreta tradicional, com ara CSIF i pp, cridant i desconvocant la vaga tant parcial com general (tot en funció dels seus objectius de sempre, que són la presa del poder polític a curt termini i la consolidació de les desigualtats socials a la llarga), a la tèbia i autojustificativa amenaça dels sindicats de classe tradicionals a una vaga general que es quedaria com una altra fita més en la seua decadència com a organitzacions socials tant en crisi com el model de societat del benestar que ajudaren a conformar i ara també en discussió.\nEstà clar que la nova època que estem vivint vorà la desaparició de totes aquestes organitzacions o l'adaptació de les mateixes a la nova realitat tot assumint com a pròpies les reivindicacions fonamentals ja esmentades abans: Transparència, Govern Obert i Col·laboració, però també els nous mètodes de lluita satyagraha (no violenta) que manifesten les lluites locals i globals esmentades abans i d'altres.\nLa proposta de fer “Corralito” al Capital Financer Internacional\nEl resum d'aquesta proposta de protesta no violenta és perfectament compatible amb d'altres ja esmentades de la carta al p. Banc, però assenyala com a subjecte de la mateixa no un individu sinó tota una Societat Civil que es manifesta no tan sols irritada, com ara en l'anterior proposta, sinó serenament posicionada contra el sistema global que ha fet possible la crisi i totes les contradictòries manifestacions de suposada refundació i superació del sistema amb noves polítiques que no són sinó la repetició ad infinitum de les mateixes que s'han usat fins ara en el nostre planeta i no han solucionat els problemes locals ni globals.\nEs tracta de què els treballadors, no el c.f.i. sota la màscara de qualsevol grup anònim d'inversors-especuladors internacional, sinó la gent normal, ara en juny de 2010 en Espanya poden ser els funcionaris i el personal laboral de l'administració pública i demà, o per què no, també el mateix dia..., pot ser la resta del poble treballador que cobra una nòmina de la manera que siga, domiciliada, per txec, etc., decideixen NO INGRESSAR aquesta nòmina EN ELS BANCS QUE HAN FET POSSIBLE LA CRISI sinó COM A ACTE DE PROTESTA TRAURE PERSONAL I VOLUNTÀRIAMENT AQUESTS DINERS EN METÀLIC del circuit que ha fet possible la reproducció del capitalisme financer internacional fins a la situació present i, per a evitar problemes d'atresorament personals sempre insegurs, especialment quant a les transaccions més comuns, FICAR-LOS EN ENTITATS DE BANCA SOCIAL com ara Triodos Bank, FIARE o la Colonya Caixa Pollensa en el cas de les Illes Balears, que són les úniques que no poden ser acusades de haver fomentat l'especulació immobiliària o financera en els mercats i que ens han dut fins a la situació present que ens obliga a retallar les nostres despeses personals, encara que això, ho reconeixen els mateixos que ens ho fan fer, signifique que la crisi econòmica es pot agreujar i la recuperació promesa després de les tormentes financeres eternitzar-se messiànicament en l'arribada. Aquestes entitats bancàries, com podeu comprovar en els enllaços, poden substituir tot el que fan les nostres actuals entitats bancàries i, a més a més, fan possible projectes socials al nostre país i arreu del món precisament en aquesta època de retallades que també els afecten greument.\nEs tracta, en fi, de dir ben clar i generalitzadament (el volum d'aquesta protesta és il·limitat, pot estendre's per tota Europa i probablement per la resta del món on trobem o es funden entitats bancàries d'aquesta mena) no tan sols una protesta, que ho és, sinó una manifestació d'una nova Societat Civil que està ben clarament disposada a no seguir les velles i inútils pràctiques i consignes i que planteja als partits i sindicats tradicionals una nova forma de lluita en la qual el ciutadà deixa de ser l'elector subsumit en la Massa Majoritària Moral per esdevindre un nou subjecte social que reivindica una nova forma de fer les coses i les vol ara perquè està perfectament informat de que això no és una lluita utòpica més sinó que la seua materialització és tan real com necessària per a evitar la barbàrie i salvar la Civilització Humana de la destrucció. Conscient en fi de què no ha d'esperar que els líders, partits, sindicats, esglésies, etc. tradicionals plantegen el que és una possibilitat a l'abast de qualsevol.\nSegur que a aquesta altura del que s'ha llegit algú dirà que és impossible o inútil, que no podrà mobilitzar-se més que una minoria irrellevant a l'hora de decidir..., vet aquí les pròximes eleccions polítiques, sindicals, etc. Els direm que la creació d'un moviment no és mai massiva, però sí significativa. Ho va ser en el moment de les protestes pels drets civils en els Estats Units als anys 50 i 60, ho va ser a partir de les primeres manifestacions del moviment que va donar lloc als partits del Congrés en Sudàfrica i l'Índia a principis del segle XX de la ma de Mohandas Gandhi; ho ha de ser ara perquè una protesta com aquesta, encara que només comence de la ma d'un grup de treballadors que en la seua faena s'organitzen per a evitar problemes i, en comptes d'un acte que a vegades és contraproduent com la “vaga per assumptes propis” dels funcionaris insolidaris, ara es traduirà en una oportunitat per a confraternitzar i crear complicitats entre la classe treballadora, sense deixar de donar oportunitat als seus caps de participar igualment en la protesta sumant-se a la mateixa per a manifestar també la voluntat de fer possible un altre món.\nAquesta proposta no és només un manifest a l'espera d'un moviment. És la manifestació d'un quelcom que pot quallar en moltes coses (Per exemple, aquesta nova proposta que ens ha vingut des de companys de l'Ensenyament en Cadis de plantejar processos de reclamació formal jurídica contra la mesura de la retallada salarial dels funcionaris tot començant per enviar aquest document convenientment adaptat a la realitat de la Comunitat Valenciana al registre d'entrada de l'Administració via els nostres centres, tot iniciant un procés de reclamació davant la justícia en el qual els sindicats podrien fer la seua tasca participant amb els seus mitjans, canalitzant al mateix temps els desitjos de lluita de la classe treballadora amb una protesta factible i significativa.) però que representa una època en la que les aquestes coses poden anar per davant del que tradicionalment han estat primer en els altres moviments, com reunions d'intel·lectuals d'elit amb una influència relativa en el conjunt de la societat, encara que amb les idees molt clares, com per exemple el Manifest sobre el Nou Capitalisme (pdf) que van fer Mayor Zaragoza y Vidal Beneyto, entre altres... O simplement consignes repetides ad nauseam per organitzacions abominables... Ací tampoc tenen cabuda els aprenents d'Interahamwe ruandesos...\nLa música i la lletra la pot crear el mateix moviment en les reunions de les cues que es formarien en les entitats bancàries on es traurien els diners (no puc deixar d'imaginar-me la cara dels executius de les dites empreses, però això no impedeix que es puguen fer també cues a les nostres habituals sales d'espera als PROP...), així com les cues que es farien, molt més massives, en les poques sucursals de les dites entitats de crèdit social o la inventiva de la massa per a crear ambient pot esdevindre tot un experiment social i artístic, a banda de polític.\nLes opinions i suggerències són ben rebudes.\nPublicat per Joaquim Bernà i Torres a 11:30\nEtiquetes de comentaris: Activisme, Crisi, Política\nQuè fer davant la crisi actual del model europeu d...


Rafael Juan i la recepta de la Vicky entre els sacs de farina\nMentre la tercera generació pedala en l'escamot, Rafael Juan capitaneja Vicky Foods amb grans dosis d'innovació i esforç\nElena Busquets Periodista Barcelona. 04 de febrer de 2022 05:30\nRafael Juan representa la segona generació de Vicky Foods, on exerceix de conseller delegat | Europa Press\n"Copies o innoves? Dirigeixes o lideres? Motives o inspires?". És la primera línia de presentació de Rafael Juan a les xarxes socials -l'aparador digital- i, certament, el representen. La innovació, el lideratge i la inspiració l'han acompanyat des de molt abans dels seus inicis empresarials. Eren presents al nucli familiar, on es va fundar la companyia Vicky Foods, que enguany pot celebrar el seu 70è aniversari amb l'orgull d'haver-se convertit en un gegant de la indústria alimentària i amb el repte d'haver de ser capaç de respondre a les demandes d'un mercat on cada vegada tenen més pes els productes verds, ecològics i saludables. Juan haurà de recórrer a la innovació, com ho va fer la seva mare, Victòria Fernández, als anys setanta amb les famoses magdalenes quadrades de Dulcesol.\nVa ser ella qui es va inventar les magdalenes Glorias, les primeres del mercat en tenir una forma quadrada, i qui, de fet, va convertir-se en la musa del nou nom de la companyia l'any 2019: Vicky Foods. Arran de la seva mort el 2021, l'empresa liderada pel seu fill li ha fet un tribut i ha llançat al mercat unes magdalenes d'estil tradicional que han rebut el nom de La recepta de la Vicky.\nRafael Juan és la segona generació al capdavant de l'empresa familiar, fundada l'any 1952 pels seus pares, Antonio Juan i Victòria Fernández. Ocupa el càrrec de conseller delegat des del 2007, després d'haver dedicat tota la seva trajectòria profesional a la companyia. En l'actualitat, Vicky Foods comercialitza els seus productes a més de 50 països i és el primer grup d'alimentació del mercat espanyol en rebosteria i brioixeria, i el segon en pa de motlle i brioixeria salada.\nLa història de l'empresa es remunta a una petita fleca ubicada a un xicotet poble de la Comunitat Valenciana: Villalonga. Era propietat de l'avi de Juan. Va ser un forn de postguerra, moment en què el pa era un producte regulat i de primera necessitat. Un home respectable i conegut al poble, que Juan admira malgrat haver coincidit molt pocs anys amb ell.\nJuan recorda "jugar a fet i amagar entre els sacs de farina" mentre els seus pares treballaven\n"Recordo el forn, jugava allà de petit", explica. Encara que ja en aquella època no era un forn, sinó una granja de conills de la seva mare. Els seus pares, de fet, abans de seguir la tradició del pa, havien provat amb altres negocis, que havien fracassat. Un cop van agafar el relleu de l'avi i van estar en el dia a dia del pa, es van aventurar a fer créixer el negoci, ajuntant-se amb els altres dos forners del poble per crear conjuntament una panificadora, oficialment, Dulcesol.\nJuan recorda "jugar a fet i amagar entre els sacs de farina" mentre els seus pares treballaven. Però la popularitat i alta demanda dels productes de Dulcesol va fer que les instal·lacions es quedessin petites i, l'any 1969, van deixar la panificadora i van obrir la primera fàbrica de la companyia. Avui dia tenen cinc fàbriques, una granja i 23 delegacions comercials repartides per Espanya, Algèria, Regne Unit, França, el Marroc i la Xina. Tenen una plantilla de més de 2.653 persones.\nEll emprenedor i ella perfeccionista. "Una combinació perfecta", segons Juan, que ha deixat empremta en la identitat de la companyia. Després de la mort del pare, 1983, la mare va agafar les regnes de l'empresa familiar escalant el negoci fins a convertir-se en una de les principals firmes de brioixeria industrial del mercat espanyol.\nLiderar associacions, més que un màster\nJuan es declara un fanàtic de la formació contínua i tot terreny. És llicenciat en Química per la Universitat de València i té tres postgraus d'alta direcció, a IESE, EOI i a l'Instituto San Telmo. Però creu que la formació va més enllà: "Avui dia podem escoltar un audiollibre mentre fem esport, aprendre amb vídeos de Tiktok o escoltar podcasts formatius mentre conduïm". Són exemples de qui valora la formació, si, però també el temps, que no en deu tenir gaire, doncs col·labora amb sis associacions empresarials i amb dues universitats.\nJuan: "Amb un càrrec directiu a una associació empresarial aprens molt més que a qualsevol màster"\nDiu que és "una persona fàcil a l'hora de dir que sí per col·laborar", que moltes vegades ha entrat a associacions per ajudar a companys i amics, però que després ha rebut molt més del que esperava: "amb un càrrec directiu a una associació empresarial aprens molt més que a qualsevol màster". I ho diu per experiència: va dirigir la Federació d'Associacions d'Empresaris de La Safor (FAES) durant vuit anys i, des del 2021, és el president de Fedacova, la Federació Empresarial d'Agroalimentació de la Comunitat Valenciana. Assenyala que la clau és fer contactes i aprendre de les experiències dels altres.\nLa innovació també té preu: 153 milions\n"La nostra principal palanca de creixement al llarg de la història ha estat la innovació", explica Juan, que pot venir forçada per les adversitats o la pot buscar un mateix. A l'inici, el seu pare només tenia la panificadora i, va ser arran d'una crisi, que van decidir ampliar el negoci al sector de la pastisseria i la brioixeria. "D'una crisi va venir un negoci encara més gran". De vendre a la comarca, a fer-ho nacionalment, i després internacionalment.\nJuan: "Quan inverteixes en innovació has d'obviar la rendibilitat, almenys a curt i mitjà termini"\nPerò la innovació no és només una filosofia. Implica inversió: en els últims cinc anys la companyia ha invertit 153 milions d'euros en projectes d'innovació i recerca per aportar un valor afegit als seus productes i processos. I sembla que encerten: el 10% de les seves vendes procedeixen de productes creats en els últims dos anys, malgrat que la seva recomanació és que "quan inverteixes en innovació has d'obviar la rendibilitat, almenys a curt i mitjà termini".\nAdmet que el seu propòsit d'innovar, però, ha anat evolucionant amb el temps i avui dia té el gran objectiu d'innovar per alimentar un món millor. "Estem lluny d'aconseguir que l'emissió de carboni sigui zero, però hem de continuar invertint en gestió mediambiental", defensa, i afegeix amb cert orgull: "Hem fet molt de recorregut". L'empresa va aconseguir el 2021 que tots els envasos de Dulcesol fossin biodegradables. També el 2021 va acabar la instal·lació de 1.576 plaques fotovoltaiques a la seva planta de Villalonga.\nNomés una de cada deu empreses familiars sobreviuen a la tercera generació\nEn el futur més immediat, Juan ho té clar: el camí és la internacionalització. Actualment, el mercat exterior té un pes del 25% de la facturació i el seu objectiu és revertir aquest percentatge per tal que el negoci internacional aporti el 75%.\nPerò hi ha un altre gran repte en girant la cantonada: la tercera generació "està pedalant en l'escamot". Arribarà el dia en què haurà de cedir el testimoni, i vol fer-ho d'una manera "consensuada, amb sentit i prudència". Sap, però, que només una de cada deu empreses familiars sobreviuen a la tercera generació. Tanmateix no té por: de les pitjors crisis poden sorgir grans innovacions; i ho ha vist de prop.\nCarlota Súria: “Que les muses t’enxampen treballant”\nNie Nie Ceramics, una història d’emprenedoria valenta\nEva Blasco, de València al món