AIGUA AL DESERT: EL CAS D’ISRAEL\n“Diu molt d’un país la manera en la que gestiona els seus recursos hídrics.”\nShimon Tal, ex-director de la Comissió de l’Aigua d’Israel\nL’aigua és un tema universal i urgent. Fer un ús adequat dels recursos hídrics és clau de volta per al desenvolupament econòmic i social en el present segle. L’aigua és fonamental per a la vida, per a la producció d’aliments, la generació d’energia i el creixement i sanejament de les zones urbanes. És per això que és fonamental comptar amb un marc legislatiu que asseguri un ús responsable i sostenible de les fonts d’aigua fresca. Més encara si tenim en compte el creixement demogràfic que ha afegit una forta pressió sobre els recursos hídrics disponibles, una pressió molt desigual, que fa que no siguin poques les veus que ja adverteixen sobre els riscos d’una crisi hídrica.\nA mesura que es consolida la classe mitjana a nivell global, canviant els hàbits alimentaris (la dieta s’enriqueix) el que afegeix una pressió enorme sobre la producció d’aliments i l´ús del aigua. Només una dada: produir un kilogram de carn exigeix disset vegades més aigua que produir un kilogram de blat de moro. Tanmateix, seria un error caure en el dramatisme. La humanitat ha demostrat com fer front amb solvència a multitud de reptes, però cal ocupar-se iestablir polítiques públiques que afavoreixin l’estalvi d’aigua, la inversió i l’ús eficient dels recursos disponibles.\nUn cas d’èxit és Israel. Es tracta d’un país del tamany de Nova Jersey on el 60% és desert i la resta està considerat ser terreny semi-àrid i que, malgrat aquestes limitacions físiques, el país fa dècades que no pateix cap crisis hídrica, i fins hi tot exporta aigua a les regions de Gaza i Cisjordània malgrat una pluviometria minvant en les últimes dècades. Una història d’èxit construïda al voltant d’una bona gestió de l’aigua que ha permès el creixement de la seva població en una zona semi-desèrtica i que, en definitiva, ha fet possible la seva pròpia supervivència. Des de la seva fundació al 1948, el país ha vist com la seva població ha crescut per factor deu: de 840.000 persones a 8,5 milions. Al 1939, les primeres prospeccions britàniques van calcular que Palestina, amb els seus recursos hídrics, només podria encabir prop de dos milions de persones. Durant aquest mateix període ha passat de ser una economia molt pobre a ser un dels països amb una taxa de creixement més dinàmica del món.\nMalgrat el caràcter enormement singular de la historia d’Israel, al tractar-se d’un cas extrem, el seu estudi permet extraure poderoses lliçons i conclusions sobre com gestionar els recursos hídrics.\nMapa del Canal Nacional d’Israel\nPLANIFICACIÓ I MERCAT\nEls dos grans pilars de l’èxit del país en la gestió de l’aigua segons l’expert Seth Siegel han estat l’existència d’una detallada planificació estratègica, visió de conjunt i en el llarg termini, i l’aposta per la tecnologia, és a dir l’aposta per els incentius de mercat. Aquesta cuidada combinació de planificació i innovació afecta a tot el cicle de l’aigua, des de la generació, fins la distribució i el consum.\nIsrael compta amb un molt eficient sistema de drets de propietat sobre la terra, enfortit no només per les institucions sinó també per el respecte a la propietat (pública i privada) dels seus ciutadans. Al mateix temps, per assegurar un bon ús a nivell nacional de l’aigua al 1959 es va aprovar la Llei de Recursos Hídrics que limitava aquests drets de propietat en el que es referia a l’aigua que quedaven subordinats a certs permisos del govern per certes polítiques. Aquesta llei també va incloure la necessitat de que les empreses distribuïdores d’aigua tinguessis comptadors individualitzats. Cada gota contava (Israel es va avançar dues dècades al control detallat del fluxos d’aigua). D’aquesta manera Israel assentava el seu model en dues premisses: primer, visió de conjunt i solidaritat entre les zones més àrides i les més humides; i, segon, un sistema de control i preus que assegurava un bon ús dels recursos mitjançant poderosos sistemes d’incentius.\nAquesta estratègia re-centralitzadora que a priori pot sobtar té la seva raó de ser. En primer lloc, Israel té una escassetat extrema de recursos; una fragilitat molt aguditzada fa que necessiti d’un lideratge ferm en certes qüestions, de la mateixa manera que la extinció d’un foc exigeix d’una cadena de comandament ben definida. El segon motiu, és l’escala. Israel és un país petit en població i extensió, amb una economia molt oberta i uns drets de propietat i rule of law (estat de dret) molt establerts. Això permet minimitzar els problemes que deriven de qualsevol estratègia amb un sol punt de decisió. Per últim, i clau, el sistema funciona en tant en quan hi ha un enorme respecte en vers la propietat, tant la pública com la privada, i un enorme nivell de responsabilitat a l’hora de complir les lleis. Això fa que aquest tipus d’enfoc no derivi en corrupcions i abusos. De la necessitat, virtut.\nTot l’anterior, no es pot deslligar del fet històric que Israel és un país que ha hagut de lluitar per la seva supervivència des del primer dia i fins avui. Els sionistes sabien des del primer moment que l’existència de la nació exigiria esforços per part de tots, el que ha aguditzat el sentiment nacional i la responsabilitat en vers la pròpia nació com ho demostra el servei militar que a Israel és obligatori i de tres anys de durada.\nConducció de canalitzacions vora jerusalem, 1946\nVISIÓ ESTRATÈGICA, GLOBAL I LLARG TERMINI\nEls primers assentaments sionistes van tenir una gestió de l’aigua fragmentada i atomitzada. Les llars israelites depenien de l’explotació de petits pous de molt poca fondària. No hi havia pràcticament recursos compartits, ni infraestructura, ni mercats. Era una explotació estàtica i constant que, efectivament, limitava el potencial econòmic de la regió. Això va ser així fins l’aparició de Simcha Blass, nom que ja per sempre ha quedat associat al món de l’aigua i a la nació d’Israel. Blass va ser el gran visionari darrera de les grans decisions estratègiques que van donar forma al sistema hídric nacional i que van generar una base sòlida d’infraestructures sobre la que després edificar l’exitós model de gestió que avui és font d’inspiració per altres països.\nBlass va comptar amb el suport i lideratge de Levi Eshkol, el tercer primer ministre del país (1963-69), que va liderar el país durant la Guerra dels Sis Dies, però que el seu gran mèrit va ser el desenvolupament de les infraestructures hídriques del país, i ser cofundador de l’empresa pública d’aigua Mekorto, al 1937. Blass va ser la figura preeminent durant els anys 30s, 40s i 50s quan per una disputa política va haver d’abandonar el seu càrrec. Anys després d’estar ja retirat, Blass també va ser l’inventor del reg per degoteig, una de les revolucions clau en el món de l’aigua. Una figura clau avui potser injustament oblidada.\nEl Pla Nacional dissenyat per Blass buscava un equilibri entre l’aigua que necessitaria el creixement urbà de Tel Aviv i Jerusalem, i respectives àrees d’influència, sense minvar el potencial de les regions agrícoles del nord del país. El pla de transformació va comptar amb tres grans pilars: la perforació de pous de major fondària per tot el país; dos elements de canalització per tal de bombejar aigua des del riu Yarkón fins el desert del Néguév, avui un important clúster agrícola; i, per últim, una canalització que permetés la circulació subterrània de l’aigua entre el nord i el sud del país (o Aqüeducte Nacional). Construït entre 1959 i 1964 sota el mandat del primer ministre Ben Gurión que va prometre “que faria florir el desert”, és avui encara la infraestructura més important del país. L’estratègia de Blass també contemplava altres elements de rellevància com la recol·lecció de pluja o el tractament de les aigües residuals per tal de no desaprofitar cap litre d’un recurs tan escàs com vital no tant sols per la vida, sinó en el cas singular del país, la seva pròpia supervivència. Dit d’un altre forma, Israel és una nació que no es pot permetre el fenòmen de la despoblació.\nEls beneficis del pla no van trigar en arribar. L’aigua que començava a brotar d’on feia segles que no brotava va permetre, a poc a poc, la regeneració dels històrics i erosionats sòls del país. Després de dos mil·lennis, al començament del segle XX Palestina era un lloc àrid, on gran part de la terra era impracticable per l’agricultura. El ser conscients de la importància de l’aigua, i de comptar amb una assentada cultura de l’esforç, el treball, la responsabilitat i el respecte escrupolós a les lleis i la propietat, són elements que estan a la base que van permetre el sorgiment de millors usos i tecnologies per un major aprofitament de l’aigua.\nLa construcció de qualsevol infraestructura mai és fàcil ni econòmica. Per això el rigor en la planificació i la perícia en la gestió resulta clau per què el resultat no acabi en sobrecost o una prolongació sine die del projecte. La principal funció de l'Aqüeducte Nacional és transportar l'aigua de la Regió Nord a la semi-desèrtica regió meridional del país. La font principal és el Llac Tiberíades, encara que també hi ha altres fonts secundàries, i arribar fins a les zones més àrides a distàncies de prop de 130 kilòmetres. L'aqüeducte és una combinació de canonades subterrànies, canals oberts i túnels que transporten uns 1.700 milions de metres cúbics d'aigua a l'any, dels quals prop del 65% es fa servir per a la irrigació –origen de la fortalesa del sector agrícola del país–, i la resta per a propòsits urbans i industrials.\nLa infraestructura era un requisit, però no l’únic. Calia, com estem insistint contínuament, un marc d’incentius que afavorís un consum responsable i un sistema de supervisió. En definitiva, la clau un cop establert el marc general i un mínim d’infraestructures és com s’organitza el model de gestió. Respecte aquest punt els països com el nostre pot treure segurament més lliçons aplicables al nostre cas. Un primer punt, és que des del primer moment Israel va comptar amb un sistema de control i supervisió del sistema nacional de recursos hídrics integrat en un sol departament, no fragmentat, on tot el cicle de l’aigua depenia d’un mateix ministeri, en concret el Departament d’Agricultura. A més, aquesta Autoritat de l’Aigua d’Israel, com es diu des de la seva última modificació legislativa de 2006, està composat per un cos d’alts funcionaris de l’Estat, de forma independent als interessos polítics i amb un mandat que bàsicament es centra en garantir que el sistema té la suficient capacitat per subministrar l’aigua que necessita el país per mantenir la seva població, un element, com dèiem abans, que és vital per la seva supervivència.\nÉs aquí on comença a dibuixar-se el poderós sistema d’incentius que regula el conjunt del sistema i que des de fa anys ha afavorit la innovació, el desenvolupament i l’estalvi de recursos hídrics. El major i més important incentiu de tots és el preu com assenyala l’expert Seth Siegel. Molts cops quan veiem caure pluja surt la temptació de pensar-nos que l’aigua és un bé gratuït. Bé l’aigua que cau de la pluja si que és gratis, però no té res a veure amb l’aigua a pressió, regulada, fresca i amb garanties que surt d’una aixeta o un aspersor. Des de 2008, l’Autoritat de l’Aigua va anunciar que tothom hauria de fer front al cost real de l’aigua. Es tractava d’una política que volia garantir l’estabilitat i sostenibilitat del sistema així com assegurar els recursos necessaris per garantir la bona qualitat de les infraestructures. Tractant-se d’un tema tan vital per la pròpia existència del país, perdre població vol dir afeblir la pròpia defensa de les fronteres, un risc que el país no es pot permetre. Fins aquest punt, els agricultors només tenien que fer front al bombeig fins les seves finques, no tot el que és el conjunt de sistemes de gran canalització.\nAl mateix temps, per assegurar que els fons no es destinaven a partides més atractives des del punt de vista electoral, l’Autoritat de l’Aigua va assolir les competències sobre tractament de residus que es van externalitzar en terceres empreses dins d’un marc de criteris estrictament tècnics. En el cas de les llars, es va haver de fer front a una pujada del cost de l’aigua del 40%. Es van posar exempcions i ajudes per llars amb problemes econòmics. A nivell general el consum es va reduir en un 16%. Els agricultors van iniciar importants plans de reconversió a noves formes de cultiu, les empreses van començar a innovar en noves llavors i cultius que necessitaven menys aigües, i sobretot, es va invertir en la millor infraestructura de reg possible. És aquí on neix la potència innovadora d’Israel en tot el que és reg per degoteig.\nDe manera natural i sorprenentment ràpida, i sense necessitat de fet cap tipus de racionament addicional, el país va adoptar nous models de consum d’aigua realistes amb la situació geogràfica i riquesa de recursos del país. Durant anys, les campanyes de sensibilització per una millor cultura de l’aigua, fins hi tot en els moments on la sequera havia estat més severa, havien resultat en un estalvi del 8%, com a màxim. La pujada en els preus va permetre un ràpid estalvi del doble a nivell nacional.\nAquest poderós incentiu també va afectar a les noves empreses encarregades de la gestió municipal de l’aigua –que ara ja no estava en mans dels alcaldes–. Aquestes empreses ràpidament es van convertir en laboratoris per la innovació per tal de minimitzar al màxim les pèrdues en la canalització de l’aigua i millorar els ratis de recuperació i reciclatge de l’aigua disponible. Aquests potencials estalvis són fruit de la millores en la gestió, millors inversions, i millors sistemes i procediments de control. Ja al 2013, el conjunt d’empreses de serveis, que en general no es caracteritzen pel seu nivell d’innovació, ja havien aconseguit estalvis de l’11%. És per això que el president Kennedy, dotat d’una gran intuïció i imaginació, va remarcar amb encert que “aquell qui solucioni el problema de l’aigua serà mereixedor de dos premis Nobel, el de la Pau i el d’Economia.”


Més de 700 persones participen en la 30a Pujada al Llorito\nImatge de les guanyadores.\nImatge dels guanyadors.\nUna vegada finalitzada la cursa s'ha organitzat un esmorzar col·lectiu\nActualitzada 07/04/2019 a les 17:11\nEl Patronat Municipal d'Esports de Tarragona, amb la col·laboració de l'ONCE, ha celebrat avui la 30a Pujada al Llorito + Caminada Popular. La caminada ha comptat amb 550 participants, mentre que 205 han pres part a la cursa.\nEl primer classificat a la cursa masculina ha estat Yassine Ouhdadi El Ataby, amb un temps de 18:36, i la primera femenina ha estat Stella Beazzutti (Atlhetic Track Tarragona), amb un temps de 23:45. El primer afiliat a l'ONCE ha estat Yassine Ouhdadi El Ataby amb un temps de 18:36.\nLa consellera d'Esports de l'Ajuntament de Tarragona, Elisa Vedrina, ha destacat «la importància de l’esport com a motor per propiciar la inclusió social”. Vedrina ha agraït als voluntaris i voluntàries per la seva implicació en la cursa i, molt especialment, als a les persones amb discapacitat visual i d'altres discapacitats, que “any rere any fan de la Pujada al Llorito la seva cursa».\nLa cursa ha comptat amb la col·laboració principal de l'ONCE i el suport de la Federació Catalana d'Esports per a Cecs, Repsol, Coca Cola, Automàtic Tarraco, Port de Tarragona i Ruzafa.\nUna vegada finalitzada la cursa, tots els participants han tingut un obsequi i han pogut gaudir d'un esmorzar col·lectiu.\nComenta el contingut : Més de 700 persones participen en la 30a Pujada al Llorito


Inducció, problema de la - Wikisofia\nInducció, problema de la\nTambé anomenat el «problema de Hume», és la falta de justificació o fonamentació lògica existent en les inferències inductives, o en la inducció, en procedir aquesta del particular a l'universal, o bé dels fets observats (particulars) a hipòtesis científiques (universals). Aquesta manera d'inferir significa que es produeix un salt lògic o un buit inferencial, a causa que, a diferència de la deducció, les premisses de les inferències inductives donen suport a la conclusió només d'una manera més o menys probable. L'absència de fonamentació lògica de la inducció va ser estudiada per primera vegada per Hume, en ocasió de sotmetre a crítica el principi de causalitat, base de les nostres creences en les qüestions de fet. Tal com planteja Hume el problema, podríem preguntar-nos: Com podem saber alguna cosa sobre fets no observats?\nEn realitat, tant en la vida pràctica com en la ciència, passem de l'observat al no observat, però quan descrivim les diverses maneres de fer-ho més aviat estem descrivint com hem arribat a tenir una creença sobre alguna cosa i no les raons en què basem les nostres creences i, pel mateix motiu, no queda justificat per què creiem que aquestes creences poden constituir un veritable coneixement. Segons Hume, qualsevol intent de justificar la inducció és ja inductiu, i pel mateix motiu és un raonament circular i en això consisteix, precisament, el problema de la inducció. No obstant això, des del punt de vista psicològic, és difícil no admetre que l'èxit d'alguna creença obtinguda per inducció en el passat reforça la nostra confiança en l'èxit d'aquesta mateixa creença en el futur.\nPer a Aristòtil, la inducció (epagogé) és un procediment intel·lectual que porta dels casos particulars a l'universal, i que ell descriu com un dipòsit d'experiències repetides que es dipositen en la ment a mesura que es coneix el particular fins que aquesta queda preparada per a comprendre l'universal. La descriu, per tant, com una preparació psicològica que disposa la ment a intuir els primers principis, que són, ells sí, fonament del saber demostratiu que, fonamentalment, és de caràcter deductiu. Aristòtil parla preferentment de la inducció completa, que consisteix en un sil·logisme que té en la seva premissa menor l'enumeració completa de tots els casos d'una classe finita\nL'home, el cavall i el mul són longeus\nL'home, el cavall i el mul són animals sense fel\nTots els animals sense fel són longeus\nSobre aquest exemple d'Aristòtil, veure text de R. Blanché.\n, però que no és altra cosa que la repetició tautològica dels casos observats. Els epicuris, en oposició als estoics –en l'època hel·lenística de la filosofia–, van acceptar el valor de la inducció, distingint entre inducció completa i incompleta.\nFrancis Bacon és el primer autor que estudia de forma sistemàtica la inducció i, en contra d'Aristòtil, accepta només l'interès i el valor de la inducció incompleta, anomenada per aquesta raó baconiana, tractant a la completa de «simple enumeració de casos». El valor d'aquella resideix en la possibilitat de captar, a través de procediments inductius, la forma dels objectes de la naturalesa, o la seva constitució oculta, és a dir, la seva substància, cosa que Aristòtil reservava al coneixement demostratiu, o sil·logisme. Per això, amb el seu Novum organum (1620), o nova lògica, va intentar instaurar un mètode científic inductiu que millorés o superés la simple enumeració aristotèlica de casos, construint taules de presència, absència i graus. S'inicia així, en la història, el mètode empirista de fer ciència, que consisteix bàsicament a interpel·lar a la naturalesa per a descobrir en ella quines són les dades rellevants per a l'explicació d'un fenomen. Amb l'aparició de la ciència moderna, durant el s. XVII, es desenvolupa el mètode experimental d'investigació científica per obra dels grans científics Galileu i Newton, sobretot. No obstant això, el mètode científic d'aquesta època no es basa en un simple inductivisme de tipus baconià, sinó que sembla adoptar diverses variants pròpies de l'anomenada mètode hipoteticodeductiu de fer ciència. Newton, en el terreny de la investigació científica, i Locke, en el de la filosofia, deixen bé establerts els fonaments empírics de l'anomenada ciència nova. L'inductivisme ha estat considerat mètode newtonià per excel·lència, sobretot perquè en un «Escolio general» amb què acaba la seva important obra Principis matemàtics de filosofia natural (1687), Newton afirma que, «en filosofia experimental, les proposicions es dedueixen dels fenòmens i es generalitzen per inducció» i rebutja qualsevol hipòtesi que no provingui de l'experiència, amb aquelles conegudes paraules: «jo no faig hipòtesi». Però entre els autors es discuteix si en realitat Newton va ser un propulsor del mètode inductiu, tal com sembla per alguns dels seus textos.\nUna de les seves «Regles per a raonar en filosofia», la tercera en concret, estableix que les lleis universals s'infereixen d'un conjunt finit de dades observades (veg. text): i ell mateix afirma que la seva llei de la gravitació universal la va inferir inductivament segons aquesta Regla 3. Pierre Duhem, investigador francès d'història de la ciència, sosté que «molt lluny de ser derivable per generalització i inducció de les lleis observacionals de Kepler, el principi de la gravitació universal contradiu formalment a aquestes lleis. D'altra banda, amb l'evolució de la filosofia empirista van sorgir problemes per a la filosofia de la ciència amb base newtoniana. Primer van ser les crítiques dirigides per Leibniz a determinades idees de Newton, com les d'espai i temps i matèria, i la defensa de principis a priori per al coneixement de la naturalesa. Després, els atacs dirigits per Hume des del si de la filosofia empirista, a principis bàsics de la investigació científica, com són el principi de causalitat i el seu fonament, que és el principi de la uniformitat de la naturalesa, i, com a corol·lari d'ambdues coses, la primera crítica radical a la inducció. Sorgeix, així, en la història de la filosofia per primera vegada una crítica raonada i sistemàtica a la inducció, que es coneix amb el nom de problema de la inducció. Segons Hume, tots els raonaments sobre l'experiència es basen en la suposició que el curs de la naturalesa continuarà sent uniformement el mateix. Aquest principi, «el futur serà semblant al passat», ve a ser com la premissa afegida que faria que tot raonament sobre causes i efectes en el futur tingués força deductiva; però llavors, com assenyala Popper, o aquesta premissa és analítica o és sintètica. Però no és analítica perquè és lògicament possible que el futur sigui diferent del passat; després, si és sintètica, ha de ser coneguda per experiència, és a dir, per inducció. Pel que basaríem la validesa d'un argument inductiu en la mateixa inducció. Tal cercle viciós invalida, segons Hume, tota fonamentació lògica de la inducció. Aquesta, igual que la causalitat i la mateixa creença en la uniformitat de la naturalesa, no pot ser més que una creença fonamentada en el costum, tan irracional com l'amor o l'odi. Com que el principi d'inducció no pot fonamentar-se sintèticament, com a veritat de l'experiència, Kant en la Crítica de la raó pura, intenta una fonamentació a priori o analítica,considerant que la causalitat és una veritat necessària i universal, anterior a tota experiència possible, però constitutiva de la mateixa: un principi de l'enteniment pur. Aquesta postura és coneguda en la història amb el nom d'apriorisme. Malgrat tot, la ciència de tots els temps ha confiat d'alguna manera en la inducció i, encara que existeixen certes ambigüitats terminològiques, cal destacar les aportacions de tres metodòlegs del s. XIX que van defensar l'inductivisme enfront de postures més o menys hipoteticodeductives: Herschel, Stuart Mill i Whewell. J.F.W. Herschel (1792-1871), reconeix tant la via inductiva com la de la formulació d'hipòtesi com a adequada per a la ciència. A John Stuart Mill (1806-1873) es deu una de les contribucions més importants a l'estudi dels arguments inductius, coneguda com els «cànons de Mill»; la seva postura pot considerar-se històricament antitètica de l'apriorisme de Kant. William Whewell (1794-1866), contemporani d'Herschel i de Mill, exemplifica la lògica de la inducció amb l'analogia del riu i els seus afluents –la ciència és com un riu en el qual conflueixen afluents pels seus costats–, insistint en l'afluència i confluència d'inferències inductives que confirmen les hipòtesis i fan avançar les teories per acumulació.\nBertrand Russell (veg. text) i el Cercle de Viena són els grans defensors de l'inductivisme en la primera meitat del s. XX. Partint que Hume només va demostrar que no podia provar-se la veritat de la inferència inductiva, l'empirisme lògic es planteja la qüestió lògica de la inducció com l'estudi de la inferència probable, raó per la qual la teoria de la inducció es converteix en una lògica inductiva. Són exemples clars d'aquest plantejament, Rudolf Carnap, per a qui la inferència inductiva mesura el grau de confirmació [d'una hipòtesi o una llei] calculant la seva probabilitat, i Hans Reichenbach (1891-1953), membre de l'escola de Berlín, paral·lela i afí al Cercle de Viena, qui accepta la crítica de Hume a la inducció i afirma que l'objectiu de la inducció no és un altre que expressar la probabilitat d'una sèrie d'esdeveniments com a freqüència que convergeix a un límit (vegeu la citació).\nKarl R. Popper, assumint i reelaborant els arguments de Hume contra la inducció, s'ha oposat de forma insistent i eficaç a l'inductivisme del positivisme lògic.\nveg. text de Hempel ,\ntext de Chalmers ,\ntext de Blanché i\ntext de Popper.\nVegeu termes relacionats\ninducció per eliminació\ninducció per generalització\ninducció, classes d'\ninducció, principi de la\nObtingut de «https://www.wikisofia.cat/w/index.php?title=Inducció,_problema_de_la&oldid=55791»\nDarrera modificació de la pàgina: 4 juny 2018 a les 14:22.


La cèl·lula. 2. Matriu extracel·lular. Tipus de matrius extracel·lulars. Atles d'Histologia Vegetal i Animal | le Koncept\nAtles d’histologia vegetal i animal\nCom s’ha esmentat, alguns teixits poden dur a terme les funcions que tenen encomanades en l’organisme gràcies a les propietats de les seves matrius extracel·lulars, que varien en el tipus i en la quantitat de les molècules que les componen. Això és cert per als teixits animals i per als teixits vegetals. A la matriu extracel·lular de les plantes se li denomina paret cel·lular. Nosaltres considerarem a la paret cel·lular com una matriu extracel·lular molt especialitzada, encara que no tots els autors la consideren com a tal ja que és radicalment diferent a la que ens trobem en els teixits animals.\nles cèl·lules vegetals no s’entenen sense la paret cel·lular i és un tret distintiu respecte a les cèl·lula animals. És l’estructura de protecció i el sosteniment de la cèl·lula vegetal i determina la forma i la mida cel·lular, així com les característiques dels teixits. Aporta als teixits vegetals resistència a tensions mecàniques, tant d’estirament com de compressió, i és la que permet el suport de les parts aèries de la planta. Una característica important és que la paret cel·lular segueix realitzant la seva funció fins i tot quan les cèl·lules que la van sintetitzar han mort, com passa en la fusta dels arbres. La molècula més important de la paret cel·lular és la cel·lulosa, la molècula orgànica més abundant de la Terra. No totes les parets cel·lulars són iguals i les seves característiques varien segons els teixits en què es trobin.\nFigura 1. Organització de les diferents capes de la paret cel·lular de les cèl·lules amb creixement secundari\nla paret cel·lular varia en gruix segons el tipus i l’edat de la cèl·lula que la produeix. Ens podem trobar fins a 3 capes en les parets cel·lulars: la làmina mitjana, la paret primària i la paret secundària (Figura 1). Les cèl·lules sintetitzen aquestes capes en l’ordre descrit i sempre la capa més recent és la que està més pròxima a la cèl·lula. Totes les cèl·lules tenen làmina mitjana, que comparteixen amb la cèl·lula contigua, i paret cel·lular primària, més o menys gruixuda, però només algunes desenvolupen paret secundària. La paret primària permet a la cèl·lula créixer en grandària ja que és extensible gràcies a pressions hídriques, el que s’anomena turgència cel·lular. La paret cel·lular secundària es diposita en les cèl·lules que han de resistir fortes pressions o que formen els vasos conductors, i pot subdividir-se en subcapes. La síntesi de paret secundària implica que la cèl·lula ja no creixerà més ja que no és extensible com la primària. Posseeix normalment obertures per on pot circular l’aigua entre cèl·lules veïnes ja que és impermeable a l’aigua.\nFigura 2. Organització de les fibres de cel·lulosa que componen la paret cel·lular.\nLa paret cel·lular està formada fonamentalment per 3 tipus de polisacàrids: cel·lulosa, hemicel·lulosa i pectines, a més de proteïnes i altres substàncies químiques (Figura 2). El principal component de la paret cel·lular és la cel·lulosa, un polisacàrid de glucoses connectades amb enllaços de l’tipus β1-4. Les llargues cadenes de glucosa s’associen paral·lelament entre si per formar microbrillas, les quals poden tenir un diàmetre variable, que al seu torn s’associen per formar les fibres de cel·lulosa. Aquestes fibres són visibles a el microscopi i tenen una resistència enorme a la tensió, semblant a la de l’acer. Les fibres de cel·lulosa estan formades, a més de per les microfibril·les, per hemicel·lulosa, pectines, que també són glúcids, i per glicoproteïnes. La hemicel·lulosa està formada per cadenes de glúcids que contenen xilosa, glucosa i manosa, els quals estableixen ponts entre les microfibril·les de cel·lulosa i afecten al seu grau de cristal·lització i a la fortalesa el seu entramat. Les pectines són el tipus de polisacàrid més variat de les parets cel·lulars primàries, mentre que estan absents de les secundàries. Són polisacàrids heterogenis, posseeixen àcid galacturònic i afavoreixen la interconnexió de microfibril·les de cel·lulosa. Són molècules altament hidrofíliques.\nA la paret cel·lular també hi ha altres molècules. Algunes parets especialitzades contenen altres glúcids com la calosa, que és un polisacàrid que se situa entre la membrana de la cèl·lula i la porció celulosítica.La lignina és un polímer complex de polifenols que es diposita en les parets cel·lulars després de la síntesi de la paret cel·lular secundària secundària i restringeix la difusió d’aigua i aporta una gran resistència mecànica. A les parets cel·lulars dels teixits de protecció com l’epidermis es dipositen substàncies com la cutina i la suberina, que són dipòsits lipídics que impedeixen la pèrdua d’aigua dels teixits i l’entrada de patògens. Els enzims de la paret cel·lular actuen en la seva remodelació. Altres proteïnes presents a la paret cel·lular són les glicoproteïnes, amb un paper estructural.\nLa làmina basal és una prima capa de matriu extracel·lular que es troba a la base de tots els epitelis, també embolicant a les cèl·lules musculars, les cèl·lules del greix ia les cèl·lules nervioses que es troben fora de el sistema nerviós central. Les seves principals funcions són donar suport físic i actuar com a barrera amb una permeabilitat selectiva. Apareix aviat en el desenvolupament embrionari i serveix per separar i donar suport als teixits. En els glomèruls de l’ronyó és important en la filtració de la sang. De vegades es confon el terme membrana basal i làmina basal en alguns teixits com el muscular. La membrana basal és en realitat la làmina basal més una capa més externa reticular fibril·lar. La làmina basal està formada per diversos tipus de molècules que formen un entramat en forma de malla. Hi són presents el col·lagen tipus IV i VII, la laminina, el proteoglicano perlecano i la proteïna nidogen. La làmina basal s’uneix a les membranes cel·lulars per l’adhesió entre les integrines, situades a les membrana plasmàtica, i les laminines.\nTeixit connectiu pròpiament dit\nEl teixit connectiu pròpiament dit de tipus lax està format per una matriu extracel·lular poc densa formada sobretot per hialuronat i proteglicanos, amb poca proporció de molècules de col·lagen i de fibres elàstiques. La seva principal missió és omplir i hidratar espais intercel·lulars i ser el mitjà pel qual viatgen una gran diversitat de cèl·lules que es poden trobar en aquest teixit, a més dels fibroblasts. No obstant això, en el teixit connectiu pròpiament dit de tipus dens abunden les fibres de col·lagen que es disposen paral·leles a la tensió mecànica que suporten aquests teixits, com passa en els tendons ☆, o de forma més desorganitzada com passa en la dermis o al sistema digestiu. En aquest tipus de matriu extracel·lular poden ser abundants les fibres elàstiques, com passa a la paret de les artèries.\nEl tendó és una de les estructures dels animals on més clarament s’entén que les seves propietats de resistència i elasticitat depenen de les característiques de la seva matriu extracel·lular. En els tendons les fibres de col·lagen es disposen paral·leles a la direcció de la tensió mecànica, que només es produeix en aquesta direcció. És una matriu molt rica en fibres de col·lagen fibril·lar fetes de col·lagen I, II i III, entre les quals es troben els fibroblasts (anomenats tenoblastos). El col·lagen representa de l’65 a l’80% de l’pes sec de la matriu extracel·lular, mentre que l’elastina és l’1 a el 2%. Tots dos estan embeguts en un mitjà molt hidratat ric en proteoglicans.\nEl col·lagen de l’tendó s’organitza en tres nivells. En el primer es formen les microfibril·les (4 nm en diàmetre) de col·lagen al voltant de la cèl·lula. Aquestes microfibril·les es mantenen semiflexibles de manera que poden reorientar segons la direcció de la força mecànica. A continuació es formen les fibril·les mitjançant l’associació de les microfibril·les. El tercer pas és la formació de fibres per creixement i associació de les fibril·les. Les fibres poden tenir de 1 a 20 micres de diàmetre i s’agrupen en subfascículos envoltats de teixit connectiu que conté nervis i vasos sanguinis i limfàtics. Els subfascículos poden tenir de 15 a 400μm de diàmetre, i s’associen en fascicles de 150 a 1000 micres, i aquests en fascicles terciaris de 1000 a 3000 micres. Al llarg de el teixit, glicoproteïnes, glicosaminoglicans i altres molècules s’associen amb les fibril·les i fibres i estabilitzen tota l’estructura.\nla resistència i elasticitat de l’cartílag és deguda a la matriu extracel·lular produïda pels condròcits. Aquesta matriu extracel·lular està formada principalment per fibres de col·lagen tipus II que formen aproximadament el 25% de la massa seca, tot i que també hi són presents el col·lagen tipus IX i XI en menor proporció.La segona molècula més abundant són els glicosaminoglicans, com el hialuronat, i proteoglicans, els quals s’associen per formar grans agregats. Entre els proteoglicans destaca la condroïtina sulfat, sent abundant el agrecano. El col·lagen resisteix fortes tensions d’estirament i els glicosaminoglicans resisteixen grans pressions mecàniques. En el cartílag de tipus elàstic abunden les fibres elàstiques i aporta elasticitat a estructures com ara la faringe, l’epiglotis o a el pavelló auditiu. Condroitín sulfats són els principals components de l’cartílag. El agrecano és el més abundant en el cartílag articular.\nen l’os hi fibres de col·lagen tipus I immerses en una matriu de cristalls de fosfat càlcic (suposen dos terços el pes sec de l’os). Tots dos elements aporten a l’os les seves propietats: el col·lagen permet l’elasticitat perquè no sigui fràgil i els vidres de fosfat càlcic seva duresa. La matriu extracel·lular de l’os conté diversos tipus de proteoglicans i de glicoproteïnes en menors proporcions, tot i que són molt importants per a l’organització de l’col·lagen, la mineralització i la reabsorció de l’os. La condroïtina sulfat representen de l’67 a l’97% dels glicosaminoglicans de l’os.\nEn el sistema nerviós hi ha molt poca matriu extracel·lular. Abunden l’àcid hialurònic i els proteoglicans, i hi ha poc percentatge de molècules com col·lagen, elastina i glicoproteïnes. És a dir, són matrius derlativamente desorganitzades riques en proteoglicans, a l’igual que ocorre en el cartílag. En aquest cas, durant el desenvolupament, la matrix es secreta per les neurones i per la glia. L’àcid hialurònic funciona com a molècula estructural principal sobre la qual s’acoblen les altres. Aquestes xarxes estan formades sobretot per hialurònic, tenascina, i proteoglicans com la condroïtina sulfat (s’han trobat fins a 16 tipus diferents.). Aquestes xarxes varien en composició depenent de l’estat de desenvolupament. Per exemple, durant les primeres setmanes de vida en mamífers contenen neurocanos, versicanos i tenascina C, mentre que en adults tenen més brevicanos i agrecanos. A més, s’ha vist que la condroïtina sulfat tipus C és abundant en el sistema nerviós en embrions, decreix gradulamente després del naixement i desapareix en adults, per ser reemplaçat per la condroïtina sulfat tipus-A. Durant el desenvolupament dels proteoglicans que formen aquestes xarxes són més grans i formen xarxes menys compactes, de manera que la plasticitat neuronal prodría veure afavorida, mentre que són substituïts en adults per proteoglicans més petits que formen xarxes més compactes, desfavorint aquesta platicidad neuronal.\nal voltant dels cossos cel·lulars, dendrites i segments inicials de l’axó es forma una capa limítrof de matriu anomenada xarxa perineuronals, la qual s’organitza de forma més regular. Estan formades per àcid hialurònic, proteoglicans amb coindritín sulfat i tenascina R, formant estructures triméricas entralazadas. La formació de les xarxes perineuronals coincideix amb el final de la plasticitat de sistema nerviós després del desenvolupament. La plasticitat neuronal s’activa quan aquestes xarxes perineuronals es deterioren o desapareixen. Semblen tenir la funció addicional d’inhibir la mobilitat i remodelació cel·lular.\nAlguns autors consideren que el plasma sanguini és una matriu extraordinàriament especialitzada on més de l’90% de l’pes correspon a l’aigua. Altres no ho s’enquadren dins el terme matriu extracel·lular. No obstant això, és l’element que envolta les cèl·lules sanguínies. La proteïna més abundant de l’plasma és l’albúmina, la principal missió és mantenir una pressió osmòtica correcta entre l’interior dels vasos sanguinis i els teixits que els envolten, per exemple evitant la formació d’edemes. Altres proteïnes abundants són les γ-immunoglobulines, anticossos de el sistema immune, i altres sense activitat defensiva com són les α- i β-globulines. aquestes últimes serveixen per transportar determinats productes com el ferro o el coure. En el plasma també apareixen molècules com la fibronectina que es poden intercanviar amb el teixit connectiu que envolta els vasos sanguinis. El fibrinogen present en el plasma és una molècula essencial per a la coagulació de la sang. Les altres molècules de baix pes molecular que estan en el plasma també es poden trobar en els teixits circumdants ja que travessen lliurement els capil·lars sanguinis.\nMcFarlane He, Döring A, person S. 2014. la biologia cel·lular de la síntesi de la cel·lulosa. Revisió anual de la biologia vegetal. 65: 69-94.\nmouw jk, ou g, teixidor vm. 2014. Muntatge extracel·lular de matriu: una deconstrucció multístic. Opinions de la natura en biologia molecular i cel·lular. 15: 771-785.\n← Recepta de Lasanya de pollastre, espinacs i mató\nAdvocats de Llei Criminal a Detroit, MI →


Salut insta als empresaris que facilitin als treballadors acudir a vacunar-se "sense que tingui repercussions" | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa secretària d'Estat de Salut, Helena Mas, en la compareixença d'aquest matí\nDv., 07/05/2021 - 13:35\nM. P. A. / Foto: SFGA\nLa secretària d'Estat de Salut, Helena Mas, ha fet una crida a les empreses perquè col·laborin facilitant que els empleats puguin acudir puntualment a la seva cita de vacunació. En concret, s'ha adreçat als empresaris "perquè els treballadors puguin sortir del seu lloc de treball per acudir a vacunar-se sense que això tingui repercussions" ni en el sou ni en les hores que ha de treballar.\nEn aquest sentit, ha recordat que el temps d'estada al centre de vacunació és d'aproximadament uns 20 minuts i que convé que el treballador porti complimentat el qüestionari, ja que això facilita encara més les coses. Mas ha fet aquesta demanda durant la roda de premsa d'actualització de les dades epidemiològiques que ha tingut lloc aquest matí.\nEstabilització dels casos\nContinua l'estabilització dels casos detectats i la pressió en el sistema sanitari. Així, en les darreres 24 hores Salut ha detectat 27 casos nous positius, el que suposa que des de l'inici de la pandèmia se n'han diagnosticat 13.390. El casos actius són actualment 327, 9 més que ahir. Pel que fa les altes, a hores d'ara se situen en 12.936 i les defuncions en mantenen en 127.\nPel que fa als malalts ingressats a l'hospital Nostra Senyora de Meritxell, n'hi ha un més respecte ahir. Així doncs, són 12 els hospitalitzats, 9 dels quals es troben a planta i 3 a la Unitat de Cures Intensives, 2 d'elles amb ventilació mecànica.\nQuant a la situació de la població escolar, Mas ha informat que hi ha 27 aules en vigilància activa, tres més que ahir. D'aquestes, 11 estan totalment tancades i 16, parcialment. El nombre de classes en vigilància passiva són 16.\nEn relació a les vacunes, Mas ha comunicat que fins ara se n'han administrat 30.030 vaccins, 1.149 dels quals ahir mateix. Actualment hi ha 25.328 ciutadans que han rebut ja la primera dosi i un total de 4.702 que n'han rebut les dues. Les persones inscrites a la plataforma per poder rebre la vacuna són 41.879. La secretària d'Estat ha aprofitat la roda de premsa per tornar a reiterar que la ciutadania s'inscrigui per poder rebre la vacuna.\nMas també ha explicat que dilluns s'administrarà el vaccí als professionals i usuaris dels centres sociosanitaris del Cedre i Salita que ja fa 180 dies que van passar la malaltia. Igualment ha dit que dimecres s'injectaran unes 250 dosis de vacunes que encara resten en estoc.\nPer últim, i pel que fa a les variants del virus presents a Andorra, la secretària d'Estat ha assenyalat que "ha anat oscil·lant entre la de Wuhan i la britànica, que darrerament es trobaven en una proporció més igualitària, però sí que és cert que s'imposa més la de Wuhan". També ha confirmat que ara per ara no s'ha detectat la soca índia al Principat, però que en qualsevol moment es pot registrar.\nEscrit per Juan Antonio de... el Dv., 07/05/2021 - 13:46 Enllaç permanent\nAmb sembla que no es tindria que demanar, perqué les empreses tambe es benificien\nBenazet: "Cal prioritzar la vacunació per davant de les vacances"\nSalut ja ha administrat més de 43.000 dosis de la vacuna\nEls casos actius baixen de 100 i queden en 98


Jaqueta outdoor THE NORTH FACE Men s ThermoBall Hoodie T0CMG9 | Walashop.com\nMen s ThermoBall Hoodie Inici\n/ Men s ThermoBall Hoodie\nMen s ThermoBall Hoodie\tJaqueta amb aïllament sintètic outdoor per a home\tsku: T0CMG9 JAM\t209,99\nMen s ThermoBall Hoodie\tAquesta peça de pes mitjà és un disseny versàtil que pot plegar-se, pensat per a alta muntanya. L'aïllament Thermoball  ofereix una calidesa insuperable fins i tot en entorns freds i humits, ideal per aventures a l'hivern, i, gràcies al seu disseny, pot guardar-se dins de la seva butxaca per a major funcionalitat a l'hora de viatjar. Per suportar els rigors dels terrenys més durs i exigents, per fora compte amb una capa de teixit antidesgarro, lleuger però molt resistent. Quan comenci a ploure, posa't la caputxa per a major protecció.\nThermoBall : Nova alternativa sintètica a les plomes. Igual de compressible que elles, es distribueix en esferes de Thermoball , que atrapen i retenen la calor en petites bosses d'aire, proporcionant així un eficaç aïllament, fins i tot quan es mulla.\nCaputxa fixa ajustable\nCordó ajustable en el baix\nCremallera central a la vista amb dents modelats a la part davantera\nExterior: 100% niló 15D 33 g / m²\nThermoball  de 11 g / ft2 a tot el cos; 9,5 g / ft2 a les aixelles, 13 g / ft2 al coll\nW Thermoball Jacket 189,99


El personal inclòs en l'àmbit d'aplicació de la Llei 53/1984, de 26 de desembre, d'incompatibilitats del personal al servei de les Administracions Públiques, que desitgi exercir qualssevol activitats privades o una segona activitat pública susceptible de compatibilitat.\nB. El personal al servei de les Administracions de les Comunitats Autònomes i dels Organismes d'elles depenents, així com de les seves Assemblees Legislatives i òrgans institucionals.\nI. El personal que exerceixi funcions públiques i percebi les seves retribucions mitjançant aranzel.\nF. El personal al servei de la Seguretat Social, de les seves Entitats Gestores i de qualsevol altra Entitat o Organisme de la mateixa.\nG. El personal al servei d'entitats, corporacions de dret públic, fundacions i consorcis els pressupostos dels quals es dotin ordinàriament en més d'un 50 per 100 amb subvencions o altres ingressos procedents de les Administracions Públiques (Lletra modificada per Llei 7/2007, de 12 d'abril. BOE 13.04.2007).\nH. El personal que presti serveis en Empreses en què la participació del capital, directa o indirectament, de les Administracions Públiques sigui superior al 50 per 100.\nJ. El restant personal al que resulti d'aplicació el règim estatutari dels funcionaris públics.\nA) Si es tracta de sol·licituds per compatibilitzar una segona activitat pública, l'autorització ha de sol·licitar-se, segons els casos a:\n- Alm inistro d'Hisenda i Administracions Públiques (Oficina de Conflictes d'Interessos), quan l'activitat pública principal està adscrita a l'Administració de l'Estat.\n- A l'òrgan competent de la Comunitat Autònoma, quan l'activitat principal estigui adscrita a una Administració Autonòmica.\n- Al Ple de la Corp oració Local, quan l'activitat principal estigui adscrita a una Corporació Local.\nB) Si es tracta de compatibilitzar l'exercici d'activitats privades, haurà de sol·licitar-se el reconeixement de compatibilitat a l'òrgan competent de l'Administració a la qual estigui adscrita l'activitat pública, segons l'assenyalat en el paràgraf precedent.\nForma de presentació de la sol·licitud de compatibilitat\nLes sol·licituds es poden presentar:\n- En els registres de qualsevol òrgan administratiu que pertanyi a l'Administració General de l'Estat o a qualsevol Administració de les Comunitats Autònomes, així com en els registres d'aquelles entitats de l'Administració Local que tinguin subscrit el conveni al fet que es refereix l'article 38.4.b) de la Llei 30/1992, de 26 de novembre.\n- En les representacions diplomàtiques o oficines consulars d'Espanya a l'estranger.\n-En les oficines de Correus.\n-En Funciona, el Portal dels empleats de l'Administració General de l'Estat, a través de l'Autosevicio de l'Empleat.\n- En la forma prevista en la Llei 11/2007, de 22 de juny, d'Accés Electrònic dels ciutadans als serveis públics, a través de "ACCEDEIXI"\nL'incompliment de les normes sobre incompatibilitats es considera falta molt greu, d'acord amb el que es disposa en l'article 95.2.n) de la Llei 7/2007, de 12 d'abril. Si es tracta simplement d'incompliment dels terminis o altres disposicions de procediment en matèria d'incompatibilitats la falta es considerarà greu, sempre que no suposi manteniment d'una situació d'incompatibilitat, segons l'establert en l'article 7.1 k) del Reglament de Règim Disciplinari dels Funcionaris de l'Administració de l'Estat, aprovat per Reial decret 33/1986, de 10 de gener.\nDescarregar el Model de Sol·licitud de Compatibilitat (PDF · 34,4 KB)\nResolució de 20 de desembre de 2011, de la Secretaria d'Estat per a la Funció Pública, per la qual es publica l'Acord de Consell de Ministres de 16 de desembre de 2011, pel qual s'aprova el procediment per a la reducció, a petició pròpia, del complement específic dels funcionaris de l'Administració General de l'Estat pertanyents als Sugrupos C1, C2 i I i s'autoritza la superació, pari el personal al servei de l'Administració General de l'Estat, del límit previst en l'article 7.1 de la Llei 53/1984, de 26 de desembre, d'incompatibilitats del personal al servei de les Administracions Públiques.


Han Xin - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n196 aC (34/35 anys)\nXinès tradicional: 韓信\nXinès simplificat: 韩信\nPinyin: Hán Xìn\nHan Xin (mort el 196 aEC) va ser un general militar que va servir a Liu Bang (Emperador Gaozu de Han) durant el període interregne de la Disputa Chu–Han i va contribuir en gran manera a la fundació de la Dinastia Han. Han va ser nomenat com un dels "Tres Herois dels inicis de la Dinastia Han" (漢初三傑), juntament Zhang Liang i Xiao He.\nHan és recordat com un líder militar brillant per les estratègies i tàctiques que va emprar en la guerra, algunes de les quals es van convertir en l'origen de determinades frases fetes xineses. En reconeixement a les contribucions de Han, Liu li va conferir els títols de "Rei de Qi" en el 203 aEC i de "Rei de Chu" l'any següent. Això no obstant, Liu tenia por de les capacitats de Han i va reduir gradualment el poder militar de Han, degradant-lo a "Marquès de Huaiyin" en el tardà 202 aEC. En el 196 aEC, Han va ser acusat de participar en una revolta i va ser atret a una trampa i executat per ordres de l'Emperadriu Lü Zhi.\n1.2 Servint a Xiang Yu\n1.3 Unint-se a Liu Bang\n1.4 Conquerint els Tres Qins\n1.5 Batalla de Jingsuo\n1.6 Campanya del Nord\n2 Anotacions i referències\nHan va viure una infància en la misèria, ja que el seu pare va morir molt prompte. Era menyspreat pels altres que l'envoltaven, ja que sovint confiava en els altres per alimentar-se. Hi havia un gran interès en l'estratègia militar i es va dedicar a estudiar els tractats militars i a practicar tècniques d'espasa.\nUna vegada, quan ell estava patint de fam, va conèixer a una dona que li va proporcionar aliments. Ell es va comprometre a pagar-li per la seva bondat després d'aconseguir grans èxits en la vida, però ella el va menysprear. En altra ocasió, un vàndal va veure a Han portant una espasa i el va desafiar a lluitar a mort o arrossegar-se entre les seves cames per suplicar per la vida. Han sabia que estava en desavantatge perquè el seu oponent era molt més fort i gran que ell, per tant, en comptes de respondre a les burles, humilment es va arrossegar entre les cames del bandarra i aquest últim es va riure d'ell.\nDiversos anys més tard, després d'esdevenir el Rei de Chu, Han en va tornar al seu poble natal i va trobar la dona que li havia donat menjar i la va recompensar amb 1.000 taels d'or. Han també es va topar amb el bandarra i en compte de venjar-se, va nomenar al vàndal com a zhongwei (中尉; equivalent a un actual rang de tinent). Ell va dir, "Aquest home és un heroi. Penses que no podria haver-lo matat quan em va humiliar? No m'hagués fet famós fins i tot si l'hagués matat llavors. Per tant, vaig haver de suportar la humiliació per preservar la meva vida i així aconseguir grans èxits en el futur."\nServint a Xiang Yu[modifica]\nEn el 209 aEC, Han es va unir a l'exèrcit rebel de Xiang Liang quan les rebel·lions van esclatar en tota la Xina per enderrocar a la Dinastia Qin. Han va continuar servint a Xiang Yu (el nebot de Xiang Liang) després que Xiang Liang fos mort en combat a la Batalla de Dingtao. Ell no va ser considerat en alta estima i va treballar com a sentinella i preparant menjars. Ell constantment proposava estratègies a Xiang, però era completament ignorat. En el 206 aEC, Han va desertar de l'exèrcit de Xiang Yu i va marxar a unir-se a Liu Bang.\nUnint-se a Liu Bang[modifica]\nInicialment després d'unir-se a l'exèrcit de Liu Bang, a Han no se li va assignar cap rol important. Una vegada, ell va acabar violant la llei militar i va haver de ser castigat per execució. Quan en va arribar el seu torn per ser decapitat, Han va veure a Xiahou Ying (un dels generals de confiança de Liu Bang), i va dir: "Pensí que el rei volia governar un imperi. Llavors per què està matant als homes valents?"; Xiahou va restar parat i li va salvar la vida a Han, per més tard recomanar-li a Liu Bang. Liu no hi va quedar impressionat amb Han i el va posar a càrrec dels subministraments d'aliments. Durant eixe temps, Han va conèixer a Xiao He (un dels principals assessors de Liu), el qual va reconèixer el seu talent.\nEn 206 aEC, Xiang Yu li va concedir el títol de "Rei de Han" a Liu Bang després que Xiang va dividir l'Imperi Qin en Divuit Regnes, i Liu va ser traslladat a la remota regió de Bashu (avui en dia Sichuan). Alguns dels homes de Liu van entrar-hi en un descontentament després de passar mesos a Bashu i van acabar desertant. Mentrestant Han n'estava esperant que Xiao He el recomanara a Liu, però no havia rebut notícies des de fa molt de temps i per tant es va decebre i va marxar també. Quan Xiao sentí que Han havia marxat, ell immediatament es va afanyar a buscar a Han per portar-lo de tornada, i no va poder informar a temps a Liu Bang sobre la seva partida. Xiao finalment va abastar a Han i va aconseguir persuadir-lo de tornar amb ell. Aquest esdeveniment va donar lloc a la dita, "Xiao He persegueix a Han Xin sota la llum de la lluna" (蕭何月下追韓信). Mentre ocorria això, Liu ja estava pensant que Xiao també havia desertat però es va alleujar quan el va veure tornant amb Han. Així és que Liu li va preguntar a Xiao, "De tots aquells que van desertar, per què has triat portar de tornada només a Han Xin?" Xiao llavors va recomanar plenament Han a Liu, dient que el talent de Han era inigualable. Liu n'acceptà el suggeriment de Xiao i en va celebrar una cerimònia especial per nomenar a Han com general i comandant en cap del seu exèrcit.\nConquerint els Tres Qins[modifica]\nDesprés del seu nomenament, Han va analitzar la situació per Liu Bang i va concebre un pla per Liu perquè aquest conquerira el regne de Chu Occidental de Xiang Yu. En el tardà 206 aEC, les forces de Liu van deixar Hanzhong i es prepararen per atacar els Tres Qins a Guanzhong. Han va ordenar a alguns soldats de simular estar reparant la carretera de galeria que enllaçava Guanzhong i Hanzhong, mentre que alhora enviava un altre exèrcit a passar clandestinament a través de Chencang i fer un atac sorpresa contra Zhang Han. Zhang va ser sorprès amb la guàrdia baixa i les forces de Han van eixir victorioses, procedint posteriorment a apoderar-se també dels regnes de Sima Xin i Dong Yi. L'estratègia emprada per Han, coneguda com a Mingxiu Zhandao, Andu Chencang (明修棧道, 暗度陳倉; literalment: "Semblant estar reparant les carreteres de galeria alhora que es fan avenços en secret a través de Chencang"), es convertí en un dels Trenta-sis Estratagemes.\nBatalla de Jingsuo[modifica]\nDesprés de la conquesta dels Tres Qins, Liu va permetre a Han de dirigir un exèrcit per atacar a les forces restants de Zhang Han a Feiqiu, mentre ell personalment dirigia un exèrcit per atacar la capital de Chu de Pengcheng (actualment Xuzhou), capturant-la en el 205 aEC. Xiang Yu va tornar de la seva campanya en el regne de Qi per recuperar Pengcheng i va derrotar a Liu agafat per sorpresa en la Batall de Pengcheng. Liu es va retirar a Xingyang després de la seva derrota. Xiao He va ser posat a càrrec de Guanzhong i n'envià a Han a dirigir els reforços per ajudar a Liu. Han va derrotar les forces de Chu en la Batalla de Jingsuo i els va forçar cap a l'est de Xingyang.\nCampanya del Nord[modifica]\nArticles principals: Batalla de Jingxing i Batalla del Riu Wei\nEn el tardà 205 aEC, Liu Bang va posar Han al comandament d'un exèrcit i el va enviar a conquerir els regnes rivals del nord de la Xina. El primer objectiu de Han va ser Wei Occidental, governat per Wei Bao, que havia fet defecció al bàndol de Xiang Yu després d'inicialment haver-se rendit a Liu Bang.\nRegistres del Gran Historiador, volum 92\nLlibre de Han, volum 34\nZizhi Tongjian, volum 12\n203 aEC – 202 aEC\n202 aEC – 201 aEC\nNou títol Marquès de Huaiyin\n201 aEC – 196 aEC\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Han_Xin&oldid=25081240»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 set 2020 a les 08:55.


El conveni per la concessió de les obres es farà el pròxim 15 de febrer\ndijous, 13 de febrer 2020 - 15:05h\nLa temàtica de les fotos és la cultura popular i les tradicions, entre d'altres | Cedida\nLa Federació Catalana de Fotografia donarà 2.000 fotografies al Centre de la Imatge Mas Iglesias de Reus (CIMIR). El pròxim 15 de febrer, l'entitat realitzarà l'assemblea i la signatura del conveni de comodat entre la mateixa federació i l'Institut Municipal Reus Cultura de la regidoria de Cultura de l'ajuntament.\nAquesta no serà l'única vegada que l'entitat aporti material, ja que segons ha informat l'Ajuntament de Reus, la Federació Catalana de Fotografia anirà aportant entre 800 i 900 fotografies cada any. De les donades enguany, són fotografies de gran valor artístic, i es tracta de fotografies que han estat presentades a diversos concursos fotogràfics i distincions que ha demanat la FCF des de la seva fundació l'any 1982 fins a l'actualitat.\nConcretament, la temàtica de les imatges és la cultura popular i les tradicions, les presentades al Certamen Fotogràfic, l'actual Premi Catalunya, i la sol·licitud de distincions. Cal destacar que totes les imatges són considerades obra fotogràfica, per la qual cosa gaudeixen de tots els nivells de protecció.\nLa trobada tindrà lloc al mateix CIMIR, que disposa del dipòsit de la col·lecció fotogràfica de la Federació Catalana de Fotografia. Josep Maria Casanovas Dolcet, en nom de la federació, va ser l'encarregat de dipositar les 2.000 fotografies, el passat 15 de desembre de 2019. La majoria d'aquestes imatges són originals, tot i que també es conserven duplicats.\nTal com ha remarcat l'ajuntament, aquestes fotografies posseeixen un gran valor artístic, ja que són representatives de l'evolució de la fotografia catalana, des del 1982 fins a l'actualitat, de la mà de diversos autors.\nLes fotografies gaudiran de les millors condicions per a la seva conservació\nEl CIMIR intentarà que aquestes imatges, donada la seva antiguitat, es conservin de la millor manera possible, tot i que l'estat de conservació actual és l'adequat per unes imatges d'aquesta època. Cada suport es dipositarà als diversos materials de conservació, i tots s'emmagatzemaran en una sala on es garanteix la temperatura i la humitat adequades per a la bona conservació.\nEl contracte que se signarà el pròxim 15 de febrer estableix el comodat per un període de deu anys, amb opció de ser prorrogat mitjançant l'acord de les dues parts, augmentat el termini any rere any o per un període superior.\nart Ajuntament de Reus patrimoni


Joan Lascorz, pilot oficial de ral·lis | La Clau - Revista gratuïta del Maresme\nJoan Lascorz, pilot oficial de ral·lis\nPublicat el 12/10/2017\nJoan Lascorz i Moreno, conegut al món del motociclisme com a ‘Jumbo Lascorz’ (L’Hospitalet de Llobregat, 1985),és un pilot d’automobilisme i expilot de motociclisme de velocitat català. Després d’haver competit amb èxit al Campionat del Món de Supersport i al de Superbike, el 2012 va patir un greu accident a Imola que el va deixar tetraplègic. El 2014 va tornar al món de la competició com a pilot oficial de ral·lis, competint en el Campionat d’Espanya de Ral·lis Tot Terreny i esdevenint el primer pilot tetraplègic a participar en una competició oficial del campionat estatal.\nCom van ser els seus inicis, com va néixer la seva passió pel motor?\nEl meu pare em va inculcar la passió. Anàvem a fer ‘pocket bikes’ (minimoto) i fins i tot va arribar a muntar un negoci vinculat a aquesta activitat.\nQuina va ser la seva trajectòria com a pilot fins que va patir l’accident?\nVaig començar a córrer amb pocket i després vaig passar als 125cc al Campionat d’Espanya. Movistar em va triar per fer la Copa 125cc al Campionat d’Espanya durant un any. Després vaig deixar de córrer per falta de diners i el 2004 vaig apuntar-me a la Master Honda Supermotard Cup 450 i la vaig guanyar. L’equip Glaner em va donar l’oportunitat de fer el Campionat d’Espanya de Supersport el 2005 i 2006 i de fer després el salt al Campionat del Món el 2007 i 2008; aquell darrer any vaig liderar el Mundial durant mitja temporada. El 2009 vaig fitxar com a pilot oficial Kawasaki i vaig fer dos anys més a Supersport, i després vaig arribar a Superbikes com a pilot de fàbrica.\nL’accident que va patir al circuit d’Imola li va canviar la vida. Com va plantejar-se tirar endavant en aquell moment tan crític?\nEs va ensorrar tot. En un instant tot se’n va anar en orris. Aquell maleït mur d’Imola em va tallar la il·lusió de tota una vida. Des de llavors he intentat refer la meva vida amb l’ajuda de molta gent i amb molta força de voluntat.\nUn grup d’amics va crear la 17 Foundation fent referència al meu dorsal quan competia i, de mica en mica, van construir una fundació per ajudar a trencar barreres per a la gent que té lesions medul·lars. És un projecte a llarg termini però a poc a poc va endavant. A mi m’han donat l’oportunitat de tornar a competir i ara corro amb un bugui adaptat a les meves característiques. L’any passat vàrem guanyar el Campionat d’Espanya TT a la categoria de buguis, acabant tercers a la general. Aquest any hem començat a fer entrenaments al desert del Marroc i la intenció és arribar al Dakar.\nEn què consisteix la 17 Foundation?\nLa 17 Foundation té com a objectiu l’organització de sortides pel medi rural amb vehicles elèctrics adaptats; podeu veure més a www.17foundation.com. També pretén realitzar evolucions i aportacions tecnològiques per reduir les limitacions físiques dels lesionats medul·lars, i això és el que estem duent a terme amb el projecte GlanerTT-17Foundation. De moment, l’any passat ja vàrem guanyar el Campionat d’Espanya de Buguis per davant de molts pilots sense limitacions físiques… Fins i tot al pàdoc alguns deien que els sistemes de conducció que portava a la mà em permetien anar més ràpid! Podem dir que vàrem aconseguir l’objectiu de transformar una limitació en un avantatge.\nQuins reptes i projectes de cara al futur té aquesta Fundació?\nLa veritat és que anem fent a mesura que obtenim recursos. Estem arrencant la iniciativa dels ‘zooms’, vehicles per fer excursions pel medi rural, i també muntem el projecte per anar al Dakar.\nEl 2016 es va proclamar Campió d’Espanya de Ral·lis a la categoria de buguis i tercer a la classificació absoluta. Com va viure aquesta experiència?\nVa ser una gran satisfacció personal. L’oportunitat de fer quelcom gran i ser a més la inspiració per a molta gent que, amb la meva lesió, no s’imaginava que podria arribar a fer alguna cosa així.\nLa seva ha estat una actitud de superació personal, però molta gent no troba dins seu la capacitat o la força per tirar endavant. Què recomana a qui pugui estar en una situació similar a la que va patir vostè?\nHas de saber envoltar-te de gent, tenir amics i crear il·lusió. Sempre hi ha quelcom positiu que pot venir i s’ha de ser perseverant. És evident que no puc frivolitzar i dir que la meva vida és millor que abans, però sí que puc dir que he tingut grans experiències i que hi ha moltes coses grans a fer a la vida. I molts cops les petites coses poden ser molt grans. Però, sobretot, el que m’ha reconfortat és estar envoltat de gent. Això t’inspira.\nQuin tipus d’entrenament fa per preparar-se per a les competicions?\nEl que em va millor és fer cotxe; la veritat és que entrenar amb el bugui em manté despert, però això és car i no ho puc fer molt. Vaig a un fisioterapeuta de Mataró, en Joan de Taowo-Man, i em va molt bé. Abans anava a l’Step by Step, a Barcelona, però em quedava molt lluny. A casa tinc un petit gimnàs i a vegades faig alguna cosa.\nÉs tan important la preparació física com l’anímica?\nLa fe mou muntanyes i la voluntat és el motor de tota acció humana. Jo sóc molt tossut, i potser això és el que fa que pugui fer coses que a priori semblin impossibles. Està clar que no es pot anar contra la física, però la voluntat de fer les coses ajuda i molt.\nQuins són els seus reptes esportius de cara al futur?\nVull ser feliç i aprofitar al màxim la vida. Tinc la sort que quan corria vaig poder guanyar-me bé la vida i visc a la casa somiada, una masia a Maçanet de la Selva que em vaig habilitar. Ara intento treure rendiment de la casa i mirar de fer quelcom que em doni uns ingressos. Per exemple, serà el centre d’acció del Zoom Camp per a lesionats medul·lars. Paral·lelament, també estic vinculat al projecte 17Foundation; estem mirant de portar un pilot tetraplègic a fer el Dakar (jo mateix) i intentarem fer-ho molt bé, no només anar-hi a participar. Estic convençut que amb un bon cotxe més d’un es quedaria sorprès del que puc fer… Però necessito aquesta oportunitat. Estic segur que, algun dia, algú me la donarà. Llavors demostraré al món el que un tetraplègic pot arribar a fer. Això em té molt motivat.


Tardor gastronòmica a Sant Celoni amb la participació de 30 establiments | NacióBaixMontseny\nTardor gastronòmica a Sant Celoni amb la participació de 30 establiments\nPer cinquè any consecutiu l'Ajuntament conjuntament amb Sant Celoni Cuina i els restaurants i bars del municipi l'organitzen per donar a conèixer la qualitat de la gastronomia de la zona\nper Redacció, 1 d'octubre de 2015 a les 18:01 |\nCom sempre, la cloenda de la Tardor gastronòmica es farà a la plaça de la Vila. Foto: DBM\nPer cinquè any consecutiu l'Ajuntament conjuntament amb Sant Celoni Cuina i els restaurants i bars del municipi organitzen la Tardor gastronòmica per donar a conèixer la qualitat de la gastronomia de la zona. Fins al 12 d'octubre, més de 30 establiments del municipi ofereixen tapes dolces i salades i menús amb productes de tardor.\nConcretament tretze restaurants ofereixen menús elaborats amb productes de tardor a 20 euros i divuit bars i restaurants ofereixen tapa i beguda per 2,50 euros. Com altres anys qui vulgui pot participar al Corretapes o concurs de tapes valorant la millor tapa i i optar a un sopar per a dues persones.\nNou dels tretze restaurants que ofereixen menús, també participen a la I Setmana Bosc i Societat que s'organitza a Sant Celoni i la Batllòria del 26 de setembre al 4 d'octubre. En aquests casos, els seus menús estan dedicats al bosc i als productes que se n'obtenen. I el 17 d’octubre, per tancar la tardor d’enguany, mostra de tapes i platets de tardor a la plaça de la Vila.\nCultura i mitjans, gastronomia, restaurants, bars, tapes, menús, Tardor gastronòmica, Sant Celoni


Accés a medicaments » Portal PAULA\nGuies temàtiques 08/11/2016\nOrganismes governamentals | ONG i moviments socials\nPàgina de l’Organització Mundial de la Salut entorn als medicaments essencials, sobre els quals l’OMS pretén que, “en el context dels sistemes de salut existents, estiguin disponibles en tot moment, en quantitats suficients, en les formes farmacèutiques apropiades, amb una qualitat garantida, i a un preu assequible per a les persones i per a la comunitat”.\nCom a agència estatal adscrita al Ministeri de Sanitat, Serveis Socials i Igualtat, l’AEMPS és responsable de garantir a la societat, des de la perspectiva de servei públic, la qualitat, seguretat, eficàcia i correcta informació dels medicaments i productes sanitaris, des de la seva investigació fins a la seva utilització, en interès de la protecció i promoció de la salut de les persones, de la sanitat animal i el medi ambient.\nCanal de l’espai web del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya que reuneix les últimes publicacions i notícies d’actualitat sobre medicaments i farmàcia a Catalunya. El canal conté informació pràctica per a la ciutadania, així com recursos per a les persones professionals d’aquest àmbit i un apartat sobre empreses i proveïdors.\nOrganització civil independent per la transparència, la integritat i l’equitat en les polítiques de salut, l’assistència sanitària i la investigació biomèdica.\nProjecte de sensibilització i educació per al desenvolupament de FarmaMundi i MedicusMundi Catalunya sobre la problemàtica de les donacions i l’accés als medicaments en els països empobrits.\nCampanya de Metges Sense Fronteres (MSF) el propòsit de la qual és impulsar l’accés i el desenvolupament de medicaments per salvar vides i allargar la vida, proves diagnòstiques i vacunes per als pacients en els programes de MSF i més enllà.\nCampanya de No es sano, que reclama: una baixada en els preus dels medicaments i que aquests es fixin a partir dels costos reals d’investigació i producció; més finançament públic per a la recerca en càncer; més control dels preus dels medicaments en els quals s’han invertit fons públics i canvis en el model de gestió de la propietat intel·lectual; regulacions que controlin i sancionin els abusos de competència; i transparència tant en el preu dels medicaments que es paguen a través del sistema sanitari com en les negociacions amb la indústria farmacèutica.


Programa definitiu de la 1ª Cursa d'Orientació Vila d'Esparreguera - Club Excursionista Esparreguera\nPrograma definitiu de la 1ª Cursa d’Orientació Vila d’Esparreguera\n19 oct. Programa definitiu de la 1ª Cursa d’Orientació Vila d’Esparreguera\nPosted at 18:09h in Notícies\tby\tClub Excursionista Esparreguera\nJa tenim a punt el mapa amb la ubicació de les balises que haureu de mirar de trobar el proper dissabte! Però com que aquest és un secret millor guardat que el de Fort Knox, només us mostrem com serà d’aparença i per informar-vos que els horaris de l’activitat s’estrenyen una mica, de tal manera que s’adeqüen a la imatge que podeu veure a la capçalera d’aquest post.\nEl més important és que avancem mitja hora l’inici i final de la cursa, que seran entre les 09:00 hores del matí i les 12:00 hores de migdia. Això afectarà també a la part inicial de l’acte, que concentrarem en l’hora prèvia a l’inici de la Cursa, amb el següent horari:\nFins a les 08:00 hores: Registre de Participants\nA les 08:15 hores: Informació per a no iniciats/des\nA les 08:30 hores: Briefing previ amb explicacions per a tots els participants\nA les 08:45 hores: Lliurament dels mapes\nEl lliurament de premis serà a les 13:00 hores, una hora més tard de l’acabament de la Cursa. Mentrestant, farem el sorteig dels obsequis dels nostres col·laboradors, i podreu gaudir de l’avituallament final, que estarà disponible des de les 11:00 hores del matí.\nEns veiem el dissabte vinent!!


Passió pel futbol - revista SI dosrius\n21 de gen. 2013, 3:19 publicada per Ignasi Pena Moré\nSom uns nois de segon d’ESO que hem volgut fer un estudi de la incidència del futbol a les vides dels nens i adolescents del poble. Per començar em preguntat, una qüestió inicial , ‘’T’AGRADA EL FUTBOL?’’ , hem posat quatre possibles respostes: molt, bastant, poc i gens. El 43% han contestat que molt, el 15% han contestat que bastant, el 19% han contestat que poc i el 23% han contestat que gens.\nA la segona pregunta hem posat ‘’ORDENA DEL EQUIP QUE T’AGRADA MÉS AL QUE MENYS’’, per saber els equips que li agraden més o menys a la gent d’avui en dia. Hem posat set possibles equips: F.C.Barcelona, Real Madrid, Juventus, Santos F.C., Manchester United, Chelsea i Athlètic de Madrid. El 85% han contestat que el seu equip preferit és el F.C.Barcelona, el 11% Real Madrid, el 04% Athlètic de Madrid i els altres equips 0%:\nDesprés hem preguntat ‘’JUGUES A ALGUN EQUIP DE FUTBOL?’’, per saber la joventut d’avui en dia fan futbol. Aquí només hi cabien dues possibles respostes: Si i No. El 44% han contestat que SI i el 56% que NO:\nTambé hem preguntat ‘’QUIN ÉS EL JUGADOR PREFERIT?’’, hem posat 5 possibles respostes: LEO MESSI, CRISTRIANO RONALDO, NEYMAR, ROONEY i ALTRES. El 45% han contestat el Messi, el 07% al Cristiano Ronaldo, el 00% el Neymar, el 04% al Rooney i el 44% a altres:\nPer últim hem preguntat ‘’ALGUN COP HAS ANAT A VEURE ALGUN DEL TEU EQUIP PREFERIT? QUIN?’’. Hem posat 2 possibles respostes: SI i NO. Després alguns, dins de la resposta SI, han posat alguns el Camp Nou i altres el Santiago Bernabeu. El 30% han posat Si, Camp Nou. El 7% han posat Si, Santiago Bernabeu i el 63% han posat que No.\nAuthor: Juan Carlos Albarracín & Damià Llobell 2nd course


Les grans marques escullen qualitat\nDilluns, 26 gener 2009. 12:00. Redacció AnoiaDiari.\nImportants marques internacionals de moda de luxe com Armani, Gucci, Hermès, Prada, Versace o Christian Dior compren a Igualada gran part de la seva pell per a confeccionar els seus complements de moda exclusius, confirmant així que el cuir igualadí és considerat com un referent a nivell mundial per la seva qualitat.\nAquestes firmes es proveeixen de la pell adobada per les empreses del Gremi de Blanquers d’Igualada per a confeccionar cinturons, bosses, carteres, moneders, portafolis, maletes de pell i necessers i altres articles de viatge i papereria d’alta gamma.\nAquestes marques que es distingeixen per la màxima qualitat en les matèries primeres, el gust pel treball ben fet, els detalls de l’acabat, el disseny i l’exclusivitat per oferir al seu client un producte de luxe, confien en la pell igualadina per la manca de defectes que permet un rendiment del tall excepcional. Així mateix, gràcies a la gran especialització i tecnificació, els blanquers igualadins poden oferir una àmplia varietat de gravats, colors i acabats diferents tant en plena flor, ant o serratge que permeten donar la senyal d’identitat exclusiva que cadascuna de les marques vol pels seus articles.\nTot i que actualment el Gremi de Blanquers exporta un 70% de la producció, no només les firmes internacionals aposten per les pells igualadines, les principals marques espanyoles que triomfen en el sector de la moda com Loewe, Tous o Olimpo, també confien en els blanquers d’Igualada com a proveïdors de cuir.\nEl gremi agrupa 36 empreses del sector que donen feina a total de 750 treballadors de manera directa i a unes 450 persones en activitats complementàries i de serveis i en conjunt facturen uns 150 milions d’euros l’any.\nSerpelsa compra l’empresa igualadina Curtits Pintó S.A\n2 Creix el risc de rebrot de Covid-19 a l’Anoia 4170 lectures\n10 820 pisos buits a l’Anoia 1925 lectures


El Raval, escenari de grans gesticulacions El Raval, escenari de grans gesticulacions – El Món\nSílvia Barroso silvia-barroso 07/10/2020 9:17 pm\nEls veïns del Raval s’han tornat a despertar aquest dimecres amb una altra macrobatuda policial contra el tràfic de drogues, els narcopisos i els venedors de drogues a peu de carrer. Més de mil policies –Mossos d’Esquadra, Guàrdia Urbana i Policia Nacional espanyola–, un helicòpter, periodistes. Molts recursos abocats en la posada en escena d’una operació policial que s’ha fet amb la intenció d’escapçar tres bandes que treballaven interconnectades. Hi ha hagut una cinquantena detencions i part dels arrestats aniran a parar a la presó provisionalment i, d’aquests, una part seran jutjats i alguns seran condemnats. Fins aquí, tot el que pot fer el sistema penal. Durant anys s’ha retret als responsables polítics que la policia actués poc. Ara la fan sobreactuar: no n’hi ha prou de fer-ho, s’ha d’explicar. I tenen raó: si no sobreactuen, els critiquen.\nLa qüestió és si aquesta és la solució. I la resposta és ‘no’. La degradació del Raval, que s’està fent crònica, no s’arregla a cop d’operació policial. El tràfic de drogues s’ha de perseguir, òbviament. I es fa cada cop millor, amb molta investigació prèvia que permet que quan arriba el gran dia està tot tan lligat com és possible. Però ja fa dos anys que va començar aquesta fase maníaca. En aquell moment, la tardor del 2018, era urgent, hi havia una emergència i la policia havia de sufocar l’emergència per donar temps a altres actors a atacar els problemes de fons. I dos anys després estem igual o pitjor: els veïns del barri ho veuen –ho veiem– cada dia.\nLes entitats i els col·lectius més actius –i n’hi ha molts– fa anys que porten un control bastant precís dels pisos on es trafica amb droga. Se les empesquen per saber de qui són i qui els ocupa. Tenen controlats els traficants, denuncien, avisen, fins i tot els foragiten. Però el problema es reprodueix una vegada darrere l’altra. La policia desmantella una banda –amb una gran dedicació d’hores i de recursos– i n’apareixen dues més. La clau, ho diuen els veïns: pisos buits de grans tenidors que no se’n preocupen. Deixen que es converteixin en narcopisos i aleshores el problema ja és policial. Si no es troba la manera d’actuar-hi abans d’arribar a aquest punt –més enllà de fer declaracions davant les càmeres– el Raval continuarà sent l’escenari de grans gesticulacions i res més.


L’Ajuntament de la Seu organitza el primer BioBlitz al Pla de les Forques\nL’Ajuntament de la Seu d’Urgell organitza el primer BioBlitz al Pla de les Forques\nEl dissabte dia 18 de setembre, entre 2/4 de deu del matí i 2/4 de dues del migdia tindrà lloc el primer BioBlitz (inventari de biodiversitat) a la capital alturgellenca, concretament a l’espai del Pla de les Forques.\nPer tal d’assistir a l’activitat cal inscripció prèvia a l’Oficina de Turisme Seu: www.turismeseu.com/bioblitz/ L’activitat és gratuïta però les places són limitades. S’aconsella portar prismàtics, roba còmoda, aigua, gorra, protecció solar i esmorzar (opcional). Aquesta activitat és dirigeix a adults i a nens i nenes a partir de 8 anys.\nEl BioBlitz és una activitat de ciència ciutadana “molt interessant” adreçada tant a infants com a adults que pretén, per una banda, donar a conèixer el mètode científic d’estudi de les espècies d’un espai alhora que se n’inventaria la biodiversitat i, per l’altra, permet que la ciutadania prengui consciència de la biodiversitat i de la natura que tenim en un espai proper a la nostra ciutat com és el Pla de les Forques.\nEn aquesta primera jornada es realitzarà l’estudi de tres grups biològics: les papallones, bones bioindicadores de l’estat ambiental del municipi, la flora i els ocells.\nCal destacar que aquestes jornades les porten a terme experts en cada àmbit d’estudi i això permet tenir un inventari d’espècies molt acurat de la biodiversitat i també que sigui una activitat d’educació ambiental “molt atractiva” donat el coneixement dels experts.\nCarregant ... - 33 visites


Ambaixada, Alardo i lluita: els moros guanyen el primer assalt — Pagina 66, Noticias de Alcoy y de El Comtat\nEl matí ha acabat amb la bandera de la mitja lluna dalt del Castell.\nEl matí del Dia de l’Alardo és el de la victòria mora. Després de l’Estafeta i la Ambaixada, la batalla d’arcabusseria fa del soroll i la pólvora els propietaris dels carrers i cels d’Alcoi.\nPrimer l’Estafeta Mora ha baixat a pas suau pel carrer Sant Nicolau per a entregar el seu missatge, que des del castell el capità Cristià, José Vicente Jornet, ha tornat a trossets. L’emissari ha iniciat una veloç carrera sense mans Sant Nicolau amunt per a comunicar la resposta.\nActe seguit ha estat el torn de l’ambaixador Moro, Juan Javier Gisbert. Després d’unes primeres paraules del capità, ha sigut l’ambaixador Cristià, Ricard Sanz, qui ha donat resposta per acabar amb els aplaudits crits comuns ‘Armas, armas!!’, ‘Guerra, guerra’.\nDesprés la batalla, la lluita dels arcabussos, en el qual els festers han començat a cremar els prop de 3.000 quilos de pólvora que s’han demanat aquest any.\nPer últim, el moment de la lluita cos a cos. Com a dada destacable, el lloc de Jorge Vaquer en la Capitania Mora l’ha ocupat el seu gendre, Pepe Vilaplana, qui se les ha vistes amb José Luis Calbo. Els altres contendents han sigut Santi Carbonell, Ricard Sanz, Juan Javier Gisbert, Dani Méndez, Javier Lerma, Santiago Belda i Vicente Jorge Carcelén.\nEl matí ha acabat en la bandera de la mitja lluna onejant damunt del Castell en les mans de l’Ambaixador Moro.\nEls moros guanyen el primer assalt\nLa bandera de Sant Jordi, novament al castell\nTotes les festes en pagina66.com


El secretari de l'ONU veu amb bons ulls la "creació de condicions per al diàleg" a Catalunya\nActualitzat 02/07/2021 13:46 CET\nGuterres enalteix la "cooperació exemplar" d'Espanya amb les Nacions Unides i el seu compromís amb el multilateralisme\nEl secretari general de l'ONU, António Guterres, ha evitat pronunciar-se expressament sobre Catalunya i els recents indults del Govern espanyol als presos del procés, si bé ha defensat que el diàleg és la millor via per resoldre els problemes i que és important crear-ne les condicions.\nEn una breu compareixença a La Moncloa al costat del president del Govern espanyol, Pedro Sánchez, Guterres ha sostingut que no és "propi" del seu càrrec "comentar els afers de política interna dels estats membres" de l'ONU, quan li han preguntat per Catalunya.\nNo obstant això, ha subratllat que per ell hi ha un "principi global essencial" que és que "tots els problemes s'han de solucionar políticament" i que "el diàleg és un instrument essencial per solucionar els problemes del nostre temps".\nEn aquest sentit, "crear condicions perquè el diàleg pugui fructificar sempre és una cosa molt important en les nostres societats", ha rematat, sense esmentar en cap moment l'actuació de l'executiu central ni Catalunya.\nCOOPERACIÓ EXEMPLAR AMB L'ONU\nD'altra banda, Guterres ha ressaltat la "cooperació exemplar" d'Espanya amb el sistema de les Nacions Unides en tots els àmbits, des de la pau i la seguretat passant pels drets humans i el desenvolupament sostenible, i el compromís del Govern espanyol amb el multilateralisme.\nAixí mateix, també ha elogiat els esforços que Espanya ha fet en matèria de canvi climàtic juntament amb la UE i el compromís amb el feminisme. Igualment, ha sostingut que el país està "a l'avantguarda" a l'hora de treballar al costat del sector privat, la societat civil o el món acadèmic i de donar-los veu en el sistema multilateral.\nEn definitiva, "Espanya és un soci exemplar de l'ONU, està a l'avantguarda de la defensa dels valors civils i de la lluita per un multilateralisme més eficaç per respondre als reptes dramàtics que tenim en els moments que vivim".


Els humans tenim la tendència a creure'ns el centre del món. Més que el centre, el vèrtex superior de tot el que existeix. Com a tals, tenim propietats úniques que ens diferencien de la resta: llenguatge, eines, autoconsciència, personalitat... Una a una aquestes característiques "úniques" han anat caient al demostrar-se la seva presència en altres animals. Personalitat inclosa.\nQualsevol que hagi tingut mascotes, o hagi conegut a l'animal del seu familiar (doble sentit inexistent, ments malaltes) sabrà que els animals també tenen personalitat. Però, per què? Deia Dobzhansky que res té sentit en biologia si no és a la llum de l'evolució. Llavors, quins avantatges evolutius presenta tenir diferents personalitats per a les espècies? Ha de tenir alguna, ja que en totes les espècies s'observa aquest fenomen. És més, sembla ser que l'animal que és agressiu ho és en totes les situacions, tant si s'enfronta a congèneres de la seva espècie o a depredadors. En un article de maig de Nature, Wolf, M. et al. desenvolupen un model matemàtic en què posen a prova la supervivència de diferents individus de la mateixa espècie en relació a la seva personalitat. Afirmen que l'aparició de les diferents personalitats és deguda a agents externs, a depredadors i lluites internes.\nBasen el seu treball en la hipòtesi que els individus amb més perspectives reproductives (els quals tenen més a perdre) haurien de comportar-se de manera més "conservadora" que els que tenen poques possibilitats, els quals poden arriscar més, ser més agossarats i agressius que els primers. També diferencien entre la reproducció a curt termini i la reproducció a llarg termini. Un individu arriscat de jove té moltes possibilitats de reproduir-se una vegada, però també veu augmentada les possibilitats de resultar mort o ferit per depredadors o altres animals de la seva espècie. En canvi, els animals conservadors i tranquils, no es duran el premi de joves, però tindran més temps que els anteriors per a reproduir-se. Segurament es reproduiran en més ocasions que els agossarats.\nEn el seu model, els individus que es mostren curiosos en les primeres etapes de la vida adulta, els quals s'exposen a més risc al principi, es tornen més tranquils en les fases tardanes; mentre que els individus menys exploradors de joves es tornen més agressius en les fases més madures. Els autors allarguen aquest model al llarg de les generacions, observant una tendència a la diversificación de les personalitats, el que, segons ells, explica el ventall de comportaments que s'observa a qualsevol espècie.\nAquest article torna a sortir a la llum, arran d'una rèplica realitzada per McElreath R et al., en l'exemplar del 8 de novembre de Nature. En la rèplica, qüestionen el model de Wolf, M. et al., suggerint que en comptes de donar com resultat personalitats diferenciades, el model derivaria en una homogenización de la mateixa. La resposta no es fa esperar i en el mateix article trobem la contra-rèplica del grup de Wolf, en el qual, evidentment, defensen el seu model. De fet, segons ells, el cas que proposen McElreath et al., està contemplat en el mateix, però és un cas particular. Si és que serveix per a tot.\nEn fi, una discussió que serveix per a posar sobre la taula la pregunta del principi: creeu que l'àmplia varietat de personalitats dins una mateixa espècie està determinada per l'ambient? El debat queda obert.\nPublicat per Salva a les 0:02


El Constitucional tomba la llei de ‘toros a la balear’ per «manca de competències»\n24 setembre 2020 08:01\nEl Tribunal Constitucional espanyol ha suspès de manera cautelar diversos preceptes de la Llei Balear de regulació d’espectacles de toros i de protecció dels animals a les Illes Balears, coneguda com a llei de 'toros a la balear', que prohibeix la mort de l'animal.\nEl Tribunal ha informat que suspèn aquests preceptes en haver admès a tràmit el recurs interposat contra la norma pel Govern espanyol i estableix la suspensió dels mateixos des del passat 10 de novembre (data en què l'Executiu espanyol va interposar el recurs) i va reclamar la suspensió cautelar. El Constitucional haurà de ratificar o aixecar aquesta suspensió en un termini no superior a cinc mesos.\nAixí ho dicta el TC en un acte del passat 28 de novembre i conegut aquest dilluns 4 de desembre, en el qual deixa en suspens l'obligació que tots els bous que es toregen en places «d'aquesta autonomia» tenguin un mínim de 4 anys complerts i en qualsevol cas menys de 6; o l'establiment de pesos mínims dels toros i obligació d'una bàscula de pesatge en totes les places independentment de la categoria de la plaça de què es tracti.\nAixí mateix, suspèn la cancel·lació per part del president de la plaça de la correguda si no es compleixen els requisits ara impugnats; i el reconeixement veterinari dels toros per comprovar l'estat sanitari i de benestar de l'animal un cop acabat l'espectacle. A més, se suspèn que els animals que hagin de ser torejats arribin a la plaça de toros com a mínim 48 hores abans de la celebració de l'espectacle taurí; que no siguin reclosos en els corrals de la plaça durant la seva estada; i la tornada després de la correguda des dels mateixos corrals.\nTambé se suspèn la prohibició de la presència de cavalls durant els espectacles de braus; i la limitació a tres bous per espectacle i amb una durada no superior a 10 minuts. Igualment, se suspèn que no es puguin fer servir divises, puntes de pica, banderilles, piques, estocs o espases, punyals ni cap instrument punxant que pugui produir ferides i / o la mort del toro. Com a conseqüència, també se suspèn d'ometre aquestes condicions sigui considerat infracció molt greu.\nInvasió de competències i defensa de la tauromàquia\nL'Executiu espanyol va decidir interposar el recurs per «falta de competències i per incomplir determinats preceptes de lleis estatals» sobre patrimoni immaterial i tauromàquia. Segons assenyalen, les Balears no tenen en el seu Estatut competències específiques per a la protecció d'animals, a més que la regulació «incompleix determinats preceptes de lleis estatals, tant les referides a patrimoni immaterial com les referides a la tauromàquia».\nD'una banda, considera que aquesta llei «envaeix o menyscaba competències estatals que regulen les condicions bàsiques que garanteixen la igualtat de tots els espanyols en l'exercici dels seus drets i deures». També entén que envaeix competències estatals «en matèria de bases i coordinació de la planificació general de l'activitat econòmica, de la defensa del patrimoni cultural, artístic i monumental espanyol i en les de seguretat pública».\nA això s'afegeix que, a diferència d'altres comunitats autònomes, les Illes Balears no tenen recollit en el seu Estatut d'Autonomia competències específiques per a la protecció dels animals. El Govern també recorda que el 2016, el Tribunal Constitucional va dictar sentència sobre la Llei catalana de protecció dels animals, indicant que «és competència de l'Administració General de l'Estat espanyol garantir la conservació i promoció de la tauromàquia com a patrimoni cultural».\nPer la seva banda, coneguda la interposició del recurs, el Govern balear va precisar que la llei «empara aquesta decisió» però ha avançat que defensarà davant del Tribunal Constitucional la normativa aprovada al Parlament.\nPara una cosa bien hecha van y nos la tumban... que asco.\nI a Canàries, per què no s'hi ficaren?\nAh!, deu ser que als "toreros"no els va bé aquell clima?\nSerà que simplement tenim un governs que recorren al TC per "ideologia" i simplement que recorren tot allò que fa olor de "català" o de "las colonias"?\nAu idò a matar animals per divertir-se. Salvatjades a balquena.L'Espanya eterna, retrógrada i casposa de sempre.\nAixó ja ho sabíen els que la varen redactar, però bé, davant la parròquia ja tenen de què queixar-se i demà tendrem l'article corresponent aquí mateix, que si Madrid tal i qual, que si fòssim independents no passaría, etc. etc, etc., la cançó de sempre.\n-Ole ole i ole, viva la Espanya cañì, ¿ pero que os pensabau els illencs ? els orgasmes dels "tauromacos" deixeràn lliscos-sos els carrers i aceras de les illes.\n-Tindràn feina els servèis municipals de nateixa.\nPer anar a pixar també hem de demanar permís al TC?


El dia de "London riots" (XI) - Eduard Batlle Blog\nEduard Batlle Rispau 9 agost 2011\nLondres desperta amb la preocupació que els aldarulls de diumenge a la nit al barri de Tottenham s’han estès a més indrets de la perifèria de la ciutat. De moment, a un barri tan tranquil com Greenwich, es respira calma. No s’observa més control policial de l’habitual en les zones cèntriques com Sant James’s Park o Chelsea, però segur que als barris exteriors la por al descontrol va a més. La nit de dilluns a dimarts els “riots of London” han superat la metropoli londinenca i han passat de manera alarmant a altres ciutats del país com Croydon.\nI lògicament, la preocupació social i policial va a més segons analitzen aquest matí els tertulians de la BBC i els diaris digitals. La majoria coincideixen en destacar el fenomen de les noves tecnologies -especialment a través del mòbil- i les xarxes socials per promoure els moviments dels aldarulls de les nits: incendis a contenidors, autobusos, cotxes, edificis, comerços… Actes de violència de joves amb la cara tapada i càrregues policials en plena nit. Els corresponsals de la BBC que informen en directe dels actes de violència des de diferents punts de la ciutat mostren la preocupació dels governants i la desolació dels afectats.\nEl “London riots” ja té hastagh a Twitter (#riotcleanup), que és el canal informatiu més seguit pels periodistes. Els aldarulls de violència i posen a prova una gran urb cosmopolita, ordenada, pacífica i integradora com Londres alhora que es desplega un fenomen juvenil descontrolat i que es mobilitza a través de la nova Revolució Digital.


Reclamació de les quotes abonades de les persones autònomes societàries | Agora\nAixí doncs, a partir d’ara, les altes al règim de persones autònomes, que compleixin els requisits, podrà tenir dret a sol·licitar l’aplicació de la bonificació de la tarifa plana.\nPer altra banda, s'obre la possibilitat de sol·licitar la revisió i devolució, si és el cas, de les quotes abonades en excés, dels últims quatre anys, tan si la Tresoreria General de la Seguretat Social hagués negat en el seu moment l'accés a la bonificació a aquest col·lectiu o que actualment, tingués pendent de resoldre. La revisió o devolució de qui no hagués fet la reclamació formal, queda pendent de resposta de l'administració.\nDes d'Àgora estem estudiant detalladament el procediment per poder oferir a totes aquelles persones afectades una resposta adaptada. Contacta amb nosaltres i t'ajudarem a tramitar i gestionar la teva reclamació.


Hampton Inn and Suites Salinas Salinas (CA) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n523 Work Street, Work, Salinas (CA), Estats Units, 93901 - Veure al mapa\n"The room was clean and our beds were comfortable. The breakf..."\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Hampton Inn and Suites Salinas es troba a la zona de Work de la ciutat de Salinas (CA). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEls serveis i instal.lacions de primera categoria que defineixen l'experiència de Hilton Worldwide us esperen a Hampton Inn and Suites Salinas . Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, aire condicionat, escriptori, telèfon, TV satèl•lit/cable per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hampton Inn and Suites Salinas és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Salinas (CA).


Quartell lliura els Premis Orpheo – Les Bandes de Música\nQuartell lliura els Premis Orpheo\nLa Junta Comarcal de Societats Musicals Federades del Camp de Morvedre va celebrar ahir 21 d’octubre a Quartell la IV Gala de la Música del Camp de Morvedre on es van lliurar els Premis Orpheo 2018.\nAquest esdeveniment s’enquadra dins de la Campanya d’Activitats Comarcals de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana (FSMCV). El públic assistent va omplir de nou l’auditori recolzant aquesta iniciativa.\nA més d’homenatjar als premiats també van poder gaudir de la música de tres dels bandes de la comarca. Actuacions que es van intercalar amb el lliurament de premis i on la Va unir Musical d’Algímia, la Va unir Musical-Cultural d’Estivella i la Va unir Musical de Quartell van demostrar la la seua bona qualitat musical.\nSegons Fina Gómez, Presidenta Comarcal, “La Gala és un acte ja consolidat que demostra any rere any tot el treball que es fa en les SSMM de la nostra comarca”. I és que en l’esdeveniment a més de tots els presidents de les 12 Societats Musicals de la comarca i representants de les seues directives també van acudir gran nombre d’autoritats, entre elles l’amfitrió i alcalde de Quartell, Pere Campos, pràcticament tota la resta d’alcaldes de la comarca i nombrosos regidors que no es van voler perdre la gala.\nEn representació de la FSMCV van acudir a l’acte Daniela González, Roberto Escobar i Mª Ángeles Durán, membres de la junta directiva recentment triada, i Juan Bocanegra, President Comarcal de Horta Nord. També van estar Vicent Cerdà i Lluis Vidal, President i Secretari General de la Confederació Espanyola de Societats Musicals (CESM).\nTots els premiats van rebre amb emoció el seu premi però especialment Lluis Vidal, Premi Orpheo Especial concedit per la Junta Directiva Comarcal pel seu treball en el món de les bandes primer des de la FSMCV i ara des de la CESM, que va estar visiblement emocionat en el seu discurs d’agraïment.\nCultura als Barris: Cinc bandes de música participen este cap de setmana\n1er Premi en el III Certamen de Bandes Juvenils de Castellar-Oliveral\nPalau de la Música de València: Sidonie celebra 20 anys de trajectòria