Masclistes, sexistes, homòfobes... les màquines inanimades que hi ha darrere de la tecnologia també tenen prejudicis\n6 min. Barcelona 13/10/2017 00:00\n651x366 Tecnologia excloent: quan les màquines ens discriminen / GETTY Tecnologia excloent: quan les màquines ens discriminen / GETTY\nUn exercici ràpid mostra que la tecnologia no només no és infal·lible, sinó que pot arribar a ser masclista. Si busquem a Google Imatges la paraula CEO, no trobarem cap dona fins a la dissetena fotografia i només cinc en els 50 primers resultats. No és l’única prova de la misogínia del popular cercador. Un estudi de la Universitat Carnegie Mellon constata que Google mostra molt més als homes que no pas a les dones ofertes de feina executiva ben remunerada. La discriminació tecnològica abraça també la raça, la religió o l’orientació sexual. Per què les màquines, inanimades i insensibles, també rebutgen i marginen?\nEnric Puig Punyet, filòsof i impulsor de l’associació Institut Internet, lamenta que la discriminació del vell món s’hagi escolat a les noves eines, però també que hi hagi noves maneres d’excloure. Algunes d’elles són les que emanen dels algoritmes: “Abans la discriminació es podia detectar. El problema dels algoritmes és la seva aura de misteri. Se’ns amaga la càrrega ideològica que hi ha en el fons”. Que els algoritmes ens marginin no és una qüestió menor. La nostra vida diària depèn de decisions que prenen les màquines. Elles determinen quina ruta agafarem, quines persones de l’apli de lligar coneixerem i, fins i tot, si ens concediran un crèdit o ens acceptarà una asseguradora. “És important garantir que les decisions es prendran sense biaixos que van contra els drets humans”, assenyala el director de la Càtedra Unesco de Privadesa de Dades a la URV, Josep Domingo Ferrer.\n“Sabem que les decisions humanes poden ser subjectives, però esperem que les decisions presses per les màquines siguin millors, perquè es basen en dades objectives”, explica Sara Hajian, analista de dades al centre tecnològic Eurecat. Diversos estudis, però, han demostrat el contrari, i alguns investigadors han començat a posar-hi remei. A Eurecat, juntament amb investigadors de la UPF i la Universitat Tècnica de Berlín, han creat un algoritme per evitar discriminacions en la cerca de persones online. L’eina permet reorganitzar els resultats de forma que s’eviti la marginació sense afectar la validesa del rànquing. Al grup de recerca encapçalat per Domingo també han dissenyat algoritmes de correcció que eliminen els biaixos.\nUna marginació històrica\nEls algoritmes funcionen analitzant molta informació, les anomenades dades d’entrenament, a partir de les qual extreuen conclusions i les regles que s’aplicaran. El problema és que l’algoritme pot fer encreuaments indesitjables, com ara que els negres no tornen els crèdits. “Quan entrenes un algoritme per prendre decisions, l’algoritme no sap quines variables són políticament correctes. El que fa és mirar de trobar dreceres per encertar-la al màxim”, explica aquest professor de la URV. “La discriminació no és intencionada, però és la conseqüència de tot el procés”, aclareix Hajian. La investigadora afegeix que sovint la marginació s’origina perquè les dades de què beuen els algoritmes reflecteixen una discriminació històrica. Si les discriminacions del passat guien les decisions del present, la marginació es perpetua. “Cal depurar les dades d’entrenament de manera que ens assegurem que no s’aprendran regles basades en atributs sensibles”, proposa Domingo. Afegeix que un algoritme amb biaixos, encara que sigui molt eficaç, “no és legítim”.\nDe vegades la discriminació de les màquines és indirecta, es produeix per variables aparentment neutres com el codi postal o el nom. És el que va passar a Airbnb. La Universitat de Harvard va demostrar que els usuaris amb cognoms afroamericans tenien menys possibilitats de ser acceptats com a hostes que els de cognoms blancs. Comportaments com aquest van propiciar una ferotge campanya a les xarxes amb el hashtag #AirbnbWhileBlack. Alguns tuitaires negres denunciaven, per exemple, que, quan llogaven apartaments, els veïns trucaven a la policia perquè creien que hi entraven lladres. També s’han detectat comportaments racistes en algoritmes de predicció de delictes o a Flickr, que als inicis de la seva eina de reconeixement d’imatges etiquetava els negres com a animals.\nIgualtat o secret industrial\nTant les marginacions directes com indirectes són invisibles en la societat. Les noves formes d’exclusió del segle XXI són més difícils de copsar i aturar. Cap banc dirà al client que no se li concedeix el crèdit per la seva raça o religió. Ni ensenyarà com funciona el seu algoritme. Ho consideren secret industrial. En alguns casos, les empreses rectifiquen i prometen accions per no perdre la confiança dels usuaris, clau per al seu negoci. És el que va fer Airbnb, que va anunciar que se sotmetria a un examen del govern sobre discriminació racial. També Youtube es va disculpar i va rectificar el seu algoritme quan alguns membres de la comunitat LGTBI van detectar que els seus vídeos no apareixien en el mode restringit. Per atendre la diversitat de la societat, els emojis han anat incloent la representació de diverses races i religions. Però malgrat aquest tipus d’iniciatives, els experts coincideixen que els biaixos continuen sent-hi.\nLes lleis espanyoles ja prohibeixen la discriminació per raons com ara el gènere, la religió o les idees polítiques. En la pràctica, en el cas dels algoritmes, com explica l’advocat i professor de dret i ciència política de la UOC Pere Vidal, resulta difícil denunciar-ho: “S’ha d’aportar una pericial informàtica que acrediti que l’algoritme utilitza aquest tipus de paràmetres. És complicat aportar aquests indicis”. Els experts reclamen a l’administració que posi el focus en el big data. “Per reconciliar el secret industrial amb la transparència caldrà que hi hagi una autoritat interposada”, assegura Domingo. Defensa que l’administració tingui accés als budells dels algoritmes per vetllar per la igualtat. Per a Hajian, calen solucions tant tècniques com polítiques i jurídiques: “Necessitem construir tecnologia que estigui dissenyada específicament per evitar la discriminació”.\nEl nou reglament europeu de protecció de dades, que entrarà en vigor el maig del 2018, prohibeix específicament discriminacions en els processos de presa de decisions automatitzats. Els experts estan a l’expectativa de com s’aplicarà, de com vetllarà l’administració per la igualtat en el big data i de si les empreses esmenaran els biaixos. Mentrestant, l’usuari pot fer poc més que ser conscient de l’animadversió que de vegades li professen les màquines.\nCal parar atenció a les dades\nEls experts lamenten la vulnerabilitat dels ciutadans. S’hi pot fer poc, però per començar cal saber que les màquines no són neutres. “No hem de creure en la infal·libilitat dels algoritmes i hem de reclamar que no tot es transformi en una qüestió tecnològica”, explica el filòsof Enric Puig Punyet. Per a l’analista de dades d’Eurecat Sara Hajian, cal ser conscient dels usos que es poden donar a les dades que revelem i aconsella que no en mostrem massa. “No m’importa, per exemple, que la gent sàpiga de quin país soc; però no vull que ningú prengui la decisió de no contractar-me basada en el meu país d’origen”, afirma Hajian. Les empreses no només disposen de la informació personal que els facilitem o la que és accessible a la xarxa, sinó també de tot tipus de dades compilades pels anomenats data brokers, dedicats a la venda d’informació. Algunes empreses adquireixen el seu material per entrenar millor els algoritmes i que l’encertin més.


Iguana millora notablement la connexió del CEIP Creixà de Can Canals a Piera | Iguana.cat\nIguana millora notablement la connexió del CEIP Creixà de Can Canals a Piera\nL’escola Creixà de Can Canals a Piera feia temps que intentava treballar amb una connexió adsl insuficient i precària. Des de l’Ajuntament i d’altres administracions superiors s’havia demanat una millora de la connexió, però ningú havia estat capaç de resoldre els problemes de connectivitat del centre educatiu. Davant d’aquesta impassibilitat, l’Ajuntament de Piera va demanar a Iguana una nova connexió i des de fa uns dies poden treballar amb 10Mb simètrics reals.\nSegons la directora del centre educatiu la millora ha estat substancial i destaca que “ara podem fer informàtica perquè fins ara era inviable que una dotzena d’infants es poguessin connectar simultàniament a internet”.\nMés carrers en cobertura a la zona\nD’altra banda, la millora de la connexió al CEIP Creixà de Can Canals ens ha permès oferir cobertura per radioenllaç a dos carrers més de la zona que fins ara no en disposaven: el carrer Jardins i la Rambla de la Riera de Piera. Els particulars i empreses que s’hi vulguin connectar poden consultar la nostra pàgina web.


Ajuntament de Benicarló: La campanya contra les distraccions al volant finalitza amb zero denúncies\nLa campanya contra les distraccions al volant finalitza amb zero denúncies\nEn total, s'han informat 572 vehicles sobre la perillositat d'utilitzar el mòbil durant la conducció. Aquesta és la causa d'un de cada quatre accidents.\nLa Policia Local de Benicarló ha fet durant una setmana controls aleatoris per a conscienciar els conductors dels perills que suposen les distraccions al volant. La campanya, engegada per la Direcció General de Tràfic, pretenia conscienciar els conductors dels perills que suposen les distraccions al volant, sobretot l'ús del telèfon mòbil.\nEn total, durant els 7 dies que ha durat la campanya, s'han aturat 572 vehicles, a qui se'ls ha alertat de les conseqüències de les distraccions al volant, especialment de l'ús del mòbil durant la conducció. Els agents, però, no han hagut d'interposar cap denúncia.\nLes tasques informatives i de control s'han centrat especialment en la població jove, ja que el percentatge de persones que fan servir el mòbil mentre condueixen és particularment alt entre els conductors menors de 34 anys.\n«El balanç de la campanya és clarament positiu --ha assegurat el regidor de Policia i Governació, Ilde Añó--, ja que de tots els vehicles interceptats, cap ni un incomplia la prohibició de conduir amb el mòbil». El regidor ha explicat que «aquest tipus d'iniciatives no només ens serveixen per a reprovar aquelles persones que fan un mal ús del mòbil sinó que, a més, ens permeten fer pedagogia i difusió sobre les greus conseqüències que encara avui dia tenen les distraccions al volant». Ilde Añó ha assenyalat que «continuarem col·laborant amb la DGT en aquesta i altres campanyes».\nCal recordar que l'ús del mòbil al volant multiplica per quatre el risc de patir un accident. A més, el risc de mirar el mòbil és equiparable a la conducció amb excés d'alcohol.


Compta amb un hostal-restaurant, un restaurant, una vinateria i una botiga especialitzada en la venda d'olis d'oliva i altres productes agroalimentaris.\nCal destacar la Cartoixa de Santa Maria d’Scala Dei, el monument principal de la comarca, pertanyent al Museu d'Història de Catalunya. La Cartoixa va ser fundada al s.XII per Alfons el Cast, i va ser la primera de la Península Ibèrica. El prior i els seus dominis van ser els que van donar nom al que s’anomena Priorat històric i posteriorment a tota la comarca. Amb successives ampliacions des de la seva fundació, finalment va ser abandonada el 1835 amb motiu de l’exclaustració i la desamortització de Mendizábal. És molt recomanable la visita d'una cel·la reconstruïda, la qual permet veure amb claredat la forma de vida d’aquesta comunitat. Durant la visita també es pot veure un audivisual sobre la història del lloc i unes maquetes que reprodueixen fidelment com era abans i com és ara aquest recinte religiós.\nVISITES GUIADES EN CATALÀ I CASTELLÀ:\nDissabtes, diumenges i festius: a les 11:15 h (en castellà), 12:15 h i a les 16:00 h\nDissabtes: a les 11:15 h (en castellà), 12:15 h i 13:15 h\nDiumenges i festius: a les 11:15 h (en castellà) i 12:15 h\nDe l'1 de juny al 14 de juliol i del 12 al 30 de setembre:\nDissabtes, diumenges i festius: a les 11:30 h (en castellà), 12:30 h, 17:00 h i 18:00 h\nDel 15 de juliol a l'11 de setembre:\nCada dia (excepte dilluns no festius): 10:30 h, 11:30 h (en castellà), 12:30 h, 16:30 h, 17:30 h (en castellà) i 18:30 h\nDe dimarts a divendres, visites guiades amb reserva prèvia\nLes visites també poden ser guiades per lliure amb l’ajuda d’una guia escrita.\nItinerari al voltant de la CartoixaPriorat a peuParc Natural de la Serra de Montsant i Siurana4.00km1 h 30 min


Si ens miméssim escoltaríem més!\nAcabo de sortir de l'escola on he passat més de 5 hores amb els alumnes de 4 anys. La reflexió del dia és que els nens no escolten. No exagero quan afirmo que he de dir les coses més de sis vegades a cada nen. Ho he comptat. La dispersió fa que et facin repetir les coses un cop i un altre perquè no se centren. No s'equivoquen perquè no tinguin habilitats o coneixement sinó per falta de concentració. Ja hi compten amb que aniràs rere seu dient-los les coses vàries vegades, així que, a les primeres, es permeten el luxe de desconnectar i escolten de veritat quan comences a mostrar exhasperació i veuen que la seva àrea de comfort pot perillar.\nTanmateix, he constatat que no és un problema exclussiu dels infants sinó que els adults moltes vegades també posem el pilot automàtic i no hi som del tot en la majoria de situacions. Així, penso que, en general, no escoltem. Estem exposats a multitud d'estímuls i senzillament fem veure que hi som quan en realitat tenim la nostra atenció ben lluny d'allò que tenim entre mans.\nCom a conseqüència, tinc la impressió que vivim la vida a mig gas. Enlloc de prioritzar i eliminar de la nostra vida quant ens sobra, seguim intentant acaparant-ho tot, la qual cosa deriva en una resposta automàtica del nostre cos de desconnexió. Oferim a tot el que fem tan sols el 50% de la nostra persona quan seria més indicat fer la meitat de coses oferint el 100% de la nostra persona. La qual cosa comportaria la vivència d'una vida més plena i significativa en tots els aspectes. Però, és clar, elegir i decidir és una tasca difícil que ens compromet. I ens costa molt. Triar una cosa significa prescindir d'una altra. Desfer-nos de tots els obstacles i fins i tot d eles coses que ens pensem que ens aporten quelcom però el preu que paguem per aquestes (el nostre temps i la nostra atenció) és massa elevat i no ens compensa. Activitats com revisar el facebook, atendre els whats up, participar en sortejos, respondre correus electrònics immediatament, mirar la tele, etc acaparen la nostra atenció fent-nos pensar que són quelcom molt important i imprescindible quan en realitat no ho són.\nL'arrel del problema, tanmateix, no és que estem dispersos perquè hi ha un allau d'estímuls contínu sinó que no sabem prioritzar. Estem programats per atendre-ho tot i així sentir-nos més eficients quan és ben bé al contrari. Esdevenim més eficients quan diem que NO a un bon nombre de coses i atenem amb excel·lència a les que ens decidim dedicar. Cal tenir clar què és esrtictament necessari i que no. I, sobretot, concedir-nos temps i més temps per fer el que de debó ens carrega les piles com: somriure, descansar, jugar, caminar descalços, respirar profundament. admirar el paisatge, bellugar el nostre cos, cantar, expressar-nos, rebre/fer carícies,... només aleshores el nostre cos estarà preparat per centrar-se amb plena atenció en allò que fem. Només quan la nostra particular piràmide de necessitats bàsiques està perfecament acomplerta podem donar-nos al 100%.\nRespirar fons sembla una tonteria en front la importància de posar bé els fulls dins el fastener per confeccionar l'àlbum de fitxes, però potser sinó ens em concedit el goig de satisfer les exigències del nostre organisme, no serem ni estarem en adequades condicions de fer res. Primer és el primer. I el primer sempre és connectar-nos amb la pròpia essencia i gaudir de la qualitat de ser. És només a partir d'aquest punt que estarem preparats per a realitzar qualsevol tasca.\nEm sembla que avui als alumnes de la meva classe els faltava fer activitats que els fèssin sentir a gust amb la seva condició de nens.\nCom arribar a ser allò que volem


Premier Inn St. Neots - A1/Wyboston Huntingdon Regne Unit - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 26 allotjaments a Huntingdon.\nGreat North Road, Eaton Socon, St Neots Eaton Socon, Huntingdon, Regne Unit - Veure al mapa\n"The bed was amazingly comfortable! Room wasn't too hot, wind..."\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Premier Inn St. Neots - A1/Wyboston és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Saint Neots. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Saint Neots. Recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, habitació familiar, restaurant, ascensor són només algunes de les comoditats que fan que Premier Inn St. Neots - A1/Wyboston sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Premier Inn St. Neots - A1/Wyboston.\nTots els tipus de viatgers (252) Parelles (125) Viatgers en solitari (34) Famílies amb infants petits (34) Famílies amb infants grans (23) Grups (34)\nAllotjaments a Huntingdon


Nens i adolescents esperen amb fervor l'arribada de les vacances d'estiu. És el final de les classes, i també de bona part de les obligacions quotidianes. Canvien les activitats, els horaris, i hi ha més llibertat per disposar del temps al seu grat.\nPer als pares conciliar la vida laboral i la vida familiar no és tasca fàcil. Les vacances estivals no són una excepció; solen representar un esforç organitzatiu, logístic i econòmic.\nPerò també és una oportunitat per compartir un temps de vacances en família, en la mesura del possible. Per als fills no només és important que es faci per ells sinó també amb ells. Poques coses els fan més feliços de sentir que els seus pares volen fer coses amb ells, que busquen l'ocasió i que prenen les mesures per aconseguir-ho.\nEn parlar de vacances solen venir-nos al cap imatges idíl·liques i paradisíaques, barreja del bombardeig publicitari i de somnis propis i aliens. Però no es tracta de fer la carta als Reis Mags sinó de passar temps junts sense les obligacions escolars ni laborals.\nÉs una oportunitat per estar més presents en la vida quotidiana dels seus fills,\nd'experimentar moments junts en un clima de major distenció. Moments en què prevalgui el desig de passar-ho bé i de gaudir de la mútua companyia més que l'educar i governar la vida dels fills.\nÉs un moment per relativitzar els ideals i les expectatives elevades de manera que es pugui gaudir en la mesura del possible del fill que es té. Un fill que no és perfecte ni respon a totes les expectatives dels seus pares, així com els seus pares tampoc són perfectes ni satisfan totes les seves expectatives.\nÉs una oportunitat de compensar el "TDAH" dels pares, aquest dèficit d'atenció i de presència en la vida quotidiana dels seus fills que solen arrossegar durant tot el curs. Segurament això requerirà mantenir a ratlla el conjunt de dispositius electrònics en què nens i adolescents troben companyia habitualment. Són canvis i adaptacions que comporten un cert cost, encara que seria més pertinent prendre-ho com una inversió.\nLes vacances són una ocasió per fer coses diferents a les habituals, donant més lloc al fet que els fills ocupin un lloc actiu i agent. Poder fer activitats noves, provar coses, jugar junts, passar temps junts, compartir espais. És una oportunitat i alhora un repte. Perquè hauran obstacles, es produiran conflictes i passaran les coses que habitualment acostumin succeir entre els germans, entre els pares, entre pares i fills. Tot això també forma part del passar temps junts. El que canvia és que el context dóna l'opció de tractar-los de una altra manera, d'implementar altres recursos, de dedicar un temps, una atenció i una paciència que no és la de la dinàmica de la resta de l'any.\nEls diferents moments de gaudi i de conflicte, de coincidències i de divergències, d'activitat i de calma van teixint la trama de vacances. Una convivència que permeti anar-se coneixent i reconeixent, en les característiques de cada un, en els canvis que el creixement produeix en els fills. Una convivència que sigui inclusiva i respectuosa de les subjectivitats dels seus membres, on cadascú pugui ser acceptat i estimat tal com és.\nUna convivència que col·labori a donar sentit a la vida familiar, que faci palpable el gust d'estar en família. Que a més de les càrregues i de les responsabilitats que comporta es pugui experimentar el plaer de poder gaudir d'aquesta família que tant costa de formar i mantenir.\nEl temps de vacances en família pot ser que sigui un tant efímer, però no per això deixa de ser altament significatiu i substancial. Ho és pel que permet experimentar en família, però també per la il·lusió i l'esperança que pugui despertar de tornar-se a repetir. I potser amb una mica de sort alguna cosa del que s'ha viscut en elles acabi formant part dels records inesborrables que acompanyin el fill una vegada adult, l'infant o l'adolescent que va ser i del vincle que va tenir amb els seus pares.


Convent de les Missioneres de la Sagrada Família de Natzaret - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nConvent de les Missioneres de la Sagrada Família de Natzaret\nC. Major, 27. Aiguafreda (Vallès Oriental)\n41° 46′ 07″ N, 2° 14′ 57″ E / 41.76871°N,2.24906°E / 41.76871; 2.24906Coord.: 41° 46′ 07″ N, 2° 14′ 57″ E / 41.76871°N,2.24906°E / 41.76871; 2.24906\nEl Convent de les Missioneres de la Sagrada Família de Natzaret és un edifici del municipi d'Aiguafreda (Vallès Oriental) que forma part de l'Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nÉs un edifici entre mitgeres, de planta baixa i dos pisos. Es distingeixen tres cossos. El cos més al sud, que inclou la capella, és d'estructura més clàssica. El cos central està coronat per un campanar d'espadanya que sobresurt. L'altre cos és de caràcter neogòtic. Visualment els tres cossos estan molt unificats per la utilització de pedra vista i per un ritme d'obertures en els tres pisos, solament trencat pel rosetó de la capella i el seu coronament. Totes les obertures estan emmarcades.\nEl 5 de març de 1894 les Missioneres Filles de la Sagrada Família de Natzaret prengueren possessió de la casa noviciat. A la inauguració hi assistí el bisbe de vic, Josep Morgades i Gili, i el seu fundador, sant Josep Manyanet i Vives.\n↑ 1,0 1,1 «Convent de les Missioneres de la Sagrada Família de Natzaret». Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya. Direcció General del Patrimoni Cultural de la Generalitat de Catalunya. [Consulta: 6 febrer 2015].\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Convent de les Missioneres de la Sagrada Família de Natzaret\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Convent_de_les_Missioneres_de_la_Sagrada_Família_de_Natzaret&oldid=29876216»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 abr 2022 a les 06:14.


El Barça tindrà el Vardar com a rival a la Final Four de Colònia\nFoto: rkvardar.mk El Vardar serà el rival del Barça a semifinals, igual que fa dos anys\nNo va haver-hi sorpreses en la tornada i Barça, Veszprem, Kielce i Vardar disputaran la final four de Colònia els dies 1 i 2 de juny, i el dimarts es va celebrar el sorteig.\nEl sorteig celebrat dimarts va donar aquest resultat:\nVeszprem - Kielce (1 de juny a les 15:15 hores)\nFC Barcelona - Vardar (1 de juny a les 18 hores)\nEl Vardar, el rival del Barça és l'únic equip que repeteix de la temporada passada i juga la Final Four per tercera vegada seguida. Això és una cosa que només han aconseguit el Kiel, que va repetir 5 vegades seguides (entre 2011-12 i 2015-16), i el FC Barcelona (entre 2012-13 i 20-14-15), el Vesprem (entre 2014-15 i 2016-17) i el Paris Saint Germain (entre 2015-16 i 2017-18) 3 vegades.\nDels quatre equip participants el que ha estat més vegades a la Final Four (que recordem que se celebra des del 2009-10) és el FC Barcelona, que amb aquesta hi haurà estat present 7 vegades: Hi ha aconseguit 2 títols, als quals s'hi haurien d'afegir els títols 7 anteriors. L'equip blaugrana ja és el que més vegades ha estat al Lanxess Arena de Colònia, superant el Kiel, que també en tenia 6.\nEl Kielce n'ha disputat 3, amb 1 títol, el Veszprem també 3, sense títol, i el Vardar 2, amb un títol de campió.\nEs repetirà la semifinal de fa dos anys en la qual el Vardar va guanyar per 26-25 i després va acabar sent el campió. D'aquella última ocasió en que el Barça va ser a Colònia només canvia el Kielce pel PSG.\nCuriós el fet que la temporada passada hi havia tres equips francesos (Montpellier, Nantes i PSG) i aquest any cap. I que per tercer any consecutiu no hi ha cap equips alemany, que abans havien estat presents de forma consecutiva en els set primeres edicions celebrades a Colònia.\nLa valoració dels jugadors blaugranes respecte a l'emparellament\nAixí han valorat @VictorTomas8 i Gonzalo @PerezdVargas l’emparellament amb el Vardar en el sorteig de la #ehffinal4 #AixoEsHandbol pic.twitter.com/LwCkjVrmMZ\n— Barça Handbol (@FCBhandbol) 7 de maig de 2019\nFC Barcelona 29–26 Nantes (global 61-51 per al Barça)\nGran partit d'Andersson (@FCBHandbol)\nLa veritat és que el Barça no va patir mai. Tranquil amb l'avantatge que portava de Nantes, va controlar sempre la situació i va dominar el marcador.\nEl màxim golejador va ser Andersson, que va fer un molt bon partit, marcant 5 gols. Els extrems van estar letals, amb 13 gols entre els quatre, i Gonzalo Pérez de Vargas segur amb 15 aturades (36%). Per part francesa el màxim golejador va ser el pivot Tournat (5 gols), ben acompanyat per Lagarde (4) i els quatre ex-blaugranes que en van sumar 12 entre tots.\nL'alegria blaugrana al vestidor (@FCBHandbol)\nVeszprem 29–25 Flensburg (global 57-47 per al Veszprem)\nEls hongaresos elebrant el triomf (handballveszprem.hu)\nEl Veszprem de David Davis portava també un bon avantatge de terres alemanyes però va veure com el Flensburg amb la seva col·lecció de jugadors nòrdics inspirats (sobretot el porter noruec Bergerud i el suec Wanne, que acabaria amb 7 gols) els clavava un parcial inicial de 0 a 5, que quasi equilibrava l'eliminatòria.\nVa despertar l'equip hongarès i al descans havia capgirat completament el marcador (17-13), per obtenir un avantatge que ja mantindria fins al final.\nEl màxim golejador local va ser l'extrem eslovè Gajic (6), junt amb el pivot suec Nilsson (5).\nParís Saint Germain 35–26 Kielce (global per al Kielce de 59-60)\nEls 13 gols de Remili van ser insuficients (en.psg.fr)\nEl PSG, amb la seva gran plantilla, va estar ben a punt de fer la gran remuntada. Però al final li ha passat el què li va passar al Barça fa tres anys quan venint de quedar primer de grup va caure a quarts de final davant el Kiel.\nL'equip de Raul González va sortir en tromba i al descans guanyava de 7 (18-11). Després va arribar a dominar d'onze gols (32-21), quan una exclusió de Hansen per un mal canvi els va complicar la cosa i després la vermella per la tercera exclusió al mateix jugador danès els ho va acabar d'espatllar. Amb 34-24, Julen Aguinagalde va fer el gol que acabaria donant la classificació als polonesos.\nPer part local va destacar per damunt de tots el lateral esquerrà Remili que va marcar 13 gols. Per part visitant el millor va ser Cindric, amb 6 gols, i conduint bé en els moments decisius.\nFinal del partit (lequipe.fr)\nSzeged 29-25 Vardar (global per al Vardar de 52-56)\nImatge del partit (Foto: ehf)\nEls de Juan Carlos Pastor i Joan Cañellas van estar a punt també de fer una gran remuntada. Venien de perdre de 8 i van sortir forts en defensa i fent molt de mal amb el central eslovè Bombac (que faria 6 gols) i el pivot hongarès Banhidi (7 gols). Al descans havien recuperat els vuit gols i guanyaven 17-9.\nA la represa la diferència va arribar als 9 (22-13), però a partir del 25-17 l'atac local es va bloquejar i amb un parcial de 0 a 6, els macedonis, amb Karacic inspirat (8 gols) van tornar a portar l'eliminatòria al seu terreny.\nAalborg 30 : 28\t Elverum Handball\nParis Saint Germain 37 : 26\t Prvo Plinarsko Zagreb\nFlensburg Handewitt 29 : 26\t Celje Pivovarna Lasko\nBarça 30 : 28\t Pick Szeged\nPROPERS PARTITS #EHFCL\nPROPERS PARTITS #EHFCup\n1 Barça 13\t 24\n2 Paris Saint Germain 14\t 22\n3 Pick Szeged 13\t 16\n4 Aalborg 13\t 15\n5 Flensburg Handewitt 14\t 15\n6 Prvo Plinarsko Zagreb 13\t 7\n7 Elverum Handball 13\t 5\n8 Celje Pivovarna Lasko 13\t 2


5 min. Barcelona 13/07/2017 14:04\nMARC TORO / GERARD PRUNA / NÚRIA ORRIOLS\n651x366 Un miler de persones van escoltar dimarts els dirigents del Procés explicant la llei del referèndum al TNC. / PERE VIRGILI Un miler de persones van escoltar dimarts els dirigents del Procés explicant la llei del referèndum al TNC. / PERE VIRGILI\nLa Guàrdia Civil s'ha presentat aquest dijous al matí al Teatre Nacional de Catalunya (TNC) i ha donat a la institució un termini de cinc dies per entregar tota la documentació de l'acte de Junts pel Sí (JxSí) sobre el referèndum. La coalició independentista va explicar al TNC el 4 de juliol els detalls dels preparatius de l'1-O, només unes hores després que JxSí i la CUP presentessin la llei del referèndum al Parlament.\nEl president de JxSí, Jordi Turull, ha confirmat el requeriment de la Guàrdia Civil a Twitter, on ha qualificat la notícia de "delirant". Fonts del TNC han explicat a l'ARA que entre les 10 h i les 11 h dos agents no uniformats s'han personat al teatre i han demanat el contracte de l'acte del referèndum en base a una ordre judicial. Fonts de la Guàrdia Civil han assegurat que els agents s'han limitat a lliurar als responsables del TNC una resolució del jutge en què s'interessava per la contractació de l'acte que la setmana passada va organitzar JxSí.\nMentre que el 4 de juliol al matí les forces independentistes van desgranar els detalls de la norma que empararà la consulta -i que la blindarà com a vinculant-, a la tarda el Govern va prometre al TNC que l'1-O tindrà totes les garanties per poder votar "com sempre". El president de la Generalitat, Carles Puigdemont, va admetre que fer una votació sense acord amb l'Estat "té riscos", però va afegir que "desertar de la democràcia, rendir-nos, resignar-nos, té un preu encara més alt i durador per a les futures generacions". En l'acte també hi van participar el vicepresident del Govern, Oriol Junqueras, i els diputats de JxSí Jordi Turull, Marta Rovira i Lluís Llach.\nJxSí desvincula el Govern de l'organització de l'acte\nEn roda de premsa aquest dijous, aquests tres diputats han qualificat de "vergonyosa" l'acció de la Guàrdia Civil. Llach, el més contundent, ha assegurat que la notícia el retorna al "tardofranquisme". "Amb algunes diferències -ha afegit-: en aquells temps els cossos repressius tenien el coratge de dirigir-se als protagonistes i no als intermediaris". Per al també cantautor, el requeriment al TNC "és un atemptat a la llibertat d'acció política", motiu pel qual ha reclamat "solidaritat" a la resta dels grups parlamentaris. "Això ja no va de Procés o d'independència, sinó sobretot de democràcia. Estic profundament escandalitzat", ha conclòs.\nTant Turull com Rovira han coincidit amb Llach que la petició de documentació recorda a temps "en blanc i negre". El president de JxSí, que ha garantit que l'acte va ser organitzat pel grup parlamentari -i no pel Govern- i que tota la documentació està "perfecta", ha explicat que l'acte va costar 17.609 euros. Amb tot, ha deixat clar que la intervenció de la Guàrdia Civil "fa més pena que por" i que conjura encara més les forces independentistes per "tirar endavant" l'1-O. La diputada d'ERC, per la seva banda, ha qualificat la notícia d'"atemptat a la llibertat d'expressió", i ha afegit que aquesta "acció repressiva" no impedirà que tots els diputats de JxSí facin en les properes setmanes "centenars d'actes com el del TNC" per explicar els detalls del referèndum.\nL'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, ha qualificat el requeriment al TNC de "barbaritat" i ha dit que és un "exemple que judicialitzar un conflicte polític només crea crispació i no porta enlloc".\nAlbiol: "Lluís Llach estava més còmode en el franquisme"\nEn declaracions als periodistes als passadissos del Parlament, el líder del PP a Catalunya, Xavier García Albiol, ha dit que és "absolutament normal" que la Guàrdia Civil demani informació per ordre del jutge sobre la "preparació d'un cop d'estat". En aquest sentit, ha criticat que "els afectats s'exclamin", i ha carregat especialment contra la reacció de Lluís Llach: "Crec que aquest home estava més còmode fent-se la víctima davant del franquisme [...] Encara es pensa que està en aquells moments", ha dit Albiol, que ha recomanat al diputat independentista que "evolucioni una mica i tingui present que la Guàrdia Civil hi és per garantir la democràcia i l'estat de dret".\nEl PSC ja va exigir fa dues setmanes al Govern una còpia de la documentació sobre el contracte de lloguer del TNC, així com dels serveis de muntatge tècnic i personal (contractat o subcontractat) per a l'acte. El diputat socialista Rafel Bruguera va registrar al Parlament dues sol·licituds de còpia de documentació sobre aquestes qüestions amb l'objectiu de comprovar si l'organització de l'acte va recaure en el Govern o en el grup parlamentari de JxSí.\nFins ara, l'única investigació oberta als tribunals sobre el Procés és la del cas Santi Vidal, que s'instrueix al Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) i es troba sota secret de sumari. El tribunal no ha confirmat encara si l'actuació de la Guàrdia Civil prové d'una ordre directa del jutge. Durant el mes de juny, la Guàrdia Civil ja va interrogar personal de la Generalitat i d'empreses que hi col·laboren amb una campanya publicitària de la conselleria d'Exteriors com a epicentre de la investigació. Aleshores, el TSJC va explicar que no hi havia una ordre concreta del jutge, però va advertir que no calia, perquè la Guàrdia Civil té autonomia en la investigació.\nPuigdemont: "Sabem que hi ha riscos però desertar de la democràcia tindria un preu molt alt per a les futures generacions"\nLa Guàrdia Civil veu indicis de criminalitat en un alt càrrec del Govern pels preparatius del referèndum


Poesia i memòria històrica\nEl cant de la sibil·la: una aproximació\nLa publicació per Brosquil Edicions de València del meu poemari El cant de la sibil·la, que guanyà l'any 2004 el prestigiós premi de poesia "Ciutat de Sagunt" em situa davant la difícil conjuntura d'haver de reflexionar damunt aquest més de trenta anys de conreu de la poesia. De cop i volta hom s'adona com el temps ha anat passant inexorable d'ençà que a mitjans dels anys seixanta començava a escriure els primers poemes, narracions, obres de teatre. Copsar la fugidesa del temps. M'aprop als seixanta anys.\nL'autor d'aquestes retxes va néixer un plujós dia d'hivern de 1946. Concretament, el trenta de desembre de 1946. Vint anys després del meu naixement, per l'estiu del 66, quatre anys després de les meves primeres detencions per part de la Brigada Social del règim franquista vaig començar a escriure els primers relats esburbats, els inicials poemes que, posteriorment, presentaria a l'amic Josep M. Llompart per a saber-ne l'opinió. Són ja, doncs, uns quaranta anys d'escriure i també de col·laborar a la premsa de les Illes. Més de quaranta llibres en català, desenes de traduccions, algunes al castellà, altres al romanès i a l'anglès... Potser és el moment de reflexionar en aquests quatre decennis de dedicació a la literatura i a la publicística i treure algunes conseqüències al respecte. La publicació per Brosquil Edicions del poemari El cant de la sibil·la és, indubtablement, el responsable d'aquestes reflexions. Abans ja havia escrit alguns llibres de memòries que provaven d'incidir en les motivacions per les quals un jove mallorquí dels anys seixanta es compromet en la lluita antifranquista, entra a militar en organitzacions revolucionàries i, poc després, comença a escriure seguint el mestratge i l'herència cultural de Gabriel Alomar, Bartomeu Rosselló-Pòrcel o Josep M. Llompart, per anomenar tan sols alguns escriptors mallorquins. He parlat d'aquests anys i d'aquestes decisives influències en els llibres L'Antifranquisme a Mallorca (1950-1970), editat per Lleonard Muntaner l'any 1994, Cultura i antifranquisme (2000), No era això: memòria històrica de la transició (2001) i Literatura mallorquina i compromís polític: homenatge a Josep M. Llompart (2003).\nPerò la lenta elaboració del poemari El cant de la sibil·la ve de molt enrere. Concretament de finals dels anys noranta. Aquest poemari és germà d'un altre d'encara inèdit que es titula Calendaris de sal. Ambdós llibres es van congriant a poc a poc després de la mort del pare, Paulino, a mitjans dels anys vuitanta, i la d'un oncle meu que havia estat com un pare, l'oncle José López, l'any 1998. Mai com en els instants de la mort, de la concreta desaparició física d'aquestes dues persones que tant han significat -i signifiquen encara!- havia copsat la relativitat de la vida, del nostre pas efímer per la terra. Per tant, en ambdós poemaris hi ha la presència constant del pas del temps sota la vigilància immisericorde de la Mort planant sobre cada una de les nostres accions. Romandre dies i nits al costat de les persones que més estimes sabent que no pots fer res per a impedir-ne la desaparició física és un trauma que pateixen la majoria dels humans. Són els moments en què la persona, en aquest cas el poeta, constata la fugidesa del temps, com els anys s'han fet fonedissos i, veient com desapareixen els éssers que més has estimat, s'adona, com en una pel·lícula que de sobte passàs a velocitat vertiginosa pel teu cervell, de la possibilitat cada vegada més propera que ell també serà engolit per l'huracà dels calendaris. Obsessió per la fugida del temps, omnipotència de la presència de la mort, nostàlgia per la innocent felicitat de la infantesa, els estimats records que habiten fins a la teva desaparició física en el racó més amagat del teu esperit. I el dolor, sempre el dolor, planant com un insaciable voltor per damunt els dies que s'escolen de manera irremeiable. En el poema "Somni de campanes esteses al vent" el poeta evidencia aquesta serena desesperació davant la fugida del temps: "A la desesperada, / ultrapassat per la tempesta que s'apropa, / intentant regularitzar els pistons de la fràgil maquinària del cor, / em deman on s'ha allunyat la infantesa. / Somni de campanes esteses al vent, / de càntics de pagesos llaurant la terra / i dones de la bellesa d'una estàtua grega / assajant els eterns moviments del segar i el batre a l'era."\nÉs en aquests moments especials, davant la Mort, davant la fugidesa dels anys, quan proves, en inútil intent de salvació, aferrar-te als records i sentiments que han condicionat i condicionen tota la teva existència: l'amor de les persones que t'han alletat, t'han protegit, t'han educat, t'han fet tal com ets. Arreu sorgeixen, amb força impressionant, els racons de la teva terra que han estat el motlle d'una forma de copsar els colors, de sentir el bategar existencial d'aquesta terra tan malmenada per la història; la potència creadora de la llengua que aprengueres des del bres i t'han fet sensible a tota una concepció del món. Paraules, històries, rondalles, vivències que retornen com en un film que mai no s'acaba i que, d'alguna forma, tu també has de transmetre als teus fills... Llengua i cultura, paisatge i història, amor i mort, esperances i desil·lusions... "Sentir-se com un gra de pols / en la tallant foscor de l'univers" diu El cant de la sibil·la en el poema "La tallant foscor de l'univers" que inicia el poemari.\nEl passat, sempre el passat omplint cada minut del present amb tota la infinitud del ressò d'un temps que el poeta sent com es va esmunyint dia rere dia. L'autor dels versos se sent, i ho escriu amb lletres ben clares i llampants com un sobrevivent. És precisament en el poema "Els sobrevivents" on trobam aquesta il·luminació sobtada que commou el poeta: "De sobte, les vivències que han conformat / la meva vida s'han fet tan presents com el maragda / radiant de l'aigua del port./". I més endavant, per acabar el poema, la humana desesperació d'aquell que ja sap que, sovint, els records, les vides, les nostres les de tots aquells que han fet com són es perden per "l'estranya tardor cendrosa / curulla de misterioses ombres premonitòries". Provar d'aturar l'avenç de les implacables manetes dels rellotges amb la poesia? Tanmateix el temps s'ha complit: "Quina follia provar d'aturar amb el vers / el remolí impetuós de l'oblit que avança per les artèries!".\nCert que el camí que porta al poemari El cant de la sibil·la que ha editat Brosquil Edicions ja es trobava insinuat en molts poemes dels meus llibres anteriors, concretament en els poemaris: Foc i fum (Oikos Tau, Barcelona, 1983); Tatuatges (Ajuntament de Vila Real, Castelló, 1987); Les Plèiades (Premi "Grandalla" del Principat d'Andorra, Andorra, 1991); El cicle dels insectes (Editorial Moll, col× lecció Balenguera número 58, Ciutat de Mallorca, 1992); Els poemes de l'horabaixa (Principat d'Andorra, 1994); Punt final (Editorial Moll, col× lecció Balenguera número 72, Ciutat de Mallorca, 1995); Planisferi de mars i distàncies (Premi Homenatge Joan Salvat Papasseit, Columna Edicions, 1996); L'obscura ànsia del cor (Premi de poesia de les Festes Nacionals de Cultura Pompeu Fabra, Ciutat de Perpinyà 1988, Universitat de les Illes Balears, col× lecció "Poesia de Paper", 1996); Llibre de Pregàries (Premi "Grandalla" de poesia del Principat d'Andorra 1999, Andorra, 2000); Revolta (Editorial Moll, col× lecció Balenguera número 88, Ciutat de Mallorca 2000); Record de Praga (Capaltard, Ciutat de Mallorca, 2000); Un violí en el crepuscle (Viena Edicions, Barcelona, 2000); Rituals (Res Publica Edicions, Eivissa, 2001); Perifèries (Editorial Agua Clara, Alacant, 2001); Temps Moderns (homenatge al cinema) (Premi de Poesia "Miquel Martí i Pol 2001" de la Universitat Autònoma de Barcelona, Servei de Publicacions de la Universitat Autònoma de Barcelona, Barcelona, 2003); Cercle clos (Premi de Literatura de l'Ateneu de Maó, Institut Menorquí d'Estudis, col× lecció Xibau de poesia, 2003); Lletra de batalla (Premi de Poesia Ciutat de Xàtiva 2003, Edicions Bromera, Alzira, 2004)...\nEn la majoria d'aquests poemaris, malgrat que la mort, l'amor, la bellesa, la lluita, el desencís i la protesta hi planin de forma àmplia i generosa, mai com en els llibres Calendaris de sal (inèdit) i El cant de la sibil·la s'havien fet tan presents. L'autor ja no cerca trobar una "veu pròpia", un llenguatge o una forma poètica diferenciada de les seves influències reconegudes. Parl de l'herència de la cultura catalana, espanyola, russa, cubana o francesa en la poesia que he escrit en aquests darrers trenta anys. En la introducció que vaig escriure per a acompanyar el llibre Antologia (1972-2002), publicat per la Fundació "Sa Nostra" en la col·lecció "El Turó" que dirigeix Pere Rosselló Bover, en vaig parlar llargament; hi havia escrit: "Pel que fa a la influència d'altres literatures, podríem incloure, entre els de llengua poesia espanyola, Federico García Lorca, Miguel Hernández, César Vallejo, Pablo Neruda, Pedro Salinas, José Hierro, Gabriel Celaya, Blas de Otero... la llista podria allargar-se fins a l'infinit. Com també de la poesia russa i soviètica (Iessenin, Maiakovski...); alemanya (Enrich Arendt, Bertolt Brecht, Paul Celan, Volker Braun, Hans Magnus Enzensberg, Marie Luise Kaschnitz); de la britànica i estato-unidenca contemporànies (Lawrence Durrell, T. S. Eliot, Robert Graves, James Joyce, Karl Shapiro, Dylan Thomas, John Updike...)... També hauríem de tenir en compte els poetes moderns de Gàlicia, Portugal i el Brasil. Com no recordar ara mateix Fernando Pessoa o el gallec Álvaro Cunqueiro? I el vent renovador de poetes brasilers com Carlos Drummond de Andrade i Haroldo de Campos... De Galícia ens arribaven les veus de Celso Emilio Ferreiro, Manoel Maria, Xosé Luís Méndez Ferrín...\n'Però fer el recompte complet de tots els nostres poetes catalans, espanyols, americans, xinesos, soviètics, etc., que serviren per anar consolidant la nostra dèria literària seria impossible en el curt espai que tenim per a parlar d'aquesta antologia que s'acaba de publicar en la col× lecció 'El Turó': Antologia (1972-2002)."\nEn la introducció que comentam també hi havia unes petites pinzellades quant a les influències culturals estrictament catalanes de la nostra adolescència i joventut. Vet aquí alguns noms i algunes idees del que ens motivava fa quaranta anys, quan començàrem a escriure: "Evidentment, després de Gabriel Alomar, de Bartomeu Rosselló-Pòrcel, de Josep M. Llompart, Blai Bonet i Jaume Vidal Alcover, anam ensopegant amb els poetes que formaran definitivament la nostra manera d'entendre el fet poètic. Parlam d'Agustí Bartra, de Màrius Torres i de la presència sempre lluminosa de Salvador Espriu, avui totalment silenciada pels epígons de la postmodernitat: els neonoucentistes que malden per desertitzar el nostre panorama literari de qualsevol 'paraula viva' que pugui sorgir, enemics com són de tot el que fa olor de 'bohèmia anarcoide' i 'desfasat compromís' de l'intel× lectual català amb el seu poble i la tasca d'alliberament social i nacional de la qual hauria de ser protagonista essencial.\n'Els començaments dels setanta, amb una obertura de la censura franquista, amb el sorgiment de noves editorials a tots els Països Catalans i amb una lenta reincorporació a la vida cultural de Catalunya d'alguns intel× lectuals exiliats l'any 1939, el coneixement de Josep Palau i Fabre, Joan Brossa o Gabriel Ferrater marquen definitivament la nostra incipient dedicació a la literatura. Anys de complicada formació (per la dificultat de trobar els llibres adients i també, pel temps i esforços esmerçats en la lluita política clandestina). Intel× lectuals de la talla i amb el ferm compromís d'un Pere Calders, Maria Aurèlia Capmany, Joan Fuster, Ricard Salvat, Avel× lí Artís-Gener, Víctor Alba, Vicenç Riera Llorca o Gonçal Castelló acaben per indicar-nos la direcció exacta per on ha de marxar la nostra "poètica". La militància dins de les organitzacions antifeixistes (l'OEC i el PSM posteriorment) i les resolucions del Congrés de Cultura Catalana, acaben de concloure el cicle de formació que centra el camp dins del qual ens mourem a partir d'aquella època de tempteigs".\nL'època de les "grans febres" literàrio-poètiques sembla que s'ha anat moderant amb el pas dels anys. En El cant de la sibil·la els experiments rupturistes són deixats de banda expressament. Seguidors de la poètica desenvolupada per l'escriptura de Bartomeu Rosselló-Porcel, Jaume Vidal Alcover, Josep M. Llompart, Salvador Espriu o Pere Quart, ara ja no volem escriure cap llibre "especial", un poemari que sigui considerat "novedós" pel comissariat neoparanoucentista que malda per controlar la nostra literatura. El poeta ha escrit una sèrie de poemaris que ja són al carrer i, ho puc assegurar amb tota sinceritat, en aquests darrers anys de conreu de la poesia no tenia cap intenció de fer concessions a la "novetat". Si hem fet alguna incursió en l'experimentalisme, aquest és quasi invisible en el poemari que comentam. La decidida protesta contra el formalisme de l'Escola Mallorquina que en el seu moment representà l'obra de Bartomeu Rosselló Porcel o el mateix Jaume Vidal Alcover es troba en alguns dels meus poemaris anteriors. Aquí, en el llibre El cant de la sibil·la, l´únic "formalisme" que s'hi pot trobar és la provatura, per altra banda, una provatura iniciada a començaments dels anys setanta, d'enriquir musicalment la llengua en la línia de certes experimentacions de l'expressionisme alemany del temps de la República de Weimar o que també es poden trobar en els poemes més personalistes del futurisme rus i soviètic, en Maiakovski. Però aquestes serien precisions per a especialistes. En aquest comentari de El cant de la sibil·la el que volia fer notar és la decisió del poeta de defugir segons quins excessos metafòrics qui sap si heretats de la generació espanyola del 27 i que ens havien arribat via Miquel Àngel Riera, Josep M. Llompart o el mateix Jaume Vidal Alcover. En el poemari el poeta vol defugir cert amanerament allunyat del batec de la vida quotidiana que hom constata en molts d'autors promocionats pels clans i camarilles que controlen el nostre fet cultural. El poeta, ho hem escrit una mica més amunt, ha emprès un llarg viatge a la recerca d'aquelles imatges que el temps va fent fonedisses, aquells records que conformaren els primitius somnis, els inicials misteris de la infantesa, els mites que ens han agombolat fins ara mateix. Aquesta i no cap altra és la intenció de l'autor a l'hora d'enfrontar-se amb la redacció final d'El cant de la sibil·la. Inicial contemplació de la Mediterrània un dia, efectivament, esborrat dels calendaris. En el poema "Llegir Homer sota les pinedes" el poeta recorda: "Llegir Homer sota les pinedes. / Sentir les ones colpejar l'arena de la platja. / Posidó tenia palaus magnífics, / refulgents d'or i indestructibles / en les profunditats de la mar".\nPalma (Mallorca), 5-XI-05


Dates i fets del 23 d'octubre - Diari La Veu\nEscriba el número 457877\nDates i fets del 23 d'octubre\n1978.- Reunió entre el Consell i els partits signants del Compromís Autonòmic a fi de tractar els temes de la bandera del Consell i de l'Estatut.\n1939.- El govern de l'insurrecte general Franco anul·la la Llei del Divorci, promulgada per la II República espanyola anys abans.\n1920.- Naix a la vila italiana d'Omegna el mestre, escriptor, pedagog i periodista Gianni Rodari, persona que tanta influència ha tingut sobre la didàctica de l'escola valenciana des dels anys huitanta del segle XX fins ara per ser una de les figures més rellevants de la literatura infantil europea.\n1855.- Inaugurades les noves instal·lacions del port de València.\n1838.- Avalot anticarlista a València que demana més rigor contra els carlistes presoners.\n1706.- Elx es rendeix a les tropes borbòniques.\n1705.- L'Arxiduc Carles d'Àustria entra a Barcelona, on és aclamat com a rei.\n1650.- L'arquebisbe anglicà James Usseher xifra el principi del món en l'any 4004 abans de Crist a la seua obra Annals de l'Antic testament, amb la qual cosa, si fos així, podríem dir que actualment ens trobem en el segle LX des de l'inici conegut dels temps.\nEscriba el número 602040


ARCA: ARCA exigeix a Cort que compri solars cèntrics a Pere Garau per a fer equipaments públics.\nARCA exigeix a Cort que compri solars cèntrics a Pere Garau per a fer equipaments públics.\nARCA sol·licita a Cort que inverteixi a Pere Garau comprant un o dos solars cèntrics que permeti construir equipaments culturals i el Centre de Salut\nConsideram que oferir ara un lloguer de 1.500€ per a un local, no és ni de prop el que necessita un barri amb greus mancances\nEl barri necessita equipaments culturals i de tot tipus.\nARCA ho va plantejar al Consell de Gerència d'Urbanisme fa un any i el dimarts passat\nARCA, com a membre del Consell de Gerència d'Urbanisme ja va plantejar fa un any la urgència de comprar els pocs solars lliures i cèntrics que queden. Tan sols reverem bones paraules i cap acció.\nDimarts passat, a la darrera reunió del Consell de Gerència vàrem tornar a plantejar el mateix: és urgent la compra de solars i creació d'equipaments. Ens diguéren que havíen de trobar finançament. La resposta demostrava que no havia hagut voluntat clara de dotar d'equipament mínim una barriada a la que no s'ha fet cap inversió municuipal des de l'època d'Aina Calvo.\nDarreres inversionsal al barri, els Plans E\nA l'època d 'Aina Calvo, gràcies als Plans E, es varen millorar una sèrie de carrers principals i dotar aquests de contenidors soterrats, una acció molt encertada. També al final de legislatura amb unes restes de pressupostos es va crear la placeta proposada per ARCA i dedicada a Encarna Viñas a la confluència dels carrers Antillón i Luca de Tena.\nDe llavors aquí zero inversions al barri més poblat de ciutat amb una densitat de població i multiculturalitat que necessita una atenció especial.\nNo tenim cap equipament públic excepte el mercat i un centre de salut de lloguer i en condicions precàries.\nARCA va desenvolupar un estudi sobre el patrimoni de Pere Garau i el nostre compromís amb la barriada ha continuat.\nEn resum: intentar contentar ara el barri amb un lloguer de 1.500 € mensuals no aporta cap solució de futur i no és el camí. Demanam inversió real i finançament per a la compra de solars cèntrics i execució de projectes d'equipaments als mateixos.\nApostem per compensar l'oblit d'anys a Pere Garau. Ja tenim assumit que serà impossible crear cap zona verda perquè l'absurda planificació desenvolupista no ho permet. El barri més poblat de ciutat no té cap parc com no siguin la part central de les rodones de circulació: plaça Columnes i Plaça Miquel Dolç.\nInvertim, doncs, en equipaments culturals i de salut que es cerqui un finançament ja.


“És el moment de recuperar tots els drets que ens han robat de manera infame durant la crisi”\nENTREVISTA Paco Molina / Secretari general de CCOO-PV\nComissions Obreres del País Valencià ha celebrat el 2016 el cinquanté aniversari amb activitats en 34 localitats arreu del territori\n“El sindicalisme, davant d’una transformació tan profunda, no pot donar les mateixes respostes i receptes que en el passat”\n“El Consell ha de passar de les muses al teatre. Han de començar a fer propostes estratègiques, fins i tot amb el risc d’equivocar-se”\n17/12/2016 - 22:25h\nEl secretari general de CCOO-PV, Paco Molina\n98.508 afiliats exactament (amb data dijous passat al matí). Són els que té CCOO-PV, que enguany celebra el cinquanté aniversari mirant de recuperar-se de la dura crisi que ha assolat el país en els últims temps. Paco Molina (Alcoi, 1957) compleix el seu segon mandat al capdavant del sindicat després d’haver estat elegit el 2009 per a rellevar Joan Sifre.\n50 anys en són molts i cal celebrar-ho...\n50 en són molts i donen per a molt. Estem molt satisfets amb la manera com ho estem celebrant. Pense que la vam encertar quan ens vam decantar per fer una sèrie d’actes arreu del País Valencià –hem fet activitats en 34 localitats arreu del territori, des de Vinaròs fins a Oriola (exposicions, taules redones...)– en compte de fer un acte amb caràcter centralista. Estem molt agraïts per l’acollida rebuda, perquè ens hem tornat a trobar amb milers de dones i homes anònims, però que han estat decisius amb la seua aportació en la creació i la consolidació de CCOO-PV.\nMireu el futur sense oblidar el passat\nParlar dels 50 anys de Comissions Obreres del País Valencià és retrobar les generacions que van apostar per una eina sindical, és reconéixer la funció de persones que en una etapa molt complicada i molt delicada, fins i tot per a la integritat física, van apostar per constituir un sindicat que hui és el que és. Per això volem que les institucions públiques reconeguen la faena i l’esforç d’aquesta generació, perquè, si no, s’acabarà oblidant, malgrat que aquestes persones han propiciat la llibertat, la democràcia, els drets socials, el benestar..., ja que tot això no ha plogut del cel.\nPaco Molina intervé en l’acte del 50é aniversari de CCOO-PV al poliesportiu del Cabanyal (València)\nEn quin moment se situa ara el sindicalisme?\nNecessita reinicialitzar-se. Cal fer una anàlisi del que ens ha passat en aquests últims anys, veure d’on venim, quin ha estat l’impacte de la crisi, de la reforma laboral, les vagues generals convocades... El sindicalisme hi ha plantat cara, ha resistit els atacs socials patits i això també és revolucionari. Ara hem de saber interpretar tota la transformació que hi ha hagut en la societat i veure què fem davant d’una nova manera indeterminada de produir. En molts casos, els treballadors ja no han d’anar físicament a les empreses. Hem de veure com entrem en aquests grans centres de producció, on cada vegada la faena és més robotitzada i precaritzada.\nQuina és la salut de CCOO-PV actualment?\nA hores d’ara [dijous, 15 de desembre] hi ha exactament 98.508 afiliats actius, i creixent, després d’uns quants anys –des del 2010– de caiguda permanent. No estem com estàvem, perquè la crisi i l’empobriment també ha tingut impacte en Comissions Obreres. El nostre sostre se situa en 138.000 afiliats, però cal tenir en compte que llavors hi havia 600.000 persones més treballant al País Valencià. En aquest temps nosaltres també hem hagut de prendre mesures que, si en qualsevol altre lloc són difícils, ací són dramàtiques. Suspendre contractes, ajustar pressupostos, assumir circumstàncies complexes, com qualsevol empresa o família.\n“El sindicalisme, actualment, no és més complicat que abans, però sí que és més complex”\nI els reptes amb vista al futur...\nLa situació sembla que millora, per això és el moment de recuperar tots aquests drets que ens han robat de manera infame en tots aquests anys de crisi. També hem d’interpretar que el sindicalisme, davant d’una transformació tan profunda, no pot donar les mateixes respostes i receptes que en el passat. El sindicalisme, hui en dia, no és més complicat que abans, però sí que és més complex. Hem de donar a la societat un instrument que siga útil.\nCom veus la Comunitat Valenciana?\nHem patit una gran transformació, s’ha perdut molta potència en els sectors manufacturers, que, juntament amb l’agricultura i el turisme, sostenien econòmicament el País Valencià, per això tenim un problema important. No hi ha cap economia al món que siga solvent i potent en què el sector industrial no supere el 20% i nosaltres l’hem perdut en aquesta crisi, estem situats bastant per davall d’aquests nivells. Podem ser tan competitius com ho hem estat sempre. Hem d’aprofitar que disposem d’esperit emprenedor i de molta mà d’obra qualificada i amb moltes ganes de treballar. Hem d’oblidar tota aquesta confusió de l’economia de casino i vinculada amb la bambolla urbanística i immobiliària que ha desviat l’atenció de molts industrials que han derivat envers aquestes activitats i han acabat com el ball de Torrent, absolutament trencats en l’àmbit econòmic i desfets en el social.\nA més, els treballadors valencians no som menys productius que la resta, però la mitjana salarial se situa dotze punts per davall de la mitjana estatal. No ens mereixem això.\nLa situació de les organitzacions empresarials valencianes tampoc no és la millor...\nDesgraciadament estan debilitades, i això no és una bona notícia, perquè necessitem interlocutors vàlids. Sense interlocutors vàlids mai no pot haver-hi una redistribució justa de la riquesa generada.\nPer acabar, quin balanç fas de la política industrial del Consell?\nEl Consell ha de passar de les muses al teatre. Estan bé els discursos i els bons propòsits, i entenc les limitacions pressupostàries, però els escassos recursos de què disposes s’han de revisar i destinar a allò que siga més productiu. Ha de començar a fer propostes estratègiques, encara que siguen modestes, per a marcar una línia i, fins i tot, amb el risc d’equivocar-se. Ha de creure de manera més ferma en el diàleg. Ha fet passos i hi ha un altre tarannà en la voluntat, en el discurs i en el contingut, però queda molt de recorregut. Han d’actuar amb molta coordinació i ser més eficaços, no cal que seguisquen els plans d’estímul que es van trobar la legislatura anterior perquè potser hi ha programes que són inservibles i es van incentivant any rere any.


Roca sosté que no veu possible el consens necessari.\nL'advocat català i expolític, Miquel Roca, també un dels pares de la Constitució espanyola, ha indicat, respecte a una possible reforma de la Carta Magna, que a Espanya "el clima és molt tens en aquest moment", pel que ha assenyalat que no veu "possible" el "consens" que es requereix per dur a terme aquesta modificació.\nEl PDeCAT rebutja una reforma constitucional amb "presos polítics" i l'activació del 155\n"El clima és molt tens en aquest moment i una Constitució que es va fer pel consens, des del consens, s'ha de reformar des del consens. Si no anirà malament i no veig possible aquest consens", ha assenyalat.\nAixí, preguntat per si considera que l'actual situació política i social d'Espanya no fa aconsellable dur a terme aquest procés de canvi, Miquel Roca ha precisat que "el fa difícil".\n"Aconsellable pot ser que sí però ho fa difícil", ha respost.\nReferent a això, ha afegit que seria necessari comptar amb "suficient altura de mires" per dir anem a fer una cosa que és difícil però que val la pena ".\nL'expolític ha declarat que "tota Constitució sempre representa una gran manifestació de voluntat d'entesa", pel que ha reiterat que només "si hi ha molta voluntat d'entendre'ns val la pena" abordar la reforma.\n"Això sempre és un pacte i per tant, cal veure si hi ha voluntat d'assumir els costos del pacte, no els beneficis. Si hi ha aquesta voluntat serà fantàstic", ha matisat.\nPreguntat per si repensar la Carta Magna en aquest moment seria més difícil que redactar en la Transició, Roca ha afirmat que llavors "era molt més complicat per moltes raons".\n"En aquell moment era necessari ser capaços de posar-nos d'acord. Era molt més difícil, sortíem d'una dictadura que encara se sentia. Era una cosa molt complicada, la situació econòmica era pitjor que la d'ara. Era molt diferent", ha assenyalat l'advocat. .\nMiquel Roca ha comentat que personalment no ha estat "mai massa partidari de la reforma de la Constitució", no per "excés de paternalisme" sinó "perquè a vegades ha estat un desig poc concretat".\n"Una Constitució que es va fer pel consens, des del consens, s'ha de reformar des del consens. Si no, anirà malament", ha subratllat.\nNo obstant això, l'expolític ha apuntat que "si la reforma de la Constitució serveix realment per a resoldre problemes que hi ha plantejats" serà "el primer" a manifestar-se "entusiasta de la reforma".


EL MAL INVISIBLE - www.valentifaineros20015.es\nSinopsis: Bienvenidos a Bergen Field, una institución mental donde no todo es lo que parece. El Dr. Russell (Malcolm McDowell) es el jefe de psiquiatría, con una peculiar afición a las agujas hipodérmicas y a las mujeres en estado de inconsciencia, y una sádica enfermera, quien se comporta con los pacientes como una cobra. La institución tiene quince enfermos neuróticos, pero los problemas surgen cuando se introduce la maravillosa Sandy (Pamela Gidley), quien llevará al drástico deterioro del Dr.Russell. ¡La venganza le llevará al estado de locura!\nEntrevista o preguntes al professional XAVI PÊREZ NAVARRO\nTípica pregunta xavi per que aquet llibre arè que esta de moda serveix per aixecar catifes?\nMés que per aixecar catifes, crec que el que és necessari és parlar d'un tema que hem obviat durant moltíssims anys: els abusos sexuals a menors. Ara bé, és evident que, per fer-ho, en algun moment s'han destapat casos d'abusos importants, com els dels Maristes. Sigui com sigui, se n'ha de parlar per tal que deixi de ser un tabú. Si no, continuarem estancats en aquest atzucac: la por porta al silenci i el silenci, a l'oblit. I això és un problema perquè, quan es destapen escàndols a glopades, ens adonem que la falta d'implicació de la societat -que hem mirat cap a un altre cantó- comporta un altre càstig a les víctimes: es troben amb un Codi Penal que consideren que no respon a la realitat. Han fet un esforç ingent per denunciar el que han viscut i tenen la sensació que ho han fet per a res.\nQue bols dunar a entendre es un llibre dedicat als pares als cuidadors als entrenadors als capellans a tothom?\nÉs un llibre fet amb les víctimes, però no només per les víctimes. És per a tothom: pares, cuidadors, entrenadors, professors, capellans, tothom, perquè és important que se'n parli. Si se'n parla, crec que tot és més fàcil: és més fàcil evitar nous casos perquè les criatures estaran advertides, és més fàcil que els pares o l'entorn dels menors s'adonin si hi ha algun indici que pugui fer-los sospitar i, en cas que es produeixi un abús, és més fàcil que aquest entorn sàpiga què s'ha de fer. Ah, i també és més fàcil que, si n'has patit, te'n surtis veient que tots els testimonis amb qui he parlat així ho han aconseguit.\nEs podria dir que es un llibre em toc de atenció per evitar temes tan crus com els abusos?\nSí, per evitar-los o, com et deia, per detectar-los a temps. Ara bé, també vull posar sobre la taula el tema de la prescripció del delicte. Ara no entraré a explicar què diu la llei, però bàsicament, ens hem trobat amb situacions molt doloroses: persones que han fet un esforç enorme per denunciar el que han viscut i patit durant tots aquests i anys i han vist com la justícia els ha tancat la porta als morros perquè la seva situació havia prescrit. En d'altres països, la prescripció té terminis més amplis o, fins i tot, no prescriuen, com al Regne Unit. Crec que cal obrir el debat.\nQuan parles de que qualsevol nen o nena pot ser-ne víctima potencial de abusos, també en pot ser de qualssevol altre cosa que no sigui temé de sexualitat?\nSí, segur, perquè ells estan aprenent. El que fa l'abusador o l'assetjador és reprogramar-los: els fan veure que allò que els estan fent és normal quan, en realitat, no ho és.\nEl teu llibre de totes maneres esta mes dedicat als abusius sexuals de tot allò que esta sortint i que tan amagat estaven?\nSí. I el que em crida l'atenció és que tots, jo també, quan ha esclatat això ens hem sorprès, malgrat que tots sabíem d'algú que tenia la mà llarga: un professor, un veí o, fins i tot, un familiar. Si em permets, ja no és que els abusos estiguessin amagats, és que nosaltres els havíem amagat i no sabíem on.\nEl dia que menús penses aquell dia por arribar-te una mala noticia a casa, quina estaria, la reacció que tindria que tenir , qui rep la noticia, o el jove , el nen la nena mes gran o mes petit , que apetit el fet del abús?\nLa criatura ha de saber que el seu cos és seu i que hi ha zones que són íntimes i que ningú n'ha de fer res. En cas que algú trenqui aquestes normes, el nen o nena ha de saber que ho ha d'explicar als seus pares. I ells han d'escoltar. És difícil, ja m'ho imagino, però els psicòlegs és el que recomanen. I un cop escoltat, cal denunciar els fets al jutjat (o als Mossos d'Esquadra) i posar la criatura en mans de metges, perquè li facin un reconeixement, i de psicòlegs, per redreçar el que l'abús hagi pogut trencar.\nMilers de casos després de unes denuncies a la radio em un programa de Jordi Bastê i tu recullin notes\nMilers potser és una estimació molt generosa, però en van ser molts, sí. Molta gent, per primera vegada a la vida, es va sentir interpel·lada. Moltes víctimes, per primer cop, es van sentir acompanyades. I la ràdio, entre moltes d'altres coses, també és companyia i servei.\nEs un llibre de un recull de fets segons expliques tots reals?\nTots reals, sí senyor. Alguns dels noms dels testimonis, però, no ho són. Quan l'estava escrivint, em vaig adonar que tots els casos tenien en comú una cosa en concret: que els abusos havien passat fa molts anys. Tenia por que el lector pensés que això que explicava eren sopars de duro perquè ja no passava. Per això vaig incloure sentències judicials actuals, perquè qui s'ho pugués pensar s'adoni que el relat d'aquests testimonis continua passant avui en dia.\nExplicats a la radio o publicats el llibre dona una llisó als valents que estan desencarcarant els fets, pro com es pot justificar la pobre justícia que es dona?\nLa justícia és la que és i té una justificació. El que diu es resumeix així: la pena de presó s'aplica perquè el reu entengui que s'ha equivocat i que no ho ha de tornar a fer. Per això s'aposta per la prescripció, perquè si una persona ha comès un delicte fa trenta anys, ningú ho va denunciar en el seu moment i ara, tres dècades després, la víctima ho denuncia, cal tenir en compte el següent: (la justícia diu que) si en aquests trenta anys ningú més ha denunciat aquesta persona pels mateixos fets, vol dir que no els ha repetit i, per tant, no té sentit tancar-lo a la presó perquè aprengui que no ho ha de tornar a fer ja que, paradoxalment, ja és el que ha passat, no ho ha tornat a fer. I que quedi clara una cosa: que entengui i pugui explicar com funciona la justícia, no vol dir que ho comparteixi.\nExplica o resumeix quina es la finalitat del llibre seguir denunciant o tan sols explicar allò que tan amagat estava i tanta por sembla que es tenia?\nLa finalitat, com et deia, és múltiple: per un cantó, ajudar a qui vol explicar-ho, escoltant-lo; ajudar també a les víctimes que estan en procés de superació i que, en el llibre, poden trobar un punt de suport; donar pautes a pares i entorn del menor per detectar possibles indicis o situacions que apuntin cap a un presumpte abús; i, també, obrir el debat sobre la modificació o no del Codi Penal pel que fa a la prescripció d'aquest tipus de delictes.\nExplica per últim que seguirà passant com podem previndré fets tan criminals com aquets?\nEls abusos continuaran. És així. Però és a les nostres mans rebaixar la xifra. I la prevenció considero que es fa parlant-ne. Sobretot, explicant als menors què és la intimitat i què han de fer si algú vol accedir a determinades zones del seu cos que són seves i només seves: dir que no i explicar-ho a casa.\nLlegeixes mol y quin tipus de lectura?\nSí, llegeixo bastant. Sempre tinc un llibre a la tauleta de nit i llegeixo abans d'anar a dormir, cada dia. Sobretot, llegeixo novel·la negra. M'agraden molt Alicia Giménez Bartlett amb la saga de Petra Delicado, Andrea Camilleri i el comissari Montalbano, Henning Mankell i Kurt Wallander, Jo Nesbo i Harry Hole, Robert Galbraith i Cormoran Strike... i tinc moltes ganes de llegir Sherlock Holmes i Hercule Poirot. Llegeixo en català i castellà, un llibre de cada, però l'Agatha Christie intentaré llegir-la en anglès.\nMusica, Cinema radio TV com creus el teu punt de vista que estan aquets temes?\nHome, la pregunta és molt àmplia i donaria per hores de xerrera. Però sent concís: crec que el principal problema de la música i el cinema és la pirateria, que també pateix la literatura, per cert. Fórmules com Spotify o Netflix ajuden a garantir l'accés a la cultura a un preu raonable i, sobretot, legal. La televisió està canviant a marxes forçades. S'ha atomitzat el mercat. El pastís que abans es repartien 7 canals, ara se'l reparteixen 100. A més, ha canviat la forma de veure la televisió. Abans, sabies la programació dels canals gairebé de memòria. Ara és impossible. Jo, a la tele, només miro l'Està passant, de TV3, el 324 i 8aldia.


Feliç any del Bou! – AMPA Escola Fort Pienc\nComentaris tancats a Feliç any del Bou!\nCom sabeu ja fa tres anys que des de l’Escola hem participat en la celebració de l’Any Nou Xinès. Enguany per motius sanitaris la tradicional rua no es podrà realitzar, però hem volgut acompanyar i desitjar un bon any a la comunitat xinesa amb aquest vídeo que compartim amb vosaltres.\n← L’Escola FORT PIENC en 10 CLICS!\nCelebrem el Dia Internacional de les Dones →


Publicado por lola los divendres, de juny 17, 2011\nLola: El que passa és que tu no entens això de "las semillas rizomáticas de una nueva política". La clau de tot és Deleuze, pel que es veu. A mi també em semblava tonto, tout court, aquest senyor, però ara, desprès d'aquesta revelació conceptual, he de reconèixer que m'he quedat sense adjectius.\n18 de juny de 2011 a les 0:11\nReconec, Gregorio, que, amb el primer cafè del dia, això dels rizomes m'ha fet saltar algunes neurones, com quan salten els ploms per sobrecàrrega.\nCom els hem de veure! Això de què els "joves" t'escoltin, això de fer el jove sempre, contra tota evidència, deu ser engrescador.\n18 de juny de 2011 a les 0:41\n18 de juny de 2011 a les 0:48\nNo he entès mai el valor 'intel·lectual' que se li suposa a aquest senyor, segons ell fins i tot el maig del seixanta-vuit va ser, més o menys, obra seva. Però vaja, els bojos fan bitlles, ja m'agradaria cobrar el seu 'catxet' a mi, així que, qui sap, potser és enveja... en tot cas si el senyor Luri que és filòsof comparteix valoració començaré a pensar que la tonta potser no era jo...\n18 de juny de 2011 a les 0:51\nHe eliminat els comentaris pel fet que se m'havien triplicat (?), potser han estar els rizomes boicotejadors...\n18 de juny de 2011 a les 0:54\nQuina il.lusió, Júlia. Set comentaris, em surten. Bé, la veritat és que tinc el blog sota mínims.\nAquests tontos espavilats, encara m'emprenyen més. No sé si és el cas d'en Castells, a qui, al capdavall, no he seguit gairebé gens. Però, n'hi ha molts que continuen defensant unes coses... Mare de Deú, és impossible que encara se les creguin. Pur cinisme, en molts casos.\n18 de juny de 2011 a les 8:09


El caqui | Consumer\nÉs una fruita rica en hidrats de carboni que pot resultar aspra al paladar, però que madura aconsegueix un sabor dolç, molt suau i delicat\nImatge: Elisabetta Grondona\nLes espècies de caqui -també anomenat palosanto– que més es consumeixen avui dia procedeixen de Xina, Japó i altres països de l’est d’Àsia, i EUA. Pel que sembla, la varietat xinesa va arribar a Japó al segle VIII, i no va ser fins a finals del segle XIX quan el seu cultiu es va estendre als EUA. El caqui va arribar a Europa de mà dels conqueridors espanyols que van colonitzar Amèrica, de manera que els primers fruits que vam conèixer d’aquesta espècie pertanyien a la varietat americana. Avui dia, igual que ha succeït amb altres fruites oriündes d’altres terres, al nostre país el caqui ha passat de ser considerat com una fruita exòtica a una varietat més. En concret, el seu cultiu es realitza amb èxit des de fa anys en les comunitats de València, Castelló i Andalusia -Huelva, Sevilla, Màlaga i Granada-.\nCom és el caqui?\nLa seva forma és arrodonida i té una pell llisa, molt fina, de color groc, ataronjat o vermell, segons el seu contingut en carotenos. Tant la seva grandària com el color de la seva pell s’assemblen a una poma o a un tomàquet. La polpa és ataronjada, dolça i sucosa, amb un lleuger regust aspre, segons la seva quantitat de taninos. El seu sabor recorda a una barreja entre el préssec, l’albercoc i la pera, dolça i suau.\nEn la compra convé escollir aquells exemplars que conserven la tija i el casquet. És millor adquirir aquesta fruita encara dura i deixar-la madurar a casa. Si es vol accelerar la seva maduració, n’hi ha prou amb introduir-la en una bossa de paper juntament amb plàtans o pomes. Com a curiositat cal destacar que aquesta fruita admet la congelació, ja sigui sencera o només la seva polpa, en aquest cas es recomana afegir suc de llimona per evitar que s’alteri el seu color.\nQualitats nutritives i salut\nIgual que altres fruites, els caquis contenen elevades quantitats d’aigua. Són rics en hidrats de carboni -fructosa i glucosa-, la qual cosa determina el seu contingut de calories i el seu sabor dolç. Contenen un tipus de fibra soluble cridada pectina en quantitat moderada, adequada tant en situacions de restrenyiment com de diarrea.\nRespecte al seu contingut en vitamines destaquen la C i la pro-vitamina A o beta-caroteno. Aquest últim compost té acció antioxidant, al mateix temps que confereix al fruit el seu color característic. A més, el beta-caroteno es transforma en vitamina A en el nostre organisme conformi aquest ho necessita. Quant a la composició mineral, sobresurt la presència de potassi.\nPer la seva aportació de pro-vitamina A i vitamina C, es recomana el seu consum a tota la població i especialment a els qui tenen un major risc de sofrir manques d’aquestes vitamines, com les persones que no toleren els cítrics, el pebrot o altres vegetals, que són font gairebé exclusiva de vitamina C. També es recomana a els qui segueixen dietes baixes en greix i, per tant, amb un contingut escàs de vitamina A, o per a persones amb necessitats nutritives augmentades -períodes de creixement, embaràs i lactància materna-. Les vitamines A i C, com a antioxidants, contribueixen a reduir el risc de múltiples malalties, entre elles les cardiovasculars, les degeneratives i fins i tot el càncer.\nA més, pel seu contingut en hidrats de carboni, la seva riquesa en potassi i la seva baixa aportació de sodi resulten molt recomanables per a aquelles persones que sofreixen d’hipertensió arterial o afeccions de gots sanguinis i cor. Les persones que pateixen de diabetis i d’insuficiència renal avançada hauran de tenir en compte el seu contingut de sucres i potassi respectivament. Finalment, encara que sembli contradictori a causa del seu contingut de fibra soluble, els caquis resulten adequats tant en situacions de diarrea com de restrenyiment.\nPro-vitamina A (mcg)\nÀcid Fólico (mcg)\nTipus de caqui\nSegons el seu mètode de consum.\nEs poden consumir diferents varietats de caqui, que a efectes pràctics es poden diferenciar segons sigui el seu mètode de consum. Amb cullera es poden prendre els de consistència gelatinosa -similar a una melmelada- i amb ganivet els de consistència dura, la polpa de la qual recorda a la de la poma.\nSegons el seu contingut de taninos.\nEl caqui és una fruita que si no es consumeix madura resulta aspra en la boca. Això es deu al seu contingut en unes substàncies anomenades taninos, la proporció de les quals disminueix quant més madura estigui la fruita. Els taninos exerceixen una acció astringente que resulta d’especial interès en cas de diarrea, alhora que ajuden a desinflamar la mucosa de l’aparell digestiu, la qual cosa beneficia a els qui sofreixen de gastritis i altres afeccions digestives.\nEn funció del caràcter astringente del caqui es distingeixen dues varietats, l’època de les quals de consum va des d’octubre fins a març:\nAstringentes: Tomatero, Gros, Rojo Brillant… Són els més comuns i convé consumir-los quan estan tous i madurs, i en poc temps, ja que són molt delicats i s’espatllen de seguida. La polpa d’aquestes varietats tendeix a ser gelatinosa, amb una textura semblant a la melmelada.\nNo astringentes: Sharon -en la imatge- i Fuyu. Són els que més es consumeixen. La varietat Sharon és a l’estil d’una poma, dura i consistent.\ncaqui fruta-ca rica en hidrats de carboni varietat vitamina


Tarrés és un municipi de la comarca de les Garrigues, a la província de Lleida. Segons dades d’Idescat, el 2017 tenia una població de 56 homes i 43 dones, 16 dels quals eren nens i nenes menors de 14 anys i 57 estaven en edat activa. Malgrat que […]\nMata-solana és un poble del terme municipal de Gavet de la Conca, a la comarca del Pallars Jussà, a la província de Lleida. El poble té poc més de cinc cases i una petita capella dedicada a Sant Roc. Tota aquesta zona és atractiva pels excursionistes, els amants […]\nEl municipi de Vinaixa, a la comarca de Les Garrigues de la província de Lleida, consta, segons Idescat, amb 483 habitants, repartits entre homes i dones, gairebé a parts iguals i amb tres centenes en edat activa. Una població que decreix des del 2010 quan van tenir 609 […]\nL’Espluga Calba és un municipi de la comarca de les Garrigues, de la província de Lleida amb 363 habitants, 182 homes i una dona menys, segons el cens realitzat per Idescat. Dels 363 habitants, gairebé 200 es troben en la franja d’edat entre els 15 i els 65. […]


Cazarabet conversa con... Joan Bautista Beltran Reverter, coautor de “El paper moneda a la comarca del Montsià durant la Guerra Civil” (Onada)\nJoan Bautista Beltran Reverter i Julio Allepuz Querol són els autors d´aquest interesant llibre que ens apropa a un tema que tothom coneix, però pocs valoren perquè, simplement es coneix només pel damunt; no és un tema conegut massa des de dins; en concret el llibre s´endinsa sobre el que es va segellar a la comarca del Montsià, entre 1936-1939.\nLa Sinopsi segons Onada:\nL’esclat, al juliol de 1936, de la Guerra Civil va trasbalsar el país i va condicionar per complet la vida de la gent dels pobles i la seua situació socioeconòmica i política. La comarca del Montsià no va estar exempta d’aquesta situació i les emissions de paper moneda en són fidel testimoni. Partint d’un treball de recerca exhaustiu i rigorós, l’obra explica el fet excepcional i de gran transcendència com va ser l’emissió de paper moneda per part de la majoria de consistoris catalans, els quals van poder organitzar de manera autònoma la seua activitat econòmica des de l’octubre de 1936 fins a l’abril de 1938. Uns temps convulsos i de grans dificultats socials i econòmiques per als nostres pobles.\nL’objectiu del treball, a més de mostrar i donar a conèixer, com és obvi, les imatges dels bitllets i altres elements monetaris, no ha estat altre que difondre els fets i els motius que van impulsar els municipis de la nostra comarca a emetre moneda fraccionària durants els anys convulsos de la guerra civil. Una moneda que forma part del nostre patrimoni històric, cultural i numismàtic. Un retrat de la societat montsianenca del moment.\nJoan B. Beltran Reverter (Alcanar, 1956) Investigador i estudiós d’història local, és autor de llibres d’història sobre el territori: Els encanteris de la serra de Montsià (2009) o Catálogo de matasellos y marcas de la presencia española en el Ártico y Antártico (2015), entre d’altres.\nJulio Allepuz Querol (La Sénia, 1944) És un destacat col·leccionista de filatèlia, numismàtica i notafília, especialment la relacionada amb la Guerra Civil Espanyola (llibres, targetes postals, pòsters…).\nEl paper moneda, cercant definicions:\nCazarabet conversa con Joan Bautista Beltran Reverter:\n-Ens fiquem una mica en situació, si vos pareix, la Comarca del Montsià, tal com està constituïda, avui i ara, amb els pobles i demés és la mateixa que la que ocupa el vostre estudi.\nQuant el 23 de desembre de 1936 el Conseller Primer de la Generalitat de Catalunya, Josep Tarradellas, signa el decret que determina els pobles que integren les comarques de la nova divisió territorial de Catalunya, la comarca del Montsià està constituïda per 11 pobles: Alcanar, Amposta, Freginals, la Galera, Godall, Mas de Barberans, Masdenverge, Sant Carles de la Ràpita, Santa Bàrbara, la Sénia i Ulldecona. Finalment, l’any 1990 s’hi va incorporar el municipi de Sant Jaume d’Enveja, que fins aleshores pertanyia a la comarca del Baix Ebre. L’estudi del paper moneda inclou la totalitat dels municipis que al 1936 formaven part de la comarca.\n-Què és allò que vos ha inspirat a escriure aquest llibre estudi sobre el paper moneda de Guerra Civil en aquesta comarca?\n-L’esclat de la Guerra Civil va trasbalsar el país i va condicionar per complet la vida de la gent dels pobles i la seua situació socioeconòmica i política. La comarca del Montsià no va estar exempta d’aquesta situació i les emissions de paper moneda en són fidel testimoni. Calia donar a conèixer aquella situació contextualitzant les emissions monetàries en el moment històric que vivia la comarca.\n-Quina és la diferencia amb “els vales”?\n-No hi ha cap diferència. Cal dir que, a més de paper moneda, els bitllets emesos reberen altres denominacions: bitllet, val, vale, bono, cupó. Menció a part mereix el Mas de Barberans, on els bitllets emesos oficialment pel Consell Municipal reberen dos noms diferents: certificat i val; i la Sénia, on reberen tres designacions diferents: val, bitllet i certificat. Per bé que a la majoria de pobles solament foren batejats amb un sol nom.\n-Teniu previst estudiar aquest mateix tema en alguna altra comarca del sud de Catalunya o del Nord del País Valencià?\n-De moment, no tinc previst de estudiar les emissions d’altres comarques del sud de Catalunya o del nord del País Valencià, si bé la majoria d’ells també emeteren paper moneda en el dies de la Guerra Civil. L’any 2008 vaig col·laborar amb un estudi del paper moneda a la Terra Alta.\n-Quins pobles de la Comarca del Montsià van tindre paper moneda funcionant?. Quins pobles van ésser com els més pioners?\n-Tots els pobles que constituïen la comarca del Montsià l’any 1936 varen emetre paper moneda, d’ells fou el de Santa Bàrbara, que en aquells dies va canviar el nom pel de Planes del Montsià, va ser el primer en emetre paper moneda, concretament el 17 de gener de 1937.\n-El paper moneda s´instaurava en els pobles on entrava en funcionament el Consell Municipal o les Col·lectivitzacions. Quin paper, verdaderament, oferia a banda de suplir la moneda fraccionaria de la República, des del govern central, que mancava i anava minvant?\n-La moneda fraccionària emesa pels Consells Municipals, per les cooperatives de consum i sindicats, i fins i tot per particulars, va permetre que la gent dels pobles pogués realitzar les compres diàries (menjar, premsa, transport…) d’una manera més normal. La presència al carrer d’aquesta moneda era del tot necessària per a garantir la normalitat econòmica del país.\n-Quins eren els passos que es seguien per emetre paper moneda en els diferents municipis?\n-Les emissions oficials de paper moneda emeses pels Consells Municipals de la comarca del Montsià tenien que estar avalades i emparades per un dipòsit de moneda legal igual a la quantitat emesa consistent en bitllets de la Generalitat de Catalunya. En altres pobles de l’estat espanyol ho serien per un dipòsit de bitllets del govern de la República.\n-Hi han trets diferencials entre el paper moneda dels pobles de la Comarca del Montsià amb la de la resta de llocs, per exemple, de Catalunya?\n-Efectivament, no només a Catalunya, també a la resta de pobles de l’estat espanyol, cada poble tenia autonomia en el disseny final dels bitllets emesos. A la comarca del Montsià, Ulldecona, Alcanar i la Ràpita dels Alfacs (nom que fou canviat a Sant Carles de la Ràpita) varen aprofitar imatges de llocs de la població per a il·lustrar els bitllets; altres ho faran d’una forma més senzilla, però l’escut de Catalunya apareixerà en tots els bitllets.\n-Quin dels pobles va ésser més fructífer amb això d´emetre el paper moneda?\n-A la comarca del Montsià podem dir que el Mas de Barberans o Planes del Montsià foren el més fructífers, si bé, quasi bé el Consell Municipal de tots els pobles va aprovar més d’una emissió de paper moneda amb diferents valors.\n-Hi havia intercanvi entre paper moneda d´aquests pobles?. I entre les diferents comarques?\n-No. El paper moneda era d’ús obligatori dins del terme municipal de cada poble. En el cas de sindicats, cooperatives de consum i comerços particulars només podia ser utilitzar en els seus propis establiments. No hi podia haver intercanvi.\n-Com bé sabreu i de sobres, avui en dia el paper moneda d´aquells dies és persegueix molt per part de col·leccionistes….al davant d´aquesta mena de febre com vos ho heu fet per poder obtindre o palpar paper moneda?\n-De fet, jo mateix tenia una bona col·lecció de paper moneda que, malauradament, vaig tenir que vendre ja fa uns quants anys. Per la meua relació d’amistat amb Julio Allepuz, destacat col·leccionista filatèlic i numismàtic de la Sénia, vaig contactar amb ell sabent que disposava d’una magnífica col·lecció de paper moneda local, no només de la comarca del Montsià. De fet, el Sr. Allepuz és coautor del llibre El paper moneda a la comarca del Montsià durant la Guerra Civil (1936-1939). Altres col·leccionistes que coneixia varen aportar alguns exemplars de vals moneda que completarien l’estudi de les emissions. Però és ben cert que el col·leccionisme de paper moneda emes pels Consells Municipals durant el període de la Guerra Civil a tot l’estat espanyol és molt apreciat i “perseguit” pels col·leccionistes numismàtics.\nEl paper moneda a la comarca del Montsià durant la Guerra Civil. Joan Bautista Beltran Reverter, Julio Allepuz Querol\n120 páginas 17u x 24 cms.\nL’objectiu del treball, a més de mostrar i donar a conèixer, com és obvi, les imatges dels bitllets i altres elements monetaris, no ha estat altre que difondre els fets i els motius que van impulsar els municipis de la nostra comarca a emetre moneda fraccionària durant els anys convulsos de la guerra civil. Una moneda que forma part del nostre patrimoni històric, cultural i numismàtic. Un retrat de la societat montsianenca del moment.


Dos detinguts per un robatori amb violència en un establiment del nucli antic\nEls fets van passar el passat divendres i la Policia Local va detenir els responsables poques hores després\nLa Policia Local de Tortosa ha detingut dos persones, un home i una dona, per un pressumpte delicte de robatori amb violència i amenaces a un establiment del nucli antic. Els fets van tenir lloc el passat divendres quan una dependenta d'un comerç d'alimentació va requerir la Policia Local després d'haver estat agredida per una clienta que volia emportar-se sense pagar un parell de begudes.\nSegons el relat de la denunciant, corroborat per les càmeres de seguretat del mateix comerç, la detinguda, veïna de Tortosa i nacionalitat espanyola, va intentar emportar-se sense pagar dos ampolles de beguda, alegant que passaria la seva parella a pagar-ho més tard. Quan la dependenta es va negar, la detinguda va intentar marxar amb les begudes però un client la va aturar. En el moment en què la treballadora de l'establiment intentava recuperar les ampolles sostretes, la detinguda va agredir-la donant-li un cop a la cara i estirant-li els cabells, fins que altres clients presents les van poder separar i fer-la fora de la botiga.\nAl cap de poc temps, la dona va tornar a l'establiment acompanyada de la seva parella, un home veí de Tortosa i també de nacionalitat espanyola, i van començar a donar cops a la porta, amenaçant a la dependenta. Finalment, tots dos van marxar quan es requereix la presència policial. Els agents de la Policia Local comproven els fets denunciants gràcies a les càmeres de seguretat del propi establiment i, amb l'ajuda de la descripció facilitada pels testimonis, identifiquen i detenen les dos persones poques hores després.\nA la dona se l'acusa d'un delicte de robatori amb violència, mentre que a l'home se'l deté per un delicte d'amenaces. Tots dos han quedat en llibertat amb càrrecs, després de passar a disposició judicial.


Innovació i tradició es donen la mà en la segona jornada del Fòrum Gastronòmic - Diari de Girona\nInnovació i tradició es donen la mà en la segona jornada del Fòrum Gastronòmic\nEl cuiner basc Andoni Luis Aduriz tanca els actes del dia amb una ponència sobre la «transgressió» que practica al seu restaurant, Mugaritz\nalfons petit agències 23.11.2017 | 06:58\nNo es podia haver elegit un millor cuiner que Andoni Luis Aduriz per tancar la jornada del Fòrum Gastronòmic de Girona més centrada en la innovació, tant per les ponències que s'hi van presentar com pel lliurament dels premis Innofòrum. Davant d'un Auditori ple, Aduriz no va cuinar, com s'espera dels xefs que oficien en aquesta mena de cerimònies: «transgressor» de mena, va explicar alguns aspectes del procés creatiu que se segueix al seu restaurant, Mugaritz, a Errenteria (Guipúscoa), va projectar diversos videos sobre la matèria, i va deixar que membres del seu equip preparessin unes poques elaboracions a la gran cuina instal·lada a l'escenari del recinte.\nAduriz, que admet obertament que al seu restaurant (amb dues estrelles Michelin) «no busquem agradar, però tampoc desagradar», va defensar que «la nostra és una proposta creativa que demana la complicitat del comensal, però en absolut pretenem que sigui cap proposta definitiva. Nosaltres busquem, i ens podem equivocar, però continuarem treballant en la mateixa línia». Una línia que els porta, per exemple, a suprimir postres i coberts, a «cuinar» amb microorganismes, etc.\nEl segon dia del Fòrum Gastronòmic (amb molta afluència de públic i farcit de tallers, ponències i altres activitats) havia començat amb un acte en el qual innovació i tradició s'havien donat la mà: una jornada dedicada a «la nova cuina catalana» que va fer passar per l'escenari de l'auditori els cuiners Sergi de Meià (Sergi de Meià, Barcelona), Toni Romero (Suculent, Barcelona), Rafa Peña (Gresca, Barcelona), Víctor Quintillà (Lluerna, Santa Coloma de Gramenet), Artur Martínez (Capritx, Terrassa) i Albert Raurich (Dos Palillos, Barcelona). Quintillà, per exemple, va titular la seva intervenció «Cuina catalana actualitzada», i Romero proposava «Sabors populars reinterpretats», mentre que De Meià apostava per «Renovar la radicalitat, tradició i km0».\nEn la mateixa línia es va moure la ponència que va oferir a la tarda Marcos Morán, cuiner del restaurant Casa Gerardo (Prendes, Astúries), amb una estrella Michelin des de l'any 1988. Morán, que va admetre que el que més se serveix a casa seva és la fabada i l'arròs amb llet, va presentar en canvi diverses elaboracions d'avantguarda a base de caviar, ostres, molls i gambetes, quatre productes icònics en la seva proposta gastronòmica, que no para d'evolucionar.\nCom ho fa la cuina del xef andalús Paco Morales, amb una estrella Michelin al seu restaurant Noor, de Còrdova. Morales reinterpreta receptes de la tradició més arrelada; la ponència que va presentar ahir al Fòrum portava per títol «La cuina andalusí al segle XXI»\nEn la penúltima jornada del certamen també es van concedir els premis Innofòrum 2017, que reconeixen la innovació en la gastronomia. Les galetes artesanes de xocolata i coco de l'empresa vigatana Artipà van guanyat el guardó en la categoria del gust més original; el jurat en va valorar «l'aspecte, l'aroma i el gust en boca». El premi al packaging més creatiu se'l va emportar la línia de gelats biològics de Gelati Dino, d'Empuriabrava, per complir les característiques de ser «útil, sostenible i responsable amb el medi ambient». Finalment, el producte més innovador no ha estat un aliment sinó un electrodomèstic: el «panini grill» SpeeDelight, d'Electrolux, que segons el jurat té entre les seves virtuts «el fet de ser pràctic, útil i perdurable en el temps». Entre els aspirants al premi Innofòrum hi havia una altra proposta gironina, un coulant de calçots amb salsa romesco al seu interior, elaborat per Cuinats Jotri de Juià.\nEl Fòrum Gastronòmic ha rebut 25.000 visitants i repetirà l'any que ve a Girona


La CUP decidirà en una Assemblea Oberta la seva entrada, o no, al govern municipal - Tottarragona.cat :: Diari digital independent d'informació i d'opinió de Tarragona\nLa CUP decidirà en una Assemblea Oberta la seva entrada, o no, al govern municipal\nLa formació cupaire es va reunir ahir per segon cop amb ERC i ECP per tal d’abordar la fusió de programes i la proposta de cartipàs. La proposta de text refós a treballar incloïa els 59 punts que els anticapitalistes van presentar en la primera trobada que va tenir lloc el 27 de juny, de forma que, “per primera vegada, la CUP hem pogut parlar amb l’actual govern sobre punts programàtics”, destaquen.\nAhir, però, no es va poder tractar tot el contingut programàtic. Respecte allò que es va poder abordar, la formació anticapitalista explica que hi van haver punts de consens, d’altres que requeriran ser matisats i altres sobre els quals encara s’ha de continuar debatent, doncs no hi ha consens. És per això, que aquest dijous les tres formacions tornaran a reunir-se per seguir debatent els punts programàtics i el cartipàs.\nEl resultat de les dues reunions d’aquesta setmana serà compartit en una Assemblea Oberta amb militants i simpatitzants, que la CUP ha organitzat pel proper dilluns 29 de juliol a les 19:30h. En aquesta assemblea es prendrà la decisió de si, tenint en compte els acords presos, es determina entrar, o no, al govern municipal.\nRedacció TT - 24/07/2019 - 08:07h