Adéu a tres grans de la imatge - Any 1998 - Articles\nXavier Miserachs (5)\nEl 10 de desembre de 1998, el fotògraf català, Joan Fontcuberta (Barcelona 1955) va guanyar el Premi Nacional de Fotografia 1998, dotat amb 2,5 milions de pessetes i concedit pel Ministeri d’Educació i Cultura. Aquest premi era el primer reconeixement a l’estat espanyol de la feina feta per Fontcuberta, que ja havia estat reconegut a l’estranger en diverses ocasions, com el 1997, en guanyar el premi al millor llibre fotogràfic a Arle i també el 1988, en obtenir la medalla David Octavius Hill, de la Acadèmia Fotogràfica Alemanya, un dels premis de fotografia més prestigiosos que es concedeixen en el món.\nLlicenciat en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona, Fontcuberta sempre havia compaginat la docència i la crítica fotogràfica amb la pràctica d’aquesta disciplina. El 1980 va cofundar la revista Photovision i va ser professor de Belles Arts de la Universitat de Barcelona, des d’on va passar a la Universitat Pompeu Fabra de Barcelona, on el 1998 encara continuava exercint la docència.\nFontcuberta també va ser director dels Encontres Internacionals de la Fotografia d’Arle el 1996 i va treballar de corresponsal a l’estat espanyol de diverses publicacions fotogràfiques estrangeres, entre les que destacaven European Photography, American Photographer i Perspektief. També havia participat en múltiples exposicions individuals i col•lectives i les seves fotografies formaven part de les col•leccions dels principals museus del món, com el Metropolitan de Nova York i el Museu d’Art Modern de París. A més, havia publicat nombrosos llibres com Estètica fotogràfica, Fotografía: conceptos y procedimientos, Josep Renau, Herbarium i Sputník.\nEl reconeixement obtingut per Fontcuberta amb el Premi Nacional de Fotografia va representar també un homenatge a la gran tasca realitzada en aquesta professió des de Catalunya durant dècades. El 1998 van morir dues figures històriques de la fotografia catalana: Francesc Català-Roca i Xavier Miserachs. Aquest mateix any va morir també el dibuixant i il•lustrador Enric Sió, que també havia practicat l’art de la fotografia. El premi a Fontcuberta, doncs, va ser un reconeixement a tota una generació que va lluitar per “institucionalitzar la fotografia com un mitjà d’expressió”, en paraules de l’artista guardonat, i fer-ne un mitjà de reflexió sobre el món, la societat i la història.


Residenza Eleonora Temu Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Saletti 40, Temu, Temu, Itàlia, 25050 - Veure al mapa\nMés informació sobre Residenza Eleonora\nDissenyat tant per oci com per negoci, Residenza Eleonora està situat idealment a Temu; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Residenza Eleonora és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aparcament de cotxes, habitació familiar, s'admeten animals de companyia, servei de llançadora són només algunes de les comoditats que fan que Residenza Eleonora sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com esquí, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Temu, faci de Residenza Eleonora la vostra llar.\nTots els tipus de viatgers (16) Parelles (2) Famílies amb infants petits (8) Famílies amb infants grans (3) Grups (3)


El Punt Formatiu Incorpora de Cantàbria tanca la seva tercera edició amb un gran èxit d’insercions - Incorpora "la Caixa"\nEl Punt Formatiu Incorpora de Cantàbria tanca la seva tercera edició amb un gran èxit d’insercions\nPatricia Calvo Sáenz i Julio David García, de l’entitat col·laboradora Asociación Evangélica Nueva Vida.\nEl Punt Formatiu Incorpora de Santander, que gestiona l’entitat col·laboradora Asociación Evangélica Nueva Vida, ha dut a terme dues accions formatives per facilitar la inserció laboral de persones en situació o risc d’exclusió social. Enguany les formacions triades per millorar l’ocupabilitat dels alumnes han estat d’operacions bàsiques de cuina i d’ajudant de cambrer, la taxa d’inserció laboral de les quals és gairebé del 50 %.\nA més, aquesta mena de formacions no busquen formar els alumnes només en habilitats professionals, sinó que també se’n potencien les personals. “El curs m’ha semblat molt útil, tant per a la vida personal com per a la vida professional. Els temes que hem tractat sobre habilitats socials són importants de debò, i penso que és molt positiu parlar-ne”, relata la Jehanny, una de les alumnes del curs d’Operacions Bàsiques de Cuina.\nFormació, professionalització i insercions\nEl gener va tenir lloc el primer curs, Operacions Bàsiques de Cuina, que a més de les 200 hores de teoria per millorar les aptituds professionals i personals dels alumnes, va preveure 100 hores més adreçades a la formació pràctica professional en empreses del sector hostaler de Cantàbria. De les 21 persones que van començar el curs, n’hi ha 10 que ja treballen gràcies a la formació rebuda.\nA l’abril va començar el segon curs, que va formar 20 persones com a ajudants de cambrer i que va tenir una demanda i un èxit d’insercions important. Actualment, 9 dels alumnes d’aquesta acció formativa estan treballant en empreses del sector després d’haver millorat en coneixements, tant de manera teòrica com pràctica.\nAlgunes de les empreses que han col·laborat en la formació i en les pràctiques no laborals són el restaurant La Mulata, Pans & Company o Hotel Torresport Spa, entre altres.


Stephane Emaná i el Nàstic acorden la rescissió del seu contracte\nEl davanter camerunès finalitza la seva etapa com a jugador grana després d'arribar l'any 2013\ndimecres, 1 d’agost 2018 - 16:01h | Actualitzat a 01/08/2018 16:29h\nStephane Emaná rescindeix el contracte amb el Nàstic | Joan Alfons López\nEl Gimnàstic de Tarragona i Stephane Emaná han arribat a un acord per a la rescissió del contracte que els unia. El davanter camerunès, germà d'uns dels darrers ídols del Nou Estadi Achille Emaná, deixa el conjunt grana després d'haver disputat la segona part de la temporada passada al filial de l'Atlético de Madrid.\nCinc anys d'Stephane Emaná com a jugador del Nàstic\nStephane Emaná va arribar a la Pobla de Mafumet, filial grana, la temporada 2013-2014 procedent del filial del Xerez. Tot i haver arribat per reforçar el filial, el camerunès va alternar partits amb el filial i el primer equip del Nàstic.\nAmb la Pobla, Emaná va disputar partits a Tercera i a Segona Divisió B, on va jugar 67 partits. Durant unes temporades va anar alternant partits entre filial i primer equip i no va ser fins a la temporada 2016-2017, que va passar a formar part de la primera plantilla del Nàstic. Al mercat d'hivern de la campanya passada, Emaná va sortir cedit a l'Atlético de Madrid B, amb els quals va disputar 9 partits i anotar 2 gols.\nEn tots aquests anys en què Stephane Emaná ha format part del Nàstic, el davanter camerunès ha jugat 29 partits, entre lliga i copa, i ha marcat quatre gols.\nDesprés d'una llarga trajectòria amb el Gimnàstic de Tarragona, el conjunt grana ha volgut agrair la professionalitat d'Emaná, a més de desitjar-li el millor en el futur professional i personal.\nCarlos García, rescindeix el contracte; Isaac Becerra, fitxa pel Nàstic\nAhir dimarts, 31 de juliol, va ser un dia actiu a les oficines del Gimnàstic de Tarragona. El conjunt grana va arribar a un acord per la rescissió del contracte de Carlos García i va signar un acord per a les pròximes tres temporades amb el porter Isaac Becerra.\nEn aquest sentit, el migcampista andalús abandona l'entitat grana, ja que no comptava per a l'entrenador, i Isaac Becerra arriba per a reforçar la porteria del Nàstic, amb la carta de llibertat sota el braç. Amb la incorporació del ja ex del Valladolid, el Gimnàstic de Tarragona compta amb tres porters de garanties per a la pròxima temporada, ja que el macedoni Dimitrievski, tot i els rumors de la seva sortida, continua entrenant amb els grana.


Tast de whiskys i destil·lats de Basque Moonshiners\nA càrrec de José Luis Navarro\nI com a Vinicia, a més de vi, també tenim bons licors, ahir, José Luis Navarro, ens va mostrar els whiskys i destil·lats que fan a Basque Moonshiners. Una nit divertida en molt bona companyia!\nOferta especial Revetlla\nA Vinicia us hem preparat unes ofertes amb els millors escumosos per a que pugueu celebrar la revetlla de Sant Joan com cal!!!\nGran sessió de tast a càrrec de Pilar Salillas del Celler LaGravera d'Alfarràs. Una introducció a la Biodinàmica i al respecte per la vida a la vinya. Vam poder degustar els vins de La Pell de la vinya prefiloxèrica plantada al 1899.\nAhir vam gaudir d’un magnífic tast d’iniciació que vam tenir el plaer de compartir amb alguns de vosaltres. Bons moments, bona companyia, bons vins!\nAquest dissabte 23 d'abril a Vinicia regalem una rosa de Sant Jordi als 25 primers! No et quedis sense la teva!!!\nAhir vam gaudir dels vins i escumosos del Celler LLOPART, un tast guiat per Marc Vilalta, que ens va preparar una agradable sorpresa pel final del tast!\nA càrrec de Joan Arrufí\nFantàstic tast de vins del Celler Altavins Viticultors, guiat pel seu propietari i enòleg Joan Arrufí, que a la vegada és el president de la D.O. Terra Alta. Un gran plaer haver-te rebut i que hagis compartit els teus coneixements amb nosaltres!\nA càrrec del sumiller Gregori Albareda\nDesprés de dos anys d'espera, vam poder gaudir de la companyia d'alguns de vosaltres amb un tast d'iniciació a càrrec del nostre sumiller Gregori Albareda. Ben aviat anunciarem el següent tast, estigueu atents!!! Gràcies per fer-ho possible!\nTanquem per vancances del 7 al 13 de febrer. Però tornarem amb novetats, tastos i activitats!!!\nSelecció vins dolços Castanyada 2021\nPerque puguis gaudir d’una bona Castanyada, t’hem fet una tria dels millors vins dolços!!!\nVinicia us desitja Bones Festes de la Tardor 2021! I recordeu que és festiu i per tant romandrem tancats el dia 29 de setembre. Ens retrobem el dijous 30!!!\nAquests són els vins que hem seleccionat amb un descompte especial per tornar a la rutina amb bon humor!


Els Panettones de Triticum s’elaboren segons la seva recepta tradicional i original. (Amb ‘lievito’ natural, fruita confitada, xocolata negra i ametlles).\nÉs un producte ideal per acompanyar els teus àpats, celebracions...\nCOM S'ELABORA EL PANETTONE?\n(El panettone te un procés de fabricació de 5 dies). El primer dia s’elabora el “lievito”, el ferment natural o massa mare. El segon dia es fa el primer amassat i es deixa fermentar durant 24 hores. El tercert dia es realitza el segon amassat i s’afegeixen els ingredients del farcit.El quart dia s’afegeix la guarnició i es fa la cocció. Un cop cuit es penja del revés durant 24 hores. El cinquè dia es despenja i s’envasa per una millor conservació .\nFarina, rovell d’ou, mantega, sucre, ferment natural, taronja, xocolata, panses, vainilla, sal, avellanes , crema pastissera, aigua.\nAltura / ø\n2 mesos -18ºC


Fibracat obre una nova Store al centre de Girona\nFibracat, el primer operador global de telecomunicacions amb capital 100% català, ha aterrat a les comarques gironines i ho fa obrint una nova Store a la ciutat de Girona. Es tracta del tercer establiment de la companyia, que ja té una Fibracat Store a Manresa (on també té establerta la seu) i una altra a Reus, des de l’abril passat.\nD’aquesta manera, la companyia fa un nou pas en el seu procés d’expansió, que l’ha de portar a fer el salt definitiu a tot Catalunya i a ser present físicament no només a Girona, sinó també a Lleida i Barcelona, ciutats en les quals obrirà noves Stores.\nL’operadora catalana ha escollit el número 20 del carrer de Santa Clara, situat al cor de Girona, per ubicar-hi la seva Store de referència per als clients de la demarcació; una ubicació immillorable i que posa de manifest que es tracta d’un territori essencial en el procés d’expansió. Des de la capital del Gironès, Fibracat donarà servei específic a la tota la demarcació i oferirà els serveis de fibra, telefonia fixa i mòbil, i TV online.\nFibra gratis per a les noves altes\nAmb motiu de l’obertura, i fins al 15 de novembre, oferim la fibra òptica gratuïta fins al 2020 pels nous clients que es donin d’alta a la Fibracat Store de Girona. Els detalls de les condicions legals d’aquesta promoció es poden consultar a la pàgina web i presencialment al nou establiment.


Castellfollit de la Roca serà el protagonista d’un cupó de l’ONCE el proper dimarts 24 de setembre – elgarrotxi.cat\nCastellfollit de la Roca serà el protagonista d’un cupó de l’ONCE el proper dimarts 24 de setembre\nAquest divendres es presentarà un cupo de l’ONCE amb una imatge del Rellotge de la Torre de Sant Roc de Castellfollit de la Roca\nL’ONCE editarà una sèrie de cupons amb la imatge del Rellotge de la Torre de Sant Roc de Castellfollit de la Roca. Aquest cupó forma part de la sèrie ‘Ciutats en punt i hora’, on molts edificis amb rellotge de tot el país ja han format part d’aquesta iniciativa. El proper dimarts 24 de setembre, 5,5 milions de cupons portaran el temps de Castellfollit de la Roca per tot l’Estat.\nEn la presentació hi assistiran Miquel Reverter, alcalde de Castellfollit de la Roca; Enric Botí, delegat territorial de l’ONCE a Catalunya i Manel Caballero, director de l’agència de l’ONCE a Figueres.\nFoto: Rellotge de la Torre de Sant Roc de Castellfollit de la Roca – Google Maps\nVÍDEO: El Ball Pla del barri de Sant Miquel celebrarà el seu 75è aniversari amb diversos actes


El Girona torna a punxar i es complica l’ascens directe (0-0)\nAday, durant el partit del Girona contra el Racing | @GironaFC\nEl conjunt blanc-i-vermell no pot passar de l’empat contra el Racing en el retorn del futbol a Montilivi\nEl Girona cada vegada té menys marge de maniobra si vol pujar directament a Primera. El conjunt blanc-i-vermell ha tornat a punxar en el retorn del futbol a Montilivi després de més de tres mesos. Els de Pep Lluís Martí han encadenat, contra el Racing de Santander, un quart empat consecutiu que els ha situat cinquens a vuit punts del Cadis, el segon classificat de la Lliga SmartBank. Encara s’han de jugar nou jornades, però la realitat és que les sensacions no somriuen massa els catalans.\nTot i que l’inici del Girona no ha estat gens dolent, l’equip s’ha anat apagant a mesura que han anat passant els minuts i el Racing ho ha aprofitat per intentar rascar més del punt que s’ha acabat enduent de Montilivi. Els càntabres, últims classificats de Segona, estan esgotant les seves opcions de mantenir la categoria, però podrien acabar la jornada a vuit punts del seu objectiu si l’Oviedo puntua aquest dimecres en el seu compromís contra el Deportivo, un altre dels clubs que ocupa la zona baixa de la taula.\nAquest divendres, el Girona afrontarà un duel directe en la lluita per l’ascens: visitarà l’Elx (19.30 hores / GOL), el sisè classificat. Els de Pep Lluís Martí saben que cada oportunitat que no aprofitin serà una oportunitat perduda, així que estaran obligats a començar a sumar de tres en tres si volen evitar el fatídic play-off per tornar a la màxima categoria del futbol estatal.


Aparcament superior Vallter (2155 m) - Coll de la Marrana (2529 m)- Collada de les Comes de Malinfern ( 2705 m) - confluència amb la vall de Carançà (1940 m) - coll de Carançà (2727 m) - coll de Tirapits (2784 m) - punt inferior del descens (2450 m) - coll de la Marrana (2529 m) - Aparcament superior Vallter (2155 m)\nDesnivell : D+ / D- : 1600 m / 1600 m\nLlargada: 25 km\nDificultat : S2, ocasionalment S3 a la sortida d'algún coll\nHorari: Unes 9 hores\nInterressant sortida per recórrer la vall de Carançà en pujada des de la seva part baixa, primer atravessant el bosc i després resseguint els seus llacs, alguns ja tímidament desglaçats, i es que la primavera avança. De mica en mica es va descobrint la part superior de la vall en un ambient molt feréstec i alpí.\nAquesta descoberta de la vall de Carançà es troba emmarcada en el conjunt d'una sortida llarga i esgotadora però alhora variada i entretinguda. És una sortida per a insaciables.\nNosaltres trobàrem neu dura per el matí i fins a mitja baixada de la vall de comamitjana. A partir d'aquí bona neu primavera que es mostrà transformada superficialment sobre una base dureta i molt estable.\nLa baixada per la vall de Comamitjana comença des de la collada de Comes de Malinfern (2705 m) per una pala una mica dreta (S3) que es va suavitzant fins els estany de Comamitjana. Es va descendint la vall (S2) mirant de mantenir-nos a una certa distància del riu principal que té tendència a enclotar-nos. L'entrada al bosc és 'juganera' al principi i esdevé progressivament tècnica, doncs els arbres els trobem cada vegada més junts. Tot i així sempre es troba un pas assequible. Els darrers 100 metres de desnivell fins el fons de la vall son els més exigents. Son drets i els arbres segueixen estan junts. Al arribar al fons de la vall (1940 m) el riu de Carançà portava força aigüa però per sort vàrem trobar un pont de neu suficientment sòlid unes poques desenes de metres més amunt.\nDe bon matí enfilant el coll de la marrana\nEn Miguel arribant a la collada de les Comes de Malinfern\nJust acabant de descendre la colldada ( a l'esquerra)\nMirada enrere. Al fons a la dreta el Pic Alt de Comamitjana\nEl punt (1945 m) on vàrem creuar el riu de Carançà. Feia iuiu\nRemuntant la vall de Carançà. Anem deixant el bosc enrere\nLa primavera es va obrint camí\nTrobem un racó protegit del sol per menjar una mica\nLa vall alta de Carançà es mostra exhultant\nJust abans del primer llac (uns 2240 m)\nPassat el primer llac, ja una mica desglaçat\nRemuntant al coll de Carançà ens saluda el corredor NW del Pic de l'Infern\nRemuntant la carena. Darrera meu el Torreneules\nResseguint l'aresta cap el Pic Superior de la Vaca (2825 m)\nEn el coll de Tirapits. Ja comença a pesar l'esforç\nUna mirada des del coll de Tirapits cap el Gra de Fajol\nTant de bò tots els hiverns tinguem tanta neu per poder fer sortides tant xules com aquesta.\nMapa guia d'hivern Vall de Núria Ulldeter\nMiguel i Xavier\nPublicat per Xavier M. a 8:43 1 comentari:\nPublicat per Pol Puig Collderram a 10:47 1 comentari:\nPublicat per Pol Puig Collderram a 12:14 Cap comentari:\nZuriza - Llano de Taxeras + Pista cap al Collado Estrivella\nDesnivell: D+ / D- : 320/ 320\nTot l'equip amb ganes de gaudir del paquetón\nDivendres anem a dormir esperant que la previsió de neu ens deixi una capeta de neu nova per gaudir d’unes bones baixades. La nevada caiguda durant la nit supera les nostres expectatives amb escreix i ens llevem amb un bon gruix de neu a la pròpia Borda Nadal.\nCarreguem les furgonetes i comencem a pujar amb les cadenes. A la carretera hi ha molta neu i no ha passat ningú. Desconeixem fins on podrem arribar. Abans d’arribar al càmping de Zuriza (actualment tancat) trenquem una cadena (de les de tela) i decidim fer mitja volta. Tornem a la Borda i allà fem un cafè per replantejar-nos el dia. Ningú té ganes de quedar-se aquí amb la nevada que ha caigut!\nFinalment, passa la llevaneus i ens col·loquem tots ens una sola furgoneta. Aconseguim arribar al Càmping de Zuriza on comencem a esquiar sota una intensa nevada. Ens han comentat que han caigut més de 40cm de neu nova. Per tant, no volem arriscar-nos innecessàriament.\nEl boscos tot coberts de neu són un espectacle visual\nEn Miguel no pot amagar la felicitat per la quanitat de neu caiguda\nLa Mar sembla que tampoc s'ho passa malament!\nDecidim seguir el GR11 de Zuriza fins al Llano de Taxeras. Allà coincidim amb un grupet de bascos que ha pujat seguint el camí que porta al Collado de Estrivella (Sierra del Ano) fins on s’acaba el bosc. Ens comenten que seguir més amunt pot ser perillós.\nMentre seguim la pista, la nevada s'intensifica\nDecidim seguir les seves traces de pujada per gaudir de l’espectacle que estem vivint. La nevada es molt intensa i tot el nostre entorn està ben blanc. Gaudim de la del silenci de les nevades al bell mig de la fageda.\nEn Miguel esquiant al sostre!\nUn cop hem fet un mos, comença la POWDER PARTY!\nArribem fins a una edificació que hi ha dalt del bosc per guardar-hi el bestiar. Aprofitem per resguardar-nos del vent i la nevada mentre fem un mos. El descens el fem pel bosc on gaudim de una neu pols molt bona durant uns 100 metres de baixada. Després toca seguir baixant per la pista (pràcticament plana) fins que arribem al cotxe.\nLa imatges de la sortida parlen per si soles!\nAmb l'excusa de fer les fotografies, estreno la baixada pel bosc\nLa Mar esquiant sota l'atenta mirada del Pau i en Miguel\nEn Martí en plena acció\nEn Miguel flotant amb una neu pols espectacular\nLa cara del Pau expressa perfectament l'estat de la neu\nPublicat per Pol Puig Collderram a 13:29 1 comentari:\nESQUI DE MUNTANYA (21)


1080p - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nCommuta la subsecció Especificacions\n1.1Amplada de banda\n2Agudesa visual per a 1080\nCommuta la subsecció Aplicacions\n6Enllaços externs i referències\n1080p és la forma abreviada per a anomenar el tipus de senyal de vídeo que consisteix en 1080 línies de resolució espacial vertical adquirides a través de l'exploració progressiva p o seqüencial (àmpliament utilitzada en monitors de PC) d'una escena. És a dir, aquesta escena ha estat emmagatzemada o transmesa línia a línia i fotograma a fotograma mitjançant un escombrat d'imatge progressiu, el qual només necessita un escombrat per fotograma.\n1080p combina una alta resolució amb una gran quantitat d'imatges per segon, cosa que permet veure molt més detall d'un segon a un altre, el resultat serà possible d'apreciar a través d'un monitor o televisió d'Alta Definició.\nDe cada fotograma s'obté una resolució total de 2.073.600 pixels. Aquesta xifra és resultat dels 1920 píxels de resolució espacial horitzontal imposats per la relació d'aspecte panoràmica 16:9, que s'adapta millor al camp de visió humà, corresponents a cada una de les 1080 línies de resolució espacial vertical.\nAmplada de banda[modifica]\nSi s'explora un vídeo, es necessita més amplada de banda per transmetre el video resultant d'aquest escombrat (altrament dit no-entrellaçat) que no pas per transmetre'n un amb la mateixa resolució però obtingut amb l'escombrat entrellaçat. Per tant, alguns dels mitjans idonis per transmetre, en aquest cas, el 1080p seria a través l'HDMI (en digital) i el nou sistema TDT-2 (DVB-T2).\nUna especificació completa que indica el nombre d'imatges o trames per segon que mostra la pantalla, el seu valor pot oscil·lar entre els 24 imatges/segons (valor mínim per no notar parpelleig) i les 60 imatges/segons (La maxima qualitat).\nCada estàndard de televisió digital accepta només un nombre d'imatges determinat:\nL'europeu (DVB) admet 25 i 50 fotogrames per segon (1080p25 i 1080p50)\nL'americà (ATSC) accepta 24 (1080p24), 30 (1080p30) i 60 fotogrames per segon (1080p60).\nEl nombre de fotogrames de 50 (1080p50) i 60 (1080p60) imatges per segon són considerats sistemes de televisió d'alta definició en proves, a països com Alemanya, on només es poden emetre amb còdecs H264 i H265, per l'elevat espai que ocupen.\nCom més gran és el nombre de pixels verticals més resolució té el sistema i a major nombre de quadres per segon, més qualitat i estabilitat d'imatge percep l'ull. Per tant, 1080 50p combina una alta resolució amb una gran quantitat d'imatges per segon, cosa que permet veure molt més detall un segon d'imatge, el resultat serà possible d'apreciar a través d'un monitor o televisor d'Alta Definició Full HD o 4K.\nAgudesa visual per a 1080[modifica]\nL'agudesa visual és una capacitat del SVH per a distingir els petits detalls, cosa força interessant en 1080p. Per a una correcta distinció del detallisme del grau òptim de resolució i observar els avantatges es recomana col·locar-se a una distància aproximada de tres vegades l'altura de la pantalla, i a més, la capacitat de l'ull per a distingir el contingut de 1080p també depèn de la quantitat de contrast en la imatge o frame.\nActualment s'aplica en el comerç per referir-se als televisors de Molt Alta Definició (altrament coneguts pel nom en anglès Full HD), ja que permeten una reproducció molt fidel del senyal que reprodueixen i més en el cas que hagin estat adquirits a altes resolucions.\nEls videojocs poden ser renderitzats a 1080p. Les consoles actuals Xbox 360 (de Microsoft) i la PS3 (Play Station 3 de Sony) tenen sortida de 1080p. Les últimes versions de la Xbox 360 i totes les versions de la PS3 tenen connexió HDMI.\nComparació entre diferents tipus de resolucions\n1080i en aquest article hi ha la comparació entre 1080p i 1080i\nHDTV - Televisió d'Alta Definició\n↑ EBU. «FUTURE HIGH DEFINITION TELEVISION SYSTEMS» (PDF), Maig 2005. Arxivat de l'original el 2009-05-27. [Consulta: 16 desembre 2007]. Recomanacions tècniques\n1080p and the Acuity of Human Vision - 1080p i l'Agudesa del Sistema Visual Humà (en anglès) Audioholics Home Theater Magazine. 2 d'abril del 2007.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: 1080p\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=1080p&oldid=29562938»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 feb 2022 a les 12:41.


“Aquí moro!” | Opinió | EL PAÍS Catalunya\nNingú millor que una gran artista com Sara Baras pot transmetre i comunicar els sentiments més primaris. Em venç la passió i sovint la desmesura\n23 ABR 2016 - 00:20\tCEST\nLa 'bailaora' Sara Baras, en un moment del seu espectacle. santana de yepes\nEl públic no parava d’aplaudir Sara Baras perquè no morís, abatuda a l’escenari del Tívoli, sempre agraïda a Barcelona, la ciutat que tant la va ajudar ja fa una pila d’anys, quan de les seves actuacions encara no se’n feia publicitat, ni per escrit ni a les capelletes de la Rambla. Ara és una bailaora famosa arreu que es deixa la pell a cada funció, baldada per l’esforç i lliurada a la gent, com si no hi hagués cap altra actuació que la darrera, l’autèntica i definitiva: “Aquí moro!”.\nVa parlar amb un fil de veu molt tènue, que s’apagava com una espelma, cosa sorprenent perquè ni tan sols havia obert la boca, sinó que només va parlar amb els peus. Per ventura li havia explotat el cor, a aquell cos eixut i fràgil, després d’absorbir els cantants de flamenc, els guitarristes, el cos de ball, l’acompanyant i marit, José Serrano, i la pròpia companyia, com si no hi hagués hagut ningú més al teatre, ni tan sols el record de Paco de Lucía, Antonio Gades, Enrique Morente, Carmen Amaya, Camarón de la Isla i Moraíto. La Sara es moria sola.\nNo ha estat mai fàcil muntar una obra al voltant de Sara Baras, ni tan sols quan s’homenatgen les veus dels mestres del flamenc, perquè a la sala només hi queda el ressò dels talons, que metabolitzen un espectacle col·lectiu excel·lent, tant hi fa que sigui a Londres, Sydney, Moscou, París, Tòquio, Xangai, Singapur, Nova York, Buenos Aires, Rio o Barcelona. Els ulls de la gaditana sedueixen igual que els d’una serp i les cames tenen la força d’una estampida de búfals que van al compàs dels pals del ball, als peus de la Sara, dura fins i tot quan diu que mor.\nAsseguren els crítics, i jo els copio com a lector i espectador convençut, que el poder li prové de la punta i el taló, del zapateado i la repicadissa, la manera obsessiva que té de percudir sobre el terra. Lluminosa i expressiva, fa cops de taló i mou els braços d’una manera d’allò més natural, fa una torsió de ronyons, com si fos un remolí, sempre artista, mai populista, obstinada a trobar el puntet que la faci sentir fresca, pura i lliure, de vegades enèrgica i d’altres nostàlgica, directa a l’ànima, fins que sembla que morirà de debò aquesta nit al Tívoli.\nEl sospir de l’artista em va fer despertar la figura mundana del meu pare, un pagès que no sabia ni de flamenc ni de la Sara, simplement li agradava ballar una estona, que era de tant en tant, lliurat com va estar al camp i als amos, mosso de la seva pròpia terra. El pare no va tenir infància, ni va ser famós, ni va somiar en res més que no fos arribar a ser músic, perquè es creia molt capaç de tocar la trompeta i el violí sense haver anat mai a solfeig, perquè al capdavall els peus li dansaven com els de Fred Astaire sense anar a classe. El pare es moria per ballar.\nA través de la Sara vaig veure expressat el dolor i l’esquinçament, la ràbia que sentien els que, com el meu pare, s’angoixaven, i vaig advertir finalment també la felicitat i l’alegria d’aquells que, també com el pare, s’aconseguien alliberar, alegres, amb un pasdoble, un vals o un bolero, el moment de seduir la mare, temorosa per la defensa irracional que el marit feia de les seves coses. Tot ho feia amb una determinació animal, instintiva, com un acte reflex. No hi havia partitura; només sentia i si va viure molt va ser per veure ballar i tocar. Era foc pur.\nJa ho va dir Chavela Vargas: “Mestre, a mi no em llegeixis, toca de cor”. I jo, que sóc un maldestre, per bategar necessito estar connectat d’alguna manera amb aquell dipòsit d’energia que era el pare. No vaig aprendre mai a ballar ni a tocar d’oïda ni per imitació ni repetició. Sé distingir, però, un bailaor natural d’un d’ensenyat, perquè a l’escola tots aprenen el mateix i es manifesten igual. No és el mateix una sala i un concurs que una plaça de ball. A la plaça, es mor.\nVaig veure els pares, els sogres i els oncles ballar pel plaer de ballar, amb molt bon gust, sempre respectuosos amb el públic, que era molt i variat, tafaner i alhora entès. Mirava sense parar i no aconseguia aprendre’n. Aquella litúrgia que vaig viure de jove em fascinava per l’elegància, el vigor i el poder de seducció. Feia tentines cada vegada que sortia a pista i intentava imitar el pare per entendre que tenia sentit del ritme. El pare va morir de pena i amor, i els malucs de la mare ja no estan per ballar. Així que ara em desvisc per aplaudir la Sara.\nHi haurà qui dirà amb raó que el flamenc no té res a veure amb la música d’una festa major ni el meu pare amb Sara Baras ni una professional amb un amateur. El que passa és que no havia vist mai que els peus d’una bailaora retratessin tan bé les entranyes del meu progenitor. Ningú millor que una gran artista per transmetre i comunicar els sentiments més primaris. Em venç la passió i sovint la desmesura. “Aquí moro!”, s’acomiada Sara Baras en veu baixa, dreta altra vegada, reconfortada per la gent, que es queda hipnotitzada. Fins al maig al Tívoli.\nL’espectacle, curiosament, es diu “Voces”.


Inici - Associació Empresaris i Propietaris Polígon Industrial El Pla\nTreballant per a les\nempreses del Polígon el Pla\nL’ASSOCIACIÓ QUE ET REPRESENTA\nFem d’intermediaris davant les administracions públiques i les empreses del Polígon Industrial el Pla de Molins de Rei.\nVetllem pel manteniment de les infraestructures del nostre polígon i per la seva gestió i millora.\nFomentem el networking empresarial.\nEls que confien en nosaltres.\nDavant de les quals et representem\nPer arribar a obtenir acords avantatjosos amb preus competitius en benefici de les nostres empreses\nPer crear sinergies i fomentar el Km 0 en tot Molins de Rei\nRepresentem les empreses del Polígon el Pla davant les administracions públiques i, en particular, davant de l’Ajuntament de Molins de Rei. Col·laborem i fem de mediadors amb l’Administració local, i som un canal directe de comunicació entre les empreses del Polígon Industrial el Pla i l’Ajuntament de Molins de Rei, amb qui tenim signat un Acord Marc, d’acord amb el qual mantenim reunions trimestrals per fer-los arribar qualsevol suggeriment, necessitat o les inquietuds dels empresaris i propietaris del Polígon el Pla de forma ràpida i eficaç. A part de les reunions trimestrals, fem d’interlocutors directes en el dia a dia, cosa que ens converteix en un important nexe d’unió entre les empreses del Polígon Industrial el Pla i l’Administració local. Així mateix, fomentem les relacions interempresarials, gràcies a les quals la teva empresa podrà donar-se a conèixer i crear networking (treball en xarxa) entre les empreses integrants per col·laborar entre si i per crear projectes conjunts, favorables per al teu negoci.\nCada dia som més socis i això ens converteix en una de les principals associacions empresarials de polígons industrials de Catalunya. A través del nostre web i gràcies al nostre directori i espai d’ofertes podràs promocionar la teva empresa, generar sinergies amb altres empresaris i arribar a acords de col·laboració empresarial de Km 0 que t’ajudaran en el desenvolupament i la competitivitat del teu negoci.\nEl nostre objectiu principal és vetllar pel manteniment i la conservació de les infraestructures del Polígon Industrial el Pla, per aconseguir un espai públic de qualitat, modern, competitiu i amb una bona comunicació per als empresaris del Polígon. El fet de ser representants de tots els empresaris del Pol. Ind. el Pla davant l’Administració local ens permet una interlocució directa i prioritària que facilita la comunicació i la possibilitat de canalitzar acords significatius de col·laboració per al desenvolupament i manteniment de les infraestructures, així com dirigir nous projectes que l’esdevenir del temps va imposant a la nova realitat econòmica del país.\nPer què la nostra associació?\nDescobreix els beneficis d’associar-t’hi en un dels polígons de Catalunya més importants.\n+14Anys creixent junts en els negocis\nÚltimes notícies de l’Associació\nPublished by administracion at 21 de juliol de 2021 0\nPublished by administracion at 25 de maig de 2021 0\nPublished by administracion at 14 de maig de 2021 0


Estudi del potencial contaminant de NOx i Partícules PM10 de l’actual parc d’automòbils de Barcelona, motivat per la directiva 1999/30/CE de la UE. Disseny i implementació d’una eina de simulació per la presa de decisions\nPara acceder a los documentos con el texto completo, por favor, siga el siguiente enlace: http://hdl.handle.net/2099.1/5705\nMenós Cabré, Anna\nUniversitat Politècnica de Catalunya. Departament de Màquines i Motors Tèrmics; Recasens Baxarías, Francisco Javier\nDegut a l’augment progressiu del parc de vehicles de la ciutat de Barcelona, s’han incrementant també les emissions de gasos contaminants a l’atmosfera, tot i l’enduriment de les diferents normatives europees en referència als valors llindar d’emissions de gasos per part dels fabricants dels vehicles. Aquest fet ha comportat que en la ciutat de Barcelona es superi els valors límit imposats per la directiva europea 1999/30/CE, referent a la qualitat de l’aire. Els agents contaminants en què es centrarà aquest estudi són els Òxids de Nitrogen i les partícules de mida superior a 10 μm. Per tal de poder conèixer les emissions del global del parc, en aquest projecte s’estudia, tant l’evolució en el temps de la normativa europea d’emissions de gasos contaminants, com el parc de vehicles de la ciutat en funció de la data de matriculació d’aquests i de la seva categoria. Amb les dades obtingudes de parc de vehicles de la ciutat de Barcelona i la normativa d’emissions europea des de 1990, es podrà crear una eina de simulació que permeti avaluar com disminuirà percentualment la contaminació en funció de les accions que es realitzin sobre el parc de vehicles existent. La proposta de les diferents alternatives de modificació es realitzarà considerant la tecnologia de catalitzadors i filtres de partícules que hi ha en el mercat, també descrites en el projecte, i les accions que altres països i ciutats amb el mateix problema de contaminació han realitzat.\nÀrees temàtiques de la UPC::Enginyeria mecànica::Motors\nAutomobiles -- Pollution control devices -- Simulation methods\nAutomòbils -- Contaminació -- Mètodes de simulació


Els privilegis d’Urdangarin a presó el col·loquen al centre de la diana\nBarcelona. Dimecres, 18 de juliol de 2018. 09:21\nActualitzat Dimecres, 18 de juliol de 2018. 09:25\nDes que Iñaki Urdangarin va ingressar a presó, que els familiars s'han anat coordinant per visitar-lo i animar-lo el màxim possible. Està a punt de fer un mes del seu primer dia empresonat, moment idoni per fer un balanç de totes les visites que ha rebut. I és que si en un principi parlàvem dels privilegis de la infanta Cristina en poder entrar al centre sense ser vista, ara és el tracte de favor que està rebent l'exduc el que està indignant.\nLa primera notícia ja no va fer massa gràcia: el basc disposa d'un mòdul de 450 m² per ell solet. Parets pintades de colors alegres, enormes finestres, gimnàs, dos patis ben grans... Fins i tot disposa d'una saleta amb una televisió per informar-se o entretenir-se. I el menjar? Deliciós, segons asseguren alguns testimonis. Va sortir un treballador dient que Urdangarin estava sent molt ben alimentat, gaudint del menjar de presó.\nEl seu advocat ha fet unes declaracions a Europa Press afirmant que no tot és tan maco com sembla, per això, ja que el seu client no està de vacances: "Com qualsevol persona privada de llibertat, no està bé. I les informacions que diuen que Cristina es traslladarà a Portugal són mentida, es quedarà a Ginebra".\nAra bé, el que molts no volen tolerar és que estigui rebent més visites de les que estan permeses. Durant aquestes primeres quatre setmanes, Iñaki ha vist (que hagin transcendit) 9 familiars. El document oficial diu que els presos només podran veure'ls dos cops per setmana en visites de 20 minuts cadascuna o canviar-les per només una però de 40 minuts de durada. A part, podran fer ús d'un vis-a-vis al mes amb un màxim de tres hores.\nDoncs bé, Urdangarin s'ha aprofitat de la seva influència, sembla. I és que ha fet cas omís a aquestes normes i ha tingut més visites de les permeses. Primer de tot, cal destacar que les famílies dels companys de presó no poden fer servir el pàrquing d'empleats com fa la infanta Cristina perquè no la vegin... Però és que tampoc no poden veure les parelles tan sovint.\nNomés cal recapitular les informacions que aporta El Español. Urdangarin va rebre la primera setmana la visita de la Infanta, la setmana següent ja va incomplir les normes en rebre tres visites (dimecres la de la seva mare, dissabte fent un vis-a-vis amb les germanes i diumenge fent una altra d'ordinària amb elles). D'aquí, va passar a fer un altre vis-a-vis el divendres següent amb el fill gran Juan Valentín, gaudint-ne d'un altre l'endemà amb la seva germana Clara. I aquell diumenge? Veient de nou la dona i abraçant el fill mitjà, Pablo. Passa una altra setmana i veiem visitant-lo la infanta Elena entre setmana i dissabte el seu germà Mikel Urdangarin.\nAmb la qual cosa, tenim dues setmanes seguides amb tres visites (cosa prohibida) i tres vis-a-vis en un mes (quan només se'n permet un). Uns privilegis que assenyalen Urdangarin... Seguirà la resta de condemna aprofitant-se de la influència de la Casa Reial?\nCasa Reial Els escàndols persegueixen Froilán també en el seu aniversari Jennifer Navarro\nCasa Reial L’estiu més incòmode de Sofia: dia i nit amb Letícia i Joan Carles Jennifer Navarro


L'Art Directors Club of Europe celebra la 22a edició dels premis | Barcelona Cultura\nL'Art Directors Club of Europe celebra la 22a edició dels premis\nEl 7 i el 8 de juny l’ACDE aglutina a Barcelona els millors dissenys i anuncis europeus\nL’Art Directors Club of Europe (ADCE) convoca durant dos dies de juny una nova edició dels premis als millors dissenys i anuncis europeus, els Best of European Design and Advertising – ADCE Awards. Aquest “Premis de Premis” guardonen els projectes d'entre els que prèviament s'han escollit als certàmens dels seus països - els LAUS, per exemple, en el cas d’Espanya -.\nEnguany es presenten més de 600 projectes creatius, agrupats en 6 disciplines (Film i Ràdio; Publicitat Impresa; Digital; Disseny; Promocions, New Media & Esdeveniments; Integració & Innovació). Del packaging al disseny editorial, passant pel disseny d’espais, les idees de producte, els anuncis de pòster, de revista, televisió o ràdio i l’animació, els premis de l’ACDE constitueixen un autèntic repte creatiu a nivell europeu i aglutinen la flor i la nata del disseny.\nDissabte 8 de juny al Mercat de les Flors se sabran els guanyadors del certamen, que enguany té com a lema ‘Great is not good enough’. El guru del disseny Stefan Sagmeister, cervell creatiu de grans projectes pels Rolling Stones o Lou Reed, participarà en l’acte reflexionant sobre el disseny i la felicitat. A més a més, el jurat dels premis protagonitzarà un debat sobre què és un “Or” i què li falta a un “Plata” per a ser-ho.\nEls projectes guanyadors es podran veure exposats entre el 27 de juny i el 13 de juliol en una ruta per quatre galeries d’art de l’Eixample barceloní, molt a prop entre elles.


Itàlia i la llegenda de la moneda amb dues cares\nEl 1968, per primera i única vegada en la competició un sorteig va decidir un finalista\nMoltes versions han circulat sobre el que va passar aquell dia. Les muses van ser ‘azzurre’\nL’àrbitre se’n va anar al vestidor amb els capitans i el que va tornar exultant a la gespa va ser Facchetti.\n16 de de juny del 2021. 14:24\nLa sort és una musa i convé deixar-li escletxes obertes, cal facilitar-li els capricis en benefici propi, que no et passi –per exemple– com a l’Atlètic de Madrid, perdedor de dues finals amb 40 anys de diferència en circumstàncies igualment bruixes, gairebé una burla a les matemàtiques: un defensa rival et fa un gol en l’últim xut i et treu el que ja era teu.\nTambé el Barça ha tingut ensopegades històriques amb la fortuna, esquiva en aquelles garrotades de Berna que van deprimir el club durant dècades, o als penals de Sevilla contra l’Steaua, no cal ni parlar-ne. L’atzar té els seus favorits, perquè al Camp Nou va arribar després un holandès primc que va obrir portes i finestres, sabia mimar les muses, i ja ho saben: el gol de Bakero a Kaiserslautern –¿hauria existit el cruyffisme i tot el seu llegat sense aquell cop de cap il·lògic?–, les dues lligues de Tenerife... ¿Un geni amb molta poltra?\nTensió a Nàpols\nLa sort és per a qui se la treballa però també existeix la sort a seques, regalada, com va quedar consignat a l’Eurocopa del 1968, any de l’únic títol d’Itàlia, estranya sequedat per a un país que, no obstant, té quatre Mundials. La fase decisiva del torneig (llavors una versió molt continguda, a la qual arribaven només quatre seleccions) es va disputar en terra ‘azzurra’. Els amfitrions es van enfrontar a l’URSS en una de les semifinals (Iugoslàvia i Anglaterra van disputar l’altra) i, consumits els 90 minuts i la pròrroga, el 0-0 seguia.\nLes tandes de penals ja existien (pel que sembla, no és certa la versió que ha fet carrera que es van inventar al trofeu Carranza del 1962), però encara no s’hi recorria en els grans campionats. I amb la teatralitat d’una òpera napolitana, en un borbollejant estadi San Paolo, un mètode insòlit decidiria qui passava a la final: una moneda a l’aire. Cara o creu. ‘Testa o croce’.\nEl reglament precisava que l’operació no podia fer-se en el camp, així que l’àrbitre i els capitans van enfilar el túnel rumb al vestidor. El molt excitat públic no entenia res, tots es preguntaven què estava passant mentre els minuts anaven caient com plom sobre aquelles debilíssimes paciències. El que va passar a les entranyes del camp més volcànic d’Itàlia ha donat peu a moltes versions, i això no és poc al país del «se non è vero, è ben trovato».\nEl relat més estès\nEs dona per probable que va ser el català Agustí Pujol Sevil, membre de la UEFA i del comitè que va posar en marxa l’Eurocopa en les seves albors, qui es va encarregar del sorteig. Però el relat més estès a Itàlia, i potser el que ve més de gust creure llevat que siguis rus o ensopit, explica que l’àrbitre, un alemany, va treure una moneda de la butxaca, se li va escórrer entre els nerviosos dits i va rodar fins a perdre’s al desaigüe de la dutxa. Llavors algú n’hi va proporcionar una altra, els més atrevits suggereixen que va ser Artemio Franchi en persona, després president de la UEFA; la faula indica aquí que era una moneda de dues cares, i Giacinto Facchetti, el gran capità italià, va demanar: «Testa». L’alemany va posar a volar la deessa Fortuna, va sortir ‘testa’ i en qüestió de segons Facchetti va emergir del túnel, exultant, cridant amb els braços amunt, perseguit pels seus companys, per celebrar la bona sort amb els aficionats.\nNo va ser sinó el presagi d’un final que encara seria més feliç, aquell any els italians tenien les muses al cove.


Puigdemont al ple del Parlament Europeu: "És l'hora que els polítics europeus parlin"\nEl president del grup dels Verds, on hi ha l'Aliança Lliure Europea i, per tant, ERC, refreda la possibilitat d'acceptar Puigdemont i Comín al seu grup\nRedacció 14/01/2020 - 10.13 Actualitzat 06/07/2020 - 09.47\nFinalment, 6 mesos després de la constitució del Parlament Europeu, aquest dimarts Carles Puigdemont ha intervingut al ple.\nHo ha fet en el debat posterior a la presentació de la presidència de torn de la Unió Europea dels pròxims 6 mesos, a càrrec de Croàcia.\nEl programa d'aquesta presidència l'ha exposat el primer ministre croat, Andrej Plenkovic, que anteriorment ja s'havia posicionat a favor del diàleg en el cas català.\nEl primer ministre de Croàcia, Andrej Plenkovic, aquest dimarts al ple del Parlament Europeu\n"Cal trobar una solució política"\nPuigdemont ha recordat que Croàcia és "un estat petit que ha obtingut la independència" fa poc, i ha assegurat que ja és "un membre fiable de la Unió".\nEn una curta intervenció en anglès, ha reclamat que "cal trobar una solució política amb diàleg i negociació" al conflicte polític a Catalunya:\n"Agraeixo al primer ministre Plenkovic que avali el diàleg entre Catalunya i Espanya. Catalunya és avui un assumpte intern europeu."\n"Els tribunals europeus han parlat: a Bèlgica, a Alemanya, a Luxemburg. Ara és l'hora que els polítics europeus parlin i mostrin al món que hi ha un camí millor."\nPuigdemont ha afegit que el dret a l'autodeterminació és "la manera millor i més democràtica de solucionar conflictes territorials".\nNo accepta les rèpliques de Cs i PP\nDesprés de la intervenció de Puigdemont, Luis Garicano, de Ciutadans, i Dolors Montserrat, del PP, han aixecat una targeta blava, el senyal utilitzat per demanar una rèplica.\nEl líder de JxCat, però, no ha acceptat les peticions, i aquests 2 eurodiputats espanyols no li han pogut replicar.\nGaricano s'ha queixat immediatament a Twitter de la negativa de Puigdemont, que ha titllat del "fugat" que "sempre menteix":\nMintiendo como siempre el fugado Puigdemont. Tras su intervención en el.@europarl en la que ha hablado de diálogo , he pedido una intervención para debatir con él. Qué sorpresa. El señor "diálogo" se ha negado a aceptar debate.\n Luis Garicano (@lugaricano) January 14, 2020\nTambé Dolors Montserrat ha utilitzat Twitter per queixar-se de la negativa, atribuint a Puigdemont "por que li diguin que Europa és l'antídot al seu nacionalisme destructiu":\n Dolors Montserrat (@DolorsMM) January 14, 2020\nPosteriorment Puigdemont ha assegurat que no ha acceptat les rèpliques perquè volia evitar que la notícia se centrés en la picabaralla amb Cs i PP.\nEl president destituït amb l'aplicació del 155 ha afegit que quan es vulgui debatre de debò la crisi política a Catalunya no tindrà cap inconvenient a fer-ho.\nEl PP reclama "respecte" a les decisions judicials\nAbans de Puigdemont ha intervingut l'eurodiputat del PP Esteban González Pons, que ha assegurat que "nacionalistes", "separatistes" i "separadors" són els enemics d'Europa.\nGonzález Pons ha dedicat el gruix de la seva intervenció, feta en castellà, a reclamar que "es respecti la independència de jutges i tribunals":\n"Aquest Parlament ha d'acceptar les resolucions de jutges i tribunals, i, si vol reconèixer que respecta l'estat de dret, ha d'atendre les peticions dels jutges i tribunals."\nL'eurodiputat del PP no ha concretat a quins jutges i tribunals es referia. Ha acabat desitjant que "el Brexit sigui l'última victòria del nacionalisme".\nL'eurodiputat del PP Esteban González Pons aquest dimarts intervenint al Parlament Europeu\n"El màxim escrúpol tècnic i jurisdiccional"\nEn la roda de premsa dels responsables de les institucions europees posterior al ple d'aquest matí només hi ha hagut 3 preguntes, i la primera ha estat sobre Puigdemont i Comín, i també sobre Junqueras.\nEl president del Parlament Europeu, David Sassoli, ha respost que la petició perquè s'inhabiliti els dos primers seguirà la tramitació habitual, malgrat la urgència mostrada per Espanya.\nPel que fa al nomenament i la posterior inhabilitació de Junqueras, Sassoli ha assegurat que la institució que presideix ha actuat amb "el màxim escrúpol tècnic i jurisdiccional".\nEl president del Parlament Europeu, David Sassoli, en la roda de premsa posterior al ple\n"Un problema que s'ha de resoldre a Espanya"\nTot i que la pregunta no anava adreçada a ell, el president de torn, el croat Andrej Plenkovic, ha aprofitat per dir que aquest és "un assumpte que s'ha de resoldre a Espanya".\nPerò després de la roda de premsa, als passadissos, Sassoli ha afegit que els casos de Junqueras, Puigdemont i Comín són "molt complicats" i que caldria legislar sobre la immunitat dels eurodiputats.\nEls Verds allunyen la possibilitat d'acceptar Puigdemont i Comín\nFora de l'hemicicle hi ha hagut dues declaracions a tenir en compte. La primera, la del president del grup dels Verds, Philippe Lamberts, on hi ha l'Aliança Lliure Europea i, per tant, Esquerra Republicana. Ha refredat molt la possibilitat d'acceptar Puigdemont i Comín al seu grup. Creu que tenen una ideologia molt diferent de la seva.\n"Em sembla incongruent que aquestes dues persones demanin l'adhesió a un grup que té uns valors clarament oposats als dels seus millors amics belgues. Per tant, crec que és una incongruència i no és fruit de l'atzar. I penso que la lògica hauria de portar aquestes dues persones a unir-se al grup on s'ubiquen els partits dels seus millors amics."\nI l'altra, la del president del Parlament, David Sassoli, que ha parlat del cas Junqueras. Ha reconegut que és molt complicat, però que el Parlament no pot anar en contra de decisions judicials que es prenen en els estats membres. Demana una llei electoral que aclareixi exactament quan i com s'aplica la immunitat als eurodiputats.\n"La pèrdua de la condició de diputat del senyor Junqueras és un problema complicat. I no es pot resoldre només pel mecanisme simple de dir, dos sís i un no. Perquè el problema de l'aplicació d'una sentència ferma és que té valor i s'ha de respectar. I jo estic convençut que a la conferència sobre la democràcia a Europa, el tema de la llei electoral per a les eleccions del Parlament Europeu s'ha d'actualitzar, amb tot el que això comporta. Per exemple, precisar els termes de la immunitat i els privilegis dels parlamentaris."\nPuigdemont vol venir a visitar els presos al febrer\nAquest dimarts al matí abans del ple, Puigdemont ha dit que al febrer podria venir a Catalunya a visitar els presos independentistes condemnats per sedició.\nHo ha dit en una entrevista a RAC1, en què ha avançat que es podria afegir a una visita d'europarlamentaris a les presons prevista per a finals de febrer, el dia 23 o el 24.\nEl primer que volem fer en tornar a Catalunya és anar a visitar els presos i preses polítiques. Sé que el 23 o 24 de febrer hi ha una missió d'eurodiputats per visitar les presons. No ho descarto. Treballem per això. Hauria de poder fer-hohttps://t.co/G8YnHpilcc\n Carles Puigdemont (@KRLS) January 14, 2020\nEn aquest sentit, ha assegurat que no ho ha parlat "amb ningú del PSOE", però que demana "coherència" a aquest partit.\nToni Comín també intervindrà al ple aquest dimarts: serà a la tarda, quan es debati un informe sobre l'estat dels drets humans i la democràcia al món.\nExpectació a l'arribada\nEls dos eurodiputats independentistes van arribar aquest dilluns al migdia a la seu del Parlament Europeu a Estrasburg, a França.\nFa més de 6 mesos, quan es va constituir el ple després de les eleccions europees, tots dos van desistir d'entrar en territori francès pel risc de ser detinguts.\nLa seva arribada havia despertat molta expectació, amb delegacions del govern de la Generalitat i del Parlament esperant-los, amb Quim Torra i Roger Torrent al capdavant.\nTambé s'hi van concentrar manifestants convocats per la plataforma Omplim Estrasburg, que els van anar a donar suport a l'entrada.\nAllà Puigdemont va expressar la convicció que la seva incorporació al Parlament Europeu evidencia que la UE no pot continuar ignorant el conflicte.\nI a la tarda, en una roda de premsa, va reclamar a Espanya que reconegui la seva immunitat i els deixi entrar a tots dos al país amb normalitat.\nCarles Puigdemont Parlament Europeu\nPuigdemont intervé com a eurodiputat al ple d'Estrasburg\nPrimera intervenció de Puigdemont al ple del Parlament Europeu\nReunió clau Barça-Generalitat\nXavier Arbós: "Si hi ha un recurs i hi hagués suspensió cautelar del decret estaria en vigor el 14F"


Manifest Casals 2020- SIGNA – ENTITATS DE LLEURE EDUCATIU D'ESPLUGUES\nManifest Casals 2020- SIGNA\nENCARA ET POTS ADHERIR AL NOSTRE MANIFEST!\nMANIFEST: Mercantilització i privatització d’una activitat històrica lligada a les entitats del poble\nDavant de la publicació del “Contracte de concessió del servei de casals d’estiu infants i adolescents a esplugues de llobregat 2020” (2020/2143/1395) publicat el 10 de febrer de 2020 per part de l’Ajuntament d’Esplugues.\nLes entitats de lleure d’Esplugues ens posicionem en contra d’externalitzar i privatitzar una activitat que des de fa més de 20 anys desenvolupem com a part del nostre projecte educatiu integral. La decisió de considerar els casals de juliol un servei municipal, i no una activitat pròpia de les entitats de lleure com fins ara, porta a la situació de licitar-los, mercantilitzant així aquestes activitats i lliurant-les al millor postor posant en risc un model d’èxit educatiu al poble.\nDurant els anys 90, sota el paraigües de la Taula d’entitats de lleure d’Esplugues, els diferents esplais i caus del poble vam assumir la gestió dels casals d’estiu a les escoles del municipi. En un primer període en un marc de concurs públic per a més endavant passar a un conveni amb l’Ajuntament que s’ha mantingut fins a l’any 2019 i que ara es vol fer desaparèixer.\nLa fórmula de conveni mostra el màxim grau de confiança i suport entre l’Ajuntament i les entitats del poble.\nEls elements d’èxit assolits en aquest anys, que ara es posen en risc, són:\nOferir una activitat de qualitat a tota la ciutadania que vetlla per la inclusió de tots els nens i nenes, joves i famílies. Les activitats de lleure promouen la cohesió social dels barris i ajuden a reduir desigualtats.\nGarantir que entitats consolidades i expertes en l’educació en el lleure i en valors segueixin desenvolupant la seva tasca educativa durant tot l’any. Els casals d’estiu són una activitat més que estimem i valorem, com ho són l’activitat de dissabte, els tallers, les colònies o els campaments.\nEl nostre bagatge i treball durant tot l’any, treballant especialment amb infància i joventut vulnerable, permet que al casal d’estiu es segueixi treballant en aquesta línia amb coordinació i complicitat amb els serveis socials del poble i amb d’altres agents educatius i socials.\nLa col·laboració i fraternitat entre esplais i caus, enfortint així el teixit associatiu d’Esplugues.\nTreballar amb gran previsió per a oferir la millor qualitat. En els últims anys a petició de les entitats, les inscripcions dels casals es van avançar a primers d’abril el que ha permès planificar els casals amb el temps suficient per assegurar l’èxit.\nCol·laborar amb les escoles del poble, sota el paraigües del Pla Educatiu d’Entorn d’Esplugues, com ja fem durant l’any, per teixir una estratègia educativa que entén l’educació al llarg de la vida i en diferents espais.\nPromoure la ocupabilitat dels joves d’Esplugues, amb especial menció a aquelles educadores que durant l’any es comprometen de forma voluntària amb l’educació en el lleure d’infants i joves al municipi.\nQuins inconvenients té el procediment de contractació del servei mitjançant Concurs públic?\nPèrdua de qualitat educativa. En el concurs publicat el preu té un pes determinant, un 51%. Es prima l’opció més barata amb la qual cosa, en comptes d’aquella que vetlli per fer arribar una activitat educativa de qualitat, en igualtat d’oportunitats a tota la ciutadania. Es precaritzen les condicions de les monitores i l’atenció personalitzada als nois i noies, particularment aquells que pateixen algun tipus de dificultat afegida.\nEs “posa l’activitat al servei del mercat” i amb una lògica mercantil. S’hi pot presentar qualsevol “empresa mercantil” que, per definició té per objectiu generar beneficis econòmics pel damunt de prestar un servei públic. També s’hi poden presentar entitats no lucratives alienes a la comunitat d’Esplugues i per tant desconeixedores de la realitat social i educativa d’Esplugues. S’expulsa d’aquesta manera a les entitats ciutadanes compromeses durant tot l’any.\nEs provoca la competició entre entitats del municipi, que fins ara hem treballat conjuntament i que així volem seguir fent-ho.\nEs segrega l’activitat d’estiu de la que es fa durant el curs. Es trenca així la continuïtat que moltes famílies i infants tenen pel que fa al projecte educatiu i la relació amb els educadors i monitors i amb les entitats.\nEs posa en perill l’ocupabilitat del jovent d’Esplugues, molts d’ells compromesos durant tot l’any en l’educació d’infants i joves d’una forma voluntària.\nLa manca de previsió per part de l’Ajuntament ajustarà els temps d’inscripció (prèvia a la situació actual d’emergència sanitària) ajusta els temps d’inscripció, afectant així a la preparació i la qualitat final de l’activitat. Fins a finals de maig, com a mínim, no es podran tancar les inscripcions. En menys d’un mes començarien els casals. Repetim, això pot afectar i molt a la qualitat educativa dels casals i l’atenció als nens i nenes.\nEn aquest moment tan delicat i d’incertesa en que els casals d’estiu poden ser el moment de retrobament d’infants i joves creiem que, més que mai, les entitats del poble hem de poder liderar, en col·laboració amb l’Ajuntament, aquest procés. Aplicant totes les normatives sanitàries i de seguretat que aconsellin les autoritats pertinents\nReclamem l’anulació del concurs per tal de seguir treballant amb un model de confiança i suport mutu que posa en valor el teixit associatiu del poble.\nReivindiquem que volem seguir treballant per aconseguir un lleure educatiu de qualitat per tots als infants, joves i famílies d’Esplugues sense excepció durant tot l’any.\nVolem que aquest sigui un estiu inoblidable amb un clara funció social i educativa. Per tant reiterem la nostra aposta ferma per seguir realitzant els casals d’estiu com fins ara.\nSignen aquest manifest les entitat de lleure educatiu d’Esplugues:\nEsplai Espurnes, Esplai Pubilla Cases-Can Vidalet, Espluga Viva


Miguel Arias Cañete - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n24 febrer 1950 (70 anys)\nComissari Europeu d'Acció pel Clima i Energia\n1r novembre 2014 –\n← Connie Hedegaard, Günther Oettinger\nGabinet: comissió Juncker\n1r juliol 2014 – 31 octubre 2014 – Carlos Iturgaiz Angulo →\n22 desembre 2011 – 28 abril 2014\n← Rosa Aguilar Rivero – Isabel García Tejerina →\n29 novembre 2011 – 1r juliol 2014 – Mariano Pérez-Hickman Silván →\n3 juny 2008 – 27 setembre 2011\n← Carlos Aragonés Mendiguchía – Gerardo Camps Devesa →\n21 juny 2004 – 23 gener 2012\n← Jesús María Posada Moreno – Elena Espinosa Mangana →\nGabinet: segon govern Aznar\nRegidor de l'Ajuntament de Jerez de la Frontera\n28 maig 1995 – 27 abril 2000\n28 octubre 1982 – 23 abril 1986\n23 maig 1982 – 22 juny 1986\nComissari Europeu d'Acció Climàtica\nPolític, jurista, advocat de l'Estat i funcionari\n(2011) Gran Creu de l'Orde del Mèrit Civil\nMiguel Arias Cañete (Madrid, 24 de febrer de 1950) és un polític espanyol, que fou ministre d'Agricultura, Pesca i Alimentació en el segon govern de José María Aznar. Jurarà el càrrec de ministre d'Agricultura amb el govern de Mariano Rajoy.\nVa estudiar dret a la Universitat Complutense de Madrid, esdevenint posteriorment advocat de l'Estat en les delegacions d'hisenda a Jerez de la Frontera i Cadis.\nMembre d'Aliança Popular, va iniciar la seva activitat política com a parlamentari en la primera legislatura del Parlament d'Andalusia l'any 1982, càrrec que ocupà fins al 1986. En les eleccions generals de 1982 fou escollit senador al Senat espanyol en representació de la província de Cadis, càrrec que abandonà en finalitzar la legislatura.\nL'any 1986 fou escollit eurodiputat per part del Partit Popular en representació d'Espanya, càrrec que revalidà en les eleccions europees de 1989 i 1994. Abandonà el Parlament Europeu l'any 1999.\nL'any 1995 fou escollit regidor a l'ajuntament de Jerez de la Frontera, càrrec que ocupà fins a l'any 2000, quan novament fou escollit senador per la província de Cadis en les eleccions generals d'aquell any. En la formació del nou govern de José María Aznar fou nomenat ministre d'Agricultura, Pesca i Alimentació on hagué de lidiar amb el cas de seguretat alimentària de les vaques boges. En les eleccions generals de 2004 fou escollit diputat al Congrés de Diputats per la província de Cadis. Després de les dues legislatures en què el PP formà part de l'oposició al Congrés, Cañete fou incorporat de nou a la cartera d'agricultura i ramaderia al Consell de Ministres d'Espanya de la VII Legislatura format per Mariano Rajoy, amb qui ja havia coincidit al govern en anteriors ocasions, cessant del seu càrrec i sent substituït per Isabel García Tejerina el 28 d'abril de 2014 en ser elegit diputat al Parlament Europeu.\nInformació de Miguel Arias Cañete al Portal del Partit Popular (castellà)\nA Viquidites hi ha citacions, dites populars i frases fetes relatives a Miguel Arias Cañete\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Miguel Arias Cañete\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miguel_Arias_Cañete&oldid=24321883»\nRegidors a municipis de la província de Cadis\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 28 jul 2020 a les 23:15.


Marchelo's Wei: Red de mentiras\n"Red de mentiras", dirigida per Ridley Scott i interpretada per Russell Crowe i Leonardo Di Caprio, és una d'aquelles pel·lícules que sembla tenir-ho tot per ser molt bona: un director acostumat a filmar grans super-produccions, i dos dels actors més en forma del Hollywood actual; però en el cine, com en la vida, 2+2 no sempre són 4.\nRoger Ferris (Leo Di Caprio) és un agent de la CIA infiltrat a l'Irak amb la missió de desactivar cèlules terroristes, i Ed Hoffman (Russell Crowe), l'home que dirigeix les operacions sentat en un despatx. Junts buscaran el líder d'un grup terrorista actiu per tot l'Orient Mitjà, col·laborant estretament amb els serveis d'intel·ligència jordans.\nEl principal problema que té "Red de mentiras" és la seva evident falta de personalitat. Veient-la no podia evitar pensar en altres pel·lícules com Spy Game (del germà del director, Tony), La sombra del reino, Black Hawk derribado o Un corazón invencible. Ridley Scott ha tirat de pilot automàtic per configurar una història entretinguda i a estones emotiva, però que tots ja coneixem. L'argument és força sencill i plà, en contra del que acostuma a succeïr en aquests tipus de films (d'espionatge), en els que els guionistes ens inunden d'informació per fer-nos creure que estem veient una pel·lícula intel·ligent.\nA més, se suposa que "Red de mentiras" té un missatge. Quin, no ho acabo de tenir clar. D'entrada podria semblar que el director ens pretén explicar que els EUA estan fent front al conflicte d'Orient Mitjà amb prepotència, sense tenir en compte els matisos; la figura que representa el Russell Crowe així ho indica. Ara bé, un servidor té la impressió que "Red de mentiras" també té elements propis de la política de la por duta a terme per l'Administració Bush: ningú pot estar segur (tots estem exposats a morir en un atemptat terrorista), el fi justifica els mitjans (i si no, perquè el contra-terrorisme dels serveis d'intel·ligència jordans resulta ser al final el més efectiu?).\nLes actuacions del Russel Crowe i el Leonardo Di Caprio són correctes, però a ells se'ls hi pot demanar més. El primer tira dels seus papers a El Dilema (pel seu pes pesat) i a Un buen año (el Hoffman té una comicitat que no m'acaba d'agradar) per complir sense grans esforços amb el personatge, i el segon recorda una mica a Infiltrados i Diamante de sangre, tots dos personatges més complerts. Qui destaca per sobre d'ells, convertint-se en el meu parer en la nota més positiva de la pel·lícula, és Mark Strong, que interpreta amb gran classe el cap dels serveis d'intel·ligència jordans.\nSignifica tot l'anterior que "Red de mentiras" no em va agradar? No, ni molt menys. És una bona pel·lícula per passar l'estona, i ara mateix val la pena veure-la, ja que la falta de qualitat dels films que hi ha en els cines és alarmant. Però no espereu massa, o us decepcionareu.\nPuntuació Marchelo's Wei: (***)\nPuntuació filmaffinity: 6,7\nEl millor: és una pel·lícula consistent, i ara mateix és de lo millor que es pot veure. El pitjor: una pel·lícula més de la fàbrica de xurros de la família Scott.\nT'agraeixo l'avís, Marchelo: el Sr. Scott el tinc apuntat a la meva llista negre des de la darrera que li vaig veure...\nEsperarem que surti a lloguer el dvd i ja ens ho pensarem, tot i així...\n9 de novembre de 2008 a les 20:05\npsep entretinguda, pero justeta. totalment prescindible.\n9 de novembre de 2008 a les 23:12\nBé, estic d'acord amb vostè en moltes coses de les que diu. Per cert, m'ha encantat allò de la fábricca de xurros, perquè és cert, és el que sembla. És una pel · lícula sense personalitat. Hi ha coses molt inversemblants des de l'anàlisi de la relacions internacionles. Per exemple, si s'ha fixat al llarg de tota la història contemporània Jordània és un país que és un nexe, juga mantenir neutral en tots els conflictes, més si és possible en l'actual del terrorisme islàmic, no deixa que aquest arrelament en el seu territori . Els OVIMENT fonamentalistes estan fora del joc en un país com Jordània, ASSI qeu cau per aquí la pel · lícula en quant a solvència i versemblança. I què em diu vostè d'aquell moment a casa de la novieta del DiCaprio amb les criatures, dient que prefereixen menjar hamburgueses. Propagandaa Burda i barata.\n10 de novembre de 2008 a les 1:04\nCom sempre, una ressenya molt bona.\n10 de novembre de 2008 a les 2:16\nDoncs a l'espera de fer el comentari al meu bloc, que no trigaré gaire, a mi em va semblar, pesada, prepotent i em vaig avorrir increïblement... començo a estar cansada de pel.lícules que sembla que ens volen explicar molt, i que en realitat l'únic que volen es fer-nos veure'ns a tots, que els americans són els millors i el que és pitjor que sense ells sembla que no podem viure en pau en aquest món.\nTotalment d'acord en què el boss de la intel.ligència jordana és el millor!!!\nPer cert!! sort que no surt la Farmiga, jejejeje!!\n10 de novembre de 2008 a les 9:48\nDe moment, no m'he atrevit a veure-la. Espero amb moltíssimes ganes, 'El Intercambio'. Una abraçada.\n10 de novembre de 2008 a les 10:08\nA mi m'ha semblat una pel·lícula notable. És cert que Scott posa una mica de pilot automàtic, però també és veritat que en el seu cas això dóna com a resultat força més qualitat del que estem acostumats en el cinema. Per cert, l'anterior film del director va ser American Gangster, una pel·lícula excel·lent. Podeu llegir la meva crítica de Red de Mentiras a www.eltelescopi.blogspot.com\n10 de novembre de 2008 a les 15:22\nA mi em va agradar, coincideixo amb tu que no és la peli que hauria pogut ser, però crec que el missatge és clar: si no coneixes l'enemic potser et perds aquell que podria ser amic..i totalment d'acord amb que el millor és Mark Strong, elegant i capaç, es menja els altres quan surt a la pantalla...jo he fet la meva humil ressenya a www.trinamilan.cat, però vosaltres sou els especialistes, jo només m'atreveixo a fer alguna de cap de setmana...salut a tots\n10 de novembre de 2008 a les 16:49\nJosep, crec que ja ens anem coneixent, i per això et puc dir que sí, que millor la lloguis en dvd :)\nEdu, no sé si tant com totalment prescindible, però sí prescindible!\nJeroni, moltes gràcies per l'elogi!\nBargalloneta, t'has quedat a gust eh?? coincidim força, encara que jo no em vaig arribar a avorrir!\nJordicine, jo també espero amb moltes ganes les 2 noves del Clint, segur que seran boníssimes!\nJau, si la comparem amb el què hi ha ara mateix als cines és notable, però crec que a un director i a uns actors tant bons, se'ls pot exigir bastant més. American Gangster és millor, però em va passar com a Red de mentiras, veient-les tinc la sensació que els falta quelcom. Salutacions i gràcies per la visita!\nTrina, gràcies per la visita, ara mateix em passo pel teu bloc a llegir la crítica!\n10 de novembre de 2008 a les 23:47\nEs una peli que tinc ganes de veure però les crítiques que he llegit són gairebé totes dolentes...o molt dolentes..\nen fi...segons estigui d'avorrit aquest finde decidiré.\n11 de novembre de 2008 a les 12:19\nDoncs jo tinc moltes ganes de veure-la. Segons sembla el Russell Crowe està impressionant. A més la cançó dels credits finals és del nou disc dels Guns n' Roses (el meu grup preferit!).\n11 de novembre de 2008 a les 18:20\nSí, fumem-la. El Vinick és un crack, el Santos un comunista. xD\n12 de novembre de 2008 a les 13:11\nMés o menys coincidem, Marchelo. És una peli entretinguda però inversemblant en molts dels seus passatges. Perosnalment, crec que la peli es trenca totalment quan entrem a terrenys amorosos.\nPD : ara ja podeu passar de Red de mentiras i anar de cap a veure The Fall i Gomorra, que li donen mil voltes a la peli del Ridley!\n14 de novembre de 2008 a les 10:02\nNo l'he vist ni la veuré, el temps es or i es millor veura filmes que estimulin mes els sentits, jeje. Scott a mi em sembla que esta pitjor en cada nova película.\nJo aquest cap de setmana em toca veure y criticar The Fall per Contrapicado, tinc bones sensaciones, ja veurem, jeje\n15 de novembre de 2008 a les 0:06\nTengo bastante ganas de ver esta cinta. Es la que más estoy esperando por estas semanas, ya que a priori me gustan bastante este tipo de historias. Por lo que comentas, es una lástima que no se haya explotado todo el potencial que la cinta prometía. Ya te comentaré cuando la vea.\n18 de novembre de 2008 a les 19:20\nJustamente pude verla hace un par de semanas y concuerdo bastante con tu crítica. Evidentemente la cinta cumple con creces en rubros técnicos y a pesar de no ser la gran película, sí es entretenida y se puede pasar un buen rato con su visionado. Grandes actuaciones de Russell Crowe y Leonardo Di Caprio, y excelente la actuación de Mark Strong.\n14 de març de 2009 a les 15:13


Homenatge a Joan Maragall a l’ermita Sant Francesc de Blanes | Blanesaldia\nHomenatge a Joan Maragall a l’ermita Sant Francesc de Blanes\nPublicat el 10 d'octubre, 2010 - 13:58 CET\nUn matí plujós no ha impedit que avui Blanes s’hagi sumat als actes del 150 aniversari del naixement del poeta Joan Maragall, que es compleix avui.\nHa estat a l’ermita Sant Francesc a Cala Bona, on l’entitat Associació Estimem els Ermites, organitzadora de l’homenatge a Maragall, ha presentat la restauració de la teulada de l’ermita així com de la façana que també ha estat pintada.\nA l’espai situat davant l’ermita s’han concentrat un centenar de persones. Després de la presentació de l’acte, s’ha obsequiat amb un record a dos familiars del poeta, nét i besnét, que han assistit a l’acte.\nEl regidor d’Hisenda, Joan Burjachs, i una representant d’Estimem els Ermites, han dirigit unes paraules de benvinguda als assistents i de record a Joan Maragall.\nTot seguit, el Cor de Cambra Sota Palau de Blanes, dirigit per Josep Maria Guinart, ha intervingut amb un repertori amb peces com L’Empordà i Tot baixant de la drecera, amb lletra de Joan Maragall.\nDegut a la pluja, els integrants del cor han hagut de cantar a l’interior de l’ermita, la qual cosa ha impedit apreciar en la seva plenitud els temes interpretats.\nEl rapsode Salvador Roca ha recitat algunes de les poesies de Maragall, com la que va escriure l’estiu de 1906 a Blanes, precisament a la platja de Sant Francesc i que ha quedat immortalitzada amb una placa de ceràmica commemorativa de l’Any Maragall.\nEl descobriment de la placa ha anat a càrrec de les autoritats municipals i de representants de la família Maragall, Genís Maragall (nét del poeta), Martí Maragall (besnét) i els rebesnéts.\nun altre se t’ha avançat.\nDe massa matiner que era\nles glaçades d’aquests dies\ntotes les flors m’han llevat.\nAra veig que no tens culpa:\nno m’ho hauria semblat.\nText, i edició: José Fernández – Fotos: JFG i Aitor Roger\n← La Comfraria de Pescadors de Blanes va subhastar al setembre peix i marisc per valor de 823.000 euros Alerta per estat de la mar a la Costa Brava →\nVeïns de Malgrat van entorpir el ple per exigir que es reposi la bandera espanyola al balcó de l’Ajuntament\nMalgrat de Mar invertirà 18.000 euros en nous desfibril·ladors, que estaran ubicats en espais públics


Pis d'obra nova de 3 dormitoris amb 32m² terrassa en venda a Escaldes, Andorra\nExcel·lent pis de 3 dormitoris amb terrassa de 32 m² en venda en una bonica promoció d'obra nova a Escaldes, Andorra.\nAquesta luxosa i moderna promoció d'obra nova li ofereix una exclusiva habitatge de 112 m² en ple centre d'Escaldes, a l'eix comercial i prop de tots els serveis.\nEn primer lloc, trobem un ampli saló-menjador amb accés a una terrassa de 32 m² que envolta dues façanes de l'habitatge, perfecta per gaudir de les precioses vistes. També disposem d'una cuina oberta totalment equipada i un safareig. La zona de nit està composta per tres dormitoris dobles, inclòs el dormitori principal amb el seu propi bany privat, i tots tenen un accés a la terrassa. Una cambra de bany complet amb banyera dóna servei a l'habitatge.\nPis de 142m² en venda a Escaldes, Andorra


Videojocs per a majors: Els adults també hi juguen | Revista | EROSKI CONSUMER\nVideojocs per a majors: Els adults també hi juguen\nEls qui juguen davant una pantalla compleixen anys i creixen en nombre. Al 2010, es preveu que a tot el món seran 80 milions els adults que utilitzaran regularment la consola o l'ordinador per entretenir-se, i gaudir així d'un món que fins ara es considerava propi de la infància i l'adolescència. L'ampliació i l'extensió de la franja d'edat dels aficionats als videojocs es deu a dos factors: d'una banda, el procés natural pel qual els adolescents dels anys vuitanta, aquells que jugaven als salons recreatius, són avui adults que no han perdut el costum de jugar. D'altra banda, noves generacions d'adults nouvinguts a l'oci digital descobreixen un nou entreteniment, més actiu i fins i tot social del que abans es creia, amb títols específicament dissenyats per a ells.\nI no són una minoria. Segons el Centre d'Anàlisis de la Societat de la Informació i les Telecomunicacions, Enter, l'usuari mitjà espanyol no és un xiquet: té entre 13 i 35 anys. La indústria del videojoc també situa l'edat mitjana dels 20 als 30 anys. Les empreses del sector han descobert, a més, que el perfil de l'aficionat adult no se centra en un únic tipus de videojoc i que la seua demanda varia amb l'edat.\nNingú no pot negar l'atractiu hiperrealisme dels principals videojocs de moda. Els elaboradíssims entorns gràfics i el so envoltant fan sentir el jugador com si estigués en una baralla als carrers de Los Angeles o assegut sobre una motocicleta en la més trepidant de les carreres de la categoria MotoGP. Però més realista no té per què ser sinònim de més divertit o més reptador. Per això, molts fabricants ja obren línies de mercat amb videojocs en què la creativitat i la reflexió són un component essencial per a atreure aquest nou públic. El factor socialitzador també té importància: jugar amb la consola no té per què significar només jugar: aquí es troba l'èxit de programes com Singstar, que converteix la consola Playstation en un karaoke per jugar amb els amics.\nMolts dels adults no se senten atrets pels jocs de mecànica excessivament complexa, prefereixen un joc directe, senzill i ràpid d'aprendre. Així, no sorprèn que al 2005 molts usuaris elegissen com el seu joc favorit el Pong dels setanta, el primer videojoc de la història, (un "tenis virtual" en blanc i negre en què la bola rebota una vegada i una altra). Potser per això triomfa la consola Wii de Nintendo (les seues vendes al Japó superen de sis a un les del seu rival Playstation 3), que compensa els gràfics espartans (a anys llum de les consoles modernes com la Xbox 360 o la Playstation 3, i fins i tot de la Playstation 2) amb un nou comandament per control remot que detecta el moviment i que ha revolucionat la forma de relacionar-se amb els videojocs. Entretenir-se amb la Wii no requereix més perícia que moure el comandament en l'aire com si fos una raqueta de tenis, un bat de beisbol o un pal de golf. Recentment s'ha provat aquesta consola en geriàtrics dels Estats Units amb resultats excel·lents, tant en l'entreteniment dels ancians com en la seua millora física.\nL'univers dels mons virtuals\nOn més s'ha notat l'entrada dels adults en el món dels videojocs és en el camp dels mons virtuals o "metaversos". Es tracta de programes que desenvolupen universos dins de l'ordinador i als quals l'usuari juga sol i aïllat, o connectat a Internet i en comunitat amb altres persones. Per exemple, el joc "The Sims" exigeix una alta dosi de creativitat, exercici mental i sentit estètic. En aquest joc, l'usuari recrea una vida paral·lela amb tots els seus elements. Un altre exemple d'universos virtuals curiós és el de VATSIM i IVAO, en què milers d'usuaris juguen simultàniament amb els seus simuladors de vol. Els pilots virtuals tenen així un espai comú per "volar" al costat de molts altres usuaris pels "cels" de la xarxa, imitant fins a l'última coma els procediments d'operacions reals. Així, en aquests jocs no és rar que alguns usuaris facen un "vol" de Madrid a Nova York en temps real.\nUn dels exemples més clars de recerca d'un nou mercat entre la població adulta, i fins i tot aliena al món de les consoles, és el de l'empresa japonesa Nintendo, i molt l'especialment el del seu model de consola portàtil DS. Aquesta petita consola plegable disposa de dues pantalles, una de les quals és tàctil. A més, DS inclou un micròfon que capta els sons de l'exterior i li permet escoltar i obeir les ordres verbals. Així, la interactivitat no es limita a prémer botons.\nNintendogs: Converteix la DS en una mascota virtual que lladra, demana de menjar, jugar o que l'eduquen. Apel·la l'instint protector dels adults i al mateix temps els embarca en les tècniques de formació d'un animal domèstic. Ha sigut tot un èxit al Japó i als Estats Units.\nBrain Training: Un vertader èxit al nostre país ha sigut "Brain Training del doctor Kawashima", un joc dissenyat pel neuròleg Ryuta Kawashima per exercitar la ment partint d'un suposat grau d'"edat mental del jugador", que s'anirà superant amb exercicis diaris de matemàtiques, memòria i agilitat mental. Així, el jugador anirà elevant la seua "edat mental".\nBig Brain Academy: Un joc semblant al Brain Training però menys basat en càlculs matemàtics i en la memòria, i més en l'agilitat mental i en la concepció geomètrica, amb exercicis semblants als del joc del Tetris i als puzles.\nEnglish Training: Un videojoc pensat per a millorar el nivell d'anglès, on la DS proposa frases perquè el jugador les pronuncie al micròfon i després el puntua. També li fa escriure unes paraules determinades que la màquina pronuncia en anglès.\nTrauma: Es tracta d'un videojoc on s'ajuda un cirurgià en una operació a cor obert. Es comença col·laborant com a assistent instrumentista i, a poc a poc, a mesura que s'aprén, es passa pels diferents càrrecs que conformen un equip quirúrgic.\nAnimal Crossing: Animal Crossing és un "metavers", o món virtual, on a mesura que es viu es van veient diferents espècies animals, que es van aprenent i classificant. Tracta de mostrar la diversitat de la naturalesa.\nActionloop: Un puzle digital, en el qual l'usuari ha d'associar els colors en què es construeix un bucle que va canviant de tonalitats.


Sistema europeu de reconeixement d'identitats electròniques - eIDAS\nEl node eIDAS permet el reconeixement mutu d'identitats electròniques a Europa.\nEl node eIDAS espanyol és un projecte que permet el reconeixement mutu d'identitats electròniques a Europa. En concret facilita l'acceptació del DNI electrònic en serveis d'Administració Electrònica d'altres administracions europees així com la identificació de ciutadans europeus en serveis públics espanyols utilitzant un mitjà d'identificació del seu país d'origen.\nAquest node és el component d'interoperabilitat que es connecta amb els serveis electrònics i els sistemes d'identificació nacionals, i amb els nodes corresponents d'altres Estats membres, i permet el reconeixement d'identitats electròniques emeses per altres països d'acord amb Reglament eIDAS (UE) No 910/2014 .\nEl node eIDAS espanyol es basa en la implementació de referència que la Comissió Europea ha desenvolupat de les especificacions tècniques que marca el reglament, i utilitza un sistema d'intercanvi de missatges conforme a l'estàndard SAML 2.0. Aquest projecte es recolza en el bloc de construcció d'ID electrònica promogut pel mecanisme europeu CEF (Connecting Europe Facility) i en l'experiència adquirida en els projectes europeus STORK i STORK 2.0 per a facilitar un àrea única d'identificació i autenticació electròniques per a Europa.\nA partir de Setembre de 2018 comença l'obligació de reconeixement mutu d'identitats electròniques transfrontereres notificades a la Comissió Europea, per la qual cosa tots els serveis públics deuen poder oferir la possibilitat d'identificació amb mitjans d'identitat electrònics d'altres països, sempre que aquests hagen sigut notificats. En aquesta secció s'aniran actualitzant els sistemes d'identificació electrònica notificats pels diferents estats membres.\nSistemes d'identificació electrònica notificats


Conferències i sopars amb estrelles, destacats per la setmana de l’11 al 17 de juny\nJosep Enric Llebot, Catedràtic de la Matèria Condensada de la Universitat Autònoma de Barcelona, tanca aquest dimarts el cicle de conferències Les cares de la nostra Ciència: Els nous reptes, programat des del mes de gener en el marc de l’exposició Apropa’t a la ciència. De la recerca a la innovació, que es pot visitar al palau Robert fins a finals de juliol. Josep Enric Llebot parlarà de Les diferents cares del canvi climàtic, dimarts 12, a les 19:00h a la sala Cotxeres del Palau Robert (Passeig de Gràcia, 107).\nA mida que avança la investigació científica se sap cada vegada més sobre els efectes del vi en la salut. A vegades sembla que els resultats d´aquests estudis són contradictoris o poden ser malinterpretats. Està clar que el vi és part de la nostra cultura, però si parlem dels seus efectes en la salut, pesen més els efectes beneficiosos o els nocius? Aquest serà el punt de partida del Cafè Científic Ciència i cultura del vi que dimarts es farà a la Biblioteca Vil·la de Gràcia (Torrent de l’Olla, 104), i que comptarà amb la participació de Pedro Muñoz, enòleg; Marta Torrens, de la Unitat de psiquiatria de l´Hospital del Mar i Gemma Vilahur, de l’Institut de Ciències Cardiovasculars de Catalunya. Les places són limitades, l’entrada és gratuïta prèvia inscripció al telèfon 93 268 92 62 o al correu culturacientifica@bcn.cat\nI de continguts ben diferents serà la xerrada que el doctor Juan José Vilata farà dimecres, 13 sobre càncer de pell i esport, una conferència que es fa en motiu del torneig de tennis femení Barcelona Kia del Sony Ericsson WTA Tour. Es parlarà dels diferents tipus de càncer de pell, els principals factors de risc, de la prevenció... Serà a la sala de premsa de la Taixonera (Pg. Vall d’Hebron, 178), dimecres a les 16:00 hores.\nI a partir de divendres 15, i fins l’11 de setembre, l’Observatori Fabra acull, cada dia, de dilluns a diumenge, els Sopars amb Estrelles, una iniciativa que combina gastronomia i ciència. La proposta gastronòmica que es presenta en aquests sopars, pretén ser un homenatge a la recerca astronòmica de l’Observatori Fabra. Per aquest motiu la creació del menús s’inspiren i juguen amb les propietats dels cossos celestes com el nom, les textures, els colors, i fins i tot, la temperatura. I permet, a més, la visita a un dels centres de ciència de Barcelona.\nInformació als webs www.observatorifabra.com; www.soparsambestrelles.net/pinmail


6. Un projecte de país des de tots els territoris | Catalunya En Comú\n6.1. Terres de l’Ebre\n6.2. Alt Pirineu i Aran\n6.3. Camp de Tarragona\n6.4. Comarques Centrals\n6.5. Comarques Gironines\n6.8. Regió Metropolitana de Barcelona\nCatalunya és un país territorialment divers i amb una gran riquesa, des de molts punts de vista: geogràfic, ambiental, socioeconòmic, cultural, etc. I també divers pel que fa a les seves sensibilitats, necessitats i potencialitats. En aquest sentit, qualsevol projecte polític que aspiri a construir un nou model de país necessita una estratègia global, de país, que vagi molt més enllà de la suma de les propostes sectorials que afecten cadascun dels territoris.\nCalen objectius i línies d’acció comunes que ens permetin avançar cap a un país menys desigual i més cohesionat. Per aquest motiu, la nostra voluntat és la de generar una proposta capaç de revertir l’actual situació de desigualtats socials i territorials, no només sent permeables a les necessitats i reivindicacions de les diferents territoris —barris, municipis, comarques, àmbits territorials—, sinó facilitant estratègies que mobilitzin el potencial local i propiciant complicitats de país que ajudin a anar més enllà de la suma de les propostes.\nPer tal d’oferir solucions des d’una visió integral que, al mateix temps, reconeguin aquesta diversitat i riquesa, organitzem la nostra proposta territorial en base als vuit àmbits funcionals actualment aprovats pel Parlament de Catalunya: Terres de l’Ebre, Alt Pirineu i Aran, Camp de Tarragona, Comarques Centrals, Comarques Gironines, Penedès, Ponent i Regió Metropolitana de Barcelona.\nUna alternativa de país per a una nova època\nL'espai polític que estem començant a articular neix de la necessitat de construir una alternativa per a Catalunya en un moment de canvi global d’època i de la fi d’un cicle polític al nostre país. Aquest cicle, que l’anomenem com el “cicle de l’hegemonia convergent”, ens ha deixat una situació de desigualtat social i territorial que atempta contra el principi bàsic de la igualtat d’oportunitats i en l’exercici dels nostres drets.\nLa causa d’aquest context ha estat una política social i territorial fonamentada, per una banda, en una visió mercantilista i de pràctiques caciquils que, massa sovint, ha orientat les inversions només en funció del benefici d'uns quants; i, per l'altra, en un enfocament partidista que ha subordinat els interessos d’alguns territoris als d’aquells on poder treure millors rèdits electorals. Un model de país, doncs, pel que hi ha catalans de primera i de segona. Són mostra d’aquest context indicadors econòmics i demogràfics com ara les taxes d’ocupació, d’inversió, de renta o de desigualtat, l’envelliment de la població, el despoblament rural o les xifres d’exili juvenil en certes regions.\nParal·lelament, el procés d’urbanització i creació d’infraestructures contemporani ha portat indiscutibles avenços a Catalunya: la millora en l’accés als serveis, l’extensió de les formes de vida urbana, el trencament de les grans fractures internes del territori. Però al mateix temps, la manca de govern d’aquest procés ha comportat problemes molt notables, com ara el consum accelerat de sòl, la pressió sobre els recursos naturals, l’exacerbació de la mobilitat o la segregació social a l’interior de les àrees urbanes.\nCom a element central per a la vertebració del país cal fer especial esment a un model de dotació d’infraestructures i de serveis que, en cap cas, s’ha orientat a la cohesió territorial, sinó que ha acabat accentuant els desequilibris ja existents. Així, en plena expansió de l’alta velocitat, nou comarques catalanes no disposen encara de cap tipus de servei ferroviari, mentre un 38 % dels municipis catalans no tenen accés al transport públic o aquest hi és marginal. Més que un país-ciutat on la disponibilitat de serveis sigui indiferent del punt de residència, el model imperant ha creat una gran quantitat d’àrees desafavorides en les quals la vida quotidiana (treball, estudis, oci) es veu penalitzada o es torna simplement impossible.\nAquesta situació general s’ha vist fortament agreujada en els últims anys a causa de la crisi econòmica i les mesures d’austeritat dels governs espanyols i catalans al dictat de la troica, que han aprofundit en les fractures socials i territorials. Al mateix temps, des d’una actitud de desconfiança i paternalisme vers els governs municipals s’han promogut polítiques de recentralització que han restat autonomia i capacitat econòmica als territoris i als municipis i se’ns ha negat el dret a decidir a veïns i veïnes sobre les demandes prioritàries a les quals s’havia de donar solució. La retallada dels serveis socials i l’impuls recentralitzador formen part de la mateixa política d’agressió al conjunt de la ciutadania.\nHem sigut testimonis de la connivència entre el poder polític i el poder econòmic en la proliferació de megaprojectes i infraestructures que només buscaven el màxim benefici privat i atacaven allò que és patrimoni de totes i tots. En són exemples una política extractivista desaforada, la pràctica del fracking, megaprojectes com EuroVegas o BCN Word, la posada en marxa d’abocadors i incineradores il·legals, la MAT, una gestió insostenible dels residus, l’edificació incontrolada al nostre litoral, el Pla Hidrològic de l’Ebre, el transvasament encobert del Segarra-Garrigues, etc. Com sempre, hem estat la ciutadania qui hem sortit a defensar el nostre territori i els recursos comuns. En aquest sentit, aquest espai polític se sent hereu i partícip de totes aquestes lluites i apostem perquè el bé comú estigui sempre per sobre de qualsevol interès particular que vulgui aprofitar-se’n i enriquir-se’n a costa.\nPer altra banda, les polítiques dutes a terme per la UE tampoc han ajudat a revertir la situació. Per un costat, la UE ha anat reduint les seves polítiques destinades a les àrees urbanes, interrompent, fins i tot, programes que, com la iniciativa URBAN de rehabilitació de barris, havien donat prou bons resultats. De la mateixa manera, les zones rurals han estat les principals afectades per una política europea que ha beneficiat els grans propietaris i empreses comercialitzadores. El camí que estan seguint els acords internacionals amb Canadà (CETA) i EUA (TTIP) és el d’agreujar molt més la situació econòmica en què es troben aquests territoris. Ho faran a través d’una previsible davallada dels preus del sector primari, el control de la producció des dels oligopolis de transformació i la distribució alimentària i una desprotecció dels productes amb denominació d’origen, punts clau que van en detriment de les economies locals i la sobirania alimentària.\nL’equitat territorial, la recerca i la inversió basades en les potencialitats de cada territori no són només el més just i necessari de cara a lluitar contra la desigualtat i els desequilibris existents, sinó que són els millors instruments perquè Catalunya pugui superar, d’una vegada per totes i de forma integral, la crisi econòmica i els seus efectes.\nGarantir la igualtat d’oportunitats i l’exercici dels drets a tota la ciutadania. Aquest principi universal implica enfocar el treball a cada territori des de la perspectiva de les seves potencialitats en comptes d’assumir suposades “situacions congènites” que condemnin a determinades zones del país. Per això creiem que una política de país és aquella que presta especial atenció a les diferències demogràfiques i de nivell socioeconòmic del territori i treballa per acabar amb els índex de desigualtat dins i fora de cada àmbit politico-administratiu.\nCal garantir un accés equitatiu a la renda, als serveis i a la qualitat de vida amb independència del lloc de residència. De forma específica, la desigualtat en l’accés al sistema de salut públic és una problemàtica generalitzada, especialment a les zones més allunyades de les grans ciutats, que cal revertir a través d’una major inversió en centres d’atenció primària i personal mèdic. Considerem que la cohesió social dels nostres pobles i ciutats és una aspiració irrenunciable. Entenem que aquest és un dret de ciutadania, que ha de ser garantit a tothom, amb independència del seu nivell de renda, del seu barri o la seva comarca de residència, del seu gènere o la seva edat. Per això, caldrà desenvolupar polítiques públiques que pugnin contra les desigualtats socials i la segregació urbana i assegurin arreu l’accés al medi ambient saludable i als recursos naturals, a l’habitatge digne, a la mobilitat, al paisatge i als serveis.\nA més a més, cal un canvi de model productiu i una política d’ocupació que aprofiti els avantatges comparatius de cada zona del país i que fomenti una economia social i de proximitat adaptada a les necessitats dels veïns i les veïnes. Per tal d’assegurar aquest objectiu, cal treballar perquè les universitats i centres de producció del coneixement responguin a les realitats de cada territori i que s’entengui el treball de forma recíproca i complementària. Així mateix, cal assegurar l’accés de tota la ciutadania a uns serveis de qualitat sigui quin sigui el seu lloc de residència i garantir i facilitar l’exercici de tots els seus drets. Per aquest motiu, creiem necessària la creació d’organismes específics de desenvolupament territorial que treballin en aquesta direcció.\nCatalunya, una nació diversa i cohesionada. Una Catalunya cohesionada és aquella que disposa d’infraestructures i serveis de qualitat i accessibles que estiguin al servei de les necessitats de la majoria social del país i no d’interessos especulatius o clientelars. En aquest sentit, cal una millora substancial de les xarxes de mobilitat dins els mateixos territoris i en relació als principals nuclis urbans. Una millora que privilegiï el transport públic i tingui com a objectiu garantir la igualtat d’oportunitats entre totes les persones. Per això propugnem un replantejament de la dotació i les formes de gestió de les infraestructures, tant les d’accessibilitat exterior (ports i aeroports), com les de mobilitat interior (xarxes viàries i ferroviàries) i les telecomunicacions. L’objectiu ha de ser reduir els costos ambientals i socials de la mobilitat, contribuir a fer-ne un dret i no pas una obligació, i satisfer-la tant com sigui possible a través de mitjans col·lectius i no particulars.\nAltrament, entendre les singularitats i potencialitats de Catalunya requereix revisar atentament quines són les relacions entre l’espai urbà i els espais oberts. Camp i ciutat són, tots dos, elements indispensables per a la nostra societat i hem d’entendre que estan estretament entrelligats. Cal superar la visió segons la qual el fenomen urbà és l’únic mecanisme de desenvolupament territorial, ja que en realitat aquest mecanisme és un element depredador dels espais oberts. Per tant, cal establir noves lògiques de desenvolupament que es fonamentin en la capacitat productiva dels espais oberts rurals, conduint a noves relacions d’intercanvi equilibrat entre aquests àmbits i els àmbits urbans.\nFinalment, entenem que una de les millors expressions del que és Catalunya és en les diferents manifestacions de la cultura popular, la creació contemporània i el patrimoni artístic i històric arreu del país. Per aquest motiu, advoquem per la seva potenciació i defensa.\nDefensar la terra i els béns comuns. Per nosaltres estimar el nostre país vol dir, també, estimar la terra i els seus paisatges, cuidar els nostres recursos naturals i treballar per una Catalunya sostenible que sigui avantguarda en els reptes globals actuals.\nApostem per una Catalunya compromesa amb el medi ambient i la sostenibilitat. La transició energètica i l’equitat territorial són dos conceptes que van junts. Cal gestionar correctament els nostres residus. Cal establir xarxes d’economia de proximitat, amb dissenys i coresponsabilitats a escala territorial, que trobin en el manteniment i millora dels elements que ens atorguen identitat —la qualitat paisatgística dels ambients rurals i urbans i dels espais naturals— una palanca de desenvolupament econòmic i social.\nUn país democràtic construït de baix a dalt. Entenem que la millor manera de vertebrar i construir un país des de tots els indrets és a través de les institucions i els espais més propers a la ciutadania i al territori. Volem un país democràtic que es construeixi i es governi de baix a dalt. És per això que apostem per revertir el procés de centralització i de buidament de sobirania i competències als municipis i per donar-los cada cop de més poder i més recursos i, també, per potenciar la creació de xarxes de coordinació i cooperació supramunicipal.\nOrganització territorial. L’actual model d’organització político-administrativa de Catalunya té dèficits significatius pel que fa a la seva funcionalitat, duplicitats i coordinació. Creiem que cal obrir el debat sobre quin model d’organització territorial volem. Des d’aquest nou espai polític apostem per un model basat en el principi de subsidiarietat, que permeti abordar els problemes tant a prop del seu origen com sigui possible. Un model, al mateix temps, radicalment democràtic, que doni protagonisme a la ciutadania tant pel que fa a l’elecció directe dels diferents òrgans com pel que fa a la transparència, la rendició de comptes i el control ciutadà. A més, creiem que el nou model d’organització territorial s’ha de fonamentar en la solidaritat entre territoris, la complementarietat (i no la duplicitat) entre nivells i la capacitat de concertació.\nPer assolir aquests objectius proposem una organització político-administrativa vertebrada a partir dels següents nivells. Primer, una optimització del nivell municipal, dotant de més competències i recursos als ajuntaments. Segon, el foment d’estructures de coordinació supramunicipals. Aquestes podrien adoptar formes diverses d’acord amb les diferents realitats territorials. Tercer, unes vegueries que responguin a les realitats funcionals del territori, que siguin espais de diàleg i concertació entre el govern de la Generalitat i els governs locals, i que siguin la unitat territorial de referència tant per a la planificació de polítiques públiques com per a la descentralització administrativa de la Generalitat. I per últim, una administració d’àmbit nacional, la Generalitat de Catalunya, que desplegui les polítiques de país tenint en compte la diversitat del territori i vetllant per l’equitat territorial.