Buch 9788497664486 Carpena Casajuana, Anna\nAquest llibre és una nova edició d'Educació socioemocional a primària (2006), revisada i ampliada, fruit de l'experiència de l'autora aquests darrers anys. Aquesta edició incorpora programacions per competències i inclou un apartat específic per tractar el dol.\nL'interès per l'educació de la intel?ligència emocional i de la intel?ligència social és plenament vigent. En tots els àmbits educatius escola, família, organitzacions per al lleure s'ha estès la necessitat, i la demanda consegüent, de conèixer orientacions i estratègies per aprofundir en el desenvolupament de les competències personals.\nAquest llibre dóna les eines perquè les famílies, els mestres i totes les persones amb responsabilitat educativa puguin incorporar la dimensió emocional en l'educació dels infants. El llibre s'estructura a partir de quatre grans blocs temàtics: autoestima, gestió d'emocions i sentiments, empatia i resolució positiva de conflictes. Cada bloc consta d'un apartat teòric, que pretén contribuir a la reflexió sobre la pràctica educativa, i un altre de pràctic, que inclou un bon nombre de propostes, activitats i recursos d'intervenció psicoeducativa.\nAndere Kunden, die Com et sents? Educació socioemocional dels 5 als 12 anys: Educació socioemocional a primària , kauften, kauften auch:\nEn aquest llibre es presenten els principals referents que han configurat el discurs del que avui entenem per animació sociocultural (ASC). Saprofundeix en el seu sentit i la utilitat que actualment té i sestableixen les relacions amb altres\nEste libro propone un viaje de exploración emocional que empieza en la Constelación Oscura formada por las galaxias Miedo, Ira y Tristeza. El reto es explorar cada uno de sus planetas centrales y hallar los recursos para salir de este tri&aa\nIdatziz Komunikatu: Gazteak Eskolan Idazten


Posen una subestació elèctrica al polígon de Sant Jaume de Llierca - Diari de Girona\nHan de modificar les normes subsidiàries per requalificar el terreny Abastirà el polígon i reforçarà la línia entre Olot i l'Alt Empordà\nxavier valeri 21.03.2019 | 01:03\nZona del polígon nord de Politger propera a les naus industrials, a Sant Jaume de Llierca. foto: x.V.\nZona del polígon nord de Politger propera a les naus industrials, a Sant Jaume de Llierca.\nL'Ajuntament de Sant Jaume de Llierca ha començat els tràmits per a la instal·lació d'una subestació elèctrica de la companyia Bassols Energia, SA al polígon de Politger. Les funcions de la subestació seran donar resposta a la creixent demanda d'energia del polígon i reforçar la línia de mitja tensió que passa per Olot i connecta amb l'Alt Empordà.\nLa subestació estarà situada a la parcel·la 99 del polígon 1, prop de la benzinera. L'equipament quedarà situat entre les subestacions d'Olot i de Serinyà i garantirà l'abastiment del mercat secundari en cas d'una fallida de la subestació d'Olot.\nLa instal·lació de la subestació requereix la modificació puntual de les normes subsidiàries de planejament de Sant Jaume. L'objectiu de la modificació és requalificar el terreny on està prevista la implantació de la subestació.\nSegons ha explicat l'alcalde de Sant Jaume de Llierca, Jordi Cargol, serà una planta plana en forma de torre elèctrica, de la qual baixarà el fil que serà conduït cap a un sistema d'excavacions elèctriques. «Farem uns talussos amb arbrats perquè quedi amagada», ha explicat.\nCargol ha definit la subestació de molt necessària per al desenvolupament del polígon. Ha assenyalat que en poc temps el polígon ha augmentat 60.000 metres quadrats en naus industrials.\nEl polígon de Politger té, aproximadament, 1,8 quilòmetres quadrats i l'Ajuntament preveu fer-lo créixer per donar resposta a la demanda. Ara hi ha unes 18 naus industrials ocupades, 13 al polígon de Politger Sud i 6 al polígon de Politger nord. Enmig de les naus hi ha 4 solars sense edificar que ocupen una superfície aproximada de 60.000 metres quadrats.\nL'alcalde ha puntualitzat que la subestació no té res a veure amb la planta de triatge de residus prevista al polígon nord.\nSant Jaume de Llierca comença les obres d'un pou de reserva.\nL'Agència de Residus invertirà 14 milions per fer la planta a Sant Jaume de Llierca.


La persecució judicial de tres policies locals a la seua alcaldessa\nTres agents forcen la imputació de l’alcaldessa de Paiporta (València), Isabel Martín, i la regidora d’Administració General, Beatriz Jiménez (ambdues de Compromís), per no haver executat una sentència d’una oposició que el govern anterior del PP va convocar de manera il\_·legal i saltant-se els informes negatius del secretari. El Consell Jurídic Consultiu avala les tesis de les polítiques\n08/09/2017 - 23:22h\nLa regidora Beatriz Jiménez i l'alcaldessa de Paiporta Isabel Martín\nUna oposició il·legal –segons el secretari de l’Ajuntament de Paiporta (València) i el Consell Jurídic Consultiu (CJC), organisme consultiu de la Generalitat– per a cobrir places de policies locals convocada i aprovada per l’anterior alcalde del PP, Vicente Ibor, ha acabat amb la imputació de l’actual alcaldessa de Compromís, Isabel Martín, i la seua regidora d’Administració General, Beatriz Giménez. La rocambolesca situació s’ha produït per la insistent pugna judicial dels agents beneficiats pel procés declarat no ajustat a la legalitat.\nEl 2009 l’Ajuntament de Paiporta, governat pel PP, va fer una oferta d’ocupació pública per a traure a concurs dues places de policia local al municipi. No obstant això, el 2011 i durant el desenvolupament d’aquest procediment, el llavors alcalde Vicente Ibor va decidir incrementar els llocs a una plaça d’agent per consolidació d’ocupació, i cinc places més de la mateixa categoria, una per procediment de mobilitat i quatre per torn lliure. L’aprovació d’aquesta convocatòria es va dur a terme amb l’informe negatiu del secretari i de la tècnica de Personal, que en cap moment van donar legitimitat a les cinc places, segons l’informe del CJC.\nEl 2013, un altre decret de l’Alcaldia va modificar la composició del tribunal que havia d’avaluar els aspirants, traient del quintet avaluador els representants de la Generalitat i l’Ivaspe (Institut València de Seguretat Pública i Emergències). Així, l’oposició va ser jutjada per cinc persones afins a l’alcalde, el cap de policia, tres agents designats per Ibor i el secretari, que no va acudir a la convocatòria perquè el seu lloc fóra ocupat per un altre policia de Paiporta, segons la resolució publicada en el Butlletí Oficial de la Província BOP) de València el 28 d’agost de 2013.\nEl procés de consolidació que afectava una plaça de policia local va quedar paralitzat i el de les cinc places va acabar a l’abril del 2015 amb l’assignació de la plaça de mobilitat a l’única aspirant i el nomenament immediat, i quatre aprovats més per torn lliure. En aqueix mateix moment, i segons l’informe del CJC, “el secretari general va emetre un informe en què va insistir que no procedien els nomenaments respecte de cinc places, sinó de dues, en compliment de l’oferta d’ocupació pública inicial”.\nVa ser aquest informe i la pèrdua de les eleccions municipals els que van fer canviar d’opinió l’alcalde popular Vicente Ibor, que el 25 de maig va aprovar un decret de l’Alcaldia en què va anul·lar les cinc places i en va deixar dues (l’una per a torn lliure i l’altra per a mobilitat). Aquesta acció va provocar l’acomiadament de tres dels agents. En aqueix moment i sense saber-ho, començava el viacrucis per a les noves edils que acabaven de guanyar les eleccions.\nEls acomiadats van acudir al contenciós davant aquesta decisió de l’alcalde popular i van guanyar, amb la sentència del jutjat que havien de ser readmesos o l’Ajuntament havia de fer una revisió d’ofici de tot el procés per a poder anul·lar-ho. Deia el tribunal que una oposició no es pot anul·lar amb un decret de l’Alcaldia.\nUna vegada l’actual alcaldessa i la regidora d’Administració General van prendre les regnes, van assumir el problema. Isabel Martín va iniciar un procediment per a anul·lar una oferta pública d’ocupació que secretari general, secretari i tècnica de Personal havien considerat il·legal. Per la seua banda, els afectats van demanar una execució de sentència per a tornar als seus llocs de treball, a la qual cosa l’alcaldessa es va negar fins que no tinguera un informe del CJC, com li havien recomanat els tècnics del consistori.\nEls agents, com que no van veure satisfeta la reclamació d’execució de sentència, van acudir al fiscal. El ministeri públic va denunciar les edils per prevaricació per no haver executat la sentència, encara que estaven en termini i faltava la resolució del CJC sobre l’oposició. El jutge va sol·licitar la setmana passada la imputació de l’alcaldessa.\nAquesta setmana s’ha fet públic l’informe del CJC, l’òrgan consultiu de la Generalitat, que conclou que “escau declarar la nul·litat dels actes esmentats pel fet d’haver-se superat el nombre màxim de places permés per l’oferta d’ocupació pública”. És a dir, certifica el que va dir el secretari, la tècnica de personal, l’anterior alcalde i l’actual alcaldessa en demanar la revisió d’ofici. Encara així, la situació continuarà igual fins que, almenys, el jutge reba aquesta documentació o els prenga declaració


EINA_Curs Desenvolupar Web 1 | L'hort Coworking\n6 de Març a 2 de Maig 2018\nsessions presencials, cada dimarts i dijous a la tarda.\n*Descompte del 40% per formar part del planter. Preu final 479€ fins al 4 de març. A partir del 5 de març el preu augmenta a 569€.\nProfessor i programador amb més de 8 anys d’experiencia.\nAprendràs llenguatges de frontend: HTML i CSS i els potenciaràs usant un framework molt popular Bootstrap. Per la part de desenvolupament de backend aprendràs el llenguatge de programació Python que faràs servir per a crear la teva primera (però no última) aplicació Web i la publicaràs en línia usant l’allotjament Google AppEngine. A més a més aprendràs les importants eines que les empreses IT utilitzen en el seu treball com GIT i GitHub.\nEl curs està dirigit a persones que no tinguin coneixements previs en programació i vulguin familiaritzar-se amb el llenguatge de desenvolupament web.\nNous professionals o career changers.\nAquells que estiguin pensant a canviar el seu perfil professional i desitgin formar part d’una de les professions més demandades actualment.\nEmprenedors, Project managers…\nSi has muntat la teva empresa digital i vols conèixer les tècniques i eines de desenvolupament web; o bé, vols poder dirigir el teu equip tècnic.\nDissenyadors web, professionals de màrqueting o comunicació.\nPer aquells que vulguin assolir un perfil més tècnic, adquirir noves competències professionals i tenir una visió global de tot el procés de desenvolupament web i aplicacions.\nQualsevol que estigui interessat a aprendre a desenvolupar webs.\nPrimera Part: Desenvolupament Front-end\nLa majoria dels programadors van donar els seus primers passos en el desenvolupament amb els llenguatges de front-end HTML i CSS. Aprendràs Bootrsrap, un framework molt popular, i començaràs a crear el teu propi CV de programador a GitHub.\nSegona part: Bases de programació en Python\nAprendràs les bases de programació en Python. És, per la seva sintaxi elegant i neta, un dels llenguatges de programació més populars del món. Una vegada que aprenguis a programar en un llenguatge, és fàcil passar a un altre qualsevol, ja que les bases de la programació són les mateixes gairebé en tots els camps.\nTercera part: Desenvolupament Back-end amb Python i Google App Engine\nA part el front-end, qualsevol lloc web seriós necessita també un back-end. Aprendràs a crear-lo usant Python i carregar el teu lloc web a l’allotjament de Google anomenat Google App Engine (fins i tot snapchat fa servir Google App Engine com a proveïdor d’allotjament). Aprendràs a fer servir una base de dades anomenada Datastore.\nAquest curs està molt orientat a la pràctica. Durant el curs programaràs més de 20 petits (i un de gran) projectes que t’ajudaran a adquirir experiència programant. També afegiràs tots els projectes en GitHub, el que servirà també com el teu CV personal de programador.\nEls participants al curs no necessiten coneixements previs de programació perquè aprendràs tot des de les bases. El curs es donarà en castellà, però s’espera que els participants sàpiguen llegir i entendre anglès bàsic, que és fonamental per a tot programador. Només necessites el teu portàtil i una gran curiositat i motivació!\nEl registre al curs es realitza via web, AQUÍ


Notícia: L’Alcalde de Blanes, Àngel Canosa, confinat preventivament per la COVID-19\nNoticia publicada a la web el 10/26/2020 06:35:28 PM\nEl batlle, que continua treballant des de casa, es troba bé i no presenta cap símptoma. Salut ha determinat la mesura al haver tingut contacte amb un positiu en una reunió de treball\nAquest dilluns l’alcalde de Blanes, Àngel Canosa, ha començat un confinament a casa seva que s’allargarà durant 10 dies com a mesura preventiva per la COVID-19. El confinament l’ha determinat el Departament de Salut després que el batlle blanenc ha tingut contacte amb una persona amb qui va participar en una reunió de treball, i que la PCR ha determinat que és positiu en coronavirus.\nÀngel Canosa, que no ha interromput l’activitat, i continua treballant i atenent els temes d’Alcaldia des de casa seva, ha remarcat que es troba bé i no presenta de moment cap símptoma que faci indicar que hagi contret la malaltia. Amb tot, des que Salut ha determinat que calia fer el confinament i la preceptiva prova PCR, l’alcalde de Blanes s’ha aïllat al seu domicili, on haurà de romandre durant 10 dies.\nTanmateix, Àngel Canosa està a l’espera que se li practiqui una prova PCR que ajudi a determinar si s’ha contagiat o no, tot i que encara que l’anàlisi determini un negatiu, caldrà que continuï en confinament durant els preceptius 10 dies. L’alcalde ha fet una crida a la ciutadania de Blanes perquè segueixi els protocols i no abaixi la guàrdia, recordant la importància de les tres principals mesures: ‘Mascareta, Mans i Distància’.


Cañadas, Xavier - biblioteca social d'olot\nfebrer 21, 2013 c\nAquest militant anarquista des de molt jove, va patir anys de presó en la denominada Transició víctima del terrorisme d’estat espanyol en el cas de l’Scala i és autor de diversos assaigs sobre el seu pas per la comissaria de Via Laietana i les presons monàrquiques espanyoles, com ara ‘El Tubo’, ‘Entremuros’ o ‘El caso Scala. Terrorismo de Estado y algo más’.\nL’anomenat Cas Scala fa referència a tot el sumari processal i procés d’investigació obert arran d’aquest atemptat terrorista que va destruir Scala Barcelona el dia 15 de gener de 1978.\nDurant el matí d’aquell diumenge es va celebrar una manifestació autoritzada convocada per la CNT que va recórrer el Paral·lel. Els cenetistes s’oposaven als Pactes de la Moncloa en considerar-los un pacte social entre les forces polítiques i sindicats més representatius que perjudicava a la classe obrera. Acabada la manifestació, cap a les 13:15 hores del migdia, suposadament, un grup de joves llençà diversos còctels molotov contra l’interior de Scala Barcelona que en pocs minuts va cremar de forma intensa i va provocar l’incendi i que s’esfondrés l’edifici que aixoplugava el local d’espectacles. Quatre treballadors de la pròpia empresa que gestionava la sala de festes –Ramón Egea, Juan López, Diego Montoro i Bernabé Bravo- no varen poder escapolir-se de les flames i varen morir en l’incendi.\nL’endemà mateix de l’incident la policia va fer pública una nota informativa i a través del Ministeri de Governació atribuïa a membres del sindicat CNT la responsabilitat i l’autoria de l’acció terrorista, tot informant de la detenció dels presumptes culpables.\nLa vista del cas Scala tingué lloc, el desembre de 1980. Els advocats defensors (Loperena, Palmés, Krauel i Seguí), varen sol·licitar que el ministre de Governació Rodolfo Martín Villa comparegués a declarar però no ho va fer. La posició de la defensa apuntava cap a un muntatge policial orquestrat mitjançant confidents infiltrats al sindicat CNT amb l’objectiu de desacreditar aquell sindicat davant els treballadors i així evitar la seva progressió a Catalunya.\nLa sentència va condemnar José Cuevas, Javier Cañadas i Arturo Palma a 17 anys de presó com autors d’un delicte d’homicidi involuntari i per fabricació d’explosius. Luis Muñoz fou condemnat a dos anys i sis mesos per complicitat i Rosa López, a cinc mesos per encobriment. El recurs presentat pels defensors, per trencament de forma i denegació de proves per la no compareixença de Martín Villa a la vista, fou desestimat pel Tribunal Suprem espanyol.\nAmb el pas dels anys es va anar descobrint el paper cabdal i decisiu que el confident de la policia, Joaquín Gambín, el Grillo, havia jugat en aquest afer. Fou ell qui s’infiltrà a la CNT per dirigir l’atemptat. Gambín, també anomenat el Rubio o el Legionario, formava part de l’entramat obscur i corrupte que en aquells temps presidia el món de la delinqüència i la col·laboració policial a la Barcelona de la transició.\nLa pressió de la premsa sobre la policia i l’absència de Gambín en la vista del cas, van aixecar la sospita sobre les veritables causes d’aquell atemptat i, fins i tot, provocaren desavinences manifestes entre el Ministeri Fiscal i alguns membres de la judicatura. Finalment, a finals de 1981, Gambín va ser detingut per la policia després d’un tiroteig a València. El cas Scala tornava a obrir-se.\nLa segona vista del Cas Scala Barcelona tingué lloc al desembre de 1983, amb només un acusat: Joaquín Gambín. La sentència el va condemnar a set anys per anar a una manifestació amb armes i preparar explosius.\nLa CNT ha presentat sempre aquest fets com una maniobra fosca del govern adreçada a frenar l’ascens del sindicat cenetista, que sens dubte es va ressentir del ressò social que va tenir el cas Scala.\nCañadas_Xavier – Entremuros_Las_prisiones_en_la_transacción_democrática\nCañadas_Xavier – Caso_Scala.Terrorismo_de_Estado_y_algo_más\nCañadas_Xavier – El_Tubo_Terror_y_miseria_en_las_cárceles_españolas_de_la_democracia\nPreviousL’observador nº4 ja a la xarxa\nNextXavier Cañadas. Les presons espanyoles en democràcia.


Visita de l’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, a les instal·lacions de l’empresa Grup ICG - TOTLLEIDA\nL'alcalde ha firmat també al llibre d'honor d'aquest grup empresarial\nEl Grup ICG compta amb 160 treballadors i és una multinacional que exporta a uns 70 països els punts de venda i les solucions informàtiques que han desenvolupat especialment per a la gestió de petites, mitjanes i grans empreses dels sectors de la restauració, l’hoteleria i el comerç.\nL’alcalde de Lleida, Miquel Pueyo, ha visitat aquesta tarda la seu de l’empresa Grup ICG, a Torrefarrera, on ha estat rebut pel president d’aquest hòlding empresarial, Andreu Pi, qui li ha donat a conèixer les instal·lacions i les diferents línies de negoci i projectes empresarials que s’hi desenvolupen.\nEl Grup ICG compta amb 160 treballadors i és una multinacional que exporta a uns 70 països els punts de venda i les solucions informàtiques que han desenvolupat especialment per a la gestió de petites, mitjanes i grans empreses dels sectors de la restauració, l’hoteleria i el comerç. A més, compta amb la Fundació ICG, que desenvolupa projectes de formació, cooperació i integració social.\nLa seu d’ICG compta amb un museu d’aparells històrics de càlcul i informatica


143 Viviendas Sociales en el 22@ - Arquitectura Catalana .Cat\nJosep Maria Casadevall i Márquez\n143 Viviendas Sociales en el 22@\nC. Pallars, 336-350\nEl solar es troba en una illa formada per edificacions industrials i d’ús terciari en l’àmbit del districte 22@ de Barcelona. Aquesta zona de la Diagonal està puntuada per una sèrie d’edificis-torre i per això es planteja un edifici-torre destinat a habitatge protegit, com a repte important del projecte. Es tracta d’un edifici lineal de 15 x 54m amb una alçària de planta baixa + 13. S’ha previst una estructura modulada de 8 x 5m que s’adapta perfectament a les plantes d’aparcament. S’adopta un esquema d’habitatges a banda i banda d’un passadís central longitudinal, que permet un registre longitudinal de totes les instal•lacions des del passadís. Per tal de garantir un ús flexible dels habitatges, es genera una circulació que permet usos múltiples pel dormitori-estudi, al centre de l’habitatge. Fora del gàlib de 15 metres de profunditat de l’edificació es preveu una terrassa lineal estreta, des d’on surt en volada una balconada que varia de posició a cada planta.\nAutor: Josep Maria Casadevall i Márquez, Ramon Sanabria i Boix\nJosep Maria Casadevall i Márquez, Ramon Sanabria i Boix


El sector de l’automoció és el tercer més important de la indústria catalana, per darrere del químic i el de l’alimentació: representa un 10,2% del PIB i dona feina a unes 143.000 persones. A Catalunya es fabriquen mig milió de vehicles cada any, el 20% del total a l’Estat, i la indústria de l’automoció es considera vital per la resta de sector que en depenen, sobretot unes 500 empreses auxiliars. En la seva explicació dels ajuts al DOGC, el departament d’Empresa recorda que l’automoció ja vivia un moment de “transformació profunda” abans de l’arribada de la pandèmia de coronavirus. El virus, però, ha intensificat la urgència d’ajudar la indústria del material de transport, que ha caigut en el seu conjunt (automoció, ferroviari, naval) en un 38,4%. Segons les últimes dades disponibles, el juliol del 2020 el sector de vehicles de motor tenia 33.070 persones afectades per ERTO, un 84,1% de la seva afiliació a la Seguretat Social.


Personal municipal retira una pancarta penjada per la plataforma "Castell de Bellvís"\nEl gest pretenia reclamar la seva importància històrica\nLa plataforma "Castell de Bellvís" havia penjat, aquest dilluns, una pancarta de paper amb el lema de l'entitat en aquest edifici històric de la ciutat. Personal de l'Ajuntament l'ha retirada després que pengés durant 16 hores.\nMembres de la plataforma han incidit que l'objectiu de penjar la pancarta era per informar al veïnat de la importància d'aquesta construcció i s'han queixat del que consideren una actuació brusca del personal de l'Ajuntament.\nLamenten que el personal enviat per l'Ajuntament hagi estripat la pancarta perquè creuen coarta la seva llibertat d'expressió. Segons els membres de la plataforma veïnal, el personal que ha retirat la pancarta han esgrimit que Bellvís no és pròpiament un castell.\n"Defensem el Castell de Bellvís", continua reivindicant la presència permanent d'un arqueòleg i volen que la parada de bus de la zona porti el nom de Castell de Bellvís. També han afirmat que no renuncien a penjar més pancartes reivindicatives i informatives.


Tallers - Oxitocina\nPer treballar amb tot el nucli familiar temàtiques d’educació i criança amb el toc especial d’Oxitocina\nEls tallers aquí penjats estan pensats més exclusivament per a tu, mare, pare. Perquè acompanyis com vols fer-ho, i amb la diferència que t’ofereix Oxitocina. Ademés, són tots en la modalitat self-study: per quan tu vulguis i al teu ritme.\nOperació Bolquer?! és el primer taller amb el qual obre Oxitocina aquest apartat de Tallers.\nÉs una invitació a acompanyar aquest procés tan instintiu i de vegades tan difícil d’acompanyar com és el del pas del bolquer a l’orinal o al vàter. Adquireix tota la (in)formació clicant aquí.\nI també teniu la possibilitat d’assistir als tallers presencials, així com a les aules [EmocionArte, Canto conto!].\nTu i tota la família. Oci en família, sí!\nT’has quedat amb dubtes o ganes de saber-ne més?


Raimon Obiols: Simetries – L'Hora\nInici/Eleccions al Parlament/Raimon Obiols: Simetries\n0 505 1 minut de lectura\nEn política, a vegades es produeixen simetries curioses. Pere Aragonès (ERC) piula a Twitter: “El 14F anirà d’ERC o PSC”. I, el mateix dia, Elsa Artadi (JxCat) declara a Euopa Press: “Aquestes eleccions seran Laura Borràs o Salvador Illa“.\nSegona simetria (bastant antagònica): com per fer pendant al canvi de candidat socialista, arriba la notícia que Lorena Roldán, portaveu de Cs en el Parlament, canvia de partit i anirà de número dos a la llista del PP, després d’Alejandro Fernández. Veig que, fa anys, Roldán es manifestà a Tarragona amb barretina, brandant una estelada. En el millor dels casos, un llarg camí de Damasc. En el pitjor, transfuguisme de tercera regional.\nQuines davallades a Catalunya, les del PP i Cs, tan bornis i tan cecs, tan insensatament despistats, tan infortunadament contraproduents! En el seu moment, Ignacio Peyró, que va fer de speechwriter de dirigents del PP (com ho foren Lassalle i altres de bona ploma), i que és un dietarista entremaliat i entretingut (“Ya sentarás cabeza“, Libros del Asteroide), va arribar a escriure, a propòsit d’Aleix Vidal-Quadras, que “no es un futurible demasiado estúpido pensar que podía haber sido presidente de la Generalitat”.\nSí que ho era, bastant. Però en el Parlament, a Vidal-Quadras se l’escoltava (en Joan Barril el saludà en una columna: “Ha nacido una estrella”). Però fou un estel fugaç: Aznar li tallà la testa i la serví en safata a Pujol, que s’en llepà els llavis amb delectació, com un gat vell només aparentment astut.


actitud | Psigma bloc\nL’autoestima és la valoració i percepció que tenim de nosaltres mateixos.Mantenir un bon grau d’autoestima és clau per mantenir la confiança i ser *perseverantes amb els objectius que ens proposem al llarg de la vida, i en un procés de cerca d’ocupació encara ho és molt més. Alguns dels pensaments … Llegir més\nTags actitud, autoconeixement, autoconocimiento, autoestima, búsqueda empleo, recerca feina\n8 passos per augmentar la força de voluntat i canviar hàbits\nLa força de voluntat consisteix en la capacitat de postergar una satisfacció immediata per aconseguir un repte o resultat a mitjà o llarg termini. L’American Psychological Association defineix la força de voluntat com la ciència psicològica de l’auto-control. Físicament, i tenint en compte que la persona és un tot amb … Llegir més\nTags actitud, força de voluntat, hàbits, perseverança\nL’entrada al nou any no seria el mateix sense un dels rituals que l’acompanya: fer repàs i balanç de l’any que es deixa enrere amb la intenció d’escriure una llista de nous propòsits pel que es presenta. Ho fem amb il·lusió i fermesa, però malauradament al cap d’uns mesos la … Llegir més\nTags actitud, autonomia, canvi, desitjos, necessitats, recursos


GUST PER LA LECTURA 3rA | Escola Alba\nAquest curs els nens i nenes de tercer hem llegit el llibre “La cançó del bosc cremat” dins el projecte “El gust per la lectura”, que organitza el Departament d’Educació i que té per objectiu la formació de bons lectors i lectores, dinamitzant la lectura d’obres literàries seleccionades segons el nivell lector. Aquest curs el tema del concurs és “Mil i una històries d’arbres” sota el tema Ecologia i Literatura, amb la lectura d’aquest llibre, volem aprofundir en la importància dels boscos en el manteniment de l’ecosistema i com a pulmó verd per a l’equilibri de la vida al nostre planeta.\nEl treball posterior a la lectura ha estat la redacció del conte “La cançó del bosc cremat”, tant el text com les imatges.\nS’ha treballat la tipologia textual narrativa el conte, les seves parts i característiques, la part gràfica que comporta la il·lustració i la part musical a través de cançons creades pels nens i nenes. El treball de creació dins de cada classe s’ha fet en grup cooperatiu, de manera que el producte final, el conte, és el fruit d’un treball col·lectiu. Donada la situació epidemiològica, el treball s’ha fet en grups bombolla, per tant el producte final seran 3 contes, un per cada grup, seguint la mateixa metodologia, però les decisions de cada grup-classe emmarcaran el desenvolupament de la tasca. També s’ha treballat l’àmbit musical amb l’eix conductor de la cançó que apareix en el final del conte, però amb la creativitat de cada grup.\nUs presentem el treball de 3rC, el conte ” La cançó del bosc cremat” inspirat en la novel·la “La cançó del bosc cremat” de Maria Àngels Juanmiquel. Esperem que us agradi!


Sant Llorenç recupera el seu camp de futbol, destrossat per les inundacions d'octubre\nLa reconstrucció d'aquestes instal·lacions esportives ha costat prop de 900.000 euros\n2 min. Palma 05/01/2019 14:05\n651x366 Moment de l'acte celebrat aquest dissabte a Sant Llorenç. / CAIB Moment de l'acte celebrat aquest dissabte a Sant Llorenç. / CAIB\nSant Llorenç des Cardassar ha recuperat aquest dissabte la primera infraestructura reconstruïda de les danyades per les greus inundacions de l'octubre passat amb la inauguració del camp de futbol Es Moleter i la presentació dels equips, que es va ajornar a causa de la tragèdia, segons informa Efe.\nEn nom del Govern , la consellera d'Hisenda i Administracions Públiques, Catalina Cladera , ha assistit a la inauguració de la primera gran obra de recuperació d'instal·lacions municipals danyades per la torrentada , segons ha explicat al batle de Sant Llorenç, Mateu Puigròs .\nLa consellera @CatalinaClader1 ha dedicat paraules de reconeixement a la tasca de l'Ajuntament i a tot el poble de Sant Llorenç. Heu demostrat un gran esperit de superació, una lliçó de fortalesa. Avui és un dia de festa i de tornada a la normalitat, això és el més important pic.twitter.com/CFSWf8uEws\n— HisendaiAAPP_IB (@HisendaiAAPP_IB) 5 de enero de 2019\nCladera ha reconegut la tasca de reconstrucció exercida per l'Ajuntament i per tot el poble de Sant Llorenç. "Heu demostrat un gran esperit de superació, una lliçó de fortalesa", ha afirmat la consellera, que ha qualificat la jornada d'avui com "un dia de festa i de tornada a la normalitat, que és el més important".\nLa reconstrucció del camp de futbol inclou la nova gespa artificial i la reforma dels edificis annexos, la renovació dels sis vestuaris, del bar i una nova caldera i bugaderia, danyats per la inundació. Ha costat al voltant de 900.000 euros, que han finançat conjuntament diferents administracions: l'Ajuntament, el Govern , el govern espanyol i el Consell de Mallorca.\nA més de Puigrós i Cladera , han assistit a l'acte la directora insular d'Esports, Marga Portells , i el president de la Federació balear de Futbol, Miquel Bestard .\nSant Llorenç repartirà 1,35 milions d'euros entre els afectats per la torrentada\nLa FELIB vol contribuir a les ajudes del Llevant, però demana que siguin equitatives\nEl Govern ordena un tancament preventiu d'altres dos carrers a Magaluf


Arqueologia, Paleontologia i Medi Natural en Cavitats de Catalunya | El muntanyenc\nArqueologia, Paleontologia i Medi Natural en Cavitats de Catalunya\nEnviat per Jaume Ferrández\nArqueòlegs, paleontòlegs, espeleòlegs i tècnics de l’Administració debatran per primera vegada sobre com actuar en cas de troballes en cavitats naturals amb l’objectiu de proposar un protocol d’actuació consensuat.\nL’activitat de l’espeleòleg té implícita l’exploració i l’estudi del món subterrani. En el decurs de la mateixa es poden trobar restes i vestigis d’antics assentaments humans, despulles de fauna, recentment desapareguda o actual. Què cal fer davant una troballa? Com avaluar i determinar la seva importància? Com donar-la a conèixer als investigadors i a l’Administració? Aquestes són algunes de les preguntes que es plantegen els espeleòlegs en el decurs de les seves exploracions en cavitats i coves.\nPer aquest motiu, la Secció d’Espeleologia del Club Excursionista Pirenaic, el RES, conjuntament amb la Federació Catalana d’Espeleologia i l’Associació d’Arqueòlegs de Catalunya, organitzen el simposi “Arqueologia, paleontologia i medi natural en cavitats a Catalunya” que se celebrarà a Barcelona el dissabte 17 de maig.\nLLOC: Centre Cívic Urgell. Centre Cultural Teresa Pàmies. C. Comte d’Urgell, 145 de Barcelona.\nINFORMACIÓ I INSCRIPCIONS: les inscripcions són gratuïtes però cal formalitzar-les a la secretaria del Club Excursionista Pirenaic: presencialment de dilluns a divendres de 19.30 a 21.00 h (C. Duran i Bas, 16 baixos 1a de Barcelona), per telèfon (93 302 42 39) o per correu electrònic (cep@pirenaic.cat). Al web del Club Excursionista Pirenaic (www.pirenaic.cat trobareu el programa del simposi detallat.\nORGANITZA: Club Excursionista Pirenaic, Federació Catalana d’Espeleologia i Associació d’Arqueòlegs de Catalunya.


Bona nit i tapa't: Aniversari del cafè\nAnònim 12 de juny de 2012 a les 21:41\nJo no soc gaire fan del cafè, per esmorzar em demano un cafè amb llet, per semblar una "persona normal", però després no el tasto en tota el dia.\nsa lluna 13 de juny de 2012 a les 9:02\nFas coses per semblar una persona normal? uis...uis...uis!!\nYáiza 12 de juny de 2012 a les 22:08\nDoncs el cafè i jo vam començar a la Facultat, ja. El meu pas per la selectivitat (ara fa 5 anys!) van ser uns dies relaxadíssims de repassar autors de filo a les tardes tot prenent el sol. Per últim cop a la vida, portava la feina feta amb antel·lació, i els dies abans de l'examen no vaig patir gens. Val a dir, que en aquells temps podia repassar una assignatura sencera (biologia) en menys d'una hora (cosa impensable, ara), i anar tranquil·lament a l'examen a treure notes altes. Quins temps aquells!\nD'aleshores ençà, sempre vaig a última hora, tot i que per mi la nit pre-examen és sagrada i miro de dormir les meves vuit hores, que ja diuen que serveix per aposentar coneixements (i no adormir-se l'endemà al matí).\nEl cafè i jo, seguim junts des de llavors, tot i que tenim els nostres estira i arronses. El problema és que a mi, poc cafè ja em crea addicció. És a dir, només prenent el del matí, si un dia el deixo de prendre, em passo el matí amb mal de cap. I això fot molt! Motiu pel qual a temporades em passo al te. A més, a partir de les 18h no puc prendre ni una cosa ni altra si pretenc anar a dormir a una hora decent. Però al final, per facilitat i per companyies, sempre acabo tornant al cafè... és tan bo!\nYáiza 12 de juny de 2012 a les 23:13\nHe de puntualitzar que jo vaig començar a prendre cafè molt, molt abans!!! Però només a casa, un cafè amb llet suavet de bon matí. Potser des dels 13 o 14 anys... El que volia dir és que va ser a la facultat que vaig començar a prendre cafès "a fora" i a qualsevol hora. Abans d'això els trobava massa forts. Els cafès cutres de la cafeteria de Medicina em van permetre fer el pas! ;)\nnimue 12 de juny de 2012 a les 22:16\njo també era una estudiant de cafè! i més o menys també vaig començar a la selectivitat! quines coses... Però ara puc passar mooolts dies sense prender cafè sense problemes. De fet he de confessar que ara que estic d'examens em prenc un despreś de dinar perquè és la meua hora d'estudi i si no ho faig així em quedo clapadíssima! Però només em prenc un al dia.\njoan gasull 12 de juny de 2012 a les 22:51\nSóc un fan del cafè, company inseparable.....que el puc deixar quan vulgui.......però no vull\nCarme 12 de juny de 2012 a les 23:01\nEspero que sigui una llarga relació la teva amb el cafè... i que re s no l'espatlli. La meva era boníssima però es va espatllar.\nJo no volia deixar-lo pas, però ho vaig haver de fer per força... després de 20 o 25 anys de prendre cafè normalment. Tot just un parell al dia sense cap problema. Un bon dia em va començar a fer cremor d'estómac. Mai no ha deixar d'agradar-me, però clar... ja no en prenc. Bé, sí, en prenc un després de dinar els diumenges. Un a la setmana i es veu que amb una dosi tan baixa ja no em fa mal a l'estómac.\nLa resta de la setmana m'he passat al te, que també m'agrada, però diferent!\nrits 12 de juny de 2012 a les 23:05\nRes com el café... xò amb llet. Sol no puc. El te, ni veure'l!\nAvui, una de les meves nenes fa la sele! segur que li anirà fantàstic!\nA mi m'agrada el te amb una mica de cafè ;)\nHania 12 de juny de 2012 a les 23:38\nM'encanta el cafè! Fas bé de no voler-lo deixar!\nJo una vegada el vaig deixar i des de llavors sé que no és un vici sinó un plaer. Per això ja no el vull deixar, es deixen els vicis mai els plaers!\nAssumpta 12 de juny de 2012 a les 23:59\nJo m'adono que a casa meva eren uns "passotes" de primera magnitud!! Jo no recordo quan vaig començar a prendre cafè... però... bé... als dotze anys o així em prenia la meva cerveseta... i als quinze fumava davant del meu pare sense problemes... És més, un dia, sabent que m'havia comprat cigarrets dels més "baratus" va venir amb dos paquets de Winston i ens en va donar un al meu germà i un a mi (mon germà és tretze mesos més petit que jo) i ens va dir "Ja que fumeu, al menys fumeu alguna cosa que sigui bona"... No vegis com vaig presumir a classe!! "És un regal del meu pare!!"... Ostres, papi, que intel·ligent que eres! :-)) Ara ni fumo, ni bec...\nCom deu ser que he sortit "així"???\nAi, que me'n vaig per les branques!!\nCafè... Si, bo. M'agrada molt. I el tallat i el cafè amb llet i el capuccino. Però jo sóc anglesa i els anglesos prenem més te. Vull dir que jo no és que tingui res en contra el cafè, nooooooo... al Viena, el talladet i les pastes estan molt bé. Però a casa, te i pa amb mantega, com els bons anglesos.\nJo vaig fer la Selectivitat l'any 1981, fa 31 anys ;-)) tu eres un preciós nen de tres anyets :-)))\nI jo sí que no vaig estudiar gens ni mica... La meva teoria era "si fa quatre dies que he aprovat el COU, per què he d'estudiar ara? ja me'n recordaré... Això i esperar que no em sortíssin les mates :-DD\nTornaré (de moment no tinc massa cosa més per dir, però com sempre torno, doncs ja ho dic)\nAssumpta 15 de juny de 2012 a les 10:40\nM'he oblidat de tancar les cometes, XEXU, però si elimino el comentari i ho poso de nou, t'armaré un "cacau" aquí... hehehe... o sigui que això hauria de ser així:\nI jo sí que no vaig estudiar gens ni mica... La meva teoria era "si fa quatre dies que he aprovat el COU, per què he d'estudiar ara? ja me'n recordaré..." Això i esperar que no em sortíssin les mates :-DD\nCarquinyol 13 de juny de 2012 a les 0:21\nDoncs jo sóc de te i de cafè… A segons quines hores un earl grey i a segones quines un bon capuccino o late, i tant content.\nsa lluna 13 de juny de 2012 a les 0:35\nmmm ... fa un oloreta a cafè en aquest blog que me´n vaig a fer-ne un, el meu sempre amb llet (o tallat o cafè amb llet), però ara m'obliguen a prendre'l descafeïnat ... ja sé, no és el mateix , però millor així que cap!\nSergi 13 de juny de 2012 a les 1:17\nJo no sóc gens fan del cafè però trobo que almenys fa bona olor (a diferència del tabac, per exemple).\nEl que sí que veig que potser tenim en comú és la fascinació per la paraula zwitterió. A mi em va servir per construir una regla mnemotècnica per una família d'elements químics. M'agradaria saber per quina raó la vas triar tu per l'adreça d'aquest bloc.\nL'altre concepte/paraula alemanya que em va fascinar quan estudiava química va ser umpolung.\nSílvia 13 de juny de 2012 a les 8:51\nQuin començament que vau tenir tu i el cafè, però en el fons un record bonic. Jo la sele la tinc idealitzada, ho vaig passar fatal però aquests dies quan veig els estudiants a la porta de la universitat de bon matí, nerviosos, amb apunts a les mans... no sé, penso que era una època bonica. Encara no sabíem el que ens vindria.\nTens raó quan dius que els efectes del cafè són en bona part psicològics, perquè el cafè et desperta una mitja hora després d'haver-lo pres i té un efecte poc durador, després torna la son. Això si en prens un rere l'altre segurament s'allarga. Abans en prenia cinc o sis al dia, ara em limito a fer-ne dos, un per esmorzar i un després de dinar. Sol, amb llet, amb anís... i sobretot sense sucre!\nAlyebard 13 de juny de 2012 a les 9:16\nCafè!!! És la darrera addicció pública i legal que em permeten XD. Jo vaig començar la meva relació abans de la selectivitat, quan a l'insti ens deixaven sortir del centre a l'hora del pati i anàvem a un bar anomenat "Los Estudiantes" o a "Cal Joan" (estaven de costat) i em prenia un cafè i llegia la columna de la Montserrat Roig al "Periodico" més un ducados. In illo tempore...\nAriadna 13 de juny de 2012 a les 9:36\nAra ja sé per què no sóc gaire 'cafetera', jo sempre estudiava de dia, mai he passat la nit en blanc davant d'uns apunts. :-)))Tinc massa son per les nits, encara ara... i fa més temps que tu que vaig fer la selectivitat; els que la fan ara ni havien nascut!\nAnna 13 de juny de 2012 a les 9:36\nFa dos anys que vaig deixar de fumar i soc tant espavilada que vaig decidir deixar, més o menys al mateix temps, el cafè. Meeeeec!! Mala idea ... Que bo que està el talladet a mig matí ;)\nClidice 13 de juny de 2012 a les 11:16\nEl meu primer apunt va ser la narració del meu pas del cafè al te. No diguis mai "d'aquesta aigua bullida no en beuré!" ^^\nAnònim 13 de juny de 2012 a les 13:11\nJo ara prenc menys cafè que abans. Només prenc el del matí que és sagrat. Quan em llevo me'n vaig directe a la cafetera perquè ho necessito. Abans en prenia després de dinar, ara ja no. Te no en prenia, fins que vaig descobrir el te blanc que és el que té més propietats antioxidants i no puja la tensió arterial com el negre o el vermell.\nA l'estiu, però, a la farmàcia on treballo a primera hora -quan la gent encara no ha sortit perquè fa massa calor- ens prenem cafè amb gel -que m'encanta-\nJordi 13 de juny de 2012 a les 14:38\nJa hi som, un que pot deixar les coses quan vulgui però ara, vés per on, no li dona la gana. DIAGNÒSTIC: enganxat i viciat tremendament!\nNo sóc de cafè, de fet mai en prenc o si em prenc ho faig amb llet i un dit molt petit de cafè per treure el gust de la llet. Ara, et reconec, per exemple, que estic enganxat a... la xocolata!!\nAssumpta 13 de juny de 2012 a les 16:20\nI a tota mena de gominoles i llaminadures... i als frankfurts de l'IKEA :-DDD\njomateixa 13 de juny de 2012 a les 16:20\nEp Jordi, jo també estic enganxada a la xocolata.\nAbans també prenia bastant cafè, però cada cop em senta més malament. Deu ser que els nervis ja en tenen la dosi acumulada. Ara ho tinc bastant restringit. Un tallat abans de sortir de casa i potser un a mitja tarda.Res de café sol.\nJo no he pogut estudiar mai fins massa tard a la nit, m'agafa moltíiiisima son. ara si enganxo un llibre dels que no et deixen parar es poden fer les tantes.\nMontse 13 de juny de 2012 a les 18:49\nUn company em va explicar que es va passar al te perquè prenia tant de cafè (per mantenir-se despert) que li destrossava l'estómac i en canvi amb la teïna aconseguia els mateixos efectes però sense efectes secundaris. Jo el que faig en arribar les vacances és desar el despertador i deixar de prendre cafè... i sistemàticament em passo tres dies amb mal de cap :-( (és el "mono", em temo).\nDafne 13 de juny de 2012 a les 19:08\nBé, jo en fa 25 que vaig anar a la selectivitat, i era el 25 de juny. Imagina´t quina revetlla vaig passar. O sigui, que no vaig anar-hi, per por a no sobrepassar-me.\nI respecte al cafè, ja torno a ser la rareta, no m'agrada gens. Al matí me´l prenc amb llet, però sol no puc. De vegades quan fa molta calor, algun amb gel, però no sóc gens cafetera. Reconec que funciona bé quan cal estar ben desvetllat.\nAp, i me´l prenc amb llet tèbia, sense tel, hahahahaha!!! :)))\nAudrey 13 de juny de 2012 a les 21:01\nCuriós aquest aniversari teu :-), ben fet s'ha de celebrar tot allò que ens agrada!. Jo no sóc persona sense el café de bon matí amb quelcom dolç, sino sembla que no funciono..., això sí...sol i després puc repetir, però no em cal tant i el te també m'agrada, per a mi és una beguda per acompanyar lectures, converses...xino xano...\nEl porquet 13 de juny de 2012 a les 21:08\nJo no recordo com i quan va començar la meva relació cafetera, tot i que sí que tinc gravat el meu primer cafè amb llet (no era ni cafè sol...). No vaig poder amb ell! Quin fàstic! I ara, en canvi, cada matí necessito el meu cafè amb llet, però com bé dius, més per una cosa psicològica que per cap altre efecte.\nI per cert, moooolt i molt d'acord amb el comentari del te (i ara ens guanyarem enemics). No li trobo absolutament res! I a més (i ara em guanyaré totes les bronques del món) fa pihippie guai! Queda alternatiu, super, mola, ulleres de pasta, Verdi, teteries... però no us enfadeu a aquells que us agrada, eh? ;p\nFora conyes... la meva selectivitat va ser fa .... ups! 18 anys... No m'havia parat a pensar-hi... déu n'hi do com corre el temps. Tenia altres amics (en conservo encara algun), una altra xicota, no tenia aquestes canetes que ja surten... aixxxx, semblo un padrí!\nAssumpta 13 de juny de 2012 a les 21:27\nMira que bé, ara ja sé la teva edat, PORQUET, tens tres anys més que en XEXU... hehehe\nNo saps que jo ho llegeixo tot? :-P\nPerò bé... Només era per dir-te que jo prenia te gairebé abans de que tu nasquessis, petit blogaire amb canetes, així que res de pihippie guai. Jo sóc britànica. Un respecte, eh? Només llegeixo Dickens i m'alimento de pa amb mantega i te.\nXeXu 14 de juny de 2012 a les 0:47\nUna puntualització Assumpta, si no hi ha res d'estrany, en Porquet té només dos anys més que jo. Per mi hauria de fer 16 any de la Selectivitat, però en fa 15. Coses que passen.\nAssumpta 14 de juny de 2012 a les 10:44\nAh, gràcies... hehehe què bo!!! :-DD... a més, després vaig veure que ell és de desembre i tu del gener, per tant, en realitat només deu ser un any i un mes :-DDD\nmaria 13 de juny de 2012 a les 22:15\nCom ho faríem sense el cafè? no ho sé pas...\nJoana 13 de juny de 2012 a les 23:19\nUn plaer de bon matí, a mig matí, després de dinar, a mitja tarda...\nJo i el cafè vam començar a anar junts quan treballava de nit a l'hospital.la cafetera estava sempre fumejant :)\nAssumpta 13 de juny de 2012 a les 23:38\nHem guanyat de sis!! oeeeeeeeeee oeeeeeeeeeee\nTxari 14 de juny de 2012 a les 9:21\nPer molts anys, doncs!! No és fàcil que les relacions durin tants anys.\nJo també vaig començar a prendre cafès en aquella època, però no per mantenir-me desperta a les nits, sinó per despertar-me als matins!! A les nits no tenia problemes i estudiava amb la tele, veient com en Pepe Navarro desgranava els detalls dels crims de les nenes d'Alcàsser a "Esta noche cruzamos el Mississipi". Quin escàndol. Els crims no, que són esgarrifosos. L'escàndol era com permetien tota aquella morvositat. Ai, Tele5...\nMarta 14 de juny de 2012 a les 11:19\nPer molts anys a tu i al cafè!I que duri sense que hagis d'arribar al divorci amb el cafè. El teu escrit m'ha fet calcular els anys que fa que la vaig fer 38!,any amunt any avall!. Jo tot el contrari la nit abans d'un exàmen de la sele, de les opos.....vaig (anava) a dormir ben d'hora, ben d'hora, ben d'hora(així l'endemà sóc (era) imparable ja!), ja que penso que el que tenia que estudiar ho havia de fer abans de la nit abans....pràcticament la nit abans d'un exàmen dormia.Jo no he begut mai cafè....ara recordo que quan era petita m'agradava que els pares prenguessin cafè i sempre deia deixeu-m'hi posar el sucre!!! Feliç dijous!\nMarta 14 de juny de 2012 a les 23:20\nAi m'he equivocat amb el càlcul són 28!!!! els anys que fa que vaig fer la selectivitat!!!! Sóc de lletres pures!\nmontse 15 de juny de 2012 a les 10:23\nM'agrada i necessito respirar l'oloreta del cafè de bon matí.\nTu, jo i l'Otis 15 de juny de 2012 a les 10:29\nDoncs enhorabona per aquesta relació tan duradora :D\nJo també sóc molt cafetera, ara en menys quantitat però un parell al dia no me'ls treu ningú. Tot i que crec que a l'època de la sele no en prenia...\nEl que prenia per la sele eren calmants, perquè just una setmana abans em vaig accidentar amb el Vespino sortint de l'institut i vaig anar als exàmens ban nafrada. I es feien en un cinquè pis sense ascensor... una tortura... en el meu cas en fa 16, anys. Marededeusenyor.\nCris (V/N) 15 de juny de 2012 a les 10:56\nOstres, no recordo quan fa del meu primer cafè, però no vaig ser massa bona estudiant, ni vaig fer la "sele" ni res, però no em queixaré pas, sóc autodidacta, lectora nocturna i cafetera.... aix, m'has fet somriure XeXu, jo sé perquè :) muacs!!\nVentafocs x 15 de juny de 2012 a les 17:39\nA mi m'agrada molt el cafè sol, curtet, intens, d'aquells que el sucre no cau a la primera... no hi ha res com un bon cafè al matí. Però això sí, amb molta mesura, perquè em treuen massa la son... bon cap de setmana!!\nXeXu 15 de juny de 2012 a les 20:40\nPer mi la gràcia del post era commemorar els 15 anys que fa que prenc cafè, saber exactament quan vaig començar i poder-ho calcular, però això s’ha convertit en una guerra entre els partidaris del te i els del cafè, hehehe. Bé, una guerra tampoc, no cal exagerar, però s’ha quedat com a tema principal. Doncs res, el meu vot pel cafè, és clar! Moltes gràcies a tots per participar en aquest ‘debat’.\nPons, actualment jo estic en 4 al dia. He tingut èpoques de més i també de menys. Per què vols semblar una persona normal? Els companys et miren malament si no?\nYáiza, quina noia més aplicada... que eres. Bé, és normal que a aquelles alçades ens fos més fàcil, jo que no era d’estudiar massa, m’ho treia molt bé també. Però després a la facultat la cosa canvia, és clar, tot es torna més difícil i requereix una mica més de dedicació. Si seguim amb la mateixa dinàmica de mínim esforç, sempre acabem a última hora havent d’espavilar. Això sí, jo mai no vaig poder agafar-me l’últim dia de relax, justament la pressió del darrer dia era la que em salvava el cul.\nJo no sé si és que no m’hi fixo o és que no deixo de prendre cafè. Però també és que no és el mateix cafè que nescafè, i el prenc a primera hora en funció de la mandra de posar una cafetera o no. No trobo que tingui efectes adversos si no en prenc, o no ho he detectat. Ah, i això de no poder prendre cafè més tard de les 18h ho he sentit dir a molta gent. Quan surto a sopar no em desagrada prendre’n un en acabat, i després dormo igual, quan m’hi poso. Segurament la meva tolerància s’ha anat forjant amb els anys.\nAh, a mi em sembla que va ser justament amb 13 o 14 anys que el vaig tastar per primer cop, era estiu i estàvem de vacances. Ens el van deixar tastar i no em va agradar. I després fins els 18, ja veus! Fins llavors, ni a casa ni a fora.\nNimue, amb exàmens o no, l’hora de després de dinar fa son de totes les maneres! Ja veig que no sóc especial i que més d’un haurà començat amb el cafè per aquelles èpoques. A mi em va a temporades, en funció de la rutina que tingui, però a dia d’avui són uns quatre, però de veritat, potser no me’n prenc cap entre nescafès i cafè dolent de màquina!\nSr. Gasull, un altre addicte... vull dir, un altre aficionat al cafè! És un company fidel, i tant.\nCarme, m’estàs dient que em poden quedar potser només 5 anys de prendre cafè?? Quina depressió! Bé, tothom diu que no és massa bo prendre’n tant, així que segur que em passarà factura. Quan em comenci a fer mal, o el metge me’l prohibeixi, ja deixaré de prendre’n. Però no crec que em passi al te, aquest no he aconseguit encara que m’agradi, i per carregar-lo de sucre, penso que no val la pena. Deus estar esperant el diumenge amb candeletes!\nrits, jo el prenc amb llet o tallat, sol tampoc no em fa el pes, prefereixo el gust que li dóna la llet. A tothom li va més o menys bé la Selectivitat, però quan l’estàs fent et sembla tot un món!\nAnònim, aquesta barreja no me l’he plantejat mai, ni crec que la provi!\nHania, la línia que separa vici i plaer de vegades és molt fina. El cafè és un plaer i entra molt bé en alguns moments, però també és addictiu, està demostrat, i existeixen addictes a la cafeïna. Aquests no prenen unes quantitats normals de cafè, es passen tres pobles, però igualment, tampoc es pot badar amb molècules d’aquests tipus. Ara, tres o quatre cafès al dia no són per tant, no?\nAssumpta, quines coses expliques. A casa teva incitaven al vici, i d’alguna manera va sortir bé. Però no trobo que sigui un procedir que pugui funcionar amb tothom, més aviat podria causar més d’un disgust. Però bé, amb tu va anar bé.\nEt diré un secret Assumpta. Però no vull que t’agafi de sorpresa, eh? Seu si ho necessites, no vull que et maregis ni res. Vine, que t’ho dic...: ets catalana. Ja està, ara ja ho saps. Ho dic perquè no et cal menjar pa amb mantega ni prendre te si no vols, amb un cafè i unes galetes ja passaries. Continua a baix\nXeXu 15 de juny de 2012 a les 20:41\nBen cert que fa 31 anys jo era un nen de 3 i no aixecava un pam de terra. Ara, que fos preciós, això ja no hi compto. Quines penques, i no vas estudiar per la Selectivitat? Entre això i que el Dret es treu endavant per sentit comú, jo ja no sé què pensar. Hauré de preguntar a en Josep Lluís de quin planeta vens.\nNaturalment, has tornat alguns cops, i jo encantat. Sí, el Regal Barça va guanyar el quart partit i ara el Palau decidirà, ho tenim una mica més de cara... a veure si ens en sortim, tan xerrar els madridistes!\nCarquinyol, això no pot ser, t’has de decidir! No home, suposo que el més estrany és només prendre una cosa o altra, en la combinació deu estar el gust... però jo no li acabo de trobar el què al te...\nSa lluna, això mai! El descafeïnat va contra la meva religió, no en prenc mai, ni de nit. Suposo que tard o d’hora algun metge desaprensiu em dirà que no puc prendre cafeïna i m’hauré d’aguantar, però fins que sigui possible, abans prefereixo no prendre’n que prendre’l descafeïnat. I sé que és una ximpleria, eh, manies que té un. Però em mantinc ferm.\nSergi, ara no recordo si és el primer cop que comentes, però en tot cas et dono la benvinguda al Bona nit. L’oloreta del cafè acabat de fer és fantàstica, res a veure amb el tabac, en això també coincidim.\nEl zwitterio de l’adreça del blog va ser abans adreça de correu. No és que respongui a res especial, tret que sóc bioquímic i una mica friki, m’agrada la lletra Z i aquesta ‘paraula’ sempre em va agradar quan estudiava. El concepte també és curiós i no en conec l’etimologia exacta, però és de suposar que ve de zwitter, terme alemany que significa ambigu. Fa molt temps que m’acompanya, però no hi ha cap altra història més emocionant darrere d’aquesta tria. Desconec el segon concepte del que parles, però la seva sonoritat no m’atrau tant.\nSílvia, el que m’ha fet gràcia és poder recordar exactament quant temps fa que prenc cafè, ja que ho tinc lligat a un record fàcilment localitzable. No es pot dir que la Selectivitat m’anés especialment bé, però va ser suficient, i no la recordo com una cosa impossible. Suposo que en aquells moments estava nerviós i tenia els meus dubtes, però penso que no em va semblar per tant (d’aquí el meu comentari en el post).\nFins i tot diria que el cafè triga més a fer el seu efecte, he sentit fins a quatre hores després de prendre’l, però sembla una mica exagerat. Ja veig que estàs de servei mínim. Jo no sempre prenc cafè de cafetera, però solc fer esmorzar a casa, esmorzar a mig matí, després de dinar i berenar. Són quatre, si no hi ha extres. Ah, i jo sí que m’hi poso sucre, m’agrada el gustet de la barreja!\nAlyebard, doncs mira, jo abans de la selectivitat res de res. Em sembla estrany i tot, però també he tingut altres canvis radicals a la vida, de tot o res. A l’institut com a molt fèiem alguna escapada per jugar als futbolins en un parell de bars dels quals m’és impossible recordar els noms. Que tu recordis els teus és senyal que hi passaves massa estona!\nAriadna, ei, que estudiar per les nits no és incompatible amb tenir son, eh! Hehehe. Home, el cos et demana llit, però quan no has fet els deures abans, no hi ha altre remei. Encara que jo sempre he trobat molta tranquil•litat a les nits per fer moltes coses. Deu ser per això que el cafè i jo som tan amics.\nAnna, que deixessis de fumar ho entenc, i t’aplaudeixo. Però deixar el cafè? Per què?? Pobreta, necessites suport psicològic? Ha de ser molt dur, ho entenc, ho entenc...\nClídice, ja sé que més val que no em giri en rodó a prendre te, que en qualsevol moment puc caure, però per ara miro de ser la resistència a aquesta onada de bevedors de te que comença a envoltar-me!\nHelena Arumi, no prens el talladet de després de dinar? Uf, per mi és tan sagrat com el del matí (que solen ser dos, però almenys un!). Veus, jo no sóc gens de cafè amb gel. Ho he vist prendre a molta gent, però fins i tot a l’estiu me’l prenc tallat sense gel, i si de cas demano la llet natural o el deixo refredar. Em sembla que molts cops ja està prou aigualit com per afegir-hi gel!\nBanyeres, aquí estava la gràcia, a fer la típica broma de l’addicte que ho deixa quan vol! Tampoc no crec que sigui per tant, considero que sóc molt més addicte a Internet que no pas al cafè. Però bé, ganes de deixar-lo... tampoc. I mira, la xocolata és una qüestió de voluntat. M’encanta i en podria menjar cada dia tanta com se’m posés per davant, però me n’estic, perquè sé que no convé. Em passa sovint per davant dels nassos i dic que NO. Has vist, els anuncis aquells contra la droga que ens feien quan érem petits han donat els seus fruits!\nJomateixa, no ets la primera que sento dir que amb el temps el cafè es comença a posar malament, i el malestar que genera fa que el consum disminueixi. Bé, de moment no he arribat a aquest punt, però ja sigui per recomanació del metge o per la pròpia experiència suposo que tard o d’hora passaré per aquí.\nA mi m’agafava la mateixa son estudiant, però per força m’havia de quedar perquè ho solia portar molt verd. Ara, el tema de llegir ja és una altra cosa. Quan un llibre enganxa, no hi ha remei!\nMontse Lladó, la teïna se suposa que és un estimulant tant o més potent que la cafeïna, però no sé massa bé per què sol posar-se millor a tothom en general. El que no es pot fer és prendre te en comptes de cafè pensant que no et traurà la son, però són molts els que he sentit dir que amb el te se senten molt millor. Així que tu tens una solució per les teves vacances, potser podries suplir una mica aquesta dependència de cafè que et fa venir mal de cap amb te. T’ho dic a tu i segurament jo no ho faria, eh, però mira, si et funciona...\nDafne, aquest cop no ets tan rara! Hi ha molta gent que no els agrada el cafè, i tu encara, que en prens en petites dosis, però conec alguns que ni el tasten. Coca cola per esmorzar, tu creus! Tan bé com entra un cafè amb llet. Això sí, sense tel! Però si tu eres de les que els agradava el tel i aquí tens una oportunitat! Qui t’entengui que et compri, hahaha. Ei, i 25 anys de la Selectivitat també és per celebrar, no? Ha plogut força.\nAudrey, m’encanta la frase ‘no sóc persona sense...’, i sense cafè està clar que no ho som. Jo no el prenc mai sol sempre amb llet o tallat. Una cosa dolça també prendria als matins (i a totes hores), però me’n solc estar. I ja veig que ets de les persones que combina ambdues coses, però aquestes que cites jo les acompanyo perfectament amb cafè també.\nPorquet, així et va passar com a mi, la primera experiència va ser molt negativa. Però com la cervesa també, no? Costa una mica que entri al principi, però t’hi vas acostumant. Bé, a la cervesa jo tampoc li he acabat de trobar la gràcia, en prenc, però no en gaudeixo com altres.\nJa has vist que l’Assumpta ha estat la primera en queixar-se. Efectivament, hi ha gent que pren te des de sempre, o des de fa molt temps. Però es posin com es posin, sóc de la mateixa opinió que tu, molta gent ha pujat al carro del te recentment, per motius diversos, no només perquè fa guai, però que està com de moda i que ara hi ha infinites varietats que fa no res no existien, això no ho poden negar. Jo m’ho empasso cada dia al despatx amb les meves companyes, així que sé de què parlo.\nHome, si no haguessin canviat coses des que vam fer la selectivitat, seria estrany i tot! També puc dir que me’n queda alguna cosa, però no massa, i és que els anys ens fan evolucionar a tots de diferent manera i sovint ens separen els uns dels altres. Ah, i de cabells blancs no me’n falten tampoc! Tio que som els blogaires interessants de la catos!\nMaria, saps què passa? Que no ho vull descobrir!\nXeXu 15 de juny de 2012 a les 20:42\nJoana, això de treballar de nit ha de ser molt dur, encara que la dinàmica segur que és diferent. El cafè és un bon company a totes hores, ja veig que tu ets dels meus.\nTxari, el pas de voler mantenir-se despert a la nit i necessitar mantenir-se despert al matí es fa amb molta facilitat. Un cop començat, ja és un no parar. Veure el Pepe Navarro i estudiar era compatible? O era l’excusa que tenies per mantenir-te desperta i veure el programa? La veritat és que jo no n’era seguidor, aquells programes van obrir el camí, però penso que actualment se’n fan de molt pitjors encara.\nMarta, aaaaahh, 28 és una altra cosa. 38 em semblaven molts. Quan la vas fer jo tenia la tendra edat de 6 anys. Molta gent pensa així, el que no hagis fet abans de l’última nit, ja no ho faràs. Però en el meu cas, l’última nit em salvava el cul molts cops. També tinc capacitat de resistir la son del dia següent quan he d’estar concentrat, sinó no serviria de res, és clar. Vaja, així que amb el cafè només t’agrada fer marranades, però prendre’l no. Doncs molt malament, perquè ben bo que és. També m’hi poso sucre, i queda un gustet tan bo...mmm.\nMontse, l’olor de la cafetera acabada de fer és fantàstica, el que passa és que a primera hora sempre fa mandra preparar-lo!\nMaryMoon, 16 anys són el que hauria de fer per mi també, així que som coetanis! Bé, en el teu cas, més que un examen de Selectivitat va ser una prova molt més dura, ja veig, posant pals a les rodes encara més. Espero que tot i la tortura d’anar-hi nafrada, no t’anés malament. Sempre podràs dir que vas apel•lar a l’èpica i que te’n vas sortir, tot i els impediments. Ah, i dos cafès és el mínim que es pot prendre, no? Em semble que menys està penat per llei.\nCris, per sort fer la Selectivitat no és requisit indispensable per prendre cafè, i encara que no la fessis t’has pogut lliurar a aquest vici tranquil•lament. Com explicava, jo no era bon estudiant, pel que fa a tècnica, però d’estudiar me’n vaig fer un fart, això sí.\nVentafocs, per una vegada que encertes que és cap de setmana! Dona, precisament va d’això, prendre cafè al matí per poder-nos treure la son de sobre, no! Jo me’l prenc sempre amb llet, sol no m’acaba de fer el pes, m’agrada més la barreja.\nAssumpta 15 de juny de 2012 a les 21:41\nHahahahaha no m'he marejat ni he caigut a terra, ni res, al contrari, m'he posat a riure... pensava "ai, què em dirà ara" i quan veig que em dius que sóc catalana!! I és clar que sóc catalana!! :-DDD\nPerò avui, he descobert una nova addicció que no coneixia (i es veu que existeix veritablement!!) i és l'addicció a "fantasiejar" i jo crec que la tinc... i moltes vegades jugo amb la meva imaginació (sí, ara em diràs "Et diré un secret Assumpta. Però no vull que t’agafi de sorpresa, eh? Seu si ho necessites, no vull que et maregis ni res. Vine, que t’ho dic...: tens cinquanta anys. Ja està, ara ja ho saps. Ho dic perquè no et cal estar jugant tot el dia, pots ser una mica gran")\nAh, sí, que prendre pa amb mantega i beure te forma part de jugar a ser un personatge de Dickens :-DD\nXEXUUUUUUUUUUUUUUUUU nooooooo, no m'agafis por, homeeee... Sóc inofensiva...\nÉs veritat que no vaig estudiar per la Selectivitat (quina mandra, feia calor!! hehe) i és veritat que Dret s'aprova per lògica... a més que hi ha conceptes que TOTHOM sap :-))\nSi jo et pregunto a tu "què és la compravenda" i em diu que no ho saps no m'ho creuré... Si en fas cada dia!! :-)) És un intercanvi de cosa per preu... ja està :-) I, a partir d'aquí, rotllo i anar deduint ;-))\nAh, i estic segura que amb tres anys eres un nen preciós!! Hehehe si t'hagués vist t'hauria agafat a coll... ;-))))\nAnònim 16 de juny de 2012 a les 10:37\nSi no semblo una "personal normal" es possible que no obtingués la col·laboració dels meus companys de feina. Puc aprofitar per saludar? hola gent de l'oficina! gracies\nRafel 18 de juny de 2012 a les 0:02\nAquest post podria del cert estar escrit per la meva filla. Ara falta la segona part: l'inici de la meva adicció a la til·la. :)\ncantireta 18 de juny de 2012 a les 0:13\nJo prenc de tot en aigua calenta: cafè, te i infusions. L'aigua de la banyera no, que em fa fàstic. Reconec, però, que un cafè amb companyia ajuda molt.\nMBosch 18 de juny de 2012 a les 10:19\nXeXu 19 de juny de 2012 a les 23:46\nAssumpta, prou que ho sabem que fantasieges contínuament, és una de les teves gràcies. Dius tan convençuda que ets anglesa que algú es pensarà que es veritat i encara et diran que tens un català molt bo. Segueix jugant a fer de personatge de Dickens, si et passes la vida llegint llibres seus! Mira, això sí, sempre és millor això que un personatge de Murakami...\nDoncs a mi no em sembla tan lògic, què vols que et digui. A mi el dret m'avorriria soberanament, així que ni conceptes fàcils ni res, ja el deixo per vosaltres.\nPons, suposo que l'objectiu final és dominar el món i necessites alguns aliats. És clar, tot comença per caure en gràcia, i si per això cal prendre cafè, doncs endavant.\nRafel, ui, til·la? No no, que em poso nerviós només de llegir-ho!\nCantireta, però la sopa sí, oi? En aigua calenta es dissol millor, on vas a parar. Moltes coses guanyen en companyia, això és una veritat universal.\nMBosch, ho he comprovat i el teu comentari s'ha perdut. No l'he trobat a correu brossa, que de vegades els envia allà, però crec que tampoc el vaig rebre al correu. El cafè és una cosa que es va estenent. Comences així, puntualment, i després es converteix en rutina. Bé, que hi ha gent que no s'hi aficiona, eh? Però és que ve tan de gust prendre un cafetó després de dinar, per exemple...\nposgrau reporterisme 28 de juny de 2012 a les 9:05\nDoncs a mi m'agrada bastant el cafè, amb llet això sí! De bon matí està boníssim i per les tardes d'estiu fred i a l'hivern ben calent! Un plaer!


The Divine Woman - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nDorothy Farnum, John Colton (intertítols), adaptació de l’obra Starlight de Gladys Unger\ncinema romàntic i cinema mut\nThe Divine Woman és una pel·lícula muda americana de Victor Sjöström estrenada el 1928.\nMentre que resisteix les escomeses d'un antic amant de la seva mare, Marianne, una jove anglesa pobre, el colpeja i fuig pensant que l’ha matat. Es compromet llavors amb un soldat, Lucien, que s'ha d'incorporar al seu regiment; però decideix quedar-se amb ella. Torna finalment al seu regiment i confia Marianne a una valenta bugadera.\nPerò Marianne coneix el món del teatre i Henry Legrand que en fa una estrella i esdevé el seu amant. Lucien deserta per amor i es reuneix amb la jove; comprèn llavors que és l’amant de Legrand i ja no li pertany. Per tal de no arruïnar la carrera d'actriu de Marianne, Lucien s’acomiada. Però Marianne mai no ha deixat d'estimar Lucien i acaba abandonant el teatre, busca posar fi als seus dies però Lucien la troba i marxen junts cap a una nova vida.\nLa pel·lícula The Divine Woman és una vaga adaptació de la vida de Sarah Bernhardt, morta cinc anys abans. De fet, el guió, escrit a mida per la Garbo, és una síntesi de la vida de Sarah Bernhardt i de la mateixa vida de Garbo. Aquesta pel·lícula li valdrà a Garbo el sobrenom de "La Divina", agafant així a l'actriu francesa el sobrenom que havia portat.\nAquesta pel·lícula es va creure durant molt de temps perduda i diferents informacions n’estan disponibles. Per exemple que una sola bobina està encara disponible a l'arxiu de la MGM. D'altra banda, ha estat recentment anunciat que aproximadament un 80% de la pel·lícula ha estat trobada en un arxiu rus, un material en fase de restauració. Una bobina ha estat difosa a Turner Classic Movies, 9 minuts només amb subtítols en rus.\nEs tracta de la 12a pel·lícula de Greta Garbo que tenia llavors 23 anys, la 5a de la seva carrera a Hollywood.\nGreta Garbo: Marianne\nLars Hanson: Lucien\nPolly Moran: Madame Pigonier\nLowell Sherman: Henry Legrand\nDorothy Cumming :\tMme Zizi Rouck\nJohnny Mack Brown: Jean Lery\nCesare Gravina: Gigi\nPaulette Duval: Paulette\n↑ «The Divine Woman». The New York Times.\nThe Divine Woman a Internet Movie Database (anglès)\nThe Divine Woman a Allmovie (anglès)\nThe Divine Woman a FilmAffinity (anglès)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=The_Divine_Woman&oldid=19303059»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 10 des 2017 a les 14:54.


La democràcia és una cosa molt seriosa, però és innegable que també té la seva gràcia. En aquest país encara hi ha unes quantes generacions que ho sabem per experiència, una dolorosa i llarga experiència. Ens va costar quaranta anys reprendre un camí que no hauríem d’haver abandonat mai. Aquell somni fugaç i truncat de la generació de la república –i de les posteriors– va ser d’un desig profund de llibertat. Un somni que encara ens segueix il·luminant a nosaltres, però ara sabem que només serà possible si creiem realment en la democràcia.\nLa democràcia és un règim peculiar on cada persona val pel que val el seu vot, un vot que té l’oportunitat de dipositar en una urna com a mínim cada quatre anys. En la democràcia parlamentaria, que és el nostre sistema polític, el poble no pren les decisions, tria als que les prenen i ells, i només ells, són els responsables dels seus èxits i dels seus fracassos. Una responsabilitat que els polítics només tendeixen a assumir a mitges, però aquesta ja és una altra història. La qüestió és que sempre n’hi ha uns que guanyen i uns altres que perden.\nMalgrat no tenir cap mena d’alternativa coneguda, la democràcia no deixa de ser un mètode fràgil i trencadís, que necessita incessantment d’una empenta per anar tirant endavant. Podríem dir fins i tot que, al nostre país, és com una mena de gegant amb els peus de fang, perquè els grans grups polítics que hi participen i que la sustenten, no són encara entitats totalment transparents en el sentit democràtic del terme.\nEl seu funcionament intern va del cabdillatge jerarquitzant del Partit Popular fins a l’assemblearisme caòtic d’Esquerra Republicana, passant pels jocs d’interessos entre coalicions, com és el cas de CiU o d’ICV. Però un dels casos més característics és el dels socialistes.\nEl Partit dels Socialistes de Catalunya va néixer de la integració dels tres grups que als anys setanta representaven la corrent socialista a Catalunya: El Partit Socialista (Congrés), el Partit Socialista (Reagrupament) i la Federació Catalana del PSOE. El model participatiu que encarnava el primer d’ells, al contrari que els altres, se sustentava en un procediment democràtic exemplar, que després de la unificació va anar derivant lentament cap a un sistema endogàmic, típic dels partits autoritaris d’èpoques anteriors a la guerra freda.\nEl PSC, del qual en vaig ser militant durant molt de temps i una opció a la qual –malgrat tot– encara dono el meu vot i el meu suport, ha anat ajornant sense solució de continuïtat aquest debat imprescindible sobre la democràcia interna i encara ara, ben recentment, hem vist quins mecanismes vergonyants s’utilitzaven per a escollir el seu candidat a la presidència de la Generalitat, un candidat que, m’agradi o no, ara també és el meu.\nI no sembla que la cosa tendeixi a millorar perquè aquesta situació no canviarà substancialment fins que sorgeixi un moviment regeneratiu que obligui, als que vulguin jugar al joc democràtic, a seguir unes pautes de conducta interna iguals per a tots. És evident que això només es podrà fer des de fora dels partits i independentment del calendari electoral.\nAra ja no es pot esperar més. Cal que la societat civil es mobilitzi i obligui a actuar al sistema legislatiu. Més enllà de les simpaties –o antipaties– de cadascú, dels interessos i dels projectes personals, crec que s’ha d’intentar que d’una vegada per totes els partits polítics siguin realment el reflex de la societat a la qual pretenen representar. És l’obligació de tots els que encara creiem en la democràcia, però sobretot de la gent d’esquerres que, en moments com aquest, sempre hauríem d’anar un pas endavant de la resta.\nHa arribat un punt en què «l’home no pot continuar acceptant treballar sense crear ni participar en les decisions». Ho deia François Mitterrand i si ell ho deia deu ser veritat.


Bombers de Barcelona durant la Guerra Civil - Desembre de 2017 - Butlletí | Fahrenheit 451. Revista digital dels Bombers de Barcelona.\nBombers de Barcelona durant la Guerra Civil\nL' historiador i bomber voluntari Marc Ferrer va explicar en 'Vespres vora el foc' el paper dels membres del Cos en aquests temps tan convulsos\nFerrer va oferir una visió cronològica i per etapes explicant com era el cos just abans del conflicte, com va actuar el 18 de juliol, els bombardejos, els bombers que van anar al front i finalment les depuracions franquistes i la repressió.\nLa ciutat comptava amb quatre parcs abans d'esclatar l'enfrontament, Sagrera, Central (Provença), Ciutadella i el del carrer Lleida. Durant la guerra el parc de l'Hospitalet va passar a pertànyer a Barcelona i es van crear nous parcs, Horta, Guinardó, Gràcia i Poble Nou.\nL' historiador va destacar el paper dels bombers en els primers dies de la lluita armada, quan bona part dels serveis eren els incendis a les esglésies. "Els milicians els impedien entrar i devien esperar i vigilar que el foc no passés a les cases veïnes".\nLes autoritats republicanes van expulsar alguns bombers sospitosos de ser partidaris dels sublevats, "molt pocs els expulsats si ho comparem amb l'any 1939". Igualment va recordar el paper dels bombers dins les Juntes de Defensa i la solidaritat amb Madrid quan la capital espanyola estava assetjada. “Una expedició de bombers catalans va anar a ajudar-los”, va indicar Ferrer.\n1.100 serveis durants els bombardejos\n“Entre el febrer del 1937 i el gener del 1939, Barcelona va patir 385 atacs de l’aviació feixista provocant que els bombers estiguessin desbordats amb una situació de treball complicada”. No només sufocaven els molts incendis que provocava la guerra, sinó que van ser a primera línia, desenrunant, rescatant ferits i traient cadàvers amb uns mitjans limitats com pics, pales i galledes.\nEls bombers també eren cridats per actuar com a artificiers per desactivar bombes i en total es van produir 1.100 sortides a causa dels bombardejos a més dels serveis diaris.\nMarc Ferrer va explicar que quan el bàndol sublevat va aconseguir la victòria, molts bombers van ser represaliats i expulsats del Cos.\n“No només sufocaven els molts incendis, sinó que van ser a primera línia, desenrunant, rescatant ferits i traient cadàvers”


Manifestació en solidaritat amb el Kurdistan – Assemblea Social Guinardó-Can Baró\nManifestació en solidaritat amb el Kurdistan\nEl proper dimecres 27 de gener es commemora el primer aniversari de l’alliberament de Kobane. En aquesta ciutat al nord de Síria les milícies populars de les YPJ/YPJ van resistir durant mesos l’atac de Daesh (ISIS en anglès) i en van sortir victorioses. El que defensaven no era sols una ciutat, defensaven un nou model de societat nascut de la lluita del poble de Rojava (Kurdistan de Síria) per alliberar-se del jou del dictador Al-Assad.\nAquest nou model de societat es basa en l’alliberament de la dona, en una democràcia radical i horitzontal amb el poder de decisió a les bases, en una economia ecològica al servei del conjunt de la societat… Mentrestant els seus germans del nord, a Bakur (Kurdistan de Turquia) també lluiten per alliberar-se del jou del govern de Turquia, que està duent a terme una guerra brutal i salvatge contra tota forma d’oposició i concretament contra els kurds. Centenars de persones han mort a Turquia en els darrers mesos a conseqüència de la repressió de l’estat turc, s’han empresonat milers de persones, s’han censurat mitjans de comunicació, cessat del seu càrrec a fiscals i jutges no afins al règim i s’ha posat sota setge ciutats senceres amb l’objectiu de sotmetre a la població.\nEs per això que cal que sortim al carrer, exigint el respecte als kurds i a la resta de pobles que lluiten al seu costat. I també per solidaritzar-nos amb la revolució social que estan duent a terme. Sortim al carrer per dir que no estan soles, que som moltes les que no tolerarem el genocidi que està perpetrant el govern de Turquia i que no ens quedarem de braços creuats veient com s’intenta esclafar tot un poble que frisa per ser lliure, que està lluitant cada dia per trencar amb les cadenes imposades pel Capitalisme, pel Patriarcat i per l’Estat.\nPer això convoquem el proper dia 27 de Gener a les 19h a concentrar-nos davant del consolat de Turquia, per mostrar el nostre rebuig al govern encapçalat per Erdogan i per mostrar el nostre suport al poble kurd.\n25-gen.-2016 Comentaris tancats a Manifestació en solidaritat amb el Kurdistan\nCondemnem el CIE a formar part del passat\nVermut Soldari amb el Correscales


L’arxiu municipal - Revista Cambrils\nPublicat el Dimecres, 19 d'agost de 2020 12:30h\nEl dia 19 d’aquest mes (gener de 2000), la Regidoria de Cultura de l’Ajuntament va mostrar als mitjans de comunicació la primera catalogació dels documents de l’arxiu municipal de Cambrils, realitzada per l’arxivera Núria Canyellas i Vilar. A aquesta presentació vaig assistir-hi en representació de Revista Cambrils. He de confessar que vaig restar gratament impressionat per la tasca que ha fet l’arxivera en ordre a posar cada cosa al seu lloc.\nS’havia intentat alguna vegada de posar-hi ordre, però s’havia aconseguit només puntualment i amb poc rigor científic, perquè tampoc l’espai disponible era l’adequat i, cada vegada que es feia algun tipus d’obra a l’edifici municipal, els papers anaven d’Herodes a Pilat\nNo és cap secret per a ningú la meva afecció per la història local, fonament de la qual és la documentació. Mantes vegades serveix també la transmissió oral, important sens dubte, però d’una categoria inferior perquè «cantin papers i mentin barbes», deia la gent d’abans, i també que «les paraules se les emporta el vent». Així doncs, la documentació escrita és irreversible i és la font principal d’on es pot confegir la narració dels annals d’un poble. I això fins ara a Cambrils estava descurat, i molt. Ja havia dit més de quatre vegades que un arxiu com Déu mana era l’assignatura pendent a la nostra vila.\nS’havia intentat alguna vegada de posar-hi ordre, però s’havia aconseguit només puntualment i amb poc rigor científic, perquè tampoc l’espai disponible era l’adequat i, cada vegada que es feia algun tipus d’obra a l’edifici municipal, els papers anaven d’Herodes a Pilat. A la nova casa de la vila es va preveure l’espai per a l’arxiu i posteriorment se l’ha dotat del mobiliari i prestatgeria escaients. Ara l’arxivera municipal hi està treballant amb molt d’interès i jo hi afegiria que amb molt d’encert i professionalitat. Aquelles muntanyes de paper desordenat han estat convenientment catalogades i col·locades de manera adient, cada cosa a la seva carpeta i cada carpeta al seu prestatge, i l’arxiu s’ha de convenir que fa goig. A més, s’ha reservat en el mateix espai una sala on els estudiosos podran consultar la documentació que necessitin amb tota la tranquil·litat del món.\nPrecisament ara fa vint anys, el gener del 1980, i durant cinc mesos seguits, vaig intentar de fer un resum del contingut dels arxius cambrilencs, especialment el de la parròquia de Santa Maria, l’únic eclesiàstic existent perquè el de la parròquia de Sant Pere va ser destruït l’any 1936, i el de l’Ajuntament. Va ser només, com deia el títol del treball, «Un cop d’ull als arxius cambrilencs». Una espècie de catalogació general, però sense aprofundir-hi, perquè jo deia allí que hi havia la carpeta tal o el lligall qual, però sense especificar els documents que contenien perquè ni les carpetes ni els lligalls la majoria de vegades no van arribar ni a deslligar-se. No ho he considerat mai un temps perdut perquè durant aquests darrers vint anys, a falta d’alguna cosa realitzada per un professional, servia almenys perquè qualsevol persona interessada pogués tenir una idea aproximada del contingut dels arxius existents a la nostra vila.\nD’entre els escrits de l’arxiu, el document més antic està datat el 1525\nAra sí, la Núria Canyellas ha donat a la llum pública una guia força completa de la documentació de l’arxiu, amb una classificació del fons que ella ha dividit en tretze apartats, l’inventari dels quals s’ha confeccionat, segons diu ella mateixa, seguint les normes per a la classificació de la documentació municipal elaborades per la Comissió d’Arxivers l’any 1989. Sense detallar, donarem la titulació general dels diferents apartats: administració general, hisenda, proveïments, beneficència i assistència social, sanitat, obres i urbanisme, seguretat pública, serveis militars, població, eleccions, instrucció pública, cultura i serveis agropecuaris. Cada un d’aquests apartats té les seves seccions específiques que detallen, amb els anys, totes les peripècies de tot estil per les quals ha passat el nostre poble. La documentació que s’ha treballat és la que correspon a l’època més antiga i seguint la línia descendent fins a l’any 1939, en què s’acaba la Guerra Civil.\nD’entre els escrits de l’arxiu, el document més antic està datat el 1525. Ja, però, que estem en el pla d’arranjament general de l’arxiu, crec que seria molt oportú i suposo que avui dia no hi hauria inconvenients tècnics insalvables, de fotocopiar o microfilmar els documents referits a Cambrils, molt importants tots ells perquè són els que justifiquen els inicis històrics de la vila, i que es troben, majoritàriament, a l’Arxiu Històric Nacional de Madrid o a l’Arxiu de la Corona d’Aragó de Barcelona. Seria la manera de completar, fent servir els moderns sistemes de la informàtica, tota la documentació històrica cambrilenca, que ara a l’arxiu municipal ocupa més de trenta metres lineals de testimonis escrits.\nAprofitant la visita que els representants dels mitjans de comunicació vam poder fer a l’arxiu, se’ns van mostrar quatre documents, molt importants uns, curiosos els altres, corresponents a quatre segles diferents. Es tractava del famós Llibre de les ordinacions de la vila de Cambrils, escrit a cavall dels segles XVI i XVII al qual ja hem dedicat alguna «estampa» en èpoques anteriors. És un llibre d’ordenances municipals també reproduïdes en tot o en part en els manuscrits del catedràtic Josep Serra i Dalmau i també en el llibre La vila de Cambrils, segles XVI-XVII de Carles Maristany (1986). L’original, conservat en molt bon estat, és relligat i amb les cobertes de fusta, recobertes en pell. És, sens dubte, el llibre més valuós dels que es conserven a l’arxiu. Se’ns va mostrar també un llibre de recaptació del segle XVIII, una factura de les despeses originades per la Festa Major de la Puríssima del segle XIX i un ampli dossier, resum original de la inspecció i relació dels danys soferts a Cambrils a causa de la fil·loxera dels inicis del segle XX.\nVa estar molt bé com una mostra de la diversitat de paper contingut en llibres i lligalls, però només som al començament, perquè estic segur que el seu estudi detingut ens podrà proporcionar moltes sorpreses. Potser no es farà cap descobriment excepcional referit a la història del poble, però sí que ens podrà donar detalls i vivències de com es desenvolupava la vida dels cambrilencs en temps remots. També és cert que de la documentació existent, només una petita part és vella de debò. La majoria, una gran majoria, data dels dos darrers segles, el XIX i el XX, que és quan es genera més paperassa i d’això tots en tenim experiència, però només del segle XIX, que no oblidem que no és el segle passat com dèiem fins ara, segurament sortirien sucoses curiositats, com n’és una mostra aquella ressenya de les despeses de la Festa Major del 1852, en què fil per randa s’especifiquen els diners percebuts pels quatre joves que portaven la imatge de la Immaculada, que en aquell temps era de propietat municipal, en la processó, o els que van donar als quatre nois que duien els ciris o els quartets que va costar el lloguer del ruc que va transportar el pare predicador de la festa, suposem que des de Reus o Tarragona.\nDes d’ara aquest estudi està obert als investigadors d’ofici o d’afecció i cal esperar-ne esponerosos fruits que ens facin conèixer més a fons com era el Cambrils dels segles precedents.


Simeone | àngel casas blog\nTag Archives: Simeone\nIt’s only football but I like it\nUn equip, perdedor, que s’ha guanyat a pols la consideració d’equip perdedor en el decurs de la seva història, no és només perquè perd partits, que això també ho fa el Getafe, el Granada o el Sporting i no tenen aquesta condició gravada a l’ADN, senzillament perden partits, es queden cap a avall de la classificació i pugen i baixen de les divisions segons els hi vagi la temporada. Son equips de la pila, amb molt de mèrit pel que fan en relació amb el pressupost amb què compten i els jugadors que tenen, però de la pila. Aquest no és el cas dels matalassers, l’equip de Simeone i de Torrente, que quan hi és, hi és, quan arriba, arriba, però finalment perd. Sobretot a la Champions, com li va passar, un cop més, a la final de San Siro, dissabte.\nL’Atlético de Madrid és un equip perdedor, fins hi tot en la consideració mediàtica, com Poulidor va ser tan bon ciclista com l’etern segon, un perdedor. I de la mateixa manera que els equips guanyadors, a més a més, solen tenir la sort dels campions, l’Atlético té la mala sort dels perdedors.\nAquesta temporada ho ha evidenciat. A la Lliga ha estat permanentment segon i algunes jornades empatat a punts en el primer lloc, amb seriores opcions de guanyar-la, per acabar tercer. A la Copa –malament– van caure davant del Celta a quarts de final. I a la Champions, després de superar una trajectòria enrevessada i de molt mèrit, eliminant al Barça fins i tot, en comparació amb l’altra finalista que va resseguir el tranquil camí de les boles calentes, va i perd senzillament perquè és un perdedor, no té cap més explicació. Per aquesta raó li donen per vàlid al rival un gol en fora de joc, estavella en el temps de joc una falta màxima al pal i a la tanda de penals li llencen tots pel mateix cantó mentre el porter s’estira cap a l’altre. Que fallés el seu en la malaurada tanda és el de menys perquè entre equips normals la sort va repartida, va com va, però si és juga contra el Real Madrid tot s’avoca a que Cristiano Ronaldo, en la seva fatuïtat, pugui despullar-se i mostrar a la parròquia el seu tors meravellosament esculpit i pugui treure, de cop i amb un udol esborronador, la bèstia que porta a dins. Això sense haver-se despentinat ni deixat que se li marcís el maquillatge en tot el partit per a poder estar guapo i rutilant en el moment suprem.\nA la final llençada per la borda, l’Atlético de Madrid donava enguany la impressió de que sí, de que aquesta vegada sí. Però, al marge de la fatalitat i de l’esmentada mala sort del perdedor, semblava que pocs dies abans els president Pérez li hagués agafat amb força les parts al president Cerezo mentre l’advertia: No ens farem mal, oi?. D’aquesta manera es pot entendre que un depredador nat i irreductible com Diego Simeone, un entrenador que porta els seus homes al límit d’allò que eufemísticament se’n diu intensitat, quan en realitat és agressivitat sinó violència, va plantejar un matx de guant blanc.\nÉs només futbol i no té més importància que la que cadascú li vulgui donar, tot i que a molts sembla que els hi va la vida, però sí que sap greu que aquesta temporada que el Barça tenia a l’abast la repetició del triplet, amb unes oportunitats i uns marges com difícilment tornaran a repetir-se, la consecució del que hom anomena doblet hagi deixat una sensació de poca cosa. Sobre tot veient el partit de l’altre dia on un Barça normal –no el de la davallada del mal mes que va posar l’ai al cor– s’hauria endut la Champions amb naturalitat i senyoriu, que diuen a Madrid.\nEtiquetat Atlético de Madrid, Barça, Cerezo, Champions, Pérez, Perdedor, Poulidor, Real Madrid, Ronaldo, Simeone, Torrente


Si Vull: Propostes per el teu casament somiat a Catalunya - Tot Nuvis\nmarç 3, 2022 | General |\n📸Binòmia Wedding Photography\nComencem el mes de març i donem el tret de sortida als casaments del 2022. Un any on sentirem un bon nombre de Si Vull. Tant si és el teu cas, com si el teu Si Vull, és per al 2023, en el següent especial et proposem tot un seguit de professionals que t’ajudaran a organitzar un casament que ben segur estarà a l’alçada del que espereu!\nJordi Rodríguez Coll Joieria\nA la Joieria Rodríguez de Platja d’Aro, hi trobaràs la joia que esteu buscant per al vostre casament.\nÉs la joieria més antiga de platja d’Aro. Durant molts anys han estat fent feliç a moltes parelles, i s’han convertit en el màxim referent en el seu sector a la Província de Girona.\nOfereixen una aplicació informàtica perquè dissenys les teves aliances al teu gust. Podràs triar amb temps i tranquil·litat el metall, el color, els diamants, el gruix i el preu estimat còmodament des de casa.\nLa joieria ofereix un tracte i una atenció impecables, us donaran les indicacions necessàries per a l’aplicació informàtica tantes vegades com faci falta.\nTreballen tot tipus de joies, en especial les aliances. Conscients de la importància de triar les més adequades,\nA banda d’aliances i anells de promesa, ofereixen rellotgeria, i un ampli ventall de joies d’argent i or: arracades, braçalets, penjolls i collarets\nMontse Sala Disseny Gràfic\nEl dia del vostre casament serà un dels més importants de la teva vida. Tria un disseny únic i elegant de tots els elements gràfics del vostre casament.\nMontse Sala és una professional del món del disseny i la il·lustració, que posa tot el seu talent en la creació de les vostres invitacions de casament, targetes d’agraïment, save the date, menús, i molts altres complements, per poder tenir tota la papereria a conjunt, que farà les delícies dels vostres convidats.\nEls seus dissenys són únics, sempre pensant en el vostre casament. I sap que és un moment únic i irrepetible a la vostra vida.\nAmb l’objectiu d’ajudar-te a donar forma el que tens al cap o el que encara no tens definit sempre buscant l’essència i plasmant-la de la manera més subtil.\nLi agrada treballar de la mà de la sostenibilitat, el medi ambient i els projectes eco-friendly, sigui en procés, en material o en la totalitat de la seva finalitat.\nEn tots els seus projectes hi destaca: La creativitat, el disseny, la personalització i l’essència.\nLa Montse Sala crearà la imatge, totalment personalitzada, que més s’adapti a les vostres necessitats, la que parli més de vosaltres i sense perdre l’essència els valors que voleu transmetre.\nGaman Collection és una marca gironina creada amb l’objectiu de crear moda única, diferent i amb personalitat pròpia.\nUn espai creatiu on el tracte de tu a tu permet crear vestits de núvia i festa que diuen molt de la dona que els porta.\nPensat per a dones com tu, amb personalitat pròpia que vol vestir diferent amb estil únic.\nCreen els seus dissenys Essència amb la finalitat de que tu el modifiquis al teu gust.\nOfereixen un tracte personalitzat per a que el teu desig es faci realitat. Contacteu amb ells i demaneu una cita prèvia\nTrobaràs vestits de noces, dama d’honor o convidada.\nPodràs triar el color que vulguis de la seva carta de colors, modificar i personalitzar un disseny per convertir-ho en una peça única.\nTreballen amb diferents estils: Glamour, Modern, Original, Princesa, Romàntic o Vintage…\nLa Neverita Studio\nLes imatges del vostre casament són el record més valuós que tindreu després de l’enllaç, nuvis.\nEt presentem La Neverita Studio, una productora audiovisual especialitzada en vídeo i adreça d’art per a casaments.\nEl seu equip de professionals t’assessoraran i t’ajudaran a crear un reportatge únic i original a través d’idees fresques i creatives.\nImmortalitzen històries d’amor amb un toc fresc, divertim picant i atrevit.\nLa pel·lícula del vostre casament no té una definició concreta, però posseeix el còctel perfecte per tornar a agitar aquestes emocions i sentiments que vau viure aquell dia tan meravellós.\nNo hi ha recàrrec per desplaçament dins de Catalunya.\nT’ofereixen un servei totalment personalitzat.\nUn cop tingueu clar , el dia i l’hora del vostre casament contracteu els seus serveis al més aviat possible per assegurar-vos de la seva disponibilitat.\nLloguers Sarri, una empresa familiar dedicada al lloguer de material pel vostre gran dia.\nPodràs llogar el material que més s’adecui a l’estil del teu casament: taules i cadires, escenaris, carpa i il·luminació, vaixelles i jocs de taula, complements, chill-outs…\nEstan a l’última amb les noves tendències de decoració del mercat nupcial.\nEl seu equip de professionals us ajudaran a crear un casament únic, amb molt d’estil i elegant, totalment personalitzat.\nEls serveis de transport, entrega i muntatges, desmuntatge i recollida també estan inclosos en el preu.\nGràcies al seu tracte proper, la seva alta qualitat i la seva adaptació, no us faltarà de res!\nDemaneu informació a través de els seus canals propis de comunicació o via correu electrònic mitjançant el formulari de la seva pàgina web.\nCada moment del vostre casament mereix ser capturat de la manera més natural i real possible.\nBinòmia Wedding Photography és un estudi fotogràfic situat a Arbúcies que s’encarregaran de transmetre tots els detalls més emotius i especials del vostre gran dia.\nEstàn especialitzats en reportatges de casaments realitzant un complet reportatge de fotografia i vídeo.\nGràcies al seu equipament tècnic i material més punter us poden oferir resultats de màxima qualitat.\nEs caracteritzen per tenir un estil fresc i natural, creatius i versàtils.\nEl temps de lliurament aproximat del reportatges final és d’un mes.\nTreballen estils d’autor i fotoperiodisme\nContacteu amb ells! Us encantarà el treball que us proposaran.\nMoments Gloria Busquets\nAquesta wedding planner coneix a la perfecció la clau d’una bona organització i que farà que el teu gran dia, sigui com sempre havies somiat!\nMoments de Glòria Busquets, posaran tot el seu esforç en interpretar els teus desitjos i ajudar-te a donar-li forma, a fer de cada detall una mostra de la teva personalitat, i de cada esdeveniment un “Moment” únic i irrepetible. Per això, el seu servei és exclusiu i totalment personalitzat, adaptant-se a les teves necessitats.\nLa seva principal activitat és la decoració d’events, una garantia de que el teu casaments serà ben lluït i original! I a més, ofereixen ambientació, invitacions, llistes de boda, fotografia i vídeo, música i animació, lloguer de cotxes…\nTambé ofereixen servei de Photocalls personalitzats, lletres XL de porexpan, marcs de Facebook i Instagram, lletres de fusta, baguls temàtics, etc.\nA Flaixmatón estàn especialitzats en immortalitzar tots els moments divertits i especials del teu casament.\nFotos instantànies per a recordar tota la vida aquell fantàstic dia.\nPreparen un àlbum per enganxar totes les fotos que es facin els convidats i puguin escriure les seves millors paraules pels nuvis.\nDisposen de diferents models de màquines per a tots els estils.\nEn el pack de boda esta inclòs les fotografies i còpies il·limitades, un bagul d’atrezzo, álbum, transport, assistent tècnic, muntatge, pendrive, logo personalitzat. diferentes formats de fotografia i USB.\nMasia Els Olivers\nCelebra el teu casament en un espai singular envoltat de natura a la Masia Els Olivers a l’ Horta de Sant Joan a Tarragona.\nUna masia familiar que organitza casaments i estades enmig de la natura. A cada casament es busca la proximitat i la barreja d’allò rural i modern per sorprendre tant els grans com els convidats més joves.\nEn el seu interior hi ha un menjador amb capacitat per a 80 convidats per celebrar el vostre casament. A l’exterior, hi trobaràs jardins amb carpa i sense, amb capacitat fins a 250 convidats.\nTots els espais tenen vistes a les oliveres centenàries del jardí i a les muntanyes del Parc Natural Els Ports.\nEl seu equip de professionals us oferiran un tracte flexible i proper, s’encarregarande l’organització integral del vostre casament perquè no hagueu de patir per res.\nOfereixen una cuina de mercat, tradicional i d’autor. També, disposen d’opcions per a vegans, al·lèrgics i intolerants elaborades amroductes de proximitat\nEls serveis que ofereixen són per la Cerimònia i el Banquet: decoració, flors, detalls de benvinguda. Fotògrafs col·laboradors abans i durant el casament, preses amb drons. Música i animació durant la cerimònia i DJ nocturn per la festa. El Transport per arribar a la masia, després de la festa…\nCerques un fotomaton diferent? The Click Box és la millor opció, marca estil i decoració en el teu casament.\nA The Click Box tenen fotomatons portàtils reinventats a l’estil vintage, totalment “handmade”, de fusta natural, impressions de fotos a l’instant i uns dissenys totalment personalitzables, una cosa totalment única per al vostre casament.\nDissenys i impressions totalment personalitzades al vostre gust que creéssiu conjuntament.\nRealitzen fotos d’alta resolució amb una càmera i flash professionals, amb impressions en menys d’un minut.\nLa diversió és el que és prioritari, aportant una experiència divertida per a tots els convidats on tothom podrà participar. Els convidats s’emportaran un record únic per a tota la vida.\nNo busquis més, The Click Box és el complement que estaves buscant si vols impressionar als convidats.\nDeBlaze High Decibel\nLlums, colors i música…. Sorprèn els vostres convidats amb una gran festa on no hi faltarà cap detall!\nHigh Decibel és una empresa de Lleida dedicada al lloguer d’equips de so i llums per a esdeveniments de tota mena.\nOfereixen el servei de sonoritzacions, discomòbils, sistemes audiovisuals, instal·lacions de llums i so.\nS’encarreguen d’organitzar tot l’equip de llum i so perquè tingueu una festa memorable i gaudiu al màxim amb els vostres convidats.\nPer ells el vostre casament és únic i es mereix ser recordat com una festa memorable per a tots els vostres convidats. Crearan una atmosfera extraordinària!\nLa música marcarà la diferència, la banda sonora de la vostra vida sonarà al vostre enllaç i High Decibel s’encarregarà que tot sigui perfecte i que ningú pari de ballar.\nTrieu la música de moments especials, ells us ajudarà amb la selecció perquè l’èxit sigui rotund.\nAnteriorLes millors idees en comiats de solter@ (2019)\nSegüentImprescindibles per al teu casament a Catalunya


Fes la compra online de material esportiu sense haver de sortir de casa. Amb dressinn ja és possible! És la teva botiga online especialitzada en material de moda . Volem que gaudeixis del teu temps lliure d’una manera única, per això t’oferim una gran varietat de Banyadors de la marca Calvin klein. Dóna un cop d’ull a tots els productes de moda que t’oferim en catàleg, com per exemple Calvin klein Halter Neck Core Neo. Dissenyat per donar-te el màxim confort i seguretat mentre estàs practicant el teu esport favorit o les teves activitats diàries.\nSostenibilitat Calvin klein Halter Neck Core Neo\n$ 68.36 $50.99\nCalvin Klein Core Solids String Side Tie Bikini