Un dissabte de garoines - BMW Motorrad Club Catalunya\nUn dissabte de garoines\n14 febr. Un dissabte de garoines\nPosted at 07:39h in Actualitat Noticies\tby\tAdmin 0 Comments\nComencem el 2022 amb molta embranzida!!! 38 socis i amics hem gaudit d’un dissabte de moto i bona companyia. Per alguns… el matí ha començat ben aviat… mireu com ho han fet la Sònia i la Mari Carmen, amb Porres amb xocolata a les 7 del matí.\nLa ruta que inaugurava la triada gastronòmica, Garoines, Calçots i Caragols, del BMW Motorrad Club Catalunya aquest primer trimestre va començar amb la trobada de la majoria dels companys a un lloc habitual, el Restaurant de la cruïlla de carreteres a Tona.\nDesprés de retrobar-nos, els que feien la seva primera ruta i uns altres amics que ens volien conèixer, vàrem sortir al voltant de les 9 cap a Sant Sadurní d’Osormort. El dia era gris, però, no gèlid com hom podia esperar. En Julian ens va voler acompanyar i anava tancant la comitiva, Gràcies Julian!!.\nEl paisatge del bosc d’hivern de les Guilleries, l’absència del sol mediterrani i la solitud de les carreteres donaven un caire melancòlic a la sortida, però, sens dubte, el grup gaudia de la revirada ruta, no sense precaucions ja que la carretera tenia zones força humides. Després de travessar el poble d’Osor i Anglés vàrem fer la paradeta de cafè/esmorzar i s’en van afegir els companys que venien de Maçanet de Cabrenys i Banyoles.\nEl següent punt de parada va ser el mirador, espectacular, del Santuari de la Mare de Deu dels Àngels on no ens vam estar de fer unes quantes fotos del grup.\nTots sortim somrient perquè tenim una paraula màgica per sortir bé a les fotos….\nJa havíem passat el tram de ruta més divertit i vam fer cap al nostre destí al restaurant de l’hotel El Far de Sant Sebastià on vàrem arribar a les 13 15, tal com estava previst.\nI amb tots els participants ja amb gana, cap a dinar! a viure l’experiència de tastar les garoines, eriços de mar, oriços, orices, soïssos, eriçons, bogamarins, garotes, paparinells, cassoletes,…No importa la varietat dels seus noms sinó, el seu sabor… I el seu misteri: “El sabor de la garota no està obert a qualsevol persona…. És molt complex, tan amarg i dolç, lleugerament fumat i radicalment marí, amb sabors d’avellana, i mel! La textura és cremosa i fugaç.\nUn dinar fantàstic amb les Garoines, boníssimes, com a protagonistes i que no van decebre a ningú. Una bona estona tastant-les, comentant el seu sabor …\nEls calamars a la romana, bunyols de bacallà i les croquetes de xipironets i gambes varen completar els entrants. Les mandonguilles amb escamarlanets i carxofes i el torradet d’arròs negre amb pop i ceps , seguint la tradició tan nostrada del mar i muntanya, van fer les delícies del grup. La nota dolça la va posar la Coca de xocolata amb grana de capella i gelat de ratafia. I amb els cafès uns “petits fours“ .\nCal dir que el menjador tenia sortida directa a la terrassa on gaudíem d’unes vistes fantàstiques al nostre estimat Mediterrani i el far.\nAhh!! I una de les nostres sòcies ens va regalar una llibreta feta a ma, que es va emportar la Roser!!\nHem donat la benvinguda a molts nous amics: La Georgina, l’Anna, en Christian i la Roser, en Joan Ramon i l’Adelaida i en Joan Maria han fet el seu debú com a nous socis i l’Alfonso, la Sònia, la Mari Carmen, en Juan i l’Antonio ens han vingut a conèixer.\nEls 38 participants ens ho hem passat d’allò més bé. Agrair a l’equip de l’Hotel El Far la qualitat del menjar i les atencions rebudes, professionals i properes.\nCom a resum un dissabte de febrer magnífic amb bona ruta, bon menjar i sobretot, grans companys i amics que ens retrobarem molt aviat per continuar compartint la nostra afició. Gràcies per acompanyar-me i fins ben aviat!!!


Arxiu de la categoria: Josep Pla\nLa primavera comença i Pasqua s’acosta\nPublicat el 20 de març de 2010\nDes del dia del solstici d’hivern passat, el Sol ha anat recuperant, dia rere dia, la seua altura al cel. És per això que les hores de llum han anat creixent de mica en mica. I avui, a les 18:32 h, el Sol, en el seu camí pel cel, creuarà finalment el cercle imaginari de l’equador celeste. Avui les hores nocturnes igualaran a les diürnes i a més el Sol haurà eixit exactament per l’est i es pondrà exactament per l’oest. És el dia de l’equinocci de primavera i el començament d’aquesta estació.Durant segles la data de l’equinocci de primavera ha estat celebrada. L’any romà tenia en aquesta data el seu principi i moltes festes antigues i modernes festegen la nova estació. Mireu sinó les Falles amb el seu foc purificador, anunciador de la primavera.\nDel dia de l’equinocci de primavera depén el dia de la festa cristiana de la Pasqua, definida des del concili de Nicea (any 325), com el diumenge següent a la primera lluna plena després de l’equinocci de primavera. El descompassament de les fases lunars amb el calendari civil fa que la data de Pasqua siga alta o baixa. I d’això ens en parla l’ampurdanés Josep Pla amb el seu llenguatge col·loquial i acurat alhora, al seu llibre de Les Hores (1953).\nEN EL CALENDARI GREGORIÀ, PASQUA ÉS UNA DATA IMPORTANT\nSocialment parlant, Pasqua és important perquè quan arriba aquest dia els pagesos poden tornar a ballar. Els han tinguts fermats durant tota la llarga i magra Quaresma, i ara els donen llibertat. Poden tornar a alçar la cama i poden tornar a cantar. Després d’una temporada d’immobilitat, la distensió és la cosa que s’assembla més a la felicitat.\n–Vejam… –em diu un senyor que està amoïnat perquè troba que aquest any les festes van molt avançades– . ¿Vol fer el favor d’explicar-me aquesta confusió de les festes mòbils? De què es tracta? Això és un galimaties…\n–Com vulgui. Ací tenim un calendari popular: el «Calendari del pagès», que és grotesc, però inefable. ¿Vol fer el favor de trobar, en aquest paper, la data de l’equinocci de primavera… ?\nDesprés d’una estona, el meu amic no troba la data de l’equinocci de primavera. Així van fets els calendaris populars. Fan calendaris, fins i tot els venen, i no hi posen l’equinocci de primavera ni el de tardor, el solstici d’estiu i el d’hivern. Això sí: hi posen pronòstics meteorològics que fan caure la cara de vergonya. Què troba la gent en aquests calendaris? ¿Per què els compra? ¿Com és possible que aquestes enganyifes durin encara?\nL’equinocci de primavera hauria d’estar marcat en el calendari –dic al meu interlocutor– . No hi és. Faig constar la meva protesta. Sàpiga, amb tot, que aquesta magna realitat astronòmica se situa entre el 20 i el 21 de març de cada any. Es tracta d’un esdeveniment considerable, inescamotejable. Ara ja sap, doncs, la situació de l’equinocci. Tracti, si li plau, sabut això, de trobar, en el calendari, el primer pleniluni posterior a l’equinocci. (No és necessari dir al lector que estic manejant el calendari de 1953. El càlcul és sempre el mateix.)\n– De manera, doncs, que Pasqua de Resurrecció se situa en el primer diumenge posterior al pleniluni que segueix l’equinocci de primavera. Em segueix?\n–Molt bé. ¿I no podria dir-me qui arreglà les coses d’aquesta manera ?\n–Aquest ordre de coses fou acordat en el concili de Nicea, que tingué lloc l’any 325.\nD’una manera absoluta, no passa pas cada any igual. En les coses terrenals no existeix ni el sempre ni el mai. L’Església, que ha endegat aquestes coses, té una considerable dimensió terrenal. Les convencions, les conveniències, són importants, decisives. Aquesta noció de les conveniències es va perdent, perquè arribarà un moment que no comptaran més que les particulars o de classe. A més, hem de callar, Però és que a més a més la realitat té un pes inqüestionable. El pleniluni que serveix per a la fixació de la Pasqua Florida no es produeix a la mateixa hora a San Francisco, a Nova York, a Londres, a Barcelona, Istanbul i a Bombai. Pot donar-se el cas que aquest pleniluni es produeixi, en alguns llocs de la terra, una mica abans de l’equinocci i en altres llocs una mica després. Com obviar a aquesta realitat? Quan les autoritats astronòmiques infeudades a l’Església es trobaren davant d’un fet semblant, prescindiren de l’equinocci i fixaren la data pasqual a través d’un còmput de «lluna mitjana hipotètica». I no cregui que parli per ganes de parlar. No. El 1924, a l’Europa occidental el pleniluni es produí una mica després de l’equinocci: el divendres 21 de març. El diumenge següent fou el 23 de març. Així i tot, Pasqua no fou en tal dia. Hom féu el càlcul del còmput de la lluna teòrica i fixà la festivitat pasqual el 21 d’abril. Però això ha succeït rares vegades.\n–I d’aquí podrà deduir el joc de les festes mòbils. La situació de la data pasqual pot oscil·lar de més d’un mes –exactament de trenta-quatre dies– en relació al pleniluni posterior a l’equinocci. La Quaresma, quaranta dies abans de Pasqua, depèn de l’oscil·lació assenyalada. I la situació en el calendari de les festes compreses entre la Resurrecció i Pasqüetes o Pentecosta depèn de la dita oscil·lació Així com el Corpus i totes les festes religioses mòbils.\n– De totes maneres, la cosa és complicada…\n– Ho és, quin dubte hi ha? Amb les critiques que s’han elaborat contra el calendari gregorià es podrien emplenar infòlios espessos i pesants que si li caiguessin al cap li farien molt de mal. Però el calendari gregorià, que en definitiva no és més que un perfeccionament dels vells calendaris egipcis i romans, és el que durat més, la qual cosa demostra que per ara és el millor de tots els que l’home ha manejat fins ara. En la vida civil, les festes mòbils han estat molt criticades. Davant d’aquestes crítiques, l’Església ha dit reiteradament que espera el calendari estabilitzat astronòmic que les societats de savis s’han proposat reiteradament de fer per tal d’inserir-hi la festivitat pasqual i estabilitzar en conseqüència les festes mòbils. Però el cert és que la reforma científica del calendari no ha aparegut encara i el Congrés Internacional de Societats Astronòmiques celebrat a Roma el 1922 no pogué arribar a un acord plausible. La Societat de Nacions, que s’ocupà també del problema, arribà al mateix pobre resultat. Així, doncs, no tenim més remei que anar tirant a base del vell calendari del Papa Gregori.\n–Què hi vol fer ? Nicea dixit…! Ara, el que jo voldria dir-li és que personalment trobo molt poètica l’elecció del diumenge posterior al pleniluni consecutiu a l’equinocci de primavera per a celebrar la Pasqua. De petit, no podia explicar-me el malenconiós i trist aspecte que tenen els dies i sobretot les nits de Setmana Santa. Són els dies més tètrics de l’any. Encara que de dies faci sol i bon temps, les seves hores transcorren com tocades per una ombra opaca vagament tenyida de violaci o de verd fosforescent. Però recordi el que dèiem fa un moment. En primer lloc, la Setmana Santa està, de més o menys a prop, íntimament lligada amb l’equinocci de primavera, que és temps indefectible de tràmpols i d’accidents meteorològics dramàtics. I després, estant Pasqua situada després del pleniluni, els dies immediatament anteriors a la festivitat són dies de lluna vella, és a dir, de lluna minvant. Aquest any, el dimarts sant serà lluna plena. El dimecres, dijous, divendres i dissabte sants seran dies de lluna en minvant, que és la fase trista, esmorteïda i cadavèrica de la lluna.\nAquest any tindrem Setmana Santa trista, com correspon a les festivitats una setmana de nits tocades per verds fosforescents, malves i violacis.\n[ Les hores OC 20]\nFoto: Portada del Calendari dels Pagesos. 2010, Autor: DDAA\nEditorial: Publicacions Tomàs.\nPublicat dins de Sistema solar i etiquetada amb Josep Pla, Pasqua, Primavera | Deixa un comentari


Schwarzenegger protagonitza un film inspirat en un cas real que va començar a Lloret | Nova Ràdio LloretNova Ràdio Lloret\nImatge: Cartell del film AFTERMATH | Font: Youtube\nL’actor Arnold Schwarzenegger Schwarzenegger protagonitza una història inspirada en un cas real que va començar a Lloret de Mar. Es tracta de la pel·lícula ‘Aftermath’, estrenada aquesta setmana al Regne Unit.\nTraduïda aquí com ‘Una història de venjança’, es basa en el cas real d’un pare de família que busca venjança contra un controlador d’un aeroport responsable de la mort de la seva dona i la seva filla, quan l’avió on viatjaven es va estavellar l’any 2002 provocant nombroses víctimes mortals.\nSegons ‘Catalunya Ràdio’, aquest cas real és el d’un home que es deia Vitali Kaloyev, un arquitecte que vivia a Lloret i que era un dels objectius de la Guàrdia Civil abans que es produís l’accident. Estava acusat de ser la mà dreta d’un grup de persones d’Ossètia del Nord que es dedicaven a traficar amb armes i a falsificar bitllets.\nEl guionista de la pel·lícula és Javier Gullón, nascut a Logronyo, i ha explicat en una entrevista que va escriure un primer guió l’any 2014 i li va enviar al seu manager de Los Angeles. Per fer ‘Una història de venjança’ es va basar en retalls de diaris sobre el tràgic accident, i en un primer moment la va titular ‘478’, és a dir, els dies que va estar buscant l’home rus resident a Lloret de Mar des que es va estavellar l’avió fins que va trobar al controlador aeri.\nRecordem que aquesta no és l’única connexió entre el protagonista de ‘Terminator‘ o ‘Mentiras arriesgadas‘ amb Lloret. Arnold Schwarzenegger va venir l’any passat a la platja de Santa Cristina a rodar un anunci per un videojoc. La seva estada -de la qual ens vam fer ressò- va generar una gran expectació.\nEtiquetes: AftermathArnold SchwarzeneggercontroladorPel·lícula


El Cineclub la Seu inicia la programació d'aquest trimestre — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / El Cineclub la Seu inicia la programació d'aquest trimestre\nProgramació del Cineclub la Seu - Primer trimestre 2020\nEl Cineclub la Seu inicia la seva programació d'aquest trimestre, que inclourà dos minicicles. El programa ja ha començat aquesta setmana amb la pel·lícula anglo-irlandesa Helen, de Christine Molloy, seleccionada per la Filmoteca de Catalunya. Totes les projeccions previstes es fan els dijous a les 10 de la nit a la sala 2 de Cinemes Guiu.\nLa propera proposta (6 de febrer) serà la italiana Lazaro felice, de la brillant realitzadora Alice Rohrwacher, amb diversos premis i nominacions a en festivals internacionals.\nEl 20 de febrer es podrà veure El Fotógrafo del pánico (Peeping Tom), del Michael Powell, la primera de les propostes del minicicle dedicat al cèlebre director italià Federico Fellini, en el centenari del seu naixement. Aquest film es va rodar l'any 1960. Aquest apartat de la programació continuarà el 27 de febrer amb I Vitelloni (Los inútiles), pel·lícula signada per Fellini mateix l'any 1953.\nL'altre minicicle previst és My favourite Movies, en qual artistes locals seleccionen la seva pel·lícula preferida en el marc de la preparació de l'exposició per commemorar el 50è aniversari del Cineclub la Seu. En aquest cas, la junta ha fet una selecció de les pel.lícules que poden interessar més al públic, perquè malauradament no les podem passar totes.\nLa programació continuarà el 5 de marça amb Essential Killing (2010), del polonès Jerzy Skolimowski; i el 12 de març amb una estrena: Les Resilients, de Cristina Madrid, un interessant documental que arriba a la Seu en col.laboració amb la secció de cultura de l'Ateneu Alt Urgell. Aquesta sessió comptarà amb la presència de la directora del film.\nFinalment, per al 26 de març s'ha programat una sessió sorpresa dedicada al Festival Americana de Barcelona, dedicat al cinema independent nord-americà, que ofereix novament un tour per sales de la resta del país, després de la bona rebuda de l'any passat a la Seu.


📸 Concurs de fotografia en confinament per als menuts en Sagunt\nL'Ajuntament de Sagunt convoca un concurs de fotografia des de casa per als més menuts\nLa imatge que més 'm'agrada' conseguisca tindrà un premi\ndijous, 7 de maig 2020 - 12:45h\nImatge del cartell promocional | Ajuntament de Sagunt\nDes de la Regidoria de Joventut i Infància de la localitat de Sagunt, en la comarca del Camp de Morvedre (València), en la línia d'oferir oci a la ciutadania menor d'edat i amenitzar la quarantena, ha iniciat un nou concurs de fotografia, en este cas, dirigit a xiquets d'entre 8 i 12 anys, per a fomentar la seua creativitat i combatre l'avorriment.\nPer a participar cal enviar les fotografies al correu electrònic consejodelainfanciasagunto@gmail.com o per privat a @dinakidsconsell fins al 9 de maig. Del 10 al 14 de maig les fotografies es publicaran en les xarxes socials de Joventut i Infància i la que més ‘m'agrada’ tinga serà la guanyadora, que es donarà a conéixer el 15 de maig i tindrà premi.\nTambé es pot participar publicant la fotografia en el perfil del participant amb les etiquetes #somdinakids #conselldinfància #casalcontigoencasa #casalambtuacasa, sempre que el perfil no siga privat.\nSegons explica el regidor de Joventut i Infància, Guillermo Sampedro, «busquem fotografies creatives, que reflectisquen el que veuen i senten, mostrant alguna cosa que els agrade» i ha aclarit que les fotografies es poden manipular o poden portar filtres per a fer-les més creatives.


El dijous, 17 de juny, a l’Espai LAB de la Virreina va tenir lloc la roda de premsa de presentació del 42, el nou Festival de Gèneres Fantàstics de Barcelona. La presentació va estar a càrrec del tinent d’alcaldia de Cultura, Educació, Ciè...\nPosteriorment es va realitzar ...\nCesc Casadesús, director del Grec Festival de Barcelona, va presentar en roda de premsa alguns dels espectacles de creació i museus del festival d'enguany, acompanyat de Carles Vicente, director de Memòria, Història i Patrimoni, i Anna Ramírez, ...\nUtilizando la tecnología para ESCENARIOS VIRTUALES para simular que los ponentes están en el mismo plató (virtual), aunque están realmente en localizaciones remotas y distintas...\nStreamingBarcelona es va encarregat d'emetre la roda de premsa on Cesc Casadesús, director del Grec Festival de Barcelona, va presentar els espectacles de les sales de proximitat del festival d'enguany, acompanyat de Daniel Granados, delegat dels Dr...\nEns enfrontem a un desafiament mundial sense precedents: protegir tots els països del virus que ha paralitzat el planeta. Amb solidaritat i cooperació globals, podem superar-los. La ciència té la capacitat única de transformar la nostra societat...\nHi ha vida al Sistema Solar més enllà del nostre planeta? Què sabem sobre les probabilitats de trobar vida en altres mons? Que ens diu la recerca actual sobre exoplanetes? Arribarem algun dia a detectar vida en aquests mons llunyans? Podem crear v...\nDescobrir altres vides més enllà del nostre planeta seria una revolució científica i intel·lectual sense precedents en la nostra percepció de la naturalesa i de l'Univers. Com podem establir el context en què podria transcórrer la vida a l'Un...\nEl dissabte 12 de juny, a l'Estació inferior del Funicular del Tibidabo, l’alcaldessa de Barcelona, Ada Colau i el cinquè tinent d’Alcaldia i president de PATSA, Albert Batlle, acompanyats de la directora del Parc d’Atraccions Tibidabo, Rosa ...\nQuina és la possibilitat d’aplicar coneixements de la bioenginyeria, la intel·ligència artificial o altres disciplines en la millora humana? Podem utilitzar la ciència i la tecnologia per millorar-nos físicament, mental, emocional i, fins i to...\nHi ha moltes temàtiques involucrades en la integritat de...\nQui ha de prendre les decisions col·lectives que ens afecten a tots i a totes? Enfront del model dominant de deixar aquestes decisions en mans dels polítics (professionals) han sorgit crítiques que reclamen que aquestes decisions les pugui prendre...


Els llenguatges de script van caure en popularitat\nEls idiomes que han vist disminuir la seva fortuna inclouen Perl, PHP i Ruby. La causa sospitosa de l'empresa de serveis de qualitat de programari Tiobe és el desig entre els desenvolupadors d'una qualitat superior a la que s'ofereix als llenguatges de script: "Com que les exigències de qualitat són cada cop més altes, gairebé ningú s'atreveix a escriure un sistema de programari crític i gran en un llenguatge de scripts avui dia".\nAmb els llenguatges de script, la majoria dels errors apareixen en temps d'execució. I això és un problema, diu Tiobe. Els desenvolupadors poden escriure proves unitàries per compensar-ho, però encara és "bastant perillós" perquè aquests errors poden ocórrer mentre l'aplicació està en producció. Mentrestant, els llenguatges escrits de manera estàtica han respost a l'amenaça dels llenguatges de script reduint la verbositat dels tipus.\nPerò més avall de la llista, PHP va ocupar el vuitè lloc a l'índex de novembre després d'haver ocupat el setè lloc el mateix temps de l'any passat; la seva qualificació ha caigut un 1,23 per cent respecte fa un any. Ruby va acabar al 13è lloc i va perdre un 0,39 per cent respecte fa un any, quan estava al 14è lloc. Perl, per la seva banda, ocupava el 15è lloc, cinc llocs per sota i un 0,8 per cent respecte fa un any. Com a resultat, els llenguatges de script en general van sortint gradualment dels 20 millors de Tiobe.\nEls 10 millors llenguatges de programació de Tiobe\nA la resta de l'índex, els líders, Java i C, continuen ocupant el primer i el segon lloc. Els 10 idiomes principals de l'índex Tiobe d'aquest mes van ser:\nJava, al 13,231 per cent\nC, al 9,293 per cent\nC++, al 5,343 per cent\nPython, al 4,482 per cent\nC#, al 3,012 per cent\nVisual Basic .Net, al 2,909 per cent\nPHP, a l'1,897 per cent\nDelphi/Object Pascal, a l'1,744 per cent\nllenguatge ensamblador, a l'1,722 per cent\nEls 10 millors llenguatges de programació de PyPL\nA l'índex alternatiu de popularitat de llenguatges de programació PyPL, que examina amb quina freqüència es cerquen tutorials d'idiomes a Google, els llenguatges de script encara acaben a la part superior però es mantenen darrere de Java. Els 10 idiomes principals de PyPL per al novembre van ser:\nJava, al 21,4 per cent\nPython, al 18,6 per cent\nPHP, al 8,2 per cent\nC#, al 7,6 per cent\nC++, al 6,3 per cent\nC, al 6,3 per cent\nObjectiu-C, al 3,9 per cent\nR, al 3,8 per cent\nSwift, al 3,1 per cent


Aquesta quarta xerrada, "construcció de marca corporativa", realitzada per Pere Boladeras, tanca el Manacor tech vespres 2017 mostrant diferents enfocaments per reflectir la imatge, identitat, filosofia i concepte d'empresa a través d'un procés de construcció de marca personalitzada i d'aportar una diferenciació i reputació.\nDurant quatre dilluns consecutius d'aquest mes de novembre ha tengut lloc el cicle dedicat a noves tecnologies que s'ha adreçat a persones empresàries, emprenedores i públic en general interessat en noves tecnologies.\nLa primera jornada es va dedicar a "Estratègies de posicionament a Internet", l'expert va ser Martí Pascual Umbert, dinamitzador de creixement, consultor SEO i professor associat a la UIB per al postgrau de màrqueting digital.\nLa segona sessió va versar sobre "La incorporació de les noves tecnologies a l'empresa". Margalida Mestre, economista i gerent, i Antoni Ferragut, enginyer de telecomunicacions d'empresa tecnològica amb més de 30 anys de vida en el sector, varen ser els encarregats de conduir aquesta sessió.\nLa tercera jornada va fer referència a "L'emprenedoria digital i cotreball". Ana Seijo, emprenedora i fundadora de Coworking, va ser l'encarregada en aquesta ocasió de mostrar la filosofia del cotreball i els models d'emprenedoria.\nEl Departament de Desenvolupament Local de Manacor agraeix a tots els ponents la seva col·laboració, professionalitat i proximitat, i també agraeix les aportacions dels nombrosos participants en totes les jornades.


La nova innocencia\nLa nova innocència és un recull d’alguns dels articles més importants publicats per Raimon Panikkar entre 1960 i 1990, sovint reelaborats en aquesta edició. El premi Nobel Octavio Paz, a Vislumbres de la India, descriu Panikkar com a “hombre de inteligencia eléctrica”. La metàfora de la “intel·ligència elèctrica” és adient: quan Panikkar entra en debat, o quan la flama del seu pensament s’encén, els seus raonaments i intuïcions es despleguen com llampecs que, en les seves ziga-zagues, uneixen punts que semblaven completament inconnexos. Els llampecs són el fil conductor d’aquesta col·lecció d’articles, dividida en tres parts (“Llampecs blancs”, “Llampecs vermells” i “Llampecs blaus”) i encapçalada per una citació de Ramon Llull: “E qui fa ploure e lampegar?”.\nPerduda la primera innocència, potser només des d’una nova innocència podem avui obrir-nos a una vida plenament humana. Com assenyala Panikkar en el primer article del recull (titulat, precisament, “La nova innocència”): “L’home occidental d’avui, privat d’un suport tradicional cultural i religiós, sent cada vegada més que viu en un univers alienador i alienat… Mancat d’un punt focal espacial, intenta de situar aquest centre en el futur, que ha esdevingut per a molts el símbol modern de la transcendència… Només una metanoia radical, un canvi total de mentalitat, cor i esperit, pot encaixar amb les nostres necessitats”.\nLa primera part, Llampecs blancs, recull reflexions filosòfiques al voltant de qüestions contemporànies, com ara “el miratge del futur”, “la trampa del bilingüisme”, “el tecnocentrisme” o “la injustícia en el món”.\nLa segona part, Llampecs vermells, recull articles que exploren la situació actual del fet cristià. Són, com escriu Panikkar, “llampecs de cristiania”. Trobem textos com “Un aspecte negligit del catolicisme modern: la consciència cósmica”, “Novenari sobre Déu”, “Què vol dir avui confessar-se cristià?” i “L’albada de la cristiania”.\nLa tercera part, Lllampecs blaus, reflexiona sobre el diàleg entre cultures i religions que el nostre temps ens demana. Els “isolaments artificials”, escriu Panikkar, “ja no serveixen”. Entre els textos aquí reunits trobem “El sermó de la muntanya del diàleg intrareligiós”, “Vers un ecumenisme ecumènic”, “La concordia religiosa segons Ramon Llull”, “La pau política com a objectiu religiós” i “Una nova consciència per a una nova humanitat”.


Insults a Espanya a TV3 – CATzona\nLa col·laboradora del programa Tot és Mou de TV3, Cristina Fallarás, ha qualificat a l’Estat espanyol de “país de vergonya i de pandereta” i ha desitjat que Felip VI “marxi al Kazakhstan i s’emboliqui en pell de cabra els genitals”.\nLes declaracions de la col·laboradora, que no va ser interrompuda per la presentadora Helena García Melero, venien per les anteriors crítiques al Rei emèrit Joan Carles I. Després que Melero li preguntés sobre la cacera de cabres salvatges al Kazakhstan, Fallaràs ha dit que “em sembla un retrat de com hem permès que un cap d’Estat sigui un ‘mamarracho’ amb una pell d’animal posada sobre les espatlles que es caçarà cabres salvatges”.\n“Aquest senyor és un personatge sinistre, sinistre; que ve de la dictadura franquista. Criat als pits del dictador. És asc… Ahhh” ha afegit la periodista, que ha subratllat que “Felip VI, actual Rei d’Espanya, sabia perfectament que el seu pare caçava cabres salvatges, tenia Corinna junt i que s’estava folrant”.\nLlavors, Cristina Fallarás ha afirmat que “Espanya és un país tan de vergonya i de pandereta que aquest senyor no pot ser jutjat fins a un any X”. També ha dit que Joan Carles I “probablement no s’asseuré en la banqueta però igual podem fer que retorni els diners que ha robat als espanyols”. “O millor encara, que el seu fill Felip VI es vagi a Portugal o al Kazakhstan i s’emboliqui en pell de cabra els genitals”, ha sentenciat.\nFinalment, ha manifestat que “Felip VI és un altre personatge sinistre que va intervenir en política, sobretot a Catalunya, quan tenia per obligació i per Constitució no intervenir”. “A mi el que li agradi o no al Rei Felip me la porta fluixa”, ha conclòs.


Sebas Sánchez i María Mercedes Pila guanyen la Ultra Cerdanya 2016 — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Sebas Sánchez i María Mercedes Pila guanyen la Ultra Cerdanya 2016\nSebas Sánchez i María Mercedes Pila guanyen la Ultra Cerdanya 2016\nTots dos s'han proclamat alhora campions de la Spain Ultra Cup. La prova de resistència cerdana estrena una nova etapa\nUltra Cerdanya 2016\nMés de 500 de corredors han pres part el cap de setmana passat a l'Ultra Cerdanya SportHG, successora de la Volta Cerdanya Ultrafons. Enguany el nou Club Esportiu Cerdanya Pirineus ha agafat el relleu en l'organització de la prova, que es presentava amb recorreguts renovats i més alpins, de 85, 42 i 15 quilòmetres. D'altres novetats han estat el canvi de dates, ja que s'ha passat del juny al setembre, i el logotip creat per la ultrafondista i dissenyadora Judit Franch.\nLa prova reina, l'UC Classic, de 85 km i 5.000 m de desnivell positiu, amb sortida a Bellver i arribada a Puigcerdà, va tenir lloc dissabte. El centenar de participants van haver de suportar un dia calorós des del primer moment i que va acabar amb xàfecs de tarda. Tot i la duresa del recorregut i la meteorologia, només 10 corredors van haver d'abandonar.\nSebas Sánchez i Remi Queral es disputaven el títol del circuit Spain Ultra Cup a Cerdanya i no va ser fins als darrers quilòmetres que Sánchez es va escapar, tot arribant a Puigcerdà amb un temps de 10h33min, només un minut per davant de Queral, cosa que li permetia proclamar-se campió del circuit estatal d'ultratrail. Xavi Llamas, de l'equip SportHG-AML, va ser tercer després de recórrer els 85 km en 11 hores.\nEn categoria femenina, l'equatoriana María Mercedes Pila, del team SportHG-AML, va dominar la cursa amb solidesa des del primer moment tot arribant a Puigcerdà després de 13 hores i 20 minuts de cursa i adjudicant-se també, matemàticament, el títol de l'Spain Ultra Cup. Segona va ser Laura Barrera, amb un temps de 14 hores 9 minuts, seguida de Yolanda Fernández, també de l'equip SportHG, amb 15 hores 27 minuts.\nUna hora després de la sortida de l'ultra, 180 corredors prenien part a l'UC Marató, que també forma part del calendari de maratons de muntanya Spain Ultra Cup M. La cursa sortia també de Bellver, recorria els 15 primers quilòmetres i els 27 darrers l'ultra. Els guanyadors van ser Alejandro Martínez i Sergi Bassas, amb cronos inferiors a les 5 hores. David Tudó va completar el podi arribant a Puigcerdà 12 minuts més tard que el primer. Entre les fèmines la més ràpida va ser Laia Cañes, del team SportHG-AML, amb un temps de 5 hores 34 minuts. Cristina Blázquez i Laida Elizegi van ser segona i tercera, amb uns temps de 5h38min i 5h46min respectivament.\nDiumenge al matí l'Ultra Cerdanya SportHG es va desplaçar a Alp, on es va celebrar la l'UC Trail, una cursa circular de 15 km pels corriols entre els boscos entre Alp, la Molina i Masella. Ferran Samper, amb 1 hora 9 minuts, i Sara Guérin, amb 1 hora 40, van ser els vencedors. El puigcerdanès Eoli Gipsert i Josep Arnal, i Ana Ruiz i Maite Plana van completar els podis.\nParal·lelament, el matí de dissabte es va celebrar a Puigcerdà l'UC Kids, el conjunt de curses per a nens i nenes de 6 a 12 anys. L’UC Kids pretén acostar els més petits de la casa al món de les curses.


El dijous 29 es va fer la presentació pública del projecte de Biblioteca Municipal a Sant Julià de Vilatorta - Inici\nData i hora oficial 24.05.2019 | 15:25\nEl dijous 29 es va fer la presentació pública del projecte de Biblioteca Municipal a Sant Julià de Vilatorta\nDiumenge, 2 de desembre de 2018 a les 10:00\nEl dijous 29 de novembre passat es va fer la presentació pública d'un projecte que ha de suposar un punt d'inflexió en la vida cultural i social del nostre municipi: la biblioteca municipal de Sant Julià de Vilatorta, que s'ubicarà a la 1a i 2a planta de l'Arca de Noè.\nL'acte va comptare amb la presència de Martí Pujol, vicepresident 3r de la Diputació de Barcelona, i Marta Cano, gerent del servei de biblioteques de Diputació, així com de la regidora d'Educació i Voluntariat, Cris Suñén, i de l'alcalde, Joan Carles Rodríguez.\nL’alcalde va dir que aquest projecte de futur ha de ser el punt aglutinador de la vida social i cultural de Sant Julià i de Vilalleons, i dinamitzar-la molt més. També va explicar que la biblioteca havia de ser punt de trobada de tots els estudiants del municipi, sobretot del col·legi El Roser, l’escola Bellpuig i de l’institut Les Margues, i seria un equipament clau per cohesionar el jovent del poble. Per la seva banda Martí Pujol va posar èmfasi en la importància que té dedicar esforços per tirar endavant projectes culturals que permetin donar vida als municipis, mentre que Cris Suñén destacava la importància de continuar fent créixer el projecte de formar nous lectors, fomentant la creació d’espais on els joves puguin iniciar-se en la lectura. Per la seva banda Marta Cano va presentar la futura biblioteca com un espai de dinamisme cultural viu i engrescador. El tècnic redactor del projecte, Oriol Cusidó, va ensenyar les imatges virtuals dels espais que ocuparà l’equipament i va donar detalls tècnics del projecte.\nL’acte va comptar amb una bona participació de veïns interessats per conèixer de primera mà un projecte de futur que pot canviar la vida cultural poble entenent que la biblioteca és un protagonista important de la comunitat: un punt de trobada de diferents col·lectius i un centre neuràlgic de la vida cultural de la comunitat que aporta valors a la societat.\nEl Mapa de Lectura Pública de Catalunya estableix la possibilitat de crear biblioteques filials en els municipis d’entre 3.000 i 5.000 habitants. Sant Julià de Vilatorta rep actualment el servei bibliotecari a través del Bibliobús Guilleries amb una freqüència setmanal. La bona acollida del servei ha esperonat l’Ajuntament per un pas més enllà i crear una biblioteca municipal.\nProjecte de Biblioteca Municipal a Sant Julià de Vilatorta\nDarrera actualització: 06.12.2018 | 15:18\npdf Presentació del projecte de la biblioteca a Sant Julià de Vilatorta


Borrell: molt més que 9.000 euros (Júlia Miralles de Imperial)\nBorrell: molt més que 9.000 euros\nVal la pena analitzar un cas que porta a reflexionar sobre el sentit de les mesures de transparència\n4 min. 10/12/2018 19:02\nEl 27 de novembre passat es va publicar que esdevenia ferma la decisió de la Comissió Nacional del Mercat de Valors (CNMV) de sancionar el ministre Borrell amb una multa de 30.000 euros per un incompliment de les obligacions de transparència en el mercat mentre era conseller d’Abengoa. Pel seu càrrec, Josep Borrell disposava d’informació privilegiada sobre l’empresa quan el 24 de novembre del 2015 va ordenar la venda per 9.030 euros de 10.000 accions de les quals era titular una persona del seu entorn proper. El dia següent l’empresa anunciava que presentaria al jutjat de manera imminent la comunicació prevista a la llei concursal per a les situacions properes a la insolvència. Dos dies més tard les accions havien perdut dos terços del valor.\nEl cas de Borrell planteja inicialment dues qüestions. En primer lloc, el PSOE està afrontant problemes constants amb els seus ministres per temes vinculats a la transparència –en aquest sentit, tinguem en compte que no cal que hi hagi una sentència penal perquè s'hagin d'exigir responsabilitats polítiques (això val tant per a l’arxivament de la causa pel màster de Montón com per a l’elusió fiscal no punible de Pedro Duque). El barem d’integritat que exigeixi la ciutadania als seus representants perfectament pot ser més estricte que el del Codi Penal, que es basa en el principi d’'ultima ratio', que limita la seva aplicació a les conductes socialment (no políticament) més greus.\nS’ha desfermat una febre per l’aprovació de codis ètics que en molts casos han funcionat més com un instrument de propaganda que per millorar realment\nEn segon lloc, a ningú se li escapa que Borrell estava ja en el punt de mira de certs sectors per qüestions que no tenen res a veure amb la sanció de la CNMV. Per exemple, crida l’atenció l’espai mediàtic que s’ha dedicat al cas del ministre d’Exteriors i la contundència amb què alguns partits n'han exigit la dimissió, en comparació amb la reacció que van tenir aquests mateixos actors en el cas de la societat patrimonial de Pedro Duque. Des del punt de vista ètic, és discutible que sigui menys greu que una persona amb un patrimoni d’un milió i mig d’euros com el ministre de Ciència faci planificació fiscal per evitar el pagament dels impostos amb els quals se sufraguen les polítiques públiques per a la redistribució de la renda.\nEn qualsevol cas, aquests dos elements ni augmenten ni disminueixen la gravetat del comportament del ministre d’Exteriors i val la pena entrar a analitzar en concret un cas que obre la porta a una reflexió sobre el sentit general de les mesures de transparència.\nBorrell ha al·legat que només van ser 9.000 euros o que no va vendre una cartera molt més gran d’accions que tenia a nom propi. Però no és una qüestió de quantitats, sinó del valor que donem a la integritat en els comportaments tant al sector públic com al privat.\nEn els últims anys s’ha desfermat una febre per l’aprovació de codis ètics tant a les entitats públiques com a les empreses privades que en molts casos han funcionat més com un instrument de propaganda que per millorar realment el funcionament de les organitzacions. Un bon exemple és el nou codi ètic del PP aprovat a l’octubre, en què el partit explicita que rebutja qualsevol forma de finançament il·legal, una afirmació que resultaria graciosa si no denotés una incomprensió tan greu del sentit de la transparència, que va molt més enllà del compliment de la legalitat, que és sempre una obligació de tota la ciutadania.\nEls codis ètics han de servir per crear cultures organitzatives de transparència que entenguin aquesta dimensió no com el compliment concret de determinades normes o requisits, per exemple, en relació a les incompatibilitats o els conflictes d’interès, sinó com uns valors generals que han d’inspirar el desenvolupament de les responsabilitats públiques o privades. Naturalment aquestes funcions sempre han d’estar vinculades a un sistema normatiu estricte en termes de transparència i anticorrupció; però, a més a més, altres eines com els codis ètics han d’impulsar un comportament íntegre que interpreti les conductes sospitoses de poc transparents de manera rigorosa.\nJosep Borrell és un ministre amb una formació i experiència incontestables, però la recent sanció per conductes contra la transparència en el mercat l’inhabilita per continuar en el càrrec. Si Pedro Sánchez vol demostrar que el seu executiu és més que un govern d’eslògans i representa un gir real en el contingut i en les formes, la dimissió del ministre és indispensable.\nJúlia Miralles de Imperial és politòloga i advocada.


Nihil Obstat: Retallar provoca càncer\nRetallar provoca càncer\nA ningú no ens agrada perdre la feina o que ens retallin el sou. Però quan no hi ha diners, no es poden mantenir els beneficis i els privilegis socials. Beneficis i privilegis que històricament l'esquerra ha elevat a la categoria de drets, amb la finalitat de relativitzar la vulneració dels drets humans fonamentals als països on havia fet la revolució i "demostrar" que les democràcies liberals també els vulneren.\nAquests dies, a Catalunya, mestres i personal sanitari han sortit al carrer per manifestar el seu desacord amb les retallades que el govern de torn es veu obligat a aplicar després d'anys i panys de tirar de beta, especialment durant els anys del Tripartit. La malaltia, però, vé de més lluny. Es remunta a la fi de la transició, quan no només els partits sinó també una gran part de la ciutadania es va apuntar a la moda molt progressista de la reivindicació permanent, de la queixa contínua, de l'exigència que l'administració pública ho pagués i ho subvencionés tot.\nDurant molts anys, treballar al sector públic havia estat un privilegi. Un feina i un sou, fins fa poc, segur i unes condicions laborals sovint envejables en comparació amb una gran part del sector privat. Ara, quan els deutes ofeguen l'estat i les famílies, els que més es van destacar per inflar el sector públic, per exigir una despesa il·limitada, tenen la poca vergonya de sortir a liderar l'oposició a les retallades i la contenció.\nEl personal del sector públic afectat té, com qualsevol altre ciutadà, tot el dret a fer-se escoltar, a fer propostes alternatives per millorar l'estalvi i fer més eficient el servei, a esmenar possibles errors en els plans governamentals i a identificar els platejaments desencertats del govern, però el que no pot fer és demagògia, catastrofisme i tirar pel dret creient que la fi -que mai identifiquen amb els seus interessos particulars sinó amb una suposada defensa del servei públic- justifica els mitjans. No es pot col·lapsar tota una ciutat per criticar el govern i no es pot fer demagògia amb la salut dels ciutadans com a palanca contra la política d'austeritat, com palesa la pancarta de la foto.\nNo n'hem tingut prou de patir governs irresponsables, que ara hem de patir la irresponsabilitat i la demagògia de la claca. Gastar és saludable. Retallar provoca càncer.\nPublicado por NO a les 6:22 p. m.\nPixel 3 phones, which can fast charge wirelessly, can only do so with certified chargers, but Qi is an open standard, so this amounts to a DRM-like restriction (Ron Amadeo/Ars Technica)


La contaminació cognoscitiva. Homilia de la Diada\nInici > La contaminació cognoscitiva. Homilia de la Diada\n(CR) Aquest 11 de setembre al matí s’ha celebrat la tradicional Missa de la Diada que des de fa més d’un segle convoca la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat. Aquest any ha presidit la celebració monsenyor Miquel Barbarà, canonge de la Catedral i exvicari general de Tarragona, coincidint amb la celebració de l’Any Cardenal Vidal Barraquer .\nHa estat una de les edicions més concorregudes a la Basílica de Santa Maria del Mar de Barcelona i han concelebrat una quinzena de capellans. Representant la Generalitat hi ha assistit el Secretari del Govern, Víctor Cullell. També hi ha assistit la comissionada de l’Any Vidal i Barraquer i familiars del qui va ser arquebisbe de Tarragona i va morir a l’exili.\nReproduïm íntegrament l’homilia que ha estat rebuda amb un llarg aplaudiment.\nHomilia, 11 de setembre. Diada 2018. Santa Maria de Mar.\nMiquel Barbarà. Canonge de la Catedral de Tarragona.\nGermanes i germans tots participants en aquesta Eucaristia. Avui celebrar en aquesta Església, Catedral del Mar, sembla que tingui més relleu. El que pot la televisió!\nEns sentim continuadors dels membres de la Lliga Espiritual que any rere any han anat convocant aquesta celebració, en tant diferents circumstàncies i quan s’ha pogut celebrar, en sufragi dels patriotes catalans, ampliant el camp de la memòria a tots els patriotes catalans que ens han precedit. A tots els que han lliurat la vida pel país i per les seves llibertats.\nHem d’agrair molt sincerament, i ho faig d’una manera especial des de Tarragona, el record i la pregària pel Cardenal Vidal i Barraquer, en els 150 anys del seu naixement, els 75 de la seva mort i els 40 del retorn de les seves despulles mortals. Explicito també un record i una pregària pel seu important biògraf i divulgador, mossèn Ramon Muntanyola, del qual hem celebrat els cent anys del seu naixement. Per tots ells el nostre record i sobretot la nostra pregària..\nPer a pregar per tots aquests difunts hem proclamat la Paraula de Déu i després celebrarem l’Eucaristia. La lectura del profeta Isaïes ens fa anhelar un país on hi regni la justícia i la pau. Un país en el qual els seguidors de Jesucrist volem viure i donar testimoni amb esperit evangèlic. Per això trobo molt encertada la proclamació de les Benaurances, la carta magna de l’esperit evangèlic. Veurem la vida i tot el món d’una altra manera si realment en el nostre interior estem convençuts que són feliços els pobres en l’esperit, els qui ploren, els humils, els qui tenen fam i set de ser justos, els compassius, els nets de cor, els qui treballen per la pau, els perseguits pel fet de ser justos i els perseguits per ser seguidors de Jesucrist..\nNosaltres estem fent un acte religiós, cristià i catòlic. Hem fet una proclamació de la Paraula i celebrarem l’Eucaristia. Pregar pels difunts forma part de la praxis i la gran Tradició de l’Església ja des de l’Antic Testament. I perquè preguem per tots els que han donat la vida per la nostra pàtria no ens desvia del plantejament catòlic. O és que tenim una confusió d’idees. N’hi ha que no tenen clar el que és fer política i el que és fer un acte religiós. Hem de tenir clar que, com diuen els nostres bisbes a Arrels Cristianes de Catalunya (apartat a Amor i Servei a Catalunya), "resulta fonamental per a nosaltres començar fent referència a l’amor a Catalunya, com a part i forma de l’amor al proïsme". Pels nostres bisbes, Catalunya és la nostra pàtria, la qual, citant al cardenal Feltin, "forma part de l’ordre volgut per Déu".\nEn el mateix document, els nostres bisbes, quasi bé amb un to notarial, diuen que: "donem fe de la realitat nacional de Catalunya": El que estem fent ara i aquí de resar per tots els patriotes catalans és un acte profundament religiós i cristià. I perquè és així preguem per tots els que n’han patit les conseqüències i per tots els que han causat aquestes situacions i aquests fets. L’amor i el perdó dels enemics és una característica de l’Evangeli. I cada vegada que resem el Parenostre demanem al Pare que perdoni les nostres culpes així com nosaltres perdonem els nostres deutors.\nA mossèn Ramon Muntanyola li van assassinar el pare, un germà i un oncle i de seguida va parlar de perdó i de reconciliació. El nostre bisbe Auxiliar, el beat Manuel Borràs va morir beneint i perdonant els que el mataven, com van fer tants altres màrtirs.\nEl silenci sobre Vídal i Barraquer\nDesprés de la guerra es va fer una mena de pacte de silenci al voltant de la seva persona. Al Seminari dels anys 50 ningú ens va parlar mai del Cardenal Vidal i Barraquer, excepte el barber que mentre ens tallava els cabells de tant en tant deia "si tornés el cadernal" (ho deia així). I no sabíem de què ens parlava.\nFins i tot el seu Secretari, el doctor Joan Viladrich que estava amb ell quan va morir a Suïssa, i jo el vaig tenir de professor, es va veure obligat a callar. Però sabem que ell amb alguns altres es comunicaven en secret i feien la seva feina fins i tot cap el Vaticà. El doctor Joan Viladrich era en aquesta xarxa Don Giovanni. D’aquest temps hi ha una carta del Dr. Carles Cardó que els diu "ens volen dividir Catalunya i no per motius pastorals sinó per motius polítics".\nLa història del senyor Cardenal va estar envoltada de silencis però també de falsedats, de tergiversacions, de calumnies, d’ofenses i d’injúries.\nPoc a poc es va anar fent llum. Hi va tenir un gran paper l’important obra de mossèn Ramon Muntanyola Cardenal de la Pau (Editorial Estela, 1969). Naturalment que no va estar sol. HI havia persones ben enteses que servaven la bona memòria, com des de Montserrat. En un antiquari vaig trobar un exemplar d’aquest llibre amb un escrit del Cardenal Albareda que diu: "Roma Clinica San Carlo. 9 del XII de 1965. En atansar-se el moment de la meva mort, se’m fa intensament viva la gran figura del Cardenal Francesc Vidal i Barraquer, Arquebisbe de Tarragona, tan injustament exiliat fins a la mort, de la seva diòcesi, i que tantes proves de patern afecte n’havia dat. En ésser creat Cardenal vaig fer el propòsit d’esperar el moment opportú per poder conduir les seves venerables despulles a Tarragona, entrant plegats en la nostra estimada Catalunya. El bon Déu no m’ha atorgat aquesta gràcia. Faci’s sempre la seva voluntat. + Ansem M Cardenal Albareda". I aquest era bibliotecari al Vaticà.\nEl gran artífex del retorn de les despulles del Cardenal a Tarragona va ser l’arquebisbe Pont i Gol. Ho tenia molt clar. De seguida que va poder va anar a Suïssa, a la Valsainte, a pregar davant les despulles del Cardenal. Unes despulles que no van ser mai enterrades, perquè els monjos cartoixans, amb bon criteri, van pensar que l’havien de preparar per a enterrar-lo a Tarragona. I així el van tenir, a la caixa mortuòria, en un lateral. I així va estar durant 35 anys sense enterrar perquè Franco no el va deixar tornar, ni viu ni mort.\nAmb Pont i Gol al davant vam preparar el retorn. Va ser el 15 de maig de 1978. Una jornada impressionat. En aquell moment encara teníem por que pogués passar algun atemptat o alguna cosa. I per això el guió de l’itinerari del retorn és fals. Jo mateix potser sense voler alguna vegada ho he expressat com si hi hagués molta diferencia d’horari. Ben refet tot el que es va fer amb els que hi van participar només van ser unes hores de diferència entre el que es va anunciar oficialment i el que es va fer. Van ser unes poques hores de diferència. Es va fer una parada no anunciada a l’Església de Miami, barri marítim de Mont-roig. I d’allí es va tornar a entrar a la carretera general arribant a Cambrils com si vingués directament de Suïssa només passant per Solius.\nAmb motiu del retorn es va fer una Comissió amb personalitats de totes les diòcesis catalanes i es va elaborar un llarg missatge amb l’objectiu de manifestar que amb la vinguda de les despulles del Cardenal Vidal i Barraquer, l’Església de Tarragona quedava compromesa a assumir allò que el Cardenal va representar i va defensar al seu temps i a fer pròpies, amb una versió actualitzada, les línies de conducta a què va ser fidel.\nDe llavors amb ara Déu n’hi do!, del que hem avançat. Cal agrair iniciatives com la d’avui de la Lliga Espiritual de la Mare de Déu de Montserrat, com tot l’amplíssim programa d’actes que es tà duent a terme l’Ajuntament de Cambrils, avui tant ben representat i també tot el que duu a terme l’Arquebisbat de Tarragona i altres institucions i persones.\nMalgrat tot hem de continuar amb fe, amb esperança i amb caritat. Fent-ho així avui preguem per tots els patriotes catalans que ens han precedit i per tots els que també n’han sofert les conseqüències. Preguem també pels vivents, per tots els que formem la Catalunya actual. Amb esperit evangèlic hem de pregar també pels que es considerin enemics. Si volem que estigui clar que ho fem com a Església per l’Evangeli i no per opcions polítiques, també ens hem de preocupar i resar pels que estan empresonats i pels que estan exiliats. Per què per uns sí i per altres no? Ho hem de fer per tots i per tots els que hi pateixen com són les seves famílies. Hi ha una pregària universal que fem cada divendres sant que diu literalment així: "Preguem Déu Pare omnipotent, que alliberi el món de tota falsedat, de fam i de misèria; preguem igualment pels empresonats, i pels perseguits, pels qui són tractats injustament pels homes, pels emigrants, pels exiliats, pels malalts, pels moribunds i per tot els que sofreixen. Aquesta és la pregària de l’Església que posa a la creu de Jesús el Divendres Sant i que farem bé de posar-hi cada dia".\nEl silenci neutral\nSobre aquests fets tant importants i greus que estem vivint, n’hi ha que creuen que el millor és callar, el silenci. No s’adonen - o no es volen adonar - que el silenci també pot ser víctima de la contaminació que estic comentant. El silenci es pot veure i interpretar de moltes diferents maneres. A mi em fa impressió un pensament atribuït a Gandhi que diu que quan un sap en quin costat està la justícia, voler ser neutral és una manera de ser injust.\nSobre el parlar i el callar el Papa sant Gregori el Gran, en la seva Regla Pastoral. Diu: "el pastor ha de saber guardar silenci amb discreció i parlar quan és útil, de tal manera que mai no digui el que ha de ser callat ni deixi de dir el que ha de ser dit. Perquè així com el parlar indiscret porta cap a l’error, així el silenci imprudent deixa en l’error els qui podrien ser adoctrinats. Sovint s’esdevé que hi ha alguns prelats poc prudents, que no s’atreveixen a parlar amb llibertat per por de perdre l’estima dels seus súbdits; obrant així, com diu el qui és la Veritat, no tenen cura del ramat amb l’afany d’uns veritables pastors, sinó a tall de mercenaris, ja que callar i dissimular els defectes és el mateix que fugir quan s’acosta el llop".\nNo em vull allargar més. Demanem al senyor que ens lliuri de la contaminació cognoscitiva. I que fem tot el que puguem per a treure-la de la nostra vida personal i col·lectiva. Demanem en aquesta Diada tan important que sapiguem ser, com el Cardenal i tants altres exemples, homes i dones dels que en diem de la doble fidelitat. Fidelitat a l’Església i fidelitat al nostre país Catalunya, la nostra pàtria. Així sigui.\nMn. Miquel Barbarà Anglès. Prevere de l’Arquebisbat de Tarragona.\nSanta Maria del Mar, Barcelona, 11 de setembre de 2018\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/contaminacio-cognoscitiva-homilia-diada


Un estrany okupa arriba a València. 14-11-2020 | Samarucdigital\nUn estrany okupa arriba a València\nSi vius a València o el seu entorn, és possible que en les últimes setmanes hages vist unes xicotetes bestioles marrons en la façana i portals d'alguns edificis o colant-se a la teua casa. Alguna cosa que probablement mai havies vist. Comencem per confirmar tot això: Sí, efectivament vol entrar a la teua casa, i es tracta d'una xinxa asiàtica, que acaba d'irrompre a la ciutat, què vol fer dins de la teua casa i com ha arribat fins ací?\nEs tracta del Bernat marró marbrejat (Halyomorpha halys), provinent de la Xina, el Japó, Corea, i Taiwan. Uns epítets que són evidents, però que permeten diferenciar-ho de la gran majoria de xinxes autòctones similars a ells que tenim en la Comunitat Valenciana, que col·loquialment coneixem com a "escuts", per la seua forma, o "pudents", per l'olor que tenen quan se senten amenaçats. Simplement per precisar sobre això, això de "marbrejat" prové d'un dels seus trets característics, unes bandes clares alternes amb bandes fosques en la vora exterior de l'abdomen.\nPolissó per naturalesa\nMalgrat tindre aqueix origen tan llunyà, en les últimes dècades s'ha establit en moltes parts d'Amèrica del Nord i ha arribat recentment a Europa i Amèrica del Sud. I com ha arribat fins ací? Com a bona espècie exòtica invasora, la seua biologia li permet "anar-se'n d'aventura": li agrada amagar-se en els vehicles de motor (cotxes, camions, etc.), la qual cosa li permet colonitzar fàcilment nous territoris.\nSi a això li sumem que és una xinxa que s'ha adaptat a viure en uns certs cultius asiàtics que s'exporten a mig món, ho té tot fet per a, amagat en caixes i contenidors, colar-se en vaixells i avions com si fóra un polissó i colonitzar mig món. A Europa, el bernat marró marbrejat va aparéixer per primera vegada a Suïssa, en 2007. En 2012 ja estava a Alemanya, França i Itàlia. Als Estats Units, va aparéixer abans, en 1998. És el que té la globalització.\nBernat marró marbrejat (Halyomorpha halys), Foto: Pablo Vera.\nEn la península Ibèrica es va observar per primera vegada en 2016, al Campus universitari de Girona. Des de llavors, s'ha estés ràpidament per tot el litoral català (Girona, Barcelona i Tarragona), però també a Madrid, Sant Sebastià, Sevilla i ara a València, gràcies a les connexions logístiques i comercials que uneixen aquestes grans ciutats. De moment, la major part de les observacions són en entorns urbans, principalment per la presència més gran de persones que poden observar-la, i també pel refugi que suposen (sobre això tornarem de seguida). Encara que com bé us imaginareu, vivint en mitjans agrícoles en la seua zona d'origen, i sent un insecte que s'alimenta de sucs vegetals, poc temps ha tardat a ser present en aquests ambients.\nEn l'altra part del món, però com a casa gràcies a la jardineria\nI és que, a vegades, això que les espècies complisquen el seu cicle vital té la seua complicació: com qualsevol espècie, té la "mania" de menjar per a viure. Fent gala d'un altre dels caràcters de les espècies exòtiques invasores, és summament adaptable, i pot complir el seu cicle vital aprofitant-se de fruiters, plantes hortícoles, cultius de gramínies i... oh, sorpresa!, d'una gran varietat de plantes ornamentals.\nDe nou, tornem a ressaltar el fet de fins a quin punt la jardineria és important per a reduir la capacitat de colonització d'espècies exòtiques. Si a més de facilitar-los els viatges intercontinentals, ens dediquem a plantar espècies de tot el món, estem posant-los una catifa roja perquè s'instal·len a les nostres ciutats. Pot ser que algunes espècies mediterrànies no siguen tan vistoses com algunes asiàtiques, americanes o sud-africanes, però ajuden al fet que la fauna autòctona entre a les ciutats, i li ho posa més difícil a l'exòtica. Una fauna exòtica que ... Oh, nova sorpresa!, pot desequilibrar els malparats ecosistemes agrícoles i causar grans plagues i pèrdues econòmiques.\nI, és que, com s'adapta a quasi tot, existeix el risc que acabe danyant a alguns cultius. Alguna cosa que ja està ocorrent, per exemple, a Itàlia. No és una situació dramàtica a escala general, ja que la seua afecció sol ser local i causar problemes sobre el creixement de les fruites i hortalisses. A molts això ens és igual, ja que entenem allò que la imperfecció és pròpia de la naturalesa, però les distribuïdores i els intermediaris no valoren igual una caixa de bresquilles perfectes que una altra amb aquestes bresquilles deformes.\nLa dificultat per al seu control és que ha trobat a les ciutats un refugi, on l'actuació és molt limitada. O voleu que el cel es cobrisca d'avionetes fumigant-nos per una xinxa? En l'IRTA (Institut de Recerca i Tecnologia Alimentàries) porten des de 2016, el mateix any de la seua detecció, realitzant estudis sobre la seua biologia i testant sistemes per a controlar-lo eficaçment en la mateixa mena de cultius que tenim per ací: hortes i fruiteres arbòries. Una tasca que no és fàcil, atés que comparteix hàbitat amb moltes xinxes autòctones que són molt semblants.\nI a tot això... per què intenten colar-se a casa durant aquestes setmanes? Perquè senzill, per a refugiar-se de l'hivern aprofitant la calor de les nostres llars i esperant l'arribada de la primavera. Poden simplement quedar-se quiets esperant en la polleguera d'una porta, a la cantonada d'una paret, o amagar-se en caixes elèctriques i cambres de màquines, on passaran un hivern calents.\nÉs molt important dir que són completament inofensives, no cal entrar en pànic ni cal témer per la seua presència per molt que el nostre instint de supervivència s'active i ens faça traure'ls a empentes de la casa, donar-los amb una revista o trepitjar-los sense pietat, sobretot si entren diversos individus. Bé, l'única cosa és que, com altres xinxes autòctones és una "xinxa pestilent": quan se senten amenaçats, excreten una substància d'olor desagradable per glàndules localitzades en l'abdomen i tòrax. Molts ho hem patit i sabem que és una pudor que es passa en segons i facilita que la bestiola s'escape mentre ens penedim de posar-li la mà damunt. Però ull amb els nostres companys felins, que jugant amb ells poden patir un xicotet contratemps i passar-ho mal una estona si de sobte reben a prop aqueixa excreció.\nA penes 4 anys després de la seua arribada, resulta impossible erradicar-la, així que l'única opció és controlar mitjanament la seua població, aprofitant que busquen refugi a les ciutats per a passar l'hivern. La solució, si no volem ser massa violents, és atrapar-los i posar-los en aigua i sabó (els típics insecticides que es tenen a les cases no els afecta en absolut, així que pots evitar usar-ho i ruixar-te amb el producte, encara que siga de manera col·lateral). Però ull, fes-ho NOMÉS SI S'ESTÀ COMPLETAMENT SEGUR DE LA SEUA IDENTITAT. Fixa't en les principals regles d'identificació: tenen dues bandes clares en les antenes i el cap quadrat, de la forma que ve reflectida en aquesta infografia.\nLa ciència ciutadana, una eina per al seu control\nEn qualsevol cas, la ciència ciutadana és clau per a conéixer aquestes espècies i treballar a prevenir el seu impacte. Si les veus, abans d'acabar amb ells (si decideixes fer-ho), recorda prendre fotografies i pujar-les a aplicacions com a Biodiversitat Virtual o iNaturalist. Allí, centenars d'experts identifiquen les fotografies que es pugen, i tota la informació aportada per ciutadans com tu o com jo, permet conéixer millor la seua biologia, requeriments i distribució. Però el més important: són eines de detecció precoç, imprescindibles per al control de les espècies exòtiques invasores, i desencadenen eines per al seu control local.\nBernat marró marbrejat Comunitat Valenciana Espècies exòtiques invasores (EEI) Halyomorpha halys Insectes Plagues


Prohibit sobrevolar Sitges per aterrar al Prat La República\nNomés les gavines ho podran fer. L’executiu espanyol assegura que s’han tornat a donar instruccions perquè els pilots dels vols que accedeixen a l’aeroport de Barcelona des del bucle de Vilafranca segueixin els protocols d’aproximació establerts i no sobrevolin el nucli urbà de Sitges (Garraf).\nA Sitges sovint els avions sobrevolen la ciutat a un baix nivell i ocasionen molèsties auditives, o el que és el mateix, contaminació acústica. Això no passa perquè els pilots tinguin ganes de veure de més a prop els banyistes de les seves platges, sinó perquè així redueixen la maniobra quan han d’elaborar el gir en venir de l’interior per aterrar el seu vehicle al Prat.\nAixí consta en una resposta parlamentària al diputat d’ICV Joan Herrera, que adverteix l’executiu que, en comptes d’accedir al mar a través del corredor entre Sitges i Vilanova i la Geltrú (Garraf) per després girar 90 graus i dirigir-se a l’aeroport, alguns pilots “decideixen arbitràriament” retallar el gir, la qual cosa provoca el pas per sobre la vertical del casc urbà i, per tant, molèsties acústiques. En la seva resposta, el govern espanyol recorda que actualment la reglamentació local de l’aeroport de Barcelona incorpora la publicació de dues configuracions per a les maniobres d’acostament i sortida de l’aeroport: l’est i la oest. Segons l’executiu, les maniobres publicades com a “preferents” per raons mediambientals són les de la configuració oest, que no afecten la localitat de Sitges.\nPer tant, continua la resposta, els avions tan sols fan servir la ruta de Sitges en “comptades ocasions” i sempre per “causes justificades”. Malgrat tot, el govern espanyol admet que s’han pogut produir casos i assenyala que “independentment” de l’excepcionalitat en què es produeixen els vols per Sitges, “s’han tornat a cursar instruccions fent especial esment en l’estricte seguiment de les maniobres publicades”.


TAC12 TV - El CB Valls fitxa Víctor Vinós i Roger Riu\nEl CB Valls fitxa Víctor Vinós i Roger Riu\nDimarts, 02 Juliol 2019 08:00\nEl CB Valls incorpora l'aler Víctor Vinós i l'ala pivot Roger Riu, tots dos provinents del Pardinyes lleidatà. Amb aquests dos fitxatges gairebé es dóna per enllestida la plantilla, a l'espera de l'arribada de dues peces més.\nL'ala pivot Roger Riu i l'aler Víctor Vinós formaran part del primer equip del Club Bàsquet Valls la temporada que ve. El club vallenc segueix pescant a Lleida i, amb aquestes dues incorporacions, juntament amb el base Adrià Rivas, ja en són tres els jugadors vinculats al Pardinyes que formaran part del projecte blanc-i-roig liderat des de la banqueta per Oriol Pozo. Són jugadors que ja es coneixen i podran fer pinya per compactar un bloc renovat.\nRoger Riu, ala pivot de 30 anys, va tancar la temporada passada al Cervera però abans, en els dotze partits que va jugar amb el Pardinyes, un dels equips que ha pujat a LEB, va anotar 47 punts i va capturar 37 rebots, una de les facetes on li exigirà el seu nou entrenador. A l'experiència de Riu el CB Valls hi ha sumat la joventut de Vinós, una promesa jove de 22 anys que el curs passat va tancar la lliga regular amb una mitjana de 22 minuts i 8 punts per partit.\nAmb aquestes incorporacions el CB Valls gairebé enllesteix el seu equip, Li queden encara dues peces per encaixar. Un jugador de perímetre i un interior de referència. Una plaça en principi per un perfil americà, tot i que l'enduriment de la normativa amb els estrangers pot alterar les pretensions del club. El primer equip del CB Valls iniciarà la pretemporada el 19 d'agost.\nMés en aquesta secció: « Valls tornarà a ser escenari de música i circ aquest juliol Valls lliura els premis a les millors intervencions artístiques del Barri en Flor »


BrainBox la volta al Món – Kukut Joguines\nInici / Edat / Més de 8 anys / BrainBox la volta al Món\nSKU: 5025822934055 Categories: BrainBox, Edat, Jocs de memòria, Jocs de taula, Més de 8 anys, Marques, Tipus Etiquetes: BrainBox, Català, Joc, memoria, Volta al Món\nL’objectiu del joc és observar atentament una il·lustració que està impresa en una targeta durant 10 segons, després, el dau decidirà quina pregunta de les 6 que hi ha al dors de la il·lustració haurà de contestar el concursant.\nLa temàtica del joc és sobre la volta al Món.\nQuants colors té la bandera que apareix en la il·lustració?\nQuina estructura famosa es veu a la targeta?\nAquest joc estimula la memòria mentre els nens juguen, es diverteixen i aprenen.\nEducatiu i perfecte per a les famílies o grups d’amics.\nEs tracta de la primera versió del brillant joc de memòria que dura aproximadament deu minuts.\nPoden jugar d’1 a diversos jugadors.\nEl producte conté un 70% de material reciclat.


La finestra: Text sense raó nº1\nText sense raó nº1\nTanca els ulls i respira l’aire fresc del matí. S’aixeca lentament. Alça el cap i mira el sol. Llueix, poderós, indestructible, etern. Llueix sense fer cas de la por i la pena que hi ha sota seu. Llueix alleujant, inconscientment, les penes dels que són a terra, omplint-los d’esperança. Després de pensar això, es gira i es decideix a tornar al poble. No sap què l’espera, però no li importa. Sap que ella l’està esperant.\nAquest és un petit fragment d'un text que vaig fer ara ja fa temps sobre la protagonista d'una història meva. I encara avui, em segueix encantant aquest retall dels seus pensaments.\nSempre he trobat que les situacions quotidianes i inèdites, moments que són innecessaris per la història, són les que ens fan entendre i comprendre realment els personatges. Perquè ells també van al lavabo! xD\nPer què ho poso?\nNo tinc forces suficients per posar-me a filosofar sobre la vida o semblant. Però necessito (aquella necessitat incoherent i extranya, que no saps a què c*ny ve) actualitzar el blog. Ara ja estic més tranquil·la...\nPD: Mola el títol, eh? xDDD\nPD2: La imatge l'he tret d'aquí, buscant pel Google. =P\nPublicat per Liju a 19:11\nCandara Yaren Alsan 30 de desembre de 2009 a les 17:30\nostres tia digam-ho... d'on l'has tret?\nel d'ella també és així inventat saps... però em dic CandaraaYare... sense el Lish.... Lish és hola en Era (un idioma del meu book, ja aniré posant coses pel meu NEW blog)\npos si et dic el meu (vull dir el nostre) és bastant patètic... però tu callada eeh' es secret: és d'un tipus de lletra del word...CALLADA ee tu!!! si no... atente a las conseqüencias!!! arrrggg... jaja's inga petons wapa i que tinguis un bon CAP D'ANY!!!!


Aquesta és una versió anterior d'aquesta pàgina, de data 10:44, 15 oct 2016 amb l'última edició de JoRobot (discussió | contribucions). Pot tenir inexactituds o contingut no apropiat no present en la versió actual.\n15 de juliol de 1942 (1942-07-15)\n10 d'abril de 1984 – 28 de desembre de 2003\n1 de desembre de 1999 – 28 de desembre de 2003\nPolític i aparellador\nDomènec Sesmilo i Rius (Barcelona, 15 de juliol de 1942) és un polític català.\nTreballà com a aparellador i el 1976 s'afilià a UDC, partit en el qual ha estat conseller nacional des de 1977, sceretari general executiu (1978-79), secretari d'organització fins a 1992 i secretari de relacions polítiques del Comité de Govern. Ha estat també director general de Promoció Educativa de la Generalitat de Catalunya i membre del Consell Català de l'Ensenyament de 1977 a 1985.\nFou escollit diputat per CiU a les eleccions al Parlament de Catalunya de 1984, 1988, 1992, 1995 i 1999. Fou membre de la Comissió de Control de la Corporació Catalana de Ràdio i Televisió (1984-2003) i vicepresident primer del Parlament de Catalunya el 1995-1995 i designat senador per CiU en representació del Parlament de Catalunya el 1999-2003.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Domènec_Sesmilo_i_Rius&oldid=17612344»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 feb 2021 a les 06:17.


Un nou debat del Reus Horitzó 32 posa l'activitat física com a peça clau a planificar\nLa cinquena sessió de debat s'ha centrat en l'activitat física i l'esport | Ajuntament de Reus\nEntre les propostes, l'increment d'espais verds per fer exercici i l'obertura dels patis escolars fora de l'horari lectiu\nper Jordi Olària Gras 01/06/2022 20:55h\nL'activitat física s'ha d'entendre com una peça clau per a la societat. Aquesta és una de les conclusions del debat emmarcat en el Pla Estratègic Reus Horitzó 32 que ha tingut lloc aquest dimecres a la tarda. Conduït per Jordi Cartañá, ha portat per títol Esport i vida saludable a les ciutats.\nHa servit per apuntar alguns dels punts forts de la planificació de ciutat actuals, i per indicar, també, àmbits de millora. Els ponents han coincidit que, d'equipaments esportius, o n'hi ha suficients, o no en falten gaires. El que sí que cal és potenciar l'exercici físic des de la infantesa per tal d'adquirir hàbits saludables que, durant l'edat adulta, són més difícils d'incorporar.\nHi han pres part tres experts en la matèria, com Luís Franco Bonafonte, especialista en medicina de l'esport. També hi han participat Jordi Bros Ribes, exdirector de Reus Esport i Lleure, i Tere Cousillas Fernández, gerent del Consell Esportiu del Baix Camp.\nProposen incrementar les hores d'exercici durant la infantesa\nPel que fa a la infància, consideren que calen més hores d'educació física a les escoles. «De cada tres nens i nenes, un té sobrepès o obesitat», ha destacat Bros. Ha assenyalat, també, que l'escola permet garantir que tots els infants tenen accés a l'exercici físic. Considera que les instal·lacions i els materials escolars podrien millorar sense gaire inversió econòmica.\n«No cal tindre pavellons a totes les escoles», exposa, però sí oferir als infants altres solucions per a l'hora del pati que «una pista poliesportiva amb dues porteries». Ha posat d'exemple la dinàmica impulsada per algun centre, que amb material reciclat ha aconseguit un ampli ventall de material esportiu per variar l'exercici que fan els alumnes al pati. Tere Cousillas ha apuntat que no s'ha de mirar només la pràctica esportiva, sinó que el que cal és impulsar l'activitat física.\nEls desplaçaments a peu, l'ús d'escales i altres accions quotidianes poden ser la base necessària; «l'activitat esportiva vindrà després». Luís Franco considera que caldria ampliar les dues hores d'educació física del currículum actual fins almenys tres. Caldria sumar-hi, a més, hores d'exercici físic fora de l'horari lectiu «per promocionar la salut, prevenir malalties i els valors de l'esport».\nUn darrer element important per al desenvolupament físic i mental de la canalla és la socialització que s'aconsegueix a través de l'activitat esportiva. Es tracta d'un potencial que també hi és durant l'edat adulta, però que torna a guanyar pes durant la tercera edat. Una franja en la qual l'activitat física, encara que no sigui esportiva, pot millorar la vida quotidiana de manera notable.\nLa necessitat de professionals que supervisin l'exercici\nPer fer-ho cal que es vegi com una aposta de ciutat, començant per la planificació urbanística. Actuacions com el correcte manteniment de les voreres facilita que la gent gran hi camini, ha apuntat Luís Franco. També ha aplaudit mesures com la reducció de la velocitat màxima dins de ciutat i les actuacions per reduir el nombre de cotxes que hi circulen.\nJordi Bros ha assenyalat la manca d'ombra a la via pública. Per exemplificar-ho s'ha referit a la coneguda com «la ruta del colesterol». És com es coneix el recorregut entre el pont del barri Gaudí i Castellvell del Camp, sobretot al tram de la carretera.\nEl debat s'ha fet, novament, al Castell del Cambrer | Ajuntament de Reus\nTradicionalment s'ha fet servir per sortir a caminar precisament en aquelles franges d'edat en les quals l'exercici físic es converteix en una prescripció mèdica. Actualment, ha apuntat Bros, s'està traslladant cap a la Boca de la Mina arran de la reforma del passeig. Una mostra, considera, que si es potencien els espais naturals i amables, la ciutadania en fa ús.\nDes del punt de vista mèdic, un altre dels arguments en els quals han coincidit els ponents ha sigut el de la necessitat de professionals de l'activitat esportiva. Principalment per garantir que l'activitat física es fa de manera correcta. Una de les propostes que s'ha apuntat que caldria estudiar és incorporar professionals, per exemple als parcs de cal·listènia i les zones amb màquines per a fer exercici.\nAnar-hi per reduir el sedentarisme sense cap planificació és un «parany», segons ha exposat Tere Cousillas. Seria un error, ha afegit, «pensar que l'esport per si mateix és bo; cal prescripció mèdica i assessorament professional». Coincidint amb Luís Franco, han posat d'exemple la recomanació de nedar per combatre problemes d'esquena.\nPolilleugers i patis, espais a potenciar\nEs tracta d'una dinàmica que cal fer de manera dirigida i assessorada si es vol que sigui eficaç. Pel que fa als equipaments, Jordi Bros ha posat en relleu la línia de construir polilleugers impulsada per Reus. Es tracta de pavellons amb una sola pista, una petita graderia i el nombre de vestidors mínims necessaris.\nS'han instal·lat annexes a centres educatius que no tenien equipaments similars. D'aquesta manera es compagina l'educació física durant l'horari lectiu amb l'activitat esportiva fora de les hores d'escola. «Han permès l'entrada de modalitats esportives que fins ara no tenien lloc», ha subratllat.\nTambé serveixen per assolir el lema del Pla Estratègic de garantir una vida plena en un radi de quinze minuts de cada. És una política complementària a la que ha defensat Tere Cousillas d'obrir els patis de les escoles fora de l'horari ordinari. Ha exposat que en alguns municipis ja s'ha implantat la mesura, obrint-los durant les tardes i els caps de setmana. Novament amb la necessitat que hi hagi un professional coordinant l'activitat que les famílies vulguin fer-hi.\nAnar a portada Última hora Reus Última hora Barris de Reus Última hora tercera edat Última hora infància\nTanquen la discoteca La Chismosa de Reus per incomplir les mesures de seguretat\nServeis Funeraris Reus licita la restauració del Panteó Boule del Cementiri


Wikiloc | Ruta Espolla - Sant Quirze de Colera - Coll Platja - Coll de Banyuls\nBTT (Rutes BTT a Espanya → Catalunya → Espolla )\nEspolla - Sant Quirze de Colera - Coll Platja - Coll de Banyuls\n10.826 320 1645\nRuta de mig dia pels dòlmens d'Espolla (Senderisme)\nSERRA DE L'ALBERA: Espolla-Castell de Requesens-Collades Parmal-Coll de l'Estaca-tunel-Col de Banyuls (IBP:110) (BTT)\nEspolla - Requesens - Neulós - Refugi Colomates - Tunel - Torre Madeloc - Coll de Banyuls - Espolla (BTT)\nVista 2468 vegades, descarregada 95 vegades\nRuta circular que surt d'Espolla per pujar dos colls del Paratge Natural de l'Albera, de gran bellesa.\nD'Espolla es pren el camí de la Vinya Vella, a l'est, que comença amb una mica de pujada i on cal estar atent a seguir bé el track, ja que hi ha molts trencants amb camins que entren a finques. Aquest camí porta fins a Rabós, poble que cal travessar i sortir pel pont sobre l'Orlina.\nComença aquí un tram de camí asfaltat amb una certa pujada. Cal estar atent perquè es deixa l'asfaltat per un trencant a l'esquerra cap a l'església de Sant Quirc i Santa Julita i el mas Nouvilas (fotografia 1), per un camí. Es passa per davant de l'església i se surt en direcció nord-est, per un camí molt bonic, entre camps i boscos. Ara bé, cal estar atent perquè en aquest tram hi ha diverses tanques i pastors elèctrics.\nS'arriba de nou a l'asfalt, que cal seguir fins al monestir de Sant Quirze de Colera, monument impressionant i encara ara força desconegut. En aquest punt es passa pel costat de l'església de Santa Maria i comença la pujada cap al coll Platja, és exigent i constant. Un cop a dalt les vistes són espectaculars pels dos vessants.\nEs baixa el coll en direcció al mas Pils, que es veu tota l'estona (fotografia 6). Quan s'arriba al mas, cal girar cap a la dreta i iniciar la pujada al coll de Banyuls, que és molt més senzilla que no l'anterior. Està asfaltada i el pendent és molt menor. A dalt hi ha bones vistes, però no tantes com en l'anterior. Es baixa per la mateix lloc per on s'ha pujat, és molt ràpid.\nAl mas Pils es continua recte cap a Espolla pel camí asfaltat, fins al lloc conegut com el Molí, on cal deixar el camí asfaltat i passar per davant d'aquesta casa per un camí que té trams de ciment, molt malmès, i d'altres de camí. A fora d'aquesta casa sempre tenen aigua per a caminants i ciclistes en unes ampolles a l'ombra. Es continua per aquest camí, es passa per davant de la font de Cadecàs i aviat s'arriba, de nou, al camí asfaltat i Espolla.\nÉs una ruta que presenta una certa dificultat a l'hora de superar els dos colls, sobretot el primer. També cal estar atent als camins, ja que hi ha trams on no queda clar quin és el principal, per tant, seguiu bé el track. L'IBP d'aquesta ruta és 61 BYC.\nSant Quirc i Santa Julita\nMarc Prat Ubach 25/12/2018\nRuta preciosa. Ens ha encantat. Racons ben solitaris i bonics. Gràcies per compartir.\nMoltes gràcies pel comentari i la valoració, bicimark. Celebro que us hagi agradat.


El cribratge a Figueres permet detectar 36 positius entre més de 3.000 testos - Empordà\nEl cribratge a Figueres permet detectar 36 positius entre més de 3.000 testos\nEMPORDA.INFO 06.12.2020 | 05:57\nEl cribratge s'ha fet durant sis dies a Figueres. ICS\nEl cribratge s'ha fet durant sis dies a Figueres.\nEl cribratge intensiu a Figueres ha finalitzat amb un total de 3.328 testos antigènics ràpids (TAR) fets, que han permès detectar 36 casos positius de covid-19. Així n'ha informat aquest dissabte l'Institut Català de la Salut (ICS) a Girona, que també ha apuntat que durant la darrera jornada - que s'ha fet a l'Auditori dels Caputxins - s'ha fet tests a 578 participants.\nSalut fa el cribratge intensiu a Figueres després de detectar 216 casos positius en 15 dies.


CFGS documentació sanitària a Barcelona per Escola Ramon i Cajal - educaweb.cat\n111Persones interessades en aquest curs en els últims tres mesos\nMitjançant aquests estudis es poden fer, entre d'altres, les tasques d'organització i gestió d'arxius de documentació i històries clíniques, i avaluació del procés de tractament de la informació i de la documentació clínica.\nEls titulats tècnics superiors en Documentació Sanitària poden accedir als següents estudis universitaris:\nMòdul 1 – Gestió de pacients\nMòdul 2 – terminologia clínica i patología\nMòdul 3 – Extracció de diagnòstics i procediments\nMòdul 4 – Arxiu i documentació sanitària\nMòdul 5 – Sistema d'informació i classificació sanitàries\nMòdul 6 – Ofimàtica i processos de la informació\nMòdul 7 – Codificació sanitària\nMòdul 8 – Atenció psicosocial al pacient\nMòdul 9 – Validació i explotació de dades\nMòdul 10 – Gestió administrativa\nMòdul 11 – Projecte de documentació i administració sanitària\nMòdul 12 – Formació i orientació laboral\nMòdul 13 – Empresa i iniciativa emprenedora\nMòdul 14 – Formació en centres de treball\nTècnic en documentació sanitària;\nTècnic en codificació;\nCap d'arxius en centres sanitaris\nDirigit a totes aquelles persones que compleixin els requisits acadèmica i que desitgin obtenir la titulació oficial.\nHaver realitzat els estudis de Batxillerat o assimilats. Els seus equivalents són:\nBatxillerat experimental o C.O.U.;\nTítol de FP-2, d'un mòdul 3 experimental o amb el títol de Tècnic Superior per haver superat un altre cicle formatiu de Grau Superior;\nA través d'una prova d'ACCÉS (vincular) podran, les persones que, no complint les condicions anteriors, tinguin més de 20 anys, o que els compleixin durant l'any natural en què vulgui iniciar el cicle formatiu, i que a més acrediti un mínim d'experiència laboral en qualsevol activitat\nTécnic/a superior en documentació sanitària\nEls possibles àmbits professionals i de treball són: Atenció primària i comunitària;\nServeis d'administració de centres hospitalaris;\nArxius i unitats de salut pública;\nUnitats d'avaluació i control de la qualitat de prestació sanitària\nCentre educatiu dedicat a la Formació de Professionals de la Salut des de 1957.\nEspecilizado en Protesis Dental (primera escola a Catalunya i avui la més antiga d'Espanya), Higiene Bucodental, Laboratori Clínic i Biomèdic, Anàlisis Clíniques i Medicina Nuclear, Documentació Sanitària, Dietètica, Ortopròtesis i Productes de Suport (primera escola a Espanya i única en Catalunya). Part de les pràctiques es realitzen a la pròpia escola i en els centres més importants de Catalunya, concerts amb els millors Hopitales, Clíniques, Centres Mèdics, ...\nEls nostres professors són tots professionals de les especialitats que imparteixen, perquè aquesta sigui el més actualitzades possibles.\nCFGS documentació sanitària encara no ha rebut opinions\nGrau Mitjà en Emergències Sanitàries\nTècnic en cures auxiliars d'infermeria (mitjançant proves lliures)


La revista científica Cretaceous Research publica un treball amb dinosaures descoberts a Morella | DiaDia\nInici Els Ports La revista científica Cretaceous Research publica un treball amb dinosaures descoberts a...\nLa revista científica Cretaceous Research publica un treball amb dinosaures descoberts a Morella\nLa revista científica Cretaceous Research ha publicat en la seua versió digital un treball d’investigació sobre dinosaures descoberts a la Cantera del Mas de la Parreta a Morella. D’aquesta manera, l’article tracta sobre dinosaures teròpodes del grup dels espinosaures entre els que destaquen tres superdepredadors com l’Spinosaurus, Baryonyx o Suchomimus del Cretàcic, un dels quals es va descobrir a Morella fa més de 125 milions d’anys. A més, durant les properes setmanes començaran noves excavacions en aquesta zona relacionades amb aquestes espècies.\nLes restes que s’han descrit en el treball s’han interpretat com a formes estretament relacionades amb el grup dels dinosaures teròpodes espinosaures. Tanmateix, s’han identificat una combinació de característiques morfològiques diferent d’aquestos, la qual cosa pot significar una forma diferent de la diversitat d’aquest grup, tant en la península com en la resta de l’àrea geogràfica pròxima. Així, el grup responsable d’aquest article científic en una revista de caràcter internacional treballa habitualment en el registre fòssil de Morella i es compon dels investigadors del Grup de Biologia Evolutiva de la UNED, de l’Institut Dom Luiz de la Universitat de Lisboa i de la Universitat Autònoma de Madrid.\nL’alcalde de Morella, Rhamsés Ripollés ha destacat “la importància del patrimoni paleontològic que hi ha en aquesta zona en la qual es troben gran quantitat de jaciments i restes de dinosaures que ens converteix en una referència a Espanya”. A més, l’edil ha explicat que “a la mina de l’empresa Arcillas Vega del Moll s’han localitzat un gran nombre de restes de dinosaures, de manera que es cuida de manera especial la seua activitat, ja que han aparegut fins a 19 jaciments”.\nLes argiles rojes de Morella són una de les referències més freqüents en la història dels vertebrats fòssils espanyols. Precisament aquest any es compleixen 150 anys de la primera referència sobre restes de dinosaures de Morella. A l’agost de 1868, Nicolás Ferrer i Julve descobria un seguit de restes fòssils que, posteriorment, Juan Vilanova i Piera assignaria a dinosaures, formant part de la primera cita sobre aquests animals a Espanya. Des de llavors, l’activitat paleontològica ha patit alguns alts i baixos, però en les dues últimes dècades les col·leccions de fòssils s’han multiplicat de forma espectacular, degut en gran part, al control paleontològic que es porta realitzant en l’extracció d’argiles de la Pedrera del Mas de la Parreta, afavorit per l’empresa Arcillas Vega del Moll, SA, propietària de l’explotació minera.\nEn aquesta pedrera s’han localitzat 19 jaciments fossilífers dels que s’han extret més de cinc mil restes fòssils de peixos, taurons, amfibis, tortugues, llangardaixos, plesiosaures, cocodrils, pterosaures i dinosaures carnívors i herbívors. Gran part d’aquesta col·lecció es troba actualment en fase d’estudi, amb diversos treballs d’investigació ja publicats, entre els quals destaquen les descripcions de tres nous vertebrats, dues tortugues Brodiechelys royoi i Eodortoka morellana i el dinosaure Morelladon beltrani.


Liffey - A la recerca de més passadissos a Newgrange\nDimarts, 18 d'octubre 2011 18:09\nUn equip d'arqueòlegs irlandesos i eslovacs han començat un projecte que té la finalitat d'esbrinar si hi ha més passadissos i cambres dins d’aquest monument neolític construït fa uns 5.000 anys a un kilòmetre de distància del riu Boyne (Comtat de Meath) i que forma part del conjunt conegut com a Brú na Bóinne (Palau del Boyne).\nLa tècnica emprada per l'equip rep el nom d'investigació microgravitacional i serà la primera vegada que s'utilitza a Irlanda si bé ja s’ha demostrat el seu èxit a l’hora de trobar passadissos i cambres secretes a les piràmides d'Egipte.\nLa cosa més curiosa que té aquest monument és que el dia del solstici d’hivern és l'únic de l'any en què la llum del sol travessa tot el passadís i arriba fins a la cambra interior. Donat que només passa una vegada a l'any, s’ha de fer un sorteig per poder ser present a la cambra a més d’haver de tenir sort i que aquell dia sigui assolellat.\nAltres notícies d'aquesta secció: « Alerta per temporal amb fortes ventades i inundacions Fotos del relleu d'una barcassa plena de Guinness enfonsada el 1917 »


6 maneres daconseguir una mentalitat dèxit dels millors caps del benestar | CAT.GlobalScienceCollaboration.org\n6 maneres daconseguir una mentalitat dèxit dels millors caps del benestar\nVostè compra els seus productes, però com es pot comprar en el seu punt de vista? T'expliquem com.\nVostè sabrà millor Lauren Armes com a fundador de welltodo, la posada en marxa amb seu a Londres que digereix els informes globals de benestar en porcions mida d'un mos. Ella és un empresari modern que combina el benestar amb la feina. En aquesta nova sèrie cada tan sovint Armes comparteix les noves empreses saludables per tenir en el seu radar.\nCada empresari li dirà que la mentalitat és la clau de l'èxit. Es tracta de creure en la seva capacitat per entendre les coses i qüestionar els pensaments negatius que s'interposen en el camí del progrés. Però què més és la clau per al cultiu d'una mentalitat d'èxit?\nA la columna d'aquest mes, em vaig preguntar juny reeixides empresàries que sembla l'èxit, el que s'interposa en el camí, i com superar aquests obstacles. A continuació, que han compartit obertament alguns consells i eines per a romandre en el seu joc; ja sigui prenent un temps per reflexionar, treballar, organitzar-se, o l'ús de la meditació per reenfocar.\nUna foto publicada per plenishcleanse (@plenishcleanse) en\n"L'èxit és sobre el creixement, que, per a mi, vol dir introduir nous productes al mercat que són de la major integritat. Es tracta també de tenir un equip malvats ajudar-nos a fer de tot. De tant en tant tractem de fer massa en molt poc temps, el que pot ser un obstacle.\nHe descobert que en prioritzar i assegurant-se que, en un (base i de vegades al dia) setmanal, que estic segur de les tasques estratègiques que cal fer primer, puc acceptar que no tot va a fer. Trobar una habitació tranquil amb aquest coixí i aquestes plomes i fent aquesta llista sempre ajuda! "\nUna foto publicada per Nina Faulhaber (@ninafaulhaber) en\n"L'èxit es tracta de ser millor de mi. Això vol dir que la construcció d'una societat inspirador, vivint la visió i inspirar a un equip feliç. Es tracta també de tenir un impacte positiu en la gent que m'envolta. El cultiu d'aquesta mentalitat d'èxit és un repte, i el dubte sens dubte posa en el camí a vegades.\nAixí que utilitzo la meditació, l'escriptura, i les llargues converses amb el meu xicot, els pares i els amics per tornar a la pista i reorientat en els meus objectius. "\nFUNDADOR, ACTIU EN ESTIL\nUna foto publicada per ACTIVEINSTYLE (@activeinstyle) en\n"L'èxit no es tracta només de construir un negoci rendible, es tracta d'inspirar i motivar la gent. És també molt important per seure i mirar al que hem aconseguit! Mantenir la concentració en els negocis, alhora que s'executa una família, és sens dubte un repte. Es tracta de prioritzar, que resta centrat i eficient; així que tracte i reunions límit a un al dia, mantenir-los en punt, i no més d'una hora.\nEl meu recurs favorit de reorientació és l'art antic de la presa de llista. Porto el meu portàtil a tot arreu i saber que allà on estigui tinc aquesta llista al meu costat ".\nUna foto publicada per FITERNITY APP (@fiternity_co) en\n"L'èxit es tracta de tenir un impacte positiu en el benestar dels altres. Està escoltant de persones que van participar en un esdeveniment o visitar un restaurant perquè es van trobar que al Fiternityapp. Però quan s'executa un negoci que sempre hi haurà un element d'imprevisibilitat, que cap quantitat de planificació pot superar. És important mantenir la visió en ment, durant la seva estada flexible pel que fa a com va a aconseguir-ho. Em quedo a la pista per trobar el temps de la meva dia per aclarir el meu cap i recuperar la perspectiva, anant al gimnàs. És l'única vegada que realment puc desconnectar i tornar a treballar de nou amb energia i motivació.\nEl manteniment d'aquesta mentalitat d'èxit també requereix mentors de confiança i bons amics; Tinc gent de suport sorprenentment en la meva vida que m'ajuden a mantenir enfocat al recordar-me de la imatge més gran i "per què vaig començar el meu negoci en el primer lloc.\nFUNDADOR, ARCE I FITZ\nUna foto publicada per Adria Wu @mapleandfitz (@adria_wu) en\n"Passar temps amb la meva família i amics, cuinar, fer exercici i córrer el meu negoci, en els meus propis termes, és el que sembla l'èxit per a mi. Es tracta de fer les coses que més estimo. Hi ha un munt de por que sorgeix i s'interposa en el camí d'aconseguir aquestes coses; com por a la decepció, la por al fracàs, por a l'estrès. Però em sembla que mitjançant la identificació d'aquests pors i compartir obertament amb els altres, pot ser la millor manera de superar-los.\nFent temps per a mi, per reflexionar sobre la setmana és una eina tan vital. I l'establiment de nous objectius regular també - no importa com de gran o petit - ja sigui amb l'objectiu de complir amb un amic per al sopar, o l'obertura d'un segon d'auró i Fitzstore!\nCO-fundador, cereals CULLERA\nUna foto publicada per la cullera Cereals (@spooncereals) en\n"Crec que per tenir èxit és tenir la capacitat de compartimentar la seva vida. Ser propietari d'un negoci fa que sigui difícil sortir de la feina al final del dia, el que pot afectar negativament a altres àrees de la vida. Cal apagar i centrar-se en la seva pròpia salut personal, aficions, i fer temps per als seus éssers estimats.\nEm sembla que el bombardeig inacabable d'informació desafiant tots els dies. Així que tracte i centrar-se només en les coses que són de rellevància per als meus objectius de vida. També treball en la tasca més difícil a primera hora, i després d'administració general, al final del dia, assegurant-se exercir massa (fins i tot si es tracta d'un circuit juliol minut en el meu roomto aclarir la meva ment).\nPenso i treball visual, i confiar en el meu calendari per mantenir-me concentrat. Tinc un calendari separat per a diferents objectius i un codi de colors que funciona millor per a mi! "\nTambé llegir sobre els passos senzills per a una sèrie mindsetand els secrets de l'èxit, segons la ciència.\nHàbitos de salut inútils, per 6 dones super ajustades\nJessie J torna 28, el seu any extrem i desafia les preconcepcions de les persones\nVídeo: tom hiddleston cachorote cantant = un molt alegre nadal\nEl campió olímpic contra lunivers perdut\nEls millors corrons descuma per als entrenaments i la prevenció de lesions\n8 balnearis de benestar i retirs per afegir a la vostra llista de cubs 2018\nLa nova captura de Trial dior us permetrà tenir cura del sèrum\nMestra consciència: 9 cursos únics per a la pau instantània


FOTOS EXCLUSIVES: Un acord cuinat entre el bestiar i el verd dels prats La República\nFOTOS EXCLUSIVES: Un acord cuinat entre el bestiar i el verd dels prats\nIsaac Peraire, l’amfitrió, narra a ‘LaRepública.cat’ alguns detalls de la decisiva reunió de dissabte al Mas Soler de Prats de Lluçanès entre Pere Aragonès i Jordi Sànchez\nGerard Gort 18/05/2021\nJordi Sànchez i Pere Aragonès, d'esquena dissabte a Mas Soler. Cedida.\nMas Soler, a Prats de Lluçanès, rep moltíssimes visites tot l’any. La majoria de gent interessada en conèixer el cercle tancat que desenvolupen per portar directament del camp al plat els productes agraris i ramaders. Però també s’hi prodiguen força els polítics. Darrerament hi han passat, per exemple, Quim Forn, Dolors Bassa, Oriol Junqueras o Raül Romeva, o la que va ser la cap de llista de la CUP, Dolors Sabater. S’hi ha parlat i molt de política, i potser fins i tot s’hi han ordit confabulacions. Però segur que mai havia estat escenari fins dissabte passat d’una reunió tan decisiva per a l’esdevenir polític del país.\nEl mateix Pere Aragonès telefonava la tarda del divendres l’Isaac Peraire per sondejar-lo per si podrien acollir-los a Mas Soler dissabte al matí amb el secretari general de Junts, Jordi Sànchez. Peraire, company de militància amb Aragonès des del temps de les JERC i actual vicesecretari general de Coordinació Interna, Territori i Organització d’ERC, ho comenta amb la família, que fa 120 anys que porten la masoveria d’aquesta històrica masia que ha anat passant de generació a generació, i fent gala de l’hospitalitat que els caracteritza, de seguida li fan saber que hi trobaran discreció, les portes obertes de bat de bat i que no els faltarà de res. No és l’única opció que planejava Aragonès però acaba sent l’elegida. I a jutjar pels resultats la tria és encertada. L’escenari no és determinant però sí que condiciona, més encara en el punt mort en el qual es trobaven les negociacions fruit d’una desconfiança mútua que s’havia anat congriant des del 2017 entre dos socis mal avinguts però obligats, per responsabilitat, a reconciliar-se i a teixir noves complicitats. L’entorn bucòlic d’aquest paratge rural, juntament amb les atencions dels amfitrions, de ben segur que va ajudar a propiciar que Aragonès i Sànchez superessin els recels.\nEls amfitrions van vetllar en tot moment, sense pecar d’intrusius, perquè Aragonès i Sànchez tinguessin bona cobertura, la nevera plena i puguessin parlar o fins i tot discutir amb tranquil·litat. En un moment decisiu d’una negociació com aquesta les dues parts han de saber equilibrar la transigència amb la defensa ferma dels seus postulats. Fer concessions mútues requereix de molta mà esquerra i més quan les relacions són tibants. Que aquest cop només compartissin taula els dos homes que tenien el màxim poder de decisió en els respectius partits (Junqueras i Puigdemont havien delegat en ells), sense terceres persones, havia de facilitar les coses. Massa sovint les fòbies i les fílies personals acaben decantant la balança. Aquell dissabte Aragonès i Sànchez sabien que s’havien d’entendre. I així va acabar sent.\nJordi Sànchez i Pere Aragonès a la taula rodona de l’eixida del Soler dissabte. Cedida\nIsaac Peraire explica a LaRepública.cat que com a membre de la direcció d’ERC era ben conscient de la transcendència de la trobada: «si aquell cap de setmana no hi havia acord, ja fos per governar en coalició o en solitari, probablement ens veiem abocats a una repetició electoral». Per això, diu, es van conjurar per procurar que poguessin treballar sense que ningú els molestés: «aquell dissabte no teníem visites però aquí entra i surt molta gent i no volíem que res ni ningú els destorbés». Així que estaven a l’aguait per tal que res no els interrompés. Tant Pere Aragonès com Jordi Sànchez van arribar al Soler de n’Hug molt puntuals a les deu del matí i la jornada seria maratoniana. No s’aixecarien de la taula fins entre dos i tres quarts de nou del vespre. La idea era enllestir el principi d’acord aquell mateix dissabte però finalment va fer falta una trobada l’endemà, en aquest cas en una altra masia, Can Magarola, a Alella, a la comarca d’Aragonès: el Maresme. I previ pas de Sànchez per Lledoners, atès que tenia permís però havia de tornar a dormir a la garjola.\nPer esmorzar: embotits del negoci familiar. Per dinar els van encarregar, com no podia ser d’altra manera, més menjar de proximitat. Tot de Prats de Lluçanès: menjar per endur de l’Avi Ciscu, iogurts de Santa Eulàlia elaborats amb llet de la casa, i coca del forn Cal Finus. Aragonès i Sànchez despatxaven en una taula rodona a l’eixida del Soler. Una jornada de treball intensíssima. Un cara a cara decisiu, tan sols interromput per alguna trucada als respectius homes i dones de confiança i per un balsàmic parèntesi: un passeig de mitja hora per l’explotació agrària i ramadera acompanyats dels amfitrions.\n«La meva família sempre ha estat molt hospitalària. Quan ho vaig comentar a casa tots contents d’ajudar-hi i amb el secret ben guardat», diu Peraire. Assegura que «només ho sabíem la família estricta: el meu pare, la meva mare, els meus germans i ja està». «Reivindico l’esperit hospitalari de la meva família», apunta Peraire.\nEn el terreny més polític Peraire, coreligionari des de fa 20 anys del que serà el nou president de la Generalitat, es declara «molt emocionat». «Si no hagués estat per la repressió a Oriol Junqueras o Marta Rovira els hauria tocat ser presidents abans que a Aragonès però les circumstàncies ho han precipitat», apunta. I ell que el coneix bé creu que «serà un molt bon president: és seriós i rigorós però també sap fer conya quan toca; està preparat i és una persona molt íntegra que sabrà aportar al país paciència, perseverança i dedicació». I Peraire espera que quan el nou Govern desplegui les seves polítiques recordi el lloc on es va cuinar l’acord que el va fer possible i posi en valor el món rural, la pagesia i la sostenibilitat. Una demostració que les coses importants no tenen perquè passar sempre ni a Barcelona ni a les grans ciutats. També és l’hora de l’equilibri territorial.