Carta de la Pau dirigida a l'ONU | Lliuraments a l'ONU\nInici > Història > Lliuraments a l'ONU\nNova York, 4 de gener de 1995Primera entrega de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU al Secretari General de les Nacions Unides, Sr. Boutros Boutros-Ghali. Nova York, 4 de gener de 1995.\nLa Carta de la Pau va ser lliurada per Josep Lluís Socías Bruguera, un dels co-autors, en presència dels representants de les entitats promotores, Josep Maria Forcada, president de l'Àmbit Maria Corral, i Jordi Cussó Porredón, director de la Universitas Albertiana. També hi eren presents Jorge Wertheim, director de l'Oficina de la Unesco a Nova York, en representació del seu director general Federico Mayor Zaragoza.\nJuli Minoves, ambaixador del Principat d'Andorra davant les Nacions Unides, representant el país d'Andorra, que apadrina com a Estat la Carta de la Pau. A l'acte també van assistir diverses personalitats representatives del món de la cultura de diferents països i una delegació de col•laboradors de la Carta de la Pau. La presidenta de l'Association Maria Corral de Suïssa, Pauline Lodder, va ser l'encarregada d'explicar el contingut del material que s'entregava a l'ONU.\nPer l’esquerra: Jordi Cussó, director de la Universitas Albertiana; Juli Minoves, ambaixador d’Andorra davant l'ONU; Josep Mª Forcada, president de l´Àmbit Maria Corral i Boutros Ghali, secretari general de les Nacions Unides.\nde l'UNESCO a les Nacions Unides\nSr. Josep Mª Forcada President de l'Ámbit\nd'Investigació i Difusió Maria Corral\nNova York, 4 de gener de 1995Recepció de la delegació de la Carta de la Pau\na l´Institut Cervantes de Nova York.\n“Aquest cinquantè aniversari serà, segurament un any per refermar els principis de la carta de les Nacions Unides. Crec que en aquest marc és on s’ha de posar l’iniciativa que vostès han aportat. Constitueix doncs una aportació a tots els esforços que, com ha dit el Secretari General, a nivell d’opinió pública, s’han de realitzar per a posar en pràctica els principis de la Carta de les Nacions Unides.”\nAquestes eren paraules del representant de la Missió espanyola davant l'ONU, Arturo Laclaustra, durant l’acte acadèmic que va tenir lloc a l’Institut Cervantes a Nova York, per a celebrar l’aconteixement del lliurament de la Carta de la Pau a l’ONU.\nLa biblioteca de l’Institut Cervantes fou el punt de trobada de les persones que s’havien congregat en l’acte d’entrega de la Carta de la Pau. En aquesta recepció van participar els principals organismes i representants de tots els que han col•laborat en les diferents presentacions de la Carta de la Pau en tot el món.El director de l’Àmbit d’Investigació i Difusió Maria Corral, Joan Viñas, que va presentar i moderar l’acte, va entregar al delegat de cultura de l’Institut Cervantes, Josep Mª Conget la Carta de la Pau en castellà i en català i una col•lecció de llibres publicats a partir de les Jornades interdisciplinars que organitza l’Àmbit Maria Corral des de l’any 1980. Josep Mª Conget va expressar el seu agraïment i va dir que aquest material estaria a la bast de tots els lectors que sovintegessin al biblioteca.\nTambé van intervenir els avalador de la Carta de la Pau: Jordi Wertheim director de l’oficina de la Unesco a Nova York i representant de la UNESCO davant l'ONU, i Juli Minoves, representant del Principat d’Andorra davant les nacions Unides. El conseller nacional de Suïssa i president de pro-familia, Vidal Oardellay va dir unes paraules lloant el text de la Carta de la Pau. També el periodista Abel Hernández de Madrid, va parlar de l’educació per la pau. Enrique Castillo, rector de la Universitat de Nuestra Señora de la Paz en Tegucigalpa, va agrair la tasca feta a Hondures. El publicista i delegat de l’Àmbit Maria Corral a Hermosillo (Mèxic), León Mayoral, va parlar de la construcció de la pau en el món. Isabel Figueiredo, directora de programació de radio de Lisboa, va expressar el que per ella havia significat col•laborar amb la Carta de la Pau. Petra de Llanos, delegada de l’Àmbit a Seul, va parlar de la realitat socio-política de Corea i de la necessitat de pau. A l’última intervenció, Joan Miquel González Feria, un dels fundadors de la Universitas Albertiana, va ressaltar que la Carta de la Pau “ha estat un instrument viu que ha ajudat a moltes persones”. També va subratllar l’importància d’estudiar i conèixer la Història “ja que aquesta historia concreta ha fet que nosaltres existim”. Al final va aprofundir en els diferents punts del document destacant-ne la seva progressió.\nVa concloure l’acte el director de l’Àmbit Maria Corral Joan Viñas, convidant a fer un brindis per la pau, desitjant que la Carta de la Pau aconsegueixi diferents singladures en tot el món i estimuli un canvi d’actituts en les persones.\nVista general de la Biblioteca de l’Institut Cervantes en el moment del brindis del Sr. León Mayoral, delegat de la Carta de la Pau a Sonora (Mèxic).\nNova York, 25 de gener de 1996Segon lliurament de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU\nal Secretari General de las Nacions Unides,\nSr. Boutros Boutros-Ghali\nLa segona audiència del Secretari General de l'ONU als promotors de la Carta de la Pau, el 25 de gener de 1996 a Nova York, va ser encara més rellevant que la primera, celebrada l'any anterior. La Memoria de 1995 li va ser lliurada per Aina Huguet, de set anys d'edat, com a delicat símbol de les noves generacions, a qui desitgem deixar el món més en pau i al seu torn, s'aniran incorporant als treballs per la pau, especialment seguint aquesta Carta per la Pau, dirigida a l'ONU.\nEl Secretari General, en el seu discurs, va valorar i agrair profundament el treball realitzat pels promotors de la Carta de la Pau. Va manifestar que, novament, "el nombre impressionant de signatures recollides mostra el grau d'entusiasme que vostès heu sabut suscitar al servei de la pau. La pau -va dir- és un problema massa seriós com per confiar-lo només als Estats". El seu rostre expressava vivament l'ànim "de continuar en aquesta tasca i acció, obrint el seu missatge a tots els pobles de tots els continents.\nAina Huguet lliura la Memòria 1995 al Secretari de les Nacions Unides, Boutros Boutros-Ghali.\nCo-Fundador de la Universitas Albertana Interdisciplinar\nNova York, 25 de gener de 1996\tRecepció de la delegació de la Carta de la Pau\nal Spanish Institute de Nova York.\nEl lliurament del treball realitzat durant l’any 1995 al Secretari General de l'ONU, va tenir lloc la tarda del 25 de gener del mateix any, en una recepció al Saló Carlos IV del Spanish Institute de Nova York.\nEl Sr. Jordi Cussó, Director de la Universitas Albertiana, va donar la benvinguda als assistents i els agrair la seva presencia en nom de les entitats promotores. També va expressar el desig de voler continuar presentant la Carta de la Pau a nous països, i continuar difonent el seu contingut amb entussiasme, creant espais de reflexió i estudi interdisciplinar del contingut de la Carta de la Pau.\nL’acte el va presentar la Sra. Assumpta Sendra, responsable de la Carta de la Pau a Estats Units, que actuà com a moderadora. El Sr. Arcadio Díaz-Tejera, un dels contertulians i Defensor del Pueblo Canario expressà: “aquesta carta remou moltes coses, sobretot conciències i emocions”. A més a més manifestà amb gran entusiasme que com a ser humà sempre donaria empenta a aquesta iniciativa.\nA continuació va intervenir la Sr. Esther de Zavaleta, escriptora i membre del “Comité consultivo de Educación superior para América Latina y el Caribe” (CRESALC-UNESCO). Ella observà que “aquesta Carta de la Pau està inspirada en la humil intenció d’ajudar a refelexionar sobre el tema, oferint fonaments pels seus propis pensaments. Així mateix recordà que Boutros-Ghali va dir que la pau residia en la cultura de la raó: “cultura, vol dir cultiu i, personalment crec que allà, en el cultiu del cor de l’home, de les seves aptituds per la construcció d’un món millor, està el nucli on s’ha de treballar el tema de la pau”.\nSeguidament el Dr. Alfredo Rubio, autor de la Carta de la Pau, va fer lliurament d'un exemplar enquadernat de “La Carta de la Pau dirigida a l'ONU” al Sr. Fernando Aleu, President del Consell Directiu del Spanish Institute. El Dr. Rubio va dir que “aquesta enquadernació que li lliuro de la Carta de la Pau està en català, llengua en la que va ser escrit el primer exemplar. Quan l'he obert, només he vist pàgines en blanc, a banda i banda; finalment, he vist que en el centre estava escrit el text. Aquesta Carta de la Pau, que és molt breu, es basa en evidències. Que aquestes pàgines en blanc siguin representació del que aportarà cadascun a la pau i a la llum de les evidències de la Carta de la Pau, amb les seves accions”.\nEl Sr. Aleu va agrair, en nom del Spanish Institute, que escollissin aquella casa per a l’acte i l'oportunitat que li havien donat per aprendre. Per altra banda, va declarar que “la bellesa de les imatges literàries que s'han usat aquesta tarda, han estat enlluernadores, l'hi agraeixo perquè a mi i a aquesta casa ens agrada molt el bon gust del bell. Tot això que s'ha dit és motiu d'alegria, de satisfacció i de desig que es repeteixi prompte i, si és possible, amb més fervor de multituds”.\nEn l'acte es va oferir un concert de música espanyola a càrrec de la soprano Motserrat Espanyol acompanyada al piano per Sra. Natalia Plá. La recepció va finalitzar amb un brindis gentilesa de Codorniu.\nEl Sr. Juli Minoves, Ambaixador d'Andorra; la Sra Zofia Olszowski, representant de Unesco a Nova York i el Sr. Juan Miguel González-Fira, co-fundador de la Universitas Albertiana; van dedicar els seus elogis i agraïments a la Carta de la Pau i van animar als seus promotors a seguir endavant amb aquesta iniciativa.\nEl Dr. Alfred Rubio, co-autor de la Carta de la Pau, entrega un exemplar enquadernat d´aquest document al Dr. Fernando Aleu, President del Consell Directiu d´Spanish Institute.\nDefensor del Poble Canari\nEscritora i membre\nCoautor de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU\nPresident del Consell Directiu del Spanish Institute\nNova York, 29 d'octubre de 1998 Tercer lliurament de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU\nal Secretari General de les Nacions Unides,\nEn aquesta ocasió, Louise Frechette, vice-secretària general, va rebre la delegació de la Carta de la Pau en nom de Kofi Annan, actual Secretari General de l'ONU.\nA l'acte, moderat per Maria Viñas, coordinadora de la Carta de la Pau, hi van intervenir Elena Caballé, gerent de l'Àmbit Maria Corral, Nina Sibal, directora de l'oficina de la Unesco a l'ONU, Juli Minoves, ambaixador d'Andorra a les Nacions Unides, Agustí Viñas, membre del Patronat de la Universitas Albertiana, i José Luís Socías, co-autor de la Carta de la Pau, que va explicar a la Vice-secretària general el contingut de les memòries del treball realitzat durant els anys 1996 i 1997\nCerimònia de lliurament de la Memòria de la Carta de la Pau 1996-1997 a la vice-secretària de l'ONU, Louise Frechette. Intervenció de Elena Caballé, gerent de l’Àmbit Maria Corral.\nde l'ONU (1997-2006)\nde la Universitas Albertiana Interdisciplinar\nGerent de l'Àmbit d'Investigació i Difusió\nDirectora de l'Oficina de l'UNESCO\nNova York, 29 d'octubre de 1998\tSopar conmemoratiu a l'Hotel Marriot\nAmb motiu del tercer lliurament de la Carta de la Pau al Secretari General de les Nacions Unides, aquella mateixa nit es va celebrar un sopar en el conegut restaurant de l'Hotel Marriot de Nova York.\nLa vetllada es va iniciar amb uns parlaments a càrrec d’algunes de les personalitats rellevants que van assistir a l'acte en la seu de les Nacions Unides. El sopar va ser moderat per Assumpta Sendra, delegada de la Carta de la Pau als Estats Units.\nAlgunes de les personalitats que van intervenir a llarg de la nit van ser Arturo Laclaustra, Ambaixador representant adjunt en la Missió d'Espanya davant Nacions Unides; Antón Cañelles, Síndic de Greuges de Catalunya; Grace L. Griffenberg, Defensora del Poble de Nova York; Carlos Contreras, Secretari Executiu de la Comissió Sud-americana de Paz, Seguretat i Democràcia; i Juan Miguel González Feria, Co-fundador de la Universitas Albertiana.\nAl finalitzar del sopar, i per gentilesa de Codorniu, van tenir lloc uns brindis per part d’algunes de les persones més representatives assistents al sopar: Sr. Conrad Adillon, President de Friends of Catalonia in Nova York; José Luís Fernández, membre del Patronat de la Universitas Albertiana; Lleó Mayoral, Delegat de la Carta de la Pau a Hermosillo; i Jordi Cussó, Director de la Universitas Albertiana.\nTambé en el marc d'aquest sopar es va fer lliurament d'un facsímil de les memòries de “la Carta de la Pau lliurada a Nacions Unides”, per als representants de la UNESCO i Andorra presents en l'acte. També es va lliurar al representant de la Missió d'Espanya, davant Nacions Unides, un exemplar de la Carta de la Pau degudament enquadernat.\nadjunt de la Missió d'Espanya\nDefensor del poble de Catalunya\nSecretari Executiu de la Comissió Sudamericana de Pau, Seguretat i Democràcia\nBarcelona, 14 de setembre de 2004Quart lliurament de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU\nAquesta vegada la Carta de la Pau dirigida a l'ONU fou lliurada per primer cop a Barcelona, el 14 de setembre de 2004, al Palau de la Música Catalana, a la Sots-secretària General de les Nacions Unides i Directora Executiva de la UN-Habitat, Anna Kajumulo Tibaijuka. L'acte oficial va tenir lloc davant d'un centenar de col·laboradors de la Carta de la Pau.\nLa directora de la Fundació Carta de la Pau dirigida a l'ONU, Maria Viñas, va donar la benvinguda a les autoritats i als assistents: intervingueren David Martínez, membre dels Instituts de la Pau de la Universitas Albertiana Interdisciplinar Francesc Bonet, ambaixador d'Andorra a la ONU de Ginebra; Jordi Cussó, director de la Universitas Albertiana Interdisciplinar i President de la Carta de la Pau dirigida a la ONU, que entregà la "Memòria 1998-2002" a Axumite Gebre-Egziabher, directora de UN Habitat de Nova York i delegada d'Anna Kajumulo Tibaijuka en aquest acte. La memòria fou elaborada en format multimèdia. L'acte el va tancar la interpretació de "El cant dels ocells", cançó popular catalana musicada per Pau Casals, qui la interpretà en una actuació a l'ONU.\nVista general de la sala on va tenir lloc la presentació\nMembre dels Instituts de la Pau de la Universitas Albertiana\nDirectora de UN Habitat de Nova York i delegada dAnna Kajumulo Tibaijuka en aqu est acte\na l'ONU de Ginebra\nBarcelona, 14 de setembre de 2004Recepció conmemorativa\na l'Hotel Ritz Barcelona Roger de Llúria\nTambié en motiu del quart lliurament de la Memòria de la Carta de la Pau, per la nit, se celebrà una recepció a l’Hotel Ritz Barcelona Roger de Llúria. A l’acte participaren Jordi Cussó, director de la Universitas Albertiana; Josep Maria Forcada, president de l’Ámbito Maria Corral d’Investigació i Difusió i varis representants d’ambdues institucions.\nFinalment, es presentà públicament el material multimèdia entregat a les Nacions Unides: un resum de totes les activitats realitzades per la Carta de la Pau en tot el món durant els anys 1998-2002.\nJosep Lluís Socías, co-autor de la Carta de la Pau, durant la seva intervenció.\nSr. Josep Luís Socias\nCo-autor de la Carta de la Pau dirigida a l'ONU\nPresident de l'Àmbit Maria Corral d'Investigació i Difusió\nBarcelona, 16 de setembre de 2004Trobada al recint Fòrum\namb la Subscretària General de l'ONU, Sra. Ana Tibaijuka\nCom a tancament d’aquest quart lliurament, membres de la Fundació Carta de la Pau i de les entitats promotores del document, es van reunir amb la Sots-secretària General de les Nacions Unides i Directora Executiva de la UN-Habitat, Anna Kajumulo Tibaijuka, que no havia pogut assistir a l’acte oficial de l’entrega de la memòria.\nLa representant de l’ONU, va mostrar especial interès per la celebració del primer congrés internacional al voltant del document. També va manifestar la bona sintonia entre la Carta de la Pau i la voluntat i l’esperit de l'ONU. Les nacions unides es van fundar amb el mateix esperit que la Carta de la Pau. Ara cal que hi hagin grups de bona voluntat, com vosaltres, que ens ajudin a recordar i a mantenir-nos en aquesta missió. Per mi, aquesta iniciativa de la Carta de la Pau, que avui tinc l'honor de rebre, m'omple d'ànim i entusiasme".\nDelegada de la Carta de la Pau juntament amb la subsecretaria general de l´ONU, la Sra. Anna Tibaijuka.\nSots-secretaria General de les Nacions Unides i Directora\nExecutiva d'UN Habitat\nCarta de la Pau dirigida


Pandèmia, emergència i decreixement - directa.cat\nLa crisi provocada per la COVID-19 ha introduït a la nostra política el sentit d'emergència i el decreixement, i ha obert una nova oportunitat per repensar i interpretar els reptes del present. A l'article, l'autor explora aquestes interpretacions i argumenta la necessitat d'articular les polítiques transformadores d'acord amb aquests dos principis\nEloi Gummà EloiGumma\nEconomista i estudiant de filosofia política a la UPF\nFins fa pocs mesos vivíem en un present marcat per una gran emergència: la manca d’emergència. Aquesta afirmació, introduïda pel filòsof Santiago Zabala com a pròpia de la nostra condició postmoderna, ens recordava que l’amenaça més gran del present era el poc sentit d’emergència que mostràvem com a societat davant l’embat que impulsa avui el capitalisme neoliberal contra la vida i contra la mateixa possibilitat que hi hagi tan sols algun futur. La manca d’emergència respecte de les creixents desigualtats, l’augment de la precarietat, les morts al Mediterrani o la crisi mediambiental. Enmig d’aquest present, de sobte, ha aparegut la pandèmia, i d’un dia per l’altre ha introduït el sentit d’emergència a les nostres vides. Aquesta crisi, més que assegurar-nos una presa de consciència col·lectiva que canviarà inevitablement la nostra mentalitat, ens brinda una finestra d’oportunitat que podem aprofitar o deixar passar: l’oportunitat d’introduir de manera sostinguda el sentit d’emergència a la nostra política i de fer-lo extensiu a les emergències no contingents del capitalisme neoliberal.\nUna de les coses que ens haurà deixat la pandèmia és una experiència real i col·lectiva de decreixement; si més no en part, en veure’s reduïdes les nostres possibilitats de consum i donar-se una disminució de les activitats productives i les emissions contaminants\nEn aquest sentit, una de les coses que ens haurà deixat la pandèmia és una experiència real i col·lectiva de decreixement; si més no en part, en veure’s reduïdes les nostres possibilitats de consum i donar-se una disminució generalitzada de les activitats productives i les emissions contaminants. Per aquest motiu, resulta interessant que fem una aproximació a les teories del decreixement que darrerament s’han anat introduint tant al món acadèmic com a diferents experiències d’autogestió, i han tingut especial ressò a casa nostra amb un nucli de recerca a la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) impulsat per alguns dels pioners en aquesta disciplina, com Giorgios Kallis.\nEl decreixement sorgeix com un desafiament a la visió de consens que ha situat el creixement econòmic (en termes de PIB) com a principal indicador i objectiu de la nostra política i dels nostres reptes col·lectius. Aquest qüestionament es planteja en diferents termes. En primer lloc, en el sentit que, com demostren diversos estudis i argumenta, entre d’altres, el sociòleg Zygmunt Bauman al seu llibre L’art de la vida, el creixement del PIB i la felicitat són indicadors que no mostren una aparent correlació més enllà de la satisfacció de les necessitats bàsiques. Per tant, en gran part de les societats occidentals –inclosa la nostra– el concepte de felicitat ja s’ha deslligat del creixement econòmic per a la majoria, tot i que no ha deixat de colonitzar el nostre imaginari per fer-nos més consumistes, competitius i individualistes.\nLes estimacions indiquen que un augment de l’1% del PIB comporta un augment de les emissions de CO₂ d’entre el 0,6 i el 0,8% i un augment del 0,8% en l’ús de matèries primeres i recursos naturals\nPer entendre aquesta crítica a l’ideal del creixement és interessant llegir les reflexions pioneres que autors com Thoreau, Tolstoi o Gandhi van fer en el seu moment com a primers testimonis crítics d’aquesta transformació industrial. A més a més, el cicle de creixement econòmic des dels anys vuitanta no ha suposat ni una reducció de les desigualtats ni un augment de la cohesió social, sinó més aviat al contrari. D’altra banda, el vessant ecològic del decreixement remarca la correlació perfecta entre l’agreujament de la crisi climàtica i el creixement econòmic. Les dades demostren com l’únic element que ha pogut reduir les emissions anuals de CO₂ durant les últimes dècades han estat les crisis econòmiques, en tant que s’han reduït els nivells de producció, consum i comerç internacional i per tant el creixement econòmic (per exemple 1973, 2008 i sembla que passarà igualment el 2020). Concretament, les estimacions indiquen que un augment de l’1% del PIB comporta un augment de les emissions de CO₂ d’entre el 0,6 i el 0,8% i un augment del 0,8% en l’ús de matèries primeres i recursos naturals.\nEn aquest context, el decreixement qüestiona la necessitat de persistir en una manera de fer política basada en el dogma del creixement, quan sabem que no porta justícia social, que comporta l’agreujament de l’emergència climàtica i que ni tan sols a canvi de tot això aconsegueix fer-nos més feliços. El decreixement ens alerta del perill que suposa haver convertit el creixement econòmic en el Déu que guia les nostres societats i, com va fer Nietzsche amb el Déu cristià, ens interpel·la per alliberar-nos del seu caràcter opressor i destructor. Nietzsche va dir: “Déu ha mort, ara necessitem que convisquin molts déus”. El decreixement ens diu: l’ideal de creixement econòmic il·limitat ha mort, necessitem resignificar les nostres vides i comunitats més enllà del consum i les mentalitats extractivistes per salvar el planeta, però també per emancipar-nos de l’alienació a la qual ens condemna la societat que resulta del dogma del creixement. Necessitem, per tant, decréixer en alguns àmbits (consumisme, producció, contaminació, competitivitat, turisme de masses, etc.) per aconseguir créixer en d’altres (cooperació, justícia ambiental, global i social, felicitat, etc.). En el seu vessant filosòfic, per tant, el decreixement ens convida a desconstruir el dogma del creixement com va fer Nietzsche amb el dogma religiós i a descolonitzar el nostre imaginari consumista i individualista; és un nihilisme constructiu que ens porta a la reflexió i a l’acció i que ens interpel·la col·lectivament per resignificar la nostra vida en comú.\nEl decreixement no és tan sols una crítica al capitalisme sinó que qüestiona l’imaginari occidental de progrés que ha estat acceptat transversalment en l’espectre polític, en tant que la necessitat de creixement ha estat assumida també per l’esquerra del segle XX i el marxisme clàssic\nEn l’àmbit de la teoria política, el primer problema que identifica el decreixement és que les nostres democràcies estan escapçades i limitades, entre altres coses, pel consens al voltant de la necessitat del creixement econòmic, convertint-lo així en la principal font de legitimació de les propostes polítiques del present. Més enllà d’això, a l’hora de construir una alternativa política, el decreixement no és tan sols una crítica al capitalisme sinó que qüestiona l’imaginari occidental de progrés que ha estat acceptat transversalment en l’espectre polític, en tant que la necessitat de creixement ha estat assumida també per l’esquerra del segle XX i el marxisme clàssic. En aquest sentit, el decreixement, segons el seu primer ideòleg, Serge Latouche, és també un projecte per renovar l’esquerra, i es pot incorporar a la reinterpretació postmarxista iniciada per Ernesto Laclau i Chantal Mouffe d’acord amb les primeres crítiques al marxisme ortodox de Gramsci i l’escola de Frankfurt, que intenta replantejar el marxisme més enllà de postulats deterministes com el materialisme històric. Per aquesta raó, no és casualitat que una bona part de les inspiracions polítiques i filosòfiques del decreixement provinguin de les tradicions indígenes del Sud global, amb les nocions del buen vivir a l’Amèrica Llatina, l’ubuntu a l’Àfrica o el swaraj ecològic a l’Índia, que qüestionen la divisió occidental entre home i natura i ressalten la inseparabilitat de la riquesa material de la vida amb la riquesa social i espiritual.\nTornant al nostre present, crec que no és agosarat pensar que la majoria de les assumpcions bàsiques del decreixement (la necessitat de donar resposta a l’emergència climàtica o el rebuig del consumisme com a font de recerca de la felicitat) són valors compartits per gran part de la nostra societat i ja s’han instaurat en certa manera a la nostra cultura popular. Si més no, això no sembla tenir un impacte més enllà. Potser, com va advertir Tolstoi en referència als perills de la industrialització i a allò que ell anomenava l’esclavitud dels nostres temps, la raó és que “la humanitat ha superat la seva fase social i política i ha entrat en una nova era. Coneix les ensenyances que s’han de col·locar com a pilars fundadors d’una nova vida en aquesta era, però per inèrcia segueix agafant-se a les antigues formes de vida”. La conclusió de Tolstoi és la següent: “D’aquesta manca de correspondència entre la nostra concepció vital i la pràctica real de la vida neixen una sèrie de contradiccions i patiments que enverinen la nostra vida i demanen un canvi… La nostra existència és una contradicció constant amb tot allò que considerem necessari i correcte”.\nLa potència del decreixement és que qüestiona el perquè últim del capitalisme. En aquest sentit, la pandèmia ens pot haver portat a reforçar aquestes conviccions en prescindir del consum innecessari i en mostrar-nos que, quan això passa, el sistema trontolla. També ens pot haver portat a la reflexió que el que hem trobat més a faltar aquests dies és tot allò que no podem comprar amb diners; és a dir, ens ha tornat a situar davant la contradicció que planteja Tolstoi. Però d’aquestes contradiccions és d’on han de néixer les nostres esperances. La pandèmia ha introduït el sentit d’emergència a les nostres vides; acollim-lo i ampliem-lo!\ncapitalisme coronavirus COVID-19 Covid19 Decreixement emergència Emergència climàtica\n« “El poble rifeny es vol separar de la injustícia i el terror a què el sotmet el Marroc”\nAfrin, la cova dels lladres de Turquia »


Sarod - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nEl sarod és un instrument musical de corda, utilitzat principalment en música clàssica indú. Juntament amb el sitar, és un dels instruments principals en la música clàssica del nord d'Índia. El sarod és conegut pel seu profund, greu i introspectiu so, en contrast amb la dolça i extremadament rica textura sonora del sitar.\n2 Descripció de l'instrument\n2.1 Variació i evolució del sarod\n3 Intèrprets de sarod\n3.1 De més edat: passat i present\nEl sarod no és un instrument antic, probablement no té més de 150 o 200 anys. Es creu que el sarod va tenir les seves arrels a Pèrsia (Iran), ja que sarod significa "bell so" en idioma persa. Altres escoles sarod també consideren com la font ancestral del sarod el rubab, un instrument similar que té els seus orígens a l'Àsia Central i Afganistan. El sarod és essencialment un rebab baix. El rebab va ser modificat per Amir Khusru al segle xiii. El Dr Lalmani Misra opina en el seu Bharatiya Sangeet Vadya que el sarod és una amalgamació del veena antic del Chitra, del rebab medieval i del sursingar modern.\nDescripció de l'instrument[modifica]\nÉs un instrument de corda que pertany a la família del llaüt, amb pal de metall sense orriss. El pont es recolze sobre una membrana tensa que cobreix la caixa de ressonància. Té nombroses cordes amb diferents funcions com brunzit, vibració i execució de melodia. La posició de l'executant de sarod és assegut i similar a la d'altres instruments de música de corda com la guitarra clàssica. Les cordes són percutidas amb un plectre (pua) fet de closca de coco, banús o os. Les cordes són metàl·liques, d'acer o de bronze fosfòric.\nVariació i evolució del sarod[modifica]\nEl més convencional té entre 18-19 cordes. El disseny d'aquest antic model és generalment atribuït a Niyamatullah Khan així com a Ghulam Ali Khan.\nUn altre tipus de sarod és el dissenyat el 1934 per Allauddin Khan i el seu germà Ayet Ali Khan. És més gran i més llarg que el convencional i consta de 25 cordes.\nIntèrprets de sarod[modifica]\nDe més edat: passat i present[modifica]\nUstad Alauddin Khan.\nUstad Ali Akbar Khan (n. 1922)\nUstad Aashish Khan (n. 1939)\nUstad Amjad Ali Khan (n. 1945)\nVasant Rai (1942-1985)\nUstad Allaudin Khan (1880-1972)\nPandit Buddhadev Dasgupta (n. 1933)\nUstad Hafiz Ali Khan (1888-1972)\nPandit Radhika Mohan Maitre (1917-1981)\nPt.Vikash Maharaj (1957)\nAlam Khan (n.1982)\nApratim Majumdar (n.1978)\nAditya Verma (n. 1970)\nAmaan d BANGASH (n. 1977)\nAnirban Dasgupta (n. 1968)\nArnab Chakrabarty (n. 1980)\nAyaan Ali BANGASH (n. 1979)\nBiswajit Roy Chowdhury (n. 1956)\nGaurang Doshi (n. 1969)\nPt Mukesh Sharma\nProfessor Narendranath Dhar (n. 1958)\nPartha Sarathy Chowdhury (n. 1960)\nPratik Shrivastava (n. 1987)\nPrattyush Banerjee (n. 1969)\nRajeeb Chakraborty (n. 1963)\nTejendra Narayan Majumdar (n. 1961)\nVikash Maharaj (n. 1957)\n↑ 1,0 1,1 Courtney, David. sarod. David and Chandrakantha Courtney [Consulta: 30 setembre 2008].\nMcNeil, Adrian. Inventing the sarod : a cultural history. Calcutta: Seagull Books, 2004. ISBN 8170462134.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Sarod\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Sarod&oldid=28288836»\nInstruments musicals indis\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 22 set 2021 a les 10:18.


Teresa Ferré: "Hem recuperat Amposta com a capital llibertària de les Terres de l'Ebre" | Surtdecasa.cat\nÉs la comissària de l'exposició '1937. Quan la Ribera no tenia amo'\nExposició: '1937. Quan la Ribera no tenia amo'\nUna revolució social única a Europa que també es va viure a les Terres de l'Ebre just a l'inici de la Guerra Civil. El sistema productiu canvià radicalment i les col·lectivitats obreres –industrials o agràries- van aconseguir, durant un temps breu, arraconar el capitalisme. Aquest moment històric és el que recull l'exposició '1937. Quan la Ribera no tenia amo' que es podrà veure a partir del dia 15 de setembre al Museu de les Terres de l'Ebre i que recupera el passat anarquista d'Amposta i omple un buit de la memòria històrica local. Aquesta mostra neix d'una troballa: la vintena de fotografies que la firma Pérez de Rozas va realitzar a Amposta el setembre de 1937. És per això que una part de l'exposició està dedicada a l'obra d'aquesta nissaga fonamental per entendre la història del fotoperiodisme del segle XX.\n"Amb el material que hem trobat, se la considera un model a seguir, ja que comencen a partir d'una col·lectivitat agrícola però acaben socialitzant tots els mitjans de producció"\nLa periodista ampostina Teresa Ferré ha estat juntament amb l'antropòleg Andrés Antebi i l'historiador Pablo González, els tres membres de l'Observatori de la Vida Quotidiana, els impulsors d'aquesta iniciativa que surt d'un treball de recerca a partir de l'arxiu fotogràfic de la família Pérez de Rozas, una nissaga de reporters gràfics que ha marcat la història del fotoperiodisme barceloní durant la major part del segle XX. "Es considerava que era una família molt vinculada al franquisme, però van treballar molt per la CNT i la FAI com demostren les fotografies de l'exposició" assegura Ferré, que ha tingut accés al seu arxiu fotogràfic amb més de 800.000 fotografies. "En aquesta tasca de recerca vam trobar una sèrie de fotografies de col·lectivitats agràries i ens en vam adonar de la importància que tenia Amposta en aquest període històric, amb la formació de la Col•lectivitat General d'Amposta".\nPer això, després de l'exposició Gràfica Obrera i Anarquista que es va presentar a la Virreina, a Barcelona, aquest col·lectiu d'investigadors van decidir centrar el discurs en la recuperació de la memòria històrica a Amposta, tenint en compte l'origen de Ferré i que s'havien trobat moltes fotografies a la col·lecció dels Pérez de Rozas ubicades a la capital del Montsià i al Delta de l'Ebre. "Volem recuperar tota la part gràfica de l'anarquisme que no es coneix pràcticament" assegura Ferré "La col·lectivitat d'Amposta, de les 100 que hi havia a tot Catalunya, era de les més importants" diu.\n"Lucía Sánchez és una figura interessantíssima"\nLa mostra també comptarà amb documentació recuperada de La Col·lectivitat i un recull de reportatges d'època, on destaca la sèrie de publicacions fetes per la periodista anarquista Lucía Sánchez a la revista Umbral. Sánchez va ser una poeta, militant anarquista i feminista, que va compaginar els seus estudis de Belles Arts amb la seva vocació literària. Sánchez va patir una triple exclusió: com a intel·lectual anarquista, com a lesbiana i com a feminista. "Lucía Sánchez és una figura interessantíssima, en la meva opinió molt més interessant i desconeguda que Federica Montseny" diu Ferré.\n"Crec que el que és interessant és que hem recuperat Amposta com a capital llibertària de les Terres de l'Ebre" assegura. "Hem trobat documentació de confiscacions i amb això i un joc de mapes podem veure les terres que es van confiscar sobre el terreny". Amposta va ser una ciutat especialment important a Catalunya en aquest sentit perquè hi havia més de 1000 persones que hi formaven part, el que representava un 10% de la població, i moltes d'elles eren dones. "Amb el material que hem trobat, a La Col·lectivitat d'Amposta se la considera un model a seguir, ja que es comença a partir d'una col·lectivitat agrícola però s'acaben socialitzant tots els mitjans de producció".\nLa comissària destaca però, que "no és una exposició sobre la guerra, ni sobre l'anarquisme a Amposta, sinó sobre La Col·lectivitat, que s'origina en el mateix Ajuntament" diu Ferré. "Ara bé, és un procés que té lloc en temps de guerra, en un moment on Amposta rep 641 refugiats de la resta d'Espanya, on hi ha bombardejos" assegura la comissària que situa a Joan Reverter Nolla com la ment pensant, el líder al voltant del qual s'articula l'anarquisme a la ciutat.\n"Amposta en l'àmbit de la historiografia té un gran buit"\nAquesta exposició arriba vuitanta anys després del naixement de la Col·lectivitat General d'Amposta. "Amposta en l'àmbit de la historiografia té un gran buit, no s'ha fet memòria històrica. La ideologia llibertaria es coneix poc i el cas de les col·lectivitats menys" assegura. "Aquesta pot ser una bona manera de recordar que hi ha formes alternatives d'organitzar la societat i entendre que els mitjans de producció no és obligatori que siguin gestionats de manera capitalista". A Amposta es va fer una llei de municipalització de l'habitatge en funció del sou, escolarització obligatòria així com una gran granja agrària on els mitjans de producció eren col·lectius i hi treballaven moltes dones.\nJosep Sabaté: “La reconstrucció virtual de les peces del museu permet apropar-les a la...


El PSC de Reus demanarà un ple monogràfic 'profund, intens i urgent' sobre educació | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nEl grup municipal presenta 1.400 signatures al departament territorial d'Ensenyament per no tancar cap grup de P3 a la ciutat el curs vinent\n15 de Març de 2018, per Josep Gallofré\nAndreu Martín, amb les signatures recollides i que s'han presentat al departament territorial d'Ensenyament\nEl grup municipal del PSC a Reus demanarà un ple monogràfic sobre educació amb l'objectiu d'analitzar i debatre diverses propostes que serveixin "per millorar la qualitat d'aquest àmbit a la ciutat", en paraules del seu portaveu, Andreu Martín. El representant socialista considera que ha de ser un debat "profund, intens i urgent" en el qual l'equip de govern ha "d'assumir les responsabilitats i donar explicacions del seu menyspreu vers l'ensenyament públic". En cas que l'alcalde de Reus, Carles Pellicer, no convoqui el ple sol·licitat, els socialistes negociaran amb els altres partits de l'oposició per fer-ne un d'extraordinari.\nAixí mateix, els socialistes han presentat 1.400 signatures al departament territorial d'Ensenyament per tal que no es tanqui cap grup de P3 a la ciutat el curs vinent. Aquestes se sumen a les 400 que també ha recollit una AMPA reusenca. En principi, és previst que se'n tanquin a les escoles Joan Rebull i Isabel Besora.\nAndreu Martín ha recordat que "des de les darreres eleccions municipals s'han tancat 11 grups de P3 a la ciutat" i que aquest fet reflecteix una situació política "irresponsable" que ha provocat que Reus passi a viure "una situació dramàtica en educació". Per aquest motiu, al grup municipal del PSC li "satisfaria" que l'alcalde cessés l'actual regidora d'Ensenyament, M. Dolors Sarda. Els socialistes culpen al govern de Reus de la reducció de grups pel canvi de zonificació escolar i les ràtios d'alumnes. Martín ha recordat que, en el seu moment, l'Ajuntament va canviar el model de zonificació escolar de 3+1 a 3+2 sense fer cap estudi previ.\nSegons els socialistes, la solució per no tancar cap grup de P3 depèn de rebaixar la ràtio d'alumnes a cada aula i passar dels 25 als 22. "Reduir-les significaria un retorn a la qualitat educativa", ha conclòs Andreu Martín.\nAnton Joan Carricondo 15 de Març de 2018\nAixò és normal amb la que cau?\nOblideu els pensionistes, les vídues, els malats extrems els orfes, els disminuïts de tota mena, els rebutjats, els pobres reals i altres col·lectius però es dediquen molts esforços a persones sense arrelaments ni aportacions. Aquells que teniu sous superiors als 2.000 euros mensuals on porteu els fills, qui en tingui! Rebaixeu els sous de més de 2.000 euros i a ben segur que tot anirà millor!


(S'ha redirigit des de: Guerra vandàlica)\nÀfrica del Nord, Província d'Àfrica\nvictòria de l'Imperi bizantí, destrucció de l'Imperi Vàndal\nImperi bizantí Vàndals\nJustinià va escollir al millor dels seus generals, Belisari, per liderar l'expedició. El secretari d'aquest, Procopi el va acompanyar i va escriure dos llibres sobre la guerra. Procopi ens narra que el record de la fallida expedició del 468 era encara molt fort i que molts ministres, incloent Joan de Capadòcia, s'oposaren a l'empresa i intentaren dissuadir a l'emperador. Només l'església es mostrava entusiasta, ja que consideraven als Vàndals uns heretges per la seva doctrina religiosa. El nombre de la força expedicionària fou bastant moderat: 10.000 homes d'infanteria, la meitat dels quals eren Foederati, i 5.000 genets, dels que 1.500 eren els mateixos Bucel·lari de Belisari, 3.000 romans i foederati, 600 Huns i 400 Hèruls. El transport de les forces es va fer amb una flota de 500 naus de transport, escortats per 92 dromons.\nL'abril del 534, l'antic sistema provincial romà i tot l'aparell administratiu romà es va restaurar sota un Prefecte del Pretori. Durant els anys següents, sota Salomó, qui va combinar els càrrecs de magister militum i Prefecte del Pretori d'Àfrica, l'autoritat romana es va reforçar, lluitant constantment contra les tribus mores de l'interior. Salomó va obtenir victòries importants sobre ells, però gairebé va perdre el control de la província quan va esclatar un motí general entre les seves tropes, que va haver de ser esclafat per Germà (nebot de Justinià). Malgrat tot, Salomó morí anys més tard a la Batalla de Cillium contra els moros, el 544. No va ser fins al 548 quan la resistència dels moros fou finalment vençuda pel general bizantí Joan Troglita. La província va entrar en un període d'estabilitat i prosperitat i es va organitzar com un Exarcat d'Àfrica el 584. Fins i tot, sota el comandament d'Heracli, les tropes d'Àfrica rescataren l'Imperi en deposar el tirà Flavi Focas i en derrotar els sassànides i els àvars.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Guerra_dels_vàndals&oldid=21674409»\nLast edited on 13 ago 2019, at 07:39


Antoni de la Rosa i Torelló renova com a president de la Confraria del Cava | Confraria del Cava\nAntoni de la Rosa i Torelló renova com a president de la Confraria del Cava\nSant Sadurní d’Anoia, 3 d’abril del 2017.- La Confraria del Cava de Sant Sadurní ha renovat Antoni de la Rosa i Torelló com a president de l’entitat per als pròxims quatre anys. L’entitat va celebrar dimecres passat la seva assemblea anual, durant la qual va repassar la feina duta a terme els darrers mesos i va establir les línies d’actuació per aquest nou mandat.\nEl cava seguirà sent l’eix vertebrador del programa d’actes de la Confraria, que els pròxims anys s’ha proposat mantenir, i potenciar encara més, la Setmana del Cava. El col.lectiu organitza des de fa 35 anys aquesta iniciativa, a la qual l’any passat va donar un gir important canviant la figura de la Reina del Cava per la dels Ambaixadors del Cava. La nedadora de sincronitzada, Gemma Mengual, i l’actor Roger Coma van ser els primers a rebre aquest reconeixement.


Taula de treball per elaborar la llei per a la igualtat efectiva entre sexes | BonDia Diari digital d'Andorra.\nSi més no aquesta és la intenció que el titular d’Afers Socials, Justícia i Interior, Xavier Espot, i la secretària d’Estat d’Afers Socials, Esther Fenoll, van traslladar a una delegació d’Acció Feminista d’Andorra (AFA) en el transcurs de la reunió que van mantenir dimecres per tractar l’avantprojecte de la llei per a la igualtat de tracte i la no-discriminació, en la qual també van ser-hi presents dues treballadores de l’àrea de Polítiques d’Igualtat i tres assessores del ministeri.\nDes de l’AFA, que va acceptar ser present a la taula del setembre i a qui també es va convidar a participar amb l’àrea de Polítiques d’Igualtat en diverses accions per augmentar la igualtat entre homes i dones, va expressar, a través d’un comunicat, la satisfacció de veure que “el ministeri comparteix amb les formacions feministes del país la necessitat de fer una llei específica per a la igualtat efectiva entre dones i homes”.\nAixí mateix, el col·lectiu, que no descarta demanar formalment una modificació de la Constitució perquè en la Carta Magna es reconegui com a dret fonamental el dret a la igualtat i a la no-discriminació per raó de sexe, considera que mentre no es faci la llei específica l’avantprojecte de llei per a la igualtat de tracte i la no-discriminació “introdueix mesures molt importants per a la igualtat de les dones”. En aquest sentit, posen com a exemple l’article 5 del text, que estableix que els poders públics i les administracions públiques han d’integrar en totes les seves actuacions i en l’adopció i execució de les disposicions normatives i les polítiques públiques el principi d’igualtat de tracte i d’oportunitats entre dones i homes.\nTot i això, des de l’AFA es va demanar a l’executiu una major concreció i que la llei garanteixi la manera de desenvolupar-lo i aplicar-lo. Així mateix, el col·lectiu, que està treballant per constituir-se en associació, reclama que la llei sigui més específica i no deixi tants aspectes per a futurs reglaments. I en aquesta línia van demanar a Espot que es precisi més la creació de l’observatori d’igualtat que preveu el text, ja que no s’hi recull ni el seu funcionament ni els recursos de què disposarà.\nL’AFA va plantejar també a Espot la seva preocupació pel fet que l’increment de la baixa per maternitat a cinc mesos pugui incrementar encara més la bretxa salarial entre homes i dones, i va demanar avançar cap a una “baixa maternal i paternal igual i intransferible”.\nPer la seva part, el ministre, que va destacar el to constructiu de la reunió, va assegurar que “s’analitzarà el document amb les diferents propostes” que li van lliurar des de l’AFA i, d’entrada, va veure com a “positius” tots aquells aspectes “que puguin donar una major concreció al text”. Amb tot, Espot va recordar que no es pot desvirtuar el fet que el text per a la igualtat de tracte i la no-discriminació “és una llei marc”, i que ja suposa un salt endavant important perquè es parteix d’una situació en què no hi ha res.\nUn cop s’aprovi i entri en vigor, va continuar Espot, es podrà treballar ja en altres textos més específics, com és el cas de la llei per a la igualtat efectiva entre homes i dones. En aquest sentit, i tot i tenir clar que no podrà ser una realitat en aquesta legislatura, el ministre d’Afers Socials, Justícia i Interior va assegurar que “tot el que avancem és feina feta i, com més consolidat tinguem el treball, més difícil ho tindrà el futur Govern per no donar-li continuïtat”.\nPel que fa a la preocupació mostrada per l’AFA pel fet que l’augment de la baixa per maternitat a cinc mesos pugui comportar un augment de la bretxa salarial entre homes i dones, Espot, que va recordar que aquesta qüestió necessita un debat tranquil i una implementació progressiva, ja que no es pot d’entrada igualar els períodes de baixa per a homes i dones i fer que no siguin intercanviables per l’impacte econòmic que comporta, no va descartar que es pogués mirar d’abordar alguna iniciativa en aquest sentit en la futura llei d’igualtat efectiva. Amb tot, el ministre va recordar que el tema del descans per maternitat tot just s’està discutint amb el codi de relacions laborals, que està en tràmit parlamentari.


Aldarull: CLASH ROYALE\nLa portada del joc\nClash Royale és un joc de cartes, d’estratègia i acció online. Creat el 4 de gener de 2016 per Supercell , és el nou joc dels creadors de Clash of Clans El jugador té quatre cartes amb les quals ha de lluitar contra un bót (robot automàtic) i aconseguir quatre cofres on desbloqueja altres cartes per a poder completar el seu “mazo” (8 cartes). Amb aquestes 8 cartes pot aconseguir altres jugadors online dels quals obtenir més cartes i així poder pujar d’”arena”. A partir d’aquí, es tracta d’anar aconseguint “copes” i pujar a l’arena superior.\nEvidentment hi ha cartes que són molt fàcils d’aconseguir, com les comuns i les especials i d’altres que són dificilíssimes, com les èpiques o les legendàries. Algunes d’aquestes cartes es poden comprar amb l’or del joc, que s’obté quan es guanya a un jugador i quan s’aconsegueixen cofres. El total de les cartes del joc és de 70.\nCom tots els jocs online no té un final concret. És un joc que crea adicció perquè contínuament el jugador s’anima a fer més, a guanyar més prestigi, a ser millor, a participar en més rondes, a tenir més copes...\nÁngel Dorado Espinal 3rC\nPublicat per Aldarull a 9:35\nS.r Wiggum johansson Mc pittersmith REKIHAUSEN 2 de febrer de 2017 a les 14:16\nAngel ho has fet massa be ara em donen ganes de jugar jaja gracies!\nPilar Font 6 de febrer de 2017 a les 20:02\nJo també en tinc, de ganes de jugar-hi, pe`ro això vol temps i jo no en tinc gaire...!


TL; DR: HyperScience té la missió d’ajudar les organitzacions a processar documents de manera més eficient mitjançant l’intercanvi de processos manuals d’entrada de dades per a solucions avançades d’aprenentatge de màquines. Al reduir els errors i els costos d’entrada de dades, l’empresa permet als usuaris centrar-se en millorar el servei al client i conduir noves oportunitats de negoci. Amb més de 50 milions de dòlars en finançament i una estratègia d’inversió estratègica, HyperScience té l’objectiu d’aconseguir el poder de l’automatització a una base de clients encara més àmplia..\nAbans de passar a pastures més ecològiques, vaig passar la primera part de la meva carrera junt amb directoris impresos. Sembla arcaic ara, però, aleshores, els clients em farien arribar, a vegades, informació de membres manuscrita que convertiria manualment a text.\nA més de consumir temps, el procés va introduir el risc d’error humà: una perspectiva espantosa en el món de la impremta.\nActualment, probablement recorreria a una solució com HyperScience, una eina d’aprenentatge automàtic capaç de capturar dades digitals de text escrit, manual i cursiu i imprès en formularis, factures, xecs, factures, PDF i fins i tot imatges de baixa resolució. . Utilitzant el poder de l’automatització, la tecnologia elimina eficaçment el processament manual, augmentant la productivitat.\nHyperScience extreu amb precisió dades valuoses de gairebé qualsevol document que utilitza l’aprenentatge automàtic.\n“Classificar i processar documents encara és un procés molt manual, dolorós i costós per a les organitzacions actuals”, va dir Peter Brodsky, conseller delegat i cofundador d’HyperScience. “Les empreses gasten 60.000 milions de dòlars cada any en l’entrada de dades, i aquesta xifra només està augmentant. HyperScience ho soluciona mitjançant les últimes novetats en l’aprenentatge automàtic per desbloquejar i aixecar dades de diversos documents. “\nL’eina d’eliminació de mal de cap és fàcil de configurar, implementar i mantenir, amb accés a una API opcional per a una integració fàcil als fluxos de treball existents. Amb el temps, els mecanismes integrats d’assegurament de la qualitat d’HyperScience garanteixen que el sistema de gran precisió es fa encara més a través de models avançats d’aprenentatge de màquines..\nLa tecnologia també redueix els errors d’home i els costos d’entrada de dades, permetent als usuaris centrar-se en allò que és més important: impulsar noves oportunitats de negoci. A mesura que avanci, HyperScience aprofitarà els seus 50 milions de dòlars en finançament per a realitzar inversions estratègiques, aconseguint el poder del processament intel·ligent de documents a una base d’usuaris expandida..\n1 Una solució d’aprenentatge automàtic per a text escrit, manual i cursiu i imprès\n2 Reduir els costos d’entrada de dades i centrar-se en activitats bàsiques de negoci\n3 A l’avantguarda de la investigació i l’experiència del client\n4 Inversions clau i una estratègia de creixement d’estalvi\nUna solució d’aprenentatge automàtic per a text escrit, manual i cursiu i imprès\nPeter Brodsky, Krasimir Marinov i Vladimir Tzankov van fundar HyperScience, amb seu a la ciutat de Nova York, el 2014. Abans d’això, els fundadors havien passat gairebé una dècada treballant en projectes d’aprenentatge de màquines que impliquen dades complexes d’Extracte, Transform, Load (ETL). processos.\nAquestes feines no eren exactament satisfactòries. En un article al lloc d’HiperScience, Peter es referia a ETL com “un treball d’entumiment mental, aplastant, horrible, horrible, terrible”, que “requereix uns nivells alts d’expertesa de domini i ofereix uns nivells de satisfacció extremadament negatius”.\nAixí, després de fundar HyperScience, l’equip es va proposar automatitzar els seus treballs antics utilitzant coneixements de primera mà per crear una solució més intel·ligent. També van tenir en compte els reptes de processament de documents que existeixen al món real, com ara escriptura a mà i escaneig inclinat o estès de documents de paper.\nEn molts casos, l’empresa de ràpid creixement acaba de començar el seu viatge.\n“En aquell moment, no existia una plataforma d’automatització robusta i fiable”, va dir Peter. “En canvi, les empreses es basaven en tecnologia de captació de dades obsoleta i equips de claus de dades”, va dir Peter. “HyperScience va adoptar un enfocament fonamentalment diferent, construint una solució exclusiva d’aprenentatge de màquines que ofereix taxes elevades de precisió i automatització fora de caixa, i continua millorant amb el pas del temps.”\nDes de la seva fundació, la companyia s’ha ampliat notablement, amb un equip de més de 100 empleats i oficines a Nova York, Londres i Bulgària..\nAvui, la plataforma d’aprenentatge automàtic de HyperScience ajuda a les organitzacions de tot el món i a través d’indústries, des de les finances i les assegurances a la sanitat i el govern, a reduir els costos i els errors relacionats amb l’entrada manual de dades..\nReduir els costos d’entrada de dades i centrar-se en activitats bàsiques de negoci\nPeter ens va dir que les organitzacions que implementen HyperScience solen gaudir d’una gamma d’avantatges, des d’estalvi de temps i taxes de productivitat més elevades fins a la capacitat de funcionar amb agilitat i augmentar el ROI..\n“La plataforma HyperScience ajuda a disminuir els costos i els errors relacionats amb l’entrada de dades alhora que allibera els usuaris per centrar-se en activitats que impulsin el negoci endavant”, va dir. “Les empreses que opten per HyperScience poden veure un augment de la capacitat de fins a 10 vegades, així com reduccions de fins a sis hores dels acords a nivell de servei (SLA)”.\nAixò significa processos més fiables i temps de resposta més ràpids per a clients de tot tipus, ja siguin socis comercials, clients interns o simplement persones que vulguin obrir un compte de corretatge. Aquests avantatges són el producte de la precisió d’HyperScience, amb taxes de precisió superiors al 98% el primer dia i millores continuades en el temps.\n“Els documents són desordenats, per la qual cosa hem creat una solució que classifiqui i extregui dades de diverses entrades i fins i tot imatges distorsionades de baixa resolució”, va dir Peter. “Per exemple, sabem que un número de la Seguretat Social només és valuós si tots els dígits són correctes, i llegim els documents en conseqüència, amb context, de manera que podem obtenir una precisió més gran.”\nQuan es tracta de funcions, un dels preferits personals de Peter és la plataforma de supervisió HyperScience, que ofereix informació sobre com gestionar dades marcades que es coneixen com a excepcions. La tecnologia lleugera i intuïtiva és tan fàcil d’utilitzar com funcional.\n“HyperScience és excepcionalment bo per identificar quan és probable que sigui correcte, així com quan necessita ajuda. Envia casos d’excepció / excepció als equips d’entrada de dades d’una organització per revisar-los i resoldre’ls, que a la vegada ajusten el model subjacent ”, va dir. “La manera de fer-ho, però, ens parla del nostre fàcil etos producte d’ètica.”\nA l’avantguarda de la investigació i l’experiència del client\nS’han realitzat avenços significatius en l’aprenentatge profund (un conjunt de l’aprenentatge automàtic que implica xarxes neuronals artificials) i els investigadors estan treballant activament per impulsar les fronteres del coneixement.\nPeter ens va dir que HyperScience prioritza les inversions en productes i enginyeria per proporcionar eines a l’equip per provar noves idees i seguir les tendències emergents.\n“Treballant a l’avantguarda del camp, podem experimentar amb moltes coses diferents, algunes de les quals s’han convertit en avenços de rendiment”, va dir. “Al mateix temps, les dades segueixen essent la clau per a l’aprenentatge profund i hem pogut acumular un conjunt de dades propietari representatiu del món i específicament adaptat a alguns dels avenços que hem realitzat en el model d’arquitectura del model.”\nHyperScience sempre busca persones amb talent per unir-se al seu equip en expansió.\nFer un pas per davant de la competició també és mantenir els clients a prop per identificar i resoldre els seus punts de dolor. Per a això, Peter va dir que HyperScience està obsessionat pel client. Col·laborant juntament amb els clients, l’empresa ha pogut recopilar comentaris de primera mà, que són crucials per al seu full de ruta del producte.\nPer exemple, recentment ha introduït una interfície d’usuari actualitzada, eines d’organització millorades i suport en llengua francesa per atendre millor les necessitats dels clients en funció de la retroalimentació dels usuaris..\n“No és estrany, però la facilitat d’ús continua sent un enorme diferenciador”, va dir. “La tecnologia personal i de consum té formes molt altes en les expectatives empresarials i treballem incansablement per crear una plataforma intuïtiva i elegant que està dissenyada per a usuaris no tècnics.”\nInversions clau i una estratègia de creixement d’estalvi\nPel que fa al futur, Peter ens va dir que HyperScience es compromet a ajudar les organitzacions a transformar els seus fluxos de treball mitjançant el poder de l’automatització.\nVa dir que el 2019 va representar un any excepcional per a l’empresa, que en molts aspectes acaba de sortir del terreny.\n“Des que vam tancar una ronda de la Sèrie B de 30 milions de dòlars al gener, vam superar les 100 fites dels empleats, vam obrir la nostra segona oficina europea a Londres i vam aconseguir un creixement de dos dígits constantment mes a mes”, va dir. “També esperem assistir a (i acollir) més esdeveniments i compartir coneixements i expertes de la nostra indústria.”\nMentrestant, HyperScience continuarà invertint en la investigació i desenvolupament necessaris per tirar endavant l’organització.\n“Hem fet passos importants cap a la nostra visió definitiva de fer que la nostra plataforma sigui una entrada agnòstica – capaç d’extreure dades de qualsevol tipus de document (és a dir, qualsevol estructura i llenguatge) i prou flexible per adaptar-se a qualsevol flux de treball de processament”, va dir Peter..