Miquel Puig: “Amb els fons UE hem de fer un salt tecnològic”\tMiquel Puig: “Amb els fons UE hem de fer un salt tecnològic”\nMiquel Puig: ‘Em preocupa la divisió estratègica de l’independentisme’\tMiquel Puig: ‘Em preocupa la divisió estratègica de l’independentisme’\nMiquel Puig: “Els salaris no pugen perquè sobren treballadors”\nEntrevista a l'economista, que publica 'Els salaris de la ira' (la Campana), en què explica que els sous fa quaranta-cinc anys que no pugen\nMiquel Puig, en una imatge d'arxiu.\nL’economista Miquel Puig i Raposo (1954) ha escrit el llibre de divulgació econòmica Els salaris de la ira (la Campana) per provar d’entendre per què els salaris fa quaranta-cinc anys que s’han estancat. Puig explica que la raó principal és que vivim en societats amb un excés de treballadors, cosa que causa sous baixos: perdem poder de negociació perquè sempre hi haurà algú disposat a fer la feina sense tantes condicions. Al llibre, aporta solucions –més sector públic, apujar el salari mínim– amb una mirada d’economista que ha deixat de creure a cegues en el liberalisme i els seus postulats. Però Miquel Puig, que ha passat de ser de CiU als noranta, a ERC ara, també s’atreveix a proposar debats incòmodes per als partits d’esquerres. Explica que una de les conseqüències de tenir molta immigració són els salaris baixos. VilaWeb va entrevistar telefònicament el senyor Puig dijous al vespre i aquesta n’és l’entrevista.\n—És un llibre escrit per un ex-liberal que ha deixat de ser-ho? Un home que abans creia unes coses, i ara, unes altres?\n—En part, sí. Faig un repàs de coses que creia i que he deixat de creure. Per exemple, jo creia que el salari mínim no servia de res, que l’ascensor social sempre funcionava, i els de baix sempre anirien a millor. Ara, tampoc no crec que sempre sigui veritat que l’empresa privada serà més eficient que no la pública. O que l’alliberament dels lloguers hagi estat una cosa positiva per a les societats. O que les societats multiculturals puguin ser estables. He deixat de creure en tot això.\n—El moment eureka del llibre, quin seria? Quan descobriu una cosa que us ho gira tot?\n—El moment eureka sobretot és quan miro, per enèsima vegada, el gràfic que mostra productivitat i salaris. Veig que és el fil conductor de tota la història: els salaris no han pujat de fa quaranta-cinc anys. La productivitat creix, els salaris, no. I això ho relliga tot. És important saber per què ha passat.\n—I per què ha passat?\n—Els salaris no pugen perquè sobren treballadors. I si sobren treballadors, perds força de negociació per a demanar bones condicions. Molta gent vol tenir feina.\n—I per què sobren treballadors, ara?\n—Pel canvi tecnològic, que destrueix molts llocs de treball i deixa gent sense feina. Excés de treballadors. O el comerç internacional. O la immigració, que fa que entri molta més mà d’obra, i fa que certs salaris baixin. I tot això em sembla que és trivial. Fàcil de veure. Però, sorprenentment, aquestes idees no són comunes, i l’ortodòxia no les accepta. Em semblen elementals.\n—Al llibre, expliqueu que el fenomen no és nou. Quan a les fàbriques van deixar de treballar-hi nens, o quan les guerres mataven joves, faltaven treballadors i, aleshores, els salaris pujaven. Falten treballadors, salaris amunt. En sobren, avall.\n—Efectivament. És el segon moment eureka del llibre. Ja havia passat. Adam Smith, De Ricardo i Stuart Mill van viure en una glaciació salarial. De fet, quan Adam Smith explica que els salaris havien pujat al llarg del segle, s’equivocava. No era veritat. El llibre és fruit de moments eureka com aquests.\n—La tecnologia no tan sols origina un excés de treballadors sinó que allarga l’horari laboral. Aquesta idea que expresseu és contraintuïtiva.\n—Contraintuïtiu, però ja ho deia Marx. I no el Marx revolucionari, sinó el que observa què passa a la seva època. L’allarga perquè la tecnologia empitjora la força negociadora dels treballadors. Quan la tecnologia origina un excés de treballadors, la capacitat negociadora empitjora. Ho veiem amb les plataformes informàtiques, els riders: treballen en règim autònom, i tantes hores com faci falta.\n—Cavalls de batalla del llibre: el salari i la productivitat no van de la mà. Prou de mentir-nos.\n—És una mania professional. Sóc economista acadèmic, he donat classes i, per nosaltres, és dogma de fe, ortodòxia, que la productivitat determina el salari. I que no pot ser ni més alt ni més baix que la productivitat. S’ensenya a les facultats i molta gent ho té interioritzat. És una de les tesis del llibre. Miro de defensar que hi ha moltes feines arreu del món en què el salari no depèn de la productivitat. Poso l’exemple dels treballadors de McDonald’s. Són exactament igual de productius a tot arreu del món, perquè fan el mateix, de la mateixa manera, però tenen un salari molt alt a Dinamarca, i molt baix a Texas. La mateixa feina, salaris diferents. I una altra idea que defenso és que no hi ha feines menys productives que unes altres. Un escombriaire no té menys productivitat que un agent de borsa. Totes dues coses són necessàries. No es poden comparar. O un bomber d’aeroport. Pot no apagar mai cap foc. Tan sols hi és per si de cas. Quina és la seva productivitat? Els salaris de cada país no depenen de la productivitat, sinó de la capacitat de negociació dels uns i dels altres.\n—Si uns quants tenen el salari estancat i els directius el tenen disparat, tal com passa, dieu que és important políticament. Que la desigualtat importa. Per què?\n—Perquè els humans som fets d’una pasta que ens importa molt allò que tenim, i allò que tenen els altres. En una societat molt desigual, la democràcia no pot ser estable perquè la gent no ho tolera. Les desigualtats del segle XIX i principi del XX van causar molta inestabilitat política, que es va anar resolent gràcies a dos factors: el sufragi universal i mesures que milloraven condicions econòmiques dels de baix. Ara, comencem a tenir la mateixa desigualtat que fa cent anys, però el dret universal ja el tenim. No podem dir que la democràcia plena ho resoldrà. I els demagogs d’avui ja no diuen que cal aconseguir el dret de vot per a millorar. Diuen, d’una manera o una altra, que ens hem de carregar la democràcia.\n—Tot i que vós, de Trump, n’expliqueu que el tractat que fa amb Mèxic s’ha d’elogiar en un aspecte: obligava els mexicans a donar bons sous i permetre els sindicats. Si no, competia de manera desigual amb els Estats Units.\n—Efectivament. Si hem de ser honestos, hem de donar la raó a Trump quan diu que els acords de lliure comerç d’Obama i Clinton van perjudicar la classe obrera dels Estats Units. Classe obrera que va votar Trump al cinturó industrial. Si volem salvar la democràcia, tesi del llibre, hem d’entendre que hi ha una gent que vota Trump perquè està enfadada amb la societat i té raons objectives per a estar-ho.\n—Com se soluciona? Com es fa perquè no sobrin treballadors?\n—Diverses idees. Una, fent créixer el sector públic. És inevitable que creixi. És el sector que històricament ha estat el gran creador de llocs de feina. Aquí s’ha fet càrrec de la sanitat, educació, cures. Hi ha molta gent que se’n queixa, però ha originat una enorme estabilitat social. Ha donat feina a moltíssima gent. Mai no hi ha una solució única, però aquesta és clau. La segona és ser més curosos amb el comerç internacional. Ser més curosos amb la immigració. O tant com ara. Reconèixer que s’ha de restringir la immigració.\n—L’anàlisi crítica, no racista, sobre les conseqüències de la immigració és difícil de trobar a les esquerres.\n—A la socialdemocràcia nòrdica ja ha arribat. Al llibre cito la primera ministra de Dinamarca, dirigent del partit socialdemòcrata, que va guanyar les eleccions amb una plataforma que donava suport a les mesures molt restrictives a la immigració fetes pel govern anterior, en què hi havia l’extrema dreta. Va prometre que les mantindria. Ara és al govern. I les manté. Això que passa als països nòrdics arriba als centreeuropeus, poso d’exemple alguns diputats de Die Linke i França Insubmissa, amb veus minoritàries, que diuen que la immigració fa baixar els salaris. Al món mediterrani encara no ha arribat.\n—Una altra solució per a tenir bons sous?\n—Apujar el salari mínim. O reduir la jornada laboral. Però no hi crec gaire, en la reducció.\n—De què serveix reduir la jornada laboral dels soldadors si sobren conductors de cotxe? El repte serà què fer-ne quan arribin els cotxes sense conductor.\n—Com veieu la renda garantida?\n—Mala solució, perquè, i torno a Marx, el treball dignifica l’home. La gent no solament té dret a una renda, sinó a guanyar-se-la. L’estat ha de proporcionar l’oportunitat de guanyar-se-la. I, a la pràctica, és feina garantida a salari mínim.\n—Creieu que el sistema s’ha de reformar o canviar de dalt de baix?\n—No hi ha res més revolucionari que la reforma. L’única manera de progressar és a còpia de reformes. Les revolucions sempre acaben amb un bany de sang. A la llarga, vas més a poc a poc que no amb reformes. Rússia ha tingut dos canvis de dalt a baix, l’un, per a implantar el socialisme, i l’altre, el capitalisme. Si ho haguessin pogut fer per reformes, haurien anat més de pressa.\n—Els poderosos fan servir l’economia i els economistes d’excusa per a ocupar territoris i dominar societats. Abans feien servir la religió i els capellans.\n—Sí. Bastant cert. Una part de veritat. A la contraportada del llibre dic: “Els economistes seríem menys arrogants si assumíssim que les nostres idees rarament triomfen si no resulten útils als que manen.”\n—Els salaris de la ira. Gran títol.\n—És meu, el títol. No de l’editorial. Però l’editorial va fer una feina impressionantment bona: agafar la primera versió del llibre i dir-me: “Això no és publicable.” Cosa que em va obligar a fer una segona versió en què apareixen uns quants moments eureka. I també el títol. Els salaris de la ira és un homenatge a Steinbeck i el seu Els raïms de la ira.\nPodeu comprar Els salaris de la ira a la Botiga de VilaWeb


“Quaderns de la Revista de Girona” publica una guia sobre els trabucaires - Bonart\n“Quaderns de la Revista de Girona” publica una guia sobre els trabucaires\nbonart olot - 17/11/17\nEl dia 18 de novembre, a les 19.00 h, a Can Trincheria d'Olot tindrà lloc la presentació d'una nova guia de la col·lecció «Quaderns de la Revista de Girona», que edita la Diputació juntament amb l'Obra Social “la Caixa”.\nAquesta nova guia, escrita per Josep Vilar, té l'objectiu d'aportar informació sobre qui eren els trabucaires: quan van aparèixer, per què van sorgir, què hi ha de llegenda i què de realitat i, a la vegada, vol ressenyar els capitostos més rellevants i fer un resum de les accions més sonades i els segrestos més mediàtics que van realitzar en el territori de les comarques gironines.\nLa presentació anirà a càrrec d'Albert Piñeira, vicepresident de la Diputació de Girona; Montserrat Benítez, directora de l'àrea de negoci de CaixaBank a la Garrotxa-Ripollès; Pep Berga, tinent d'alcaldia i regidor de Cultura de l'Ajuntament d'Olot; Rosa M. Gil, directora de la col·lecció «Quaderns de la Revista de Girona»; Àngel Madrià, director de l'editorial Gavarres, i Josep Vilar, autor del llibre.\nEls trabucaires van ser els guerrillers carlins que, un cop acabada la Primera Guerra Carlina (1833-1840), no van acceptar la derrota i van continuar la lluita, principalment per la muntanya i amb el trabuc a la mà; d'aquí ve el seu nom. Eren militars o soldats bregats en la guerra, hàbils en l'estratègia i grans coneixedors del territori, i per finançar-se segrestaven rics hisendats liberals que s'havien beneficiat de les desamortitzacions de les terres del clero. El seu objectiu era aconseguir una segona revolta popular. Actuaven principalment a les comarques de muntanya del Ripollès, la Garrotxa i la Selva i de la part interior de l'Alt Empordà.\nJosep Vilar va néixer el 1961 a Argelaguer. Ha col·laborat en nombrosos escrits de temàtica històrica i etnològica relacionats amb l'Alta Garrotxa, i a la revista del Centre Excursionista d'Olot. Ha estat cofundador i primer director de la revista El Brull, de Montagut i Oix, i col·laborador de la revista L'Argelaga, d'Argelaguer, i de la publicació intercomarcal Les Garrotxes. També ha publicat la monografia d'Argelaguer (2009) i la de Montagut i Oix (2013) d'aquesta mateixa col·lecció.\nLa presentació del llibre coincideix amb l'acte de lliurament dels Premis Trabucaires, que tindrà lloc el mateix dissabte a les 21 hores al restaurant Can Bundància de Montagut i Oix. Els Premis Trabucaires són uns guardons establerts per l'associació Els Amics de l'Alta Garrotxa per distingir persones o entitats que de diferents maneres han ajudat a protegir, estudiar i conservar el ric patrimoni de l'Alta Garrotxa, antic refugi dels trabucaires.\nRevista de Girona Trabucaires\nBROSSA O L'OBJECTIVACIÓ\nINTERVENCIÓ ARTÍSTICA DE CLARA GASSIOT AL PATI DE L'UDG\nEXPOSICIÓ ITINERANT DE PECES DE JOIERIA DEL PLE\n"FILA 7" DE JUAN PLASENCIA A LA CASA GOLFERICHS


ESO2: Triatló 2019 ~ Institut Jaume Balmes\nper Cap d'estudis 18.6.19\nUn any més felicitem a tot l’alumnat participant de 2n d’ESO per l’esforç demostrat i els resultats obtinguts en el triatló organitzat per l’Ajuntament de Barcelona d’enguany. Gran part de l’alumnat va finalitzar les 3 disciplines esportives (natació, ciclisme i carrera a peu).\nCal afegir que 8 dels nostres alumnes s’han classificat entre els millors temps de tota la ciutat, motiu d’orgull per al nostre institut. Aquests alumnes són la Martina Parés, la Laia Monge, la Carla Tarrida, l’Aina Sanchez, la Júlia Lizana, la Mariona Vicens, en Narcís Valls i la Lola Gabarró.\nGràcies a aquests bons resultats, també s’ha guanyat el 1r premi per equip (la suma dels temps dels 3 primers nois i 3 primeres noies d’un mateix centre). Per acabar, felicitem a l’Andre Naya per aconseguir el premi a l’esforç i la constància, ja que es va sobreposar a tota una sèrie de dificultats que li van anar sorgint al llarg de la competició.\nPodem dir, doncs, que la triatló d’enguany ha estat tot un èxit.\nA continuació podreu veure a la Galeria d’imatges com va anar tot.


S’aprova la moció d’EUPV pel valencià en la Diputació de València | ANNA notícies\nS’aprova la moció d’EUPV pel valencià en la Diputació de València\n21 de maig de 2014 EUPV\tDeixa un comentari\nLa proposta d’EUPV, per a impulsar amb més força des de la Diputació el coneixement i ús del valencià ha estat aprovada aquest matí en el Ple de la Corporació provincial. Entre altres coses es potenciarà la difusió de les activitats que es convenien o subvencionen des de la Diputació i la redacció bilingüe de les publicacions de la institució provincial en el BOP. “Sempre es diu que la Diputació és l’ajuntament d’ajuntaments. Doncs amb aquesta moció aconseguim que siga, a més, un exemple per als municipis. Esperem que el model aprovat hui, que garanteix que totes les publicacions d’aquesta institució en el BOP es redacten en la nostra llengua, siga seguit per tots els municipis de la província, especialment de les zones valencianoparlants” assenyala Rosa Pérez Garijo. “No constitueix un gran esforç i és, a més, un reconeixement i impuls per al treball que en aquesta línia porta anys realitzant la Unitat de Normalització lingüística de la Diputació, que ha treballat sempre en aquesta línia i que pot servir de clar reforç de molts municipis. La crisi no pot ser tampoc una excusa per destinar menys recursos a la normalització” destaca la diputada provincial d’EU.\n“Ho hem explicat en la nostra moció. No es tracta només de vincular les subvencions i convenis en què aparega el logo de la Diputació, es tracta de vincular-ho també a l’ús i la normalització de la nostra llengua que, no ho oblidem, és la màxima expressió de la nostra cultura”, destaca la portaveu d’EUPV. “Hi ha més coses per fer. Però tenim cada vegada millors eines per a això. Gran part de la difusió actual d’activitats i esdeveniments es realitza a les xarxes socials i en internet. I allí no hi ha excusa econòmica per no garantir la presència normalitzada de la nostra llengua. Creiem que amb aquesta moció fem un pas en aquest camí, encara que ens queda molt per fer. Però calen més decisions polítiques com aquesta i menys obsessions injustificades com ha mostrat el PP en altres espais polítics com Les Corts”.\nValència, 20 de maig de 2014\nEntrada anteriorLa solució per a Europa: Contracte social + tradicióSegüent entradaFestes a València en honor de Sant Felip Neri 2014


Tractament que s'utilitza per eliminar la cel·lulitis de forma molt efectiva. Consisteix en administrar microinjeccions de diòxid de carboni (CO2) en les zones a tractar, produint una milloria de l'intercanvi gasós en la circulació sanguínia i una major combustió dels greixos, eliminant així la cel·lulitis al reduir les cèl·lules adiposes.\nAquest tractament es basa en l'emissió d'ultrasons de baixa freqüència que penetren en el teixit provocant la destrucció de les membranes que envolten les cèl·lules grasses.\nD'aquesta manera es generen de forma repetida i continuada micro-bombolles d'aire dins del teixit adipós al destruir les cèl·lules de greix que passa a un estat líquid que permet eliminar-lo de forma natural mitjançant el sistema limfàtic. A més, els aparells de cavitació també tenen un efecte modelador i reafirmant.\nConsisteix en la infiltració a nivell dèrmic de petites quantitats d'aquesta proteïna, que bloquegen l'activació excessiva de les glàndules sudorípares, sense impedir la normal sudoració en els moments en que es fa exercici o esforços diversos.\nTractament que consisteix en l'aplicació de microinjeccions per a eliminar la cel·lulitis i rejovenir la pell de forma ràpida i sense cirurgia. Les substàncies injectades estimulen el metabolisme ajudant a eliminar el greix localitzat, afavorint el drenatge venós i limfàtic i evitant la retenció de líquids.\nEstà indicada en qualsevol tipus de cel·lulitis i adipositat localitzada especialment en cames, glutis i abdomen.\nTractament estètic que mitjançant la pressió d'aire realitza un massatge activador de la circulació venosa i limfàtica amb l'objectiu de millorar la circulació i eliminar líquids, grasses i toxines acumulades a l'organisme.\nRecomanat com a tractament post-operatori en algunes intervencions de cirurgia estètica com la liposucció.\nLa radiofreqüència es basa en l'emissió d'ones electromagnètiques que penetren en les capes més profundes de la dermis sense malmetre les capes superficials.\nAquestes ones escalfen la pell i provoquen l'activació cel·lular, augment la producció de col·lagen i millorant la fermesa, el to i la textura dels teixits. A més escalfa els teixits provocant un buidatge de les cèl·lules grasses i actuant sobre els cúmuls de greix, i la cel·lulitis.


Tal dia com hui del 1854 es va acabar la línia de ferrocarril València-Xàtiva - Nosaltres La Veu\nTal dia com hui del 1854 es va acabar la línia de ferrocarril València-Xàtiva\nDimarts, 20 d'abril de 2021 a les 06:00h\nAntiga locomotora de vapor del ferrocarril València a Xàtiva | Fotografía de Trevor Rowe. Arxiu Euskotren/Museo Vasco del Ferrocarril\nEl 20 d'abril del 1854 van acabar les obres de la línia de ferrocarril València - Xàtiva. L’antiga estació, final de trajecte de la primera línia de via ampla de València a Xàtiva, va ser inaugurada el 20 de desembre amb la pompa pròpia de l'època.\nLa línia va ser una de les primeres de l’estat i, de fet, la primera secció entre el Cap i Casal i el port, oberta el 22 de març del 1852, va ser el tercer ferrocarril operatiu de l’Estat, precedit únicament pels de Barcelona a Mataró i el de Madrid a Aranjuez. Quan es van completar els 59.951 metres de via fins a la capital de la Costera, únicament funcionaven 239 quilòmetres de vies fèrries a la península ibèrica.\nEls orígens del ferrocarril de València a Xàtiva es remunten al 1845, any en què la locomotora de vapor encara no havia arribat a l’Estat. El 12 de juliol el govern va atorgar la concessió per a la construcció del ferrocarril que havia d'enllaçar València amb Madrid a un grup inversor de Londres encapçalat per Próspero Volney, qui el 8 de juliol del 1846 va impulsar la constitució de la Madrid and València Railway Company.\nDibuix de l'antiga estació de Xàtiva, la segona mès antiga de l'Estat. Una joia de la història del ferrocarril que en l'actualitat està en ruïnes\nA diferència del traçat actual de l'AVE, els promotors d'aquest primer ferrocarril de València a Madrid van decidir eludir el pas per muntanyes de Conca i van optar per un traçat que seguira el Camí Reial per Alzira, Xàtiva, Almansa i Albacete. En tot cas, i com va passar amb moltes de les primeres iniciatives ferroviàries a l'estat espanyol, aquesta proposta no va arribar a materialitzar-se mai, encara que amb el pas del temps serviria de base per a la connexió ferroviària entre les dues capitals.\nNi els promotors britànics del ferrocarril de València a Madrid tenien el capital necessari per fer front a un projecte tan ambiciós ni els seus socis espanyols van ser capaços de reunir els recursos necessaris, de manera que el projecte original va quedar finalment limitat al tram de més fàcil construcció: la secció de València a Xàtiva. L'11 de novembre del 1850 el govern va validar la concessió, que el 1851 ja estava en mans del principal financer i industrial de València, el banquer José Campo Pérez. El futur marqués de Campo va constituir el 1851 la Societat de Ferrocarrils del Grau de València a Xàtiva.\nAquesta empresa va donar un ràpid impuls a les obres, iniciades el 26 de febrer d'aquell any, de manera que en poc menys de tretze mesos va ser capaç d'inaugurar-ne la primera secció entre el Grau de València i la capital, un tram de tan sols 4.189 metres, però que va donar l'oportunitat als valencians de conéixer de primera mà el nou mitjà de transport.\nDesprés de l'obertura d'aquesta primera secció, la Societat de Ferrocarrils del Grau de València a Xàtiva va centrar tots els seus esforços a completar el camí de ferro cap a la capital de la Costera. Afortunadament per als seus interessos, la nova via havia d'establir-se en un terreny sense accidents orogràfics importants, de manera que no calia fer grans talussos o trinxeres i tampoc va ser necessari perforar cap túnel. De fet, les obres més destacades van ser les dels ponts que travessaven rius i torrents. Els més destacats eren els emplaçats sobre barrancs com el de Torrent o els rius Magre, Xúquer i Albaida.\nGràcies a les escasses dificultats que presentava el terreny, les obres van avançar amb rapidesa. A mesura que es completaven les seccions de la nova via, l'empresa va optar per posar-les en servei immediatament, per tal de poder recollir els primers fruits.\nEl 4 d'octubre del 1852 es van inaugurar els 12.356 metres que van enllaçar València amb Silla, gràcies a un tren especial de reconeixement remolcat per la locomotora de vapor «La Valenciana», en què viatjaven enginyers i inspectors de govern i directius de l'empresa ferroviària acompanyats pels seus propis enginyers. Vint dies més tard, es va procedir a l'obertura del servei públic, amb l'establiment de sis trens en cada sentit que recorrien el traçat en 20 minuts, i efectuaven parada a les estacions intermèdies d'Alfafar, Massanassa i Catarroja.\nDos mesos més tard, el 4 de desembre del 1852, es feia un nou viatge per inspeccionar la secció de Silla a Benifaió, tram de 8.907 metres de longitud, que es va obrir al servei públic el dia 8 del mateix mes. Els treballs van prosseguir amb la mateixa celeritat en el següent trajecte, fins a Alzira, localitat on el tren va arribar el 26 de febrer del 1853 en un acte presidit per l'arquebisbe de València i el governador. No obstant això, els clients van haver d'esperar uns dies més, fins a l'1 de març, perquè pogueren utilitzar el nou mitjà de transport en els seus desplaçaments.\nLa prolongació de la línia cap al sud es va veure dificultada per diversos problemes en les expropiacions dels terrenys, els subministraments de materials i la dificultat del pas pel Xúquer, en el qual, a diferència dels anteriors que es van travessar amb ponts de fusta, es va construir una elegant estructura metàl·lica importada des de Gran Bretanya.\nEn conseqüència, els 3.631 metres que separen les estacions d'Alzira i Carcaixent no es van poder inaugurar fins al 31 de març del 1854 amb un viatge d'inspecció en què les cròniques assenyalen que la locomotora de vapor va arribar a aconseguir una velocitat de 14 llegües per hora, uns 70 quilòmetres per hora, velocitat veritablement notable per a l'època amb la qual els promotors de l'empresa ferroviària volien deixar palesa la qualitat de la via que havien muntat i del material mòbil que s'utilitzaria en el servei. L'obertura al públic va tenir lloc el 9 d'abril del 1854, mentre que l'1 de juliol del mateix any els trens cobrien un nou trajecte, de 8.962 metres, fins a l'estació de Manuel.\nL'antiga estació de Xàtiva, destruïda el 1873 en la 2ª guerra carlina a causa d'un incendi provocat pels carlins de la ciutat\nLa conclusió de les obres es va veure retardada per diversos sabotatges provocats pels carreters que, amb raons fonamentades, temien que el tren els arrabassara la seua tradicional clientela, amb actes que van incloure l'incendi de diversos ponts de fusta originals de la línia. Un cop reconstruïts els danys i finalitzat el muntatge del notable pont sobre el riu Albaida, el 20 de desembre del 1854 es va procedir a la inauguració de la resta de 7.196 metres de via que, des d'aquesta data, van unir les estacions de Manuel i Xàtiva. Un esdeveniment d'aquesta entitat va ser celebrat en consonància, amb dos trens especials que van partir a les deu del matí des de l'estació de València cap a la capital de la Costera carregats d'autoritats i convidats. Després de l'apoteòsica inauguració, el 21 de desembre del 1854 el ferrocarril de València a Xàtiva es va obrir al servei públic amb dos trens en ambdós sentits, complementats per un de curt entre el Cap i Casal i Benifaió. Es van establir quatre trens diaris d'anada i quatre de tornada, un d'ells especial. Només primera i segona classe.\nEl ferrocarril de València a Xàtiva prompte es va convertir en la columna vertebral dels ferrocarrils valencians. Abans fins i tot de la seua finalització, els seus promotors van impulsar-ne la prolongació cap al sud per enllaçar amb el ferrocarril d'Alacant a Madrid.\nFonts: Juanjo Olaizola, «165 años del ferrocarril de València a Xàtiva», Historias del tren, 2019


Ximo Puig anuncia una plataforma industrial i el projecte d'un centre de manteniment d'avions en l'aeroport de Castelló - Infodiari\nXimo Puig anuncia una plataforma industrial i el projecte d’un centre de manteniment d’avions en l’aeroport de Castelló\n13 May, 2020 | Castelló | 0 |\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha anunciat aquest dimarts la construcció d’una plataforma per al desenvolupament d’activitats industrials en l’aeroport de Castelló, així com la tramitació d’un projecte per a la posada en marxa d’un centre de manteniment d’avions.\nXimo Puig ha assistit a la reunió del consell d’administració de la societat pública Aerocas, que ha tingut lloc per videoconferència, en el qual s’ha acordat impulsar noves iniciatives de desenvolupament i diversificació de l’aeroport de Castelló.\nEl president de la Generalitat ha recordat que és un objectiu estratègic del Govern valencià generar entorn de la infraestructura, amb la col·laboració del sector privat, «un pol logístic i empresarial vinculat al sector aeronàutic, compatible amb la seua orientació turística».\nEn aquest sentit, Puig ha assenyalat que les noves inversions que s’han aprovat «responen a l’estratègia del Consell de diversificar l’activitat de l’aeroport de Castelló, a fi que es consolide com un element de vertebració del territori i de generació de llocs de treball qualificats».\nAixí mateix, ha recalcat que la Generalitat està impulsant projectes estratègics a la província de Castelló per a fer front a la crisi derivada de la pandèmia de la COVID-19.\nAmb aquest objectiu, el consell d’administració d’Aerocas ha aprovat els plecs de condicions per a licitar les obres i la direcció d’obra de la nova plataforma industrial de l’aeroport. Aquest projecte, amb un pressupost de licitació de 2,4 milones d’euros, permetrà habilitar una zona dedicada a l’estacionament, manteniment i desmantellament d’avions.\nL’actuació abasta una superfície de quasi 28.000 metres quadrats, ampliables en posteriors fases, i inclou la creació d’una zona pavimentada de 6.000 metres quadrats, una esplanada annexa en llastos de 21.900 metres quadrats per a estacionament d’aeronaus i una via d’accés. El termini d’execució de les obres és de cinc mesos.\nLa nova plataforma concentrarà l’activitat industrial de l’aeroport, atenent la demanda d’espai de les empreses que operen en l’actualitat i d’unes altres que puguen incorporar-se. A més, permetrà alliberar la plataforma comercial d’aquestes activitats.\nCal recordar que, en l’actualitat, l’aeroport acull a dues empreses dedicades a l’estacionament i desmuntatge d’avions: eCube Solutions i Jet Aircraft Servicies (JAS).\nD’altra banda, el consell d’administració d’Aerocas ha aprovat l’acceptació i publicació de la sol·licitud presentada per l’empresa Brok-air Aviation Group per al lloguer d’espai, durant un període de 15 anys, amb la finalitat de posar en marxa un centre de manteniment d’avions.\nLes normes d’Aerocas estableixen que, quan es reben propostes d’aquest tipus, una vegada analitzades i acceptades, es publiciten perquè qualsevol empresa puga formular ofertes alternatives.\nBrok-air és una empresa espanyola especialitzada en serveis de manteniment aeronàutic. La companyia ha presentat a Aerocas un projecte d’implantació en l’aeroport en tres fases.\nLa primera abasta una superfície de 22.000 metres quadrats i inclou la construcció d’un hangar de dues posicions, de 60 metres de llarg per 120 d’ample, per a manteniment d’avions de la família A320 i B737. En les següents fases hi ha previstes noves instal·lacions fins a completar els plans d’expansió de l’empresa.\nLa materialització d’aquesta iniciativa està lligada a l’execució de la plataforma industrial. Per a poder operar abans en l’aeroport de Castelló, Brok-air ha formulat una segona petició consistent en la construcció d’un hangar provisional, de 60 metres d’ample per 60 de llarg, on desenvolupar transitòriament la seua activitat durant un termini aproximat d’un any.\nD’altra banda, el consell d’administració d’Aerocas ha ratificat un acord amb l’aerolínia Volotea per a operar aquest estiu, si les circumstàncies ho permeten, una ruta a Bilbao en substitució de la prevista a Marsella, que es reprendrà l’any vinent. Aquesta decisió respon a la necessitat d’adaptar-se a les actuals circumstàncies excepcionals i a les perspectives del sector aeri i turístic, derivades de la crisi de COVID-19.\nLa de Bilbao es convertirà en la primera connexió nacional regular que ofereix l’aeroport. La ruta operarà durant 15 setmanes, entre juliol i octubre, amb dues freqüències setmanals. La prevision de l’aerolínia és aconseguir els vuit mil passatgers i passatgeres en el temps en què estiga vigent.\nEl conseller de Política Territorial, Obres Públiques i Mobilitat, Arcadi España, ha explicat que la companyia Volotea va plantejar a Aerocas la necessitat de modificar enguany la ruta prevista a Marsella, apostant per una destinació nacional, «ja que tot apunta al fet que la reactivació del trànsit aeri comercial començarà pels vols domèstics i que la demanda internacional tardarà a recuperar-se».\nAixí mateix, ha incidit en què la present campanya turística «estarà molt lligada al mercat nacional, d’ací la importància d’una connexió aèria amb un mercat emissor tradicional per a Castelló com és el País Basc».\nAnterior Compromís s’adhereix a l’aliança mundial “Progressive International”\nSiguiente Esquerra Unida recorda a la ministra Montero que l’infrafinançament és un problema “real, urgent i greu”\nOnda inicia los trabajos previos para la puesta en valor de la entrada a la Cova de l’Algepsar


Els bacteris beneficioses - Fertilitzants i additius : 32 produits - Culture Indoor\n> Fertilitzants i additius>Els bacteris beneficioses\nQuines són les bacteris beneficiosos?\nDurant molt temps es va pensar que la solució inert lliure de bacteris era essencial per al perfecte control d'un cultiu d'interior. Però amb investigacions recents, es va revelar que alguns bacteris semblen essencials per a una bona creixement de les plantes .\nLa planta d'intercanvi amb els seus missatges ...\nLa planta d'intercanvi amb els seus missatges químics entorn immediat, i alguns bacteris són especialment beneficiosos en totes les etapes de creixement de la planta.\nLa cultura ofereix molts productes d'interior amb les següents propietats: bacteris, microorganismes, fongs estimuladors d'arrels ....\nAquests microorganismes són particularment interessants amb sistemes de bucle tancat i desinfectat en solucions nutritives.\nEls organismes microscòpics poden participar en la nutrició de les plantes.\nDiverses marques estan involucrades en la prestació d'aquests microorganismes: Canna Plagron 420 orgànics ...\nProducte de 1 de 32\nFertilitzant APTUS - MICROMIX DEGOTEIG de 100 ML ,...\nAfegir Micromix Degoteig a la mitjana de la cultura permet obtenir un micro-vida rica en bacteris, que ofereix a les plantes amb un creixement òptim de les condicions.\nMicromix Degoteig de Aptus Marcapassos de la micro-vida del substrat. Els processos de producció dels substrats són per eliminar tota la vida per a l'esterilització de manera que no hi ha elements nocius que queden. El desavantatge d'aquest procés és que els elements útils que viure en aquesta muntanya també són destruïts, el que fa que el substrat més susceptibles a les plagues i malalties. Perquè és beneficiós per al creixement mitjà en el qual creixen les plantes, un micro-rica vida és...\nFertilitzant APTUS - MICROMIX SÒL 100 ML ,...\nAfegir Micromix Sòl permet obtenir un sòl ric en bacteris beneficiosos, que ofereix a un creixement òptim de les condicions en el substrat.\nMicromix Sòl de Aptus Els processos de producció dels substrats són per eliminar tota la vida per a l'esterilització de manera que no hi ha elements nocius que queden. El desavantatge d'aquest procés és que els elements útils que viure en aquesta muntanya també són destruïts, el que fa que el substrat més susceptibles a les plagues i malalties. Perquè és beneficiós per al creixement mitjà en el qual creixen les plantes, un micro-rica vida és fonamental per evitar els problemes de...\nPlatí Nutrients - Dinamita Llavors 5g - Mycorrhizae per a...\nDINAMITA LLAVORS és una pols mycorrhizal produïts in vitro amb 500 propagules per gram de fongs, Glómico intraradices. S'ha de barrejar amb les llavors.\nDINAMITA LLAVORS Utilitzable en Agricultura Ecològica segons reglament CEE N°834/2007 DINAMITA LLAVORS és una pols mycorrhizal produïts in vitro amb 500 propagules per gram de fongs, Glómico intraradices. Es promou la mycorhization de les arrels, facilitant l'intercanvi d'aigua i nutrients entre la planta i el sòl, i creant una simbiosi a llarg termini entre els fongs i les plantes. Llavor de recobriment en pols/Llavor potenciador COMPOSICIÓ :Preparació de microbiana basada en el fong...\nPlatí Nutrients - Dinamita Llavors 1g - Mycorrhizae per a...\nGHE - BIO MAGIX bosses de 25 g SUB CULTURA bacteris...\nBio Magix canvia el seu nom i es converteix en una Sub Cultura. Els canvis de nom, però la fórmula desenvolupada per GHE és encara el mateix !\nBio Magix canvia el seu nom i es converteix en una Sub Cultura. Els canvis de nom, però la fórmula desenvolupada per GHE és encara el mateix ! Subcultura és una barreja de microorganismes beneficiosos que protegeixen les arrels de la fongs patògens que l'atac per embolicar una barrera protectora, i la inhibició de la reproducció i la supervivència d'un nombre molt gran de la seva "depredadors". Independentment del substrat utilitzat, el funcionament de la Sub-Cultura segueix sent el mateix:...\nGHE - Trikologic S 10 g BIO - MAGIX / SUB CULTURA\nSub Cultura canvia de nom i es converteix en Trikologic S. Els canvis de nom, però la fórmula desenvolupada per GHE és encara el mateix !\nSub Cultura canvia de nom i es converteix en Trikologic S. Els canvis de nom, però la fórmula desenvolupada per GHE és encara el mateix ! Trikologic S és una barreja de microorganismes beneficiosos que protegeixen les arrels de la fongs patògens que l'atac per embolicar una barrera protectora, i la inhibició de la reproducció i la supervivència d'un nombre molt gran de la seva "depredadors". Independentment del substrat utilitzat, l'operació de Trikologic S segueix sent el mateix: que...\nGHE Bio Magix 100g Sub-Cultura - bacteris beneficiosos\nBio Magix canvia el seu nom i es converteix en una Sub Cultura. Els canvis de nom, però la fórmula desenvolupada per GHE és encara el mateix ! En ordre\nGHE - Bio Magix 50g Sub Cultura bacteris beneficiosos\n420 orgànics - Trichozym 10g ,trichoderma harzianum\nFertilitzants, en forma de pols, per barrejar amb la terra. Per a les plantes a l'hivernacle. Fertilitzant formada per espores que afecten el creixement de les plantes.\nUtilitzable en agricultura ecològica segons reglament (CE) n° 834/2007 modificat.La pols 420 Orgànics a revolucionar la seva cultura a la terra ! La wettable pols TRICHOZYM 420 ORGÀNICS és una pols amélioratrice fertilitat del sòl, basats en bacteris que són beneficiosos per a la terra, fongs mychoriziens i trichoderma, especialment seleccionats per a la seva efecte favorable sobre l'estructura del sòl i fertilitat. La presència de Trichoderma en el sòl , millora l'estat de salut de les...\n420 orgànics - Trichozym bosses de 25 g , trichoderma...\ntrichoderma harzianum en forma d'una pols que es barreja amb la terra , la fibra de coco. Per a les plantes a l'hivernacle. Fertilitzant formada per espores que afecten el creixement de les plantes.\n420 Orgànics - Trichozym 200g , trichoderma harzianum\ntrichoderma harzianum 420 orgànics en forma de pols per barrejar amb la terra. Per a les plantes a l'hivernacle. Fertilitzant formada per espores que afecten el creixement de les plantes.\n420 Orgànics - Rootshoot Bascilius 10g , bacteris...\nPreparació de microbiana basat en Bacillus amyloliquefaciens. Fertilitzants, en forma de pols, per barrejar amb la terra. Per a les plantes a l'hivernacle. Fertilitzant estimula el sòl per l'acció del compost i que actua principalment en el creixement de les plantes. Preferiblement, utilitzeu 420 Orgànics amb un testos sòl amb menys greix possible i...\nLa pols 420 Orgànics a revolucionar la seva cultura a la terra ! Fertilitzant Rootshoot Bascilius 420 Hidroponia augmenta la biodisponibilitat dels nutrients, promou l'augment de la biomassa i redueix la fatiga problemes del sòl. ROOTSHOOT BASCILIUSUtilitzable en agricultura ecològica segons reglament (CE) nº 834/2007 ROOTSHOOT BASCILIUS és un bio-estimulants que conté un bacteri, bacillus amyloliquefaciens-LA-45, que colonitzar l'arrel, estimular la producció de rootlets, i solubilisent el...\n420 Orgànics - Rootshoot Bascilius bosses de 25 g ,...\n420 Orgànics - Rootshoot Bascilius 200g , bacteris...\n420 Hidroponia - RootShoot Bascilius bosses de 25 g ,...\nbacteris beneficiosos bascilius .estimulador arrel de tots els cultius , hidroponia ,terra,coco Per a les plantes a l'interior , en un hivernacle o la cultura de la cambra interior.\nFertilitzant Rootshoot Bascilius 420 Hidroponia augmenta la biodisponibilitat dels nutrients, promou l'augment de la biomassa i redueix la fatiga problemes del sòl. ROOTSHOOT BASCILIUSUtilitzable en agricultura ecològica segons reglament (CE) nº 834/2007 ROOTSHOOT BASCILIUS és un bio-estimulants que conté un bacteri, bacillus amyloliquefaciens-LA-45, que colonitzar l'arrel, estimular la producció de rootlets, i solubilisent el fòsfor en el sòl per fer-ho biodisponible per la planta....\n420 Hidroponia - Trichozym bosses de 25 g - trichoderma...\nAdob en forma de pols 100% soluble en aigua. Per a les plantes a l'hivernacle. Utilitzable en agricultura ecològica. 420 HIDROPONIA TRICHOZYM és un producte natural que permet obtenir la millor vegetatiu creixement saludable de les plantes per obtenir un millor rendiment i una millor qualitat de la producció.\nUtilitzable en agricultura ecològica segons reglament (CE) n° 834/2007 modificat.La wettable pols TRICHOZYM és un improver de la fertilitat del sòl a partir de bacteris beneficiosos en el sòl, fongs mychoriziens i trichoderma, especialment seleccionats per a la seva efecte favorable sobre l'estructura del sòl i fertilitat. La presència de Trichoderma en el sòl , millora l'estat de salut de les plantes i també estimula el creixement de les plantes. La Trichoderma i Glómico ajudar a cada un...\nLa hidroponia 420 - RootShoot Bascilius 200 g, bacteris...\nbascilius rootshoot és un estimulador d'arrels en forma de bacteris beneficiosos utilitzats en qualsevol manera de cultura, hidroponia, terra, coco, hidroponia aeroponía i orgànics 420 provar una gamma de fertilitzants i estimulador d'alt rendiment i molt cooncentré tot fet a França.\nFertilitzants Rootshoot Bascilius 420 hidroponia augmenta la biodisponibilitat dels nutrients, promou l'augment de la biomassa i redueix problemes de fatiga del sòl. ROOTSHOOT BASCILIUSUtilitzable en agricultura ecològica conforme al Reglament (CE) 834/2007 ROOTSHOOT BASCILIUS és un bio-estimulant que conté un bacteri, Bacillus amyloliquefaciens IT 45 que colonitzen l'arrel, estimular la producció d'arrels i solubilitzar el fòsfor a terra per fer biodisponible a la planta.Bacteris -...\n420 Hidroponia - Trichozym 200g , trichoderma harzianum\nUtilitzable en agricultura ecològica segons reglament (CE) n° 834/2007 modificat.La wettable pols TRICHOZYM és un improver de la fertilitat del sòl a partir de bacteris beneficiosos en el sòl, fongs mychoriziens i trichoderma, especialment seleccionats per a la seva efecte favorable sobre l'estructura del sòl i fertilitat.La presència de Trichoderma en el sòl , millora l'estat de salut de les plantes i també estimula el creixement de les plantes. La Trichoderma i Glómico ajudar a cada un...\n420 Hidroponia - RootShoot Bascilius 10g , bacteris...\nestimulador arrel ROOTSHOOT Bascilius en forma de pols 100% soluble en aigua. Per a les plantes en el sòl,hidroponia,aeroponics,fibra de coco, cultiu sense sòl . els bacteris beneficiosos són stimulators, potent i molt concentrada.\n420 Hidroponia - Trichozym 10g - trichoderma harzianum\nMonster X - bosses de 25 g , mychorizes 500 propagules...\n500 000 propagules per quilogram seleccionat in vitro ,in vitro és démulitiplier el fong endomycorhizien en arrels crescut en sintètica mitjà en condicions totalment estèril ,Monster X mycorrhizae de platí nutrients ,la millor mycorrhizae in vitro en el mercat per a hydroponic i orgànica\nMonster X platí nutrients , exclusiu en el mercat de hidroponia i orgànica vostè sap piranya i taràntula des avançada nutrients , la revolució en aterrar amb una nova generació, i els d'alt rendiment , Monster X mycorrhizae incrustat en un mar d'algues, ascophylum nuós que conté auxins natural , de cytokinins i gyberilines que permeten optimitzar i dinamitzar la vida bacteriana i així aconseguir que el sistema arrel fins a 20 vegades en el sòl ,és el producte del moment per intentar Monster...\nMonster X - 100 g , mychorizes 500 propagules per gram...\nMonster X platí nutrients , exclusiu en el mercat de hidroponia i orgànica vostè sap piranya i taràntula des avançada nutrients , la revolució en aterrar amb una nova generació, i els d'alt rendiment , Monster X mycorrhizae incrustat en un mar d'algues, ascophylum nuós que conté auxins natural , de cytokinins i gyberilines que augmenta i estimula la vida bacteriana i així aconseguir que el sistema arrel fins a 20 vegades en el sòl ,és el producte del moment per intentar Monster X pot ser...\nInvasió de la T - 10 g , trichoderma harzianum, Platí...\n10⁹ propagules per gram = 1 000 000 000 bacteris si proveu de aktrivator canna , taràntula avançat nutrients , o sub cultura de GHE vostè va ser sorprès per la força d'Invasió T la trichoderma certificada per la conselleria d'agricultura\nTerra - Hydro - Coco La fertilització matèria - Preparació de microbiana basada en el fong mycorrhizal Glómico intraradices BEG72 i TRICHODERMA atrovide MUCL45632 la trichoderma el més potent i 1g és l'equivalent de 1.000.000.000 persones el poder de la invasió, T és innaréttable , provar un producte d'alt rendiment en el mercat un wettable pols és utilitzable en un hydroponic cultura , aeroponique , la cultura de la terra o la fibra de coco , un trichoderma aprovat per la conselleria...\nInvasió T - bosses de 25 g , trichoderma harzianum ,...\n10⁹ propagules per gram = 1 000 000 000 bacteris vostè ha conegut en el passat aktrivator canna , taràntula avançat nutrients , o sub cultura de GHE , intentar presentar la millor trichooderma certificat pel departament d'agricultura-certificat de l'agricultura orgànica i gràcies a la seva nanotecnologia-sol\nTerra - Hydro - Aero - Coco La fertilització matèria - Preparació de microbiana basada en el fong mycorrhizal Glómico intraradices BEG72 i TRICHODERMA atrovide MUCL45632 la trichoderma el més potent i 1g és l'equivalent de 1.000.000.000 persones el poder de la invasió, T és innaréttable , provar un producte d'alt rendiment en el mercat un wettable pols és utilitzable en un hydroponic cultura , aeroponique , la cultura de la terra o la fibra de coco , un trichoderma aprovat per la conselleria...


Aquests dies es fa balanç i crítica de la Festa Major de la Seu. Com sempre, molt fàcil criticar i més fàcil no aportar cap idea positiva. Si no t'agrada una cosa digues com ho voldries, no?\nProgres-PSC de la Seu han fet un comunicat on diuen que molta gent es queixa, que està descontenta i un dels seus màxims arguments és que s'ha format un grup al Feisbuc. Doncs què voleu que us digui, si això és la vostra Força Major... Hi esteu ficats en això del Facebook? La gent s'apunta a tot el que li arriba, sobretot els més joves! Bé, i no tant joves. Fa uns mesos un amic meu va crear un grup antigomina, en conya, i té un munt d'adherits! I vàrem riure amb ganes de l'estupidesa d'això Facebook.\nCom que sóc una tafanera he entrat en aquest grup que es queixa de la Festa Major i he observat aquests sis cents i pico. Mare meva... però si hi ha alumnes meus de tretze i catorze anys de l'escola andorrana!! I amics dels meus fills... M'hi jugo un pèsol que hi ha amics d'amics que no saben ni on és la Seu!! A més, clar, si vols opinar-hi, t'has d'adherir al grup i, per tant, el nombre d'incrits a favor de la causa també és fictici... I quins són els màxims arguments dels quatre que escriuen (d'aquella manera...) Doncs, els concerts. Sembla que a la Festa Major només hi havia quatre concerts!!! En un comentari (potser era un comentari sobre el mateix grup Facebook a Viure els Pirineus) es feia referència al petit incendi del dia dels diables. Que es cremés un arbre a la plaça dels Oms no vol dir que es cremés un om, gamarús! Era un xiprer!\nAra mateix m'ha arribat per varis llocs que m'apunti a algun grup com "no m'agrada el pentinat de no sé qui!, "a favor del segon sextet del Barça", "a favor de dormir cinc minutets més" Com si així el Barça guanyés per partits o jo pogués dormir més... Com diem a casa "quanta xuminada"!! Per això trobo ridícul que una formació política, amb gent suposadament culta i competent, s'agafi a l'argument que s'ha creat un grup Facebook... Potser no tenen més arguments?\nJo també tinc ganes de dir-hi la meva sobre la Festa Major. Es queixen que la Fira s'ha traslladat fora de la Seu. Perdoneu, la Seu no és només Pasqual Ingla, eh? Allà també hi viu gent, també ho tenen més a prop de casa... I, recordeu que fa uns tres anys els veïns de Pasqual Ingla van sortir al TN de TV3 i tot queixant-se dels inconvenients i el perill de tenir les Firetes a la finestra mateixa de casa! Ningú ho recorda? Ara que, per a mi, si hi volen posar les casetes i els concerts, cap problema, així podré dormir. M'agradarà veure què hi diuen llavors els dels voltants amb la festa en ple al mig del poble i no puguin dormir! També deia en els apunts de l'altre dia que afirmen que els bars i restaurants han perdut clientela. Doncs potser feia pudor i per això, amb l'excusa d'estar tot ple, no podia sopar enlloc diumenge a la nit. I dissabte igual, mentre feia la cursa d'orientació pels carrers de la Seu només es veien bars i restaurants amb taules ben llargues plenes de gent i, que jo sàpiga, no eren partidetes de parxís. Pot ser que enlloc d'una parrillada la gent es mengi un pollastre a la brasa perquè hi ha una crisi a sobre que ens plega? També es queixen de les poques colles a la rua. Doncs suposo que la culpa és de la gent que no vol participar-hi, no? Ara, jo ho tindria clar, si la gent no té ganes de participar-hi, per l'any vinent, fora.\nA mi tampoc no m'agraden moltes coses de la Festa Major però és una qüestió de gustos. Si per mi fos no faria ni un concert d'aquests que alguns m'han dit que van estar molt bé. A mi no m'agraden. Tampoc m'agradaria segons quin grup famós. Aquí sembla que tots n'entenen molt de música. Les Firetes són una enganyifa i amb uns preus desorbitats però aquí i a Villagarcia de Arousa, m'enteneu? Els espectacles infantils els trobo ridículs però potser als nens els agrada, ves a saber... Que les activitats d'esports és el que més m'atrau? Sí, però perquè m'hi sento bé, gaudeixo. Suposo que tots els que han fet festa fins altes hores de la matinada no tenen ni idea que hi havia més Festa Majora a part de les casetes i els concerts.\nEl que menys m'ha agradat de la Festa Major? Les bronques amb els Quim perquè volia tornar a les dues de la matinada... I què més, amb 12 anys! I l'ambient "fastigós" que s'arriba a veure als voltants de les casetes.\nEl que més m'ha agradat? Veure que l'esport a la Seu cada cop atrau més gent i que jo tinc prou forces per estar a l'alçada!\nJa se sap, una Festa Major ha de ser prou plural i ofertar activitats per a tothom. I si no t'agraden no hi participis. I si vols coses millors, proposa. Jo ja ho he fet...\nSegur que la festa és qüestió de gustos... segur, però si durant una colla d'anys tens una FESTA, si, amb majuscules, i segurament millorable, i ara tens el que tens.. doncs mira.. a molts, i molts del Facebook com has vist, doncs que ens dol.\nEt recomano que miris els programes de fa uns anys, especialment dels anys en que els teus "amics", d'iniciativa i socialistes ho feian, jo he pogut fer la comparació, resulta patétic la transformació de la festa, i ja veuràs que alló que t'agrada tant, que és l'esport era també protagonista de la FESTA, i també amb majuscules.\nIntenta no menysprear a la gent del Facebook, són joves molts però no rucs. Jo també he quedat sorprés de veure tanta gent,ja veus volen una altra festa... i intenta fer un grup de qualsevol cosa relacionada amb la Seu a veure quins resultats tens..., si es en positiu potser... però en negatiu... com és aquest...\nAls nenes els hi agrada els espectacles infantils, bé no tots, també tenen criteri, i als no tan nens els hi agrada concerts, ara ja has vist que aquests no..\nPotser als teus alumnes andorrans els seus pares van gaudir de la FESTA d'un altra época i ara veuen que la festa d'ara no té res a veure.\nEstic completament d'acord amb tu que el Quim, 12 anys,el teu fill?, no pot sortir fins a les dues..\nNo menyspreo la gent que hi ha al Facebook, jo també hi soc. Però no és un espai prou objectiu com per fer un balanç seriós d'una Festa Major per part d'un partit polític.\nTampoc he dit que la Festa d'ara sigui millor perquè enguany hi ha esport i abans no. He dit que m'agrada l'esport i punt. I no m'agraden els concerts d'ara i suposo que els d'abans tampoc però tampoc hi he anat per jutjar-ho. Recorda, fa uns quants anys, una gran xiulada a un grup que ara guanya millonades amb els seus discos... Per això dic, home/dona, que és qüestió de gustos!! De totes manares, veient els comentaris del Facebook sembla que només hi havia concerts... o és que tota la resta ja els sembla bé?\nI de nens de 12 anys voltant per la Seu fins a les dues de la matinada tots els que vulguis... Però això no crec que sigui culpa de l'Ajuntament. Potser d'aquells pares que els agradava tant la festa de la seva època?\nTotalment d'acord amb el que dius dels nens de 12 anys.\nPer altra banda, la reacció crítica de progrès (que entenc i comparteixo en alguns punts, no en tots)no és pas diferent de lq ue tenia el senyor Ausàs i el senyor Fierro quan eren a l'oposició. Criticaven tot i MAI aportaven res, a diferencia de l'actual oposició (hi estiguis d'acord o no és un altre tema) que no para d'aportar i de proposar.\nUna altre tema que m'agradira introduïr: els horaris de les axctivitats culturals i d'oci a La Seu: activitats nocturnes com per exemple el concert d'en Raimon, espectacles de circ per tota la familia.....comencen a les 20.30, a les 22.40, i inclús a les 2250 de la nit. Horaris dignes de l'espanya més profunda. en aquest tema som molt espnayols i poc europeus. en general a Catalunya cada cop més aquests horaris s'avancen (9.00, a les 8.30....) a La Seu cada cop més tard. Després ens extranyem que els adolecents surtin de casa tard...Què els ensenyem??\nS’agraeix poder personalitzar els comentaris. No sé si ens coneixem però, com a mínim, veig que no ets una noieta de dotze anys! Amb això, els que deixeu comentaris jugueu amb avantatge!!!\nMés igual el color del que critica, ja ho he dit altres cops. És una manera de fer de molts polítics, siguin del partit que siguin, que detesto profundament. La contra sistemàtica pel simple fet de ser a l’oposició ja que si dius que t’agrada vol dir que ho fan bé i si ho fan bé perds vots.\nTotalment d’acord amb els horaris d’alguns actes, començant pels dels concerts. A la una de la matinada és molt tard però digues que els començaràs a les 23h i acabaràs a les 3h! Jo seria de les de llevar-me amb el sol i tots a casa com a molt tard a les 12, com la Ventafocs. Les activitats infantils, com a molt tard haurien de començar a les 19h. Més d’hora tampoc perquè fa calor. Això no passa només a la Seu, és a tot arreu. Tan de bo comenci a canviar...\nN’he criticat unes quantes de coses de la Festa Major, començant pel programa que ja vaig dir en un altre escrit que es podia haver fet molt més auster i, sobretot, estalviar-se la propaganda pròpia, com l’Oficina Jove i altres. El pregó el vaig trobar fluixet (a mi allò del Guària Cívil... ni dibuixat!) però el de l’any passat va ser genial i potser hi ha gent que ho veu al revés. Els esports, que sembla que els amnistiï!, no m’agraden pas tots: no m’agrada el country, ni els balls llatins, ni l’exhibició de moto, ni el lloc de sortida de la pedalada... M’agradaria que s’inclogués algun tipus de parc d’aventura amb tirolina, rocòdrom... perquè crec que els nens de 8/9 anys fins els 15/16 tenen un buit d’activitats. Es podria fer a les tardes mentre els més petits tenen les seves cosetes i els més ganàpies dormen per continuar la farra a la nit. La idea ja l’he fet arribar. Però tot això són opinions molt personals, ja sé que no fan una festa al meu gust i només per a mi!\nTinc ganes d’escriure sobre els pares i els fills, aquests dies m’he sentit molt sola. Tots els pares amb qui he parlat no els agradava que els seus fills tornessin a les dues de la matinada però tots els han deixat perquè els altres també ho feien. M'agradaria que també hi opinessis!\n5 de setembre de 2009 a les 15:52\nNúria aquí no, les propostes al Batalla, ja no dic a la regidora, ja saps que està a un altre nivell, ep, el Batalla també... però almenys farà veure que t'escolta.\nI amb el comentari de la Merce... no tens la sensació de que la Seu cada vegada és es un poble.. millor, un barri periferic de qualsevol ciutat?, amb perdó, un barri marginal?\nAra jo us demano quines sensacions us dona aquesta Nova Seu... potser soc jo, segurament...\nEstic a punt de divorciar-me de la Seu, començo a no aguantar-la... i el pitjor de tot és que me la estimo tant...\n5 de setembre de 2009 a les 23:59\nQuè passa que sóc l'única persona de la Seu que té nom i cognoms? O és que sou tots uns anònims impresentables (amb el sentit més literal de la paraula)? Primer, qui ets tu, que no tens ni la decència d'identificar-te, per dir-me on he de fer les propostes? I tu què saps si l'he feta a l'alcalde o no? Doncs, per a la teva informació, ja està feta a qui toca. Et queda clar?\nTu has viscut mai en un barri perifèric o marginal? No en tens ni idea! Si la Seu no t'agrada, bon vent, segur que a la merda de Barcelona hi viuràs millor.\nMira, en aquests moments estic d'una mala llet que no m'aguanto, que evidentment no t'explicaré a tu el per què..., i has escrit en el pitjor moment que ho podies fer. Així que pot ser que el to i les paraules et molestin. Si sabés qui ets podria arribar a demanar-te disculpes però a un anònim, passo.\n6 de setembre de 2009 a les 0:08\nSóc la Mercè d'abans. doncs no, no tinc 12 anys però si fills d'aquestes edats. Crec que estariem d'acord en el tema horaris. En aquest país sembla que això de voler fer coses de bon matí i anar dormir aviat sigui l'excepció quan hauria de ser el més normal quan es té nens. I no passa només a l'estiu; durant el curs "al.lucino" quan sento els programes de la tele que veuen companys dels meus fills (no tots evidentment, però si molts nens). crec que es un problema de CULTURA (així, en majúscules). Un país que menysprea el silenci, que es riu de l'esforç i la constància, un país on els herois són els que veiem per la tele, on qui estafa a hisenda és el més llest i més aplaudit....és un país on es tolera el botellón, on ens nens de 12 anys surten fins les 2 de la matinada (o més) sense que ningú se n'extranyi....\nEs una mica decebedor.....\nPer cert, tot i que a tu no t'ha agradat, també crec com aquell anònim que la Seu ES cada cop més com un poble, ha perdut aquell aire diferent que tenia fa uns anys. Jo també crec que La seu està cada cop mes bruta, deixada i que està perdent el pàs dels temps.\nEs el meu sentiment producte de les sensacions que em dóna la Seu.\nI no, no ens coneixem. simplement sóc una xafardera dels blogs "pirinencs".\nTot i que políticament no estigui gens d'acord amb el que tu penses, m'agraden els teus posts de natura i familia.\n6 de setembre de 2009 a les 9:26\nJo no he volgut mai tancar els comentaris als anònims. Hi ha gent que s'ha vist obligada a fer-ho. Jo respecto l'anonimat de la gent sempre que siguin respectuosos, com tu. Com a mínim un nom a qui dirigir-se. Si un no vol que se sàpiga qui és té tot el dret però jo també tinc el dret a que se'm respecti. Ja t'ho deia més amunt, l'anònim juga amb avantatge. Jo em mullo, tothom pot saber qui sóc, i l'anònim, amagat darrera aquesta façana, actua com li dóna la gana impunement. Dona la casualitat que els anònims quasi sempre són per insultar, desqualificar o menysprear a qui escriu o altres. Crec que només he borrat un comentari amb els quasi 200 escrits que he fet, el d'abans no compte, era meu que m'ha sortit com anònim. És un comportament covard...\nEstic totalment d'acord amb TOT el que dius en el teu comentari. Jo també sóc una tafanera de blocs. Les idees polítiques no haurien de determinar les amistats o respecte cap els altres. Tinc amics de tots els colors i quan dic tots, és tots! Des de radicals independetistes, socialistes a l'Ajuntament de Barcelona, votants del PP i un que milita la Falange (sí, sí, ho dic molt fluixet...).\nMercè, encantada de conèixer-te. Ha estat un plaer perquè veig que en algunes coses no estic tan sola com em pensava...\n6 de setembre de 2009 a les 10:36\nEm sembla molt bé el què dius dels anònims, tot i que si són respectuosos no crec que hi hagi problema.\nNo estàs pas sola però em temo que en aquest tema tampoc som gaires. Per desgràcia. Paciència.\n6 de setembre de 2009 a les 15:36\nHo sento, si t'has sentit malament amb el meu últim comentari.. era la meva última intenció.\n6 de setembre de 2009 a les 17:35\nDisculpes acceptades... Vas pagar un mal moment.\n14 de setembre de 2009 a les 1:01


Hotel Il Pirata Cinisi Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Peppino Impastato 37, Cinisi, Cinisi, Itàlia, 90045 - Veure al mapa\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Il Pirata és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Cinisi. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Hotel Il Pirata, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, restaurant, ascensor, bar, àrea de TV/saló compartit.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com jardí. Sigui quina sigui la seva raó per visitar Cinisi, el Hotel Il Pirata és el lloc perfecte per una estimulant i emocionant escapada.\nTots els tipus de viatgers (332) Parelles (198) Viatgers en solitari (52) Famílies amb infants petits (29) Famílies amb infants grans (6) Grups (47)


context weblog :: paisatges artificials: un viatge aeri a nanolàdia\ndijous :: 24 d' octubre de 2002\n> quan els electrons es topen amb la materia\n:: un viatge aeri a nanolàndia\n'Paisatges Artificials' és una col·lecció de vistes panoràmiques a través de l'ull d'un microscopi electrònic realitzadaper Victor F Puntes. Les vistes presenten un viatge aeri a nanolàdia, mirant cap el més profund de la matèria en comptes de mirar cap al cel.\n"Un paisatge és una formalització d'espai i temps, i els paisatges externs reflecteixen directament estats interns de la ment - de fet, els únics paisatges externs que tenen algun significat són aquells que es troben al Sistema Nerviós Central, si es vol, per analogia directa." J. G.Ballard\nUn feix d'electrons, enfocats amb lens magnetiques, dispersos en una buidor raonable, impacten en una distribució de materials metàl·lics i orgànics deixant una empremta que d'alguna manera és testimoniatge de la densitat electrònica a escala atòmica de la matèria atravesada. L'evaporació del disolvent en una solució coloidal atrapa el sistema en un estat remanent que conserva un comportament dinàmic tal, que a temperatura de laboratori, les forces de van der Waals, dipolars, la capil·laritat, i d'altres esdevenen de magnitud similar. Aquestes forces, juntament amb l'entropia, condueixen a una àmplia i meravellosa varietat de formes auto-ensamblades. A menys que sigui una habilitat nostra veure de manera diferent el que és igual. El què apareix, evocador, és sorprenent i calorosament familiar, i és probablement el resultat d'una seqüència i distribució d'accidents que són similars en diferents escales (fractals). Els elements bàsics que conformen aquestes formes auto-ensamblades estan formats per cristalls individuals d'una dotzena de nanòmetres, això, són, aproximadament, de 20 a 30 àtoms de cobalt per cada costat.\nExposició *paisatges artificials* de victor f puntes a *straddle3*,\nPresentació projectada del treball, per l'autor divendres 25 d'octubre de 2002 a les 19:00h\nper victor f puntes, kannan m krishnan i a. paul alivisatos


Anul·la la seva inscripció al Registre Civil com a Joan Coll Corominola i la substitueix per Juan Francisco Beamonte Isern.\nGirona .- El Jutjat de Primera Instància Número 6 de Girona ha permès que el "nen robat" de Banyoles recuperi el nom i cognoms que tenia en néixer. D'aquesta manera, Joan Coll Corominola veurà modificada la seva inscripció al Registre Civil i passarà a dir-se Juan Francisco Beamonte Isern. La sentència, que reconeix que aquells qui el van adoptar l'any 1966 "no són els seus pares biològics", posa punt final a un llarg periple judicial. Fa anys que aquest veí de Banyoles litigava perquè se li reconegués el dret de recuperar la seva identitat. Després d'intentar portar el cas per la via penal, va presentar una demanda civil al jutjat de família. Aquesta demanda, en un primer moment, es va tirar enrere perquè el jutjat va resoldre que havia caducat. L'Audiència de Girona, però, va ordenar reobrir el cas i, ara, aquesta nova sentència ordena que "s'anul·li la inscripció de la filiació" que constava al Registre Civil i que, en conseqüència, es rectifiquin el nom i cognoms del banyolí pels de Juan Francisco Beamonte Isern.


11 de octubre de 2020 (13:01 CET)\ndetencion viuda patraix\n"Et vull per damunt de qualsevol obstacle. La teua Maje, la teua bruixa, la teua lletja... Però al cap i a la fi... teua!". Així proclamava el seu amor María Jesús, coneguda com la 'vídua negra de Patraix', al seu examant, Salva, tots dos acusats de matar al marit d'ella l'agost de 2017, un crim perpetrat fa un poc més de tres anys que la setmana vinent veurà la llum a l'Audiència de València davant un jurat popular.\nLa vista contra els acusats, que treballaven al mateix hospital de València, ella com a infermera i ell com a auxiliar, arrancarà el dimecres, 14 d'octubre, i s'estendrà fins al dia 29. La primera sessió es destinarà a l'elecció del jurat i a la lectura dels escrits de qualificació i intervenció de les parts.\nLa Fiscalia reclama provisionalment 22 anys de presó per a María Jesús i 18 per a Salvador, acusat de ser l'autor material del crim. En el cas d'ella, la pena sol·licitada és major en contemplar-se l'agreujant de parentiu. A més de les penes de presó, sol·licita indemnitzacions de 250.000 euros --a les quals tots dos processats han de fer front solidàriament-- per als pares i germà del mort.\nL'interrogatori dels acusats, detinguts cinc mesos després del crim, es produirà el dia 15. Les seues versions han anat canviant al llarg del procediment. En el cas de Maje, quan va ser detinguda va confessar que va participar en la planificació del crim, però dos dies més tard, davant el jutge, es va retractar i va assenyalar que no va ser així. Va indicar que el que va dir als agents va ser perquè estava molt nerviosa i no havia entés la pregunta que se li havia formulat.\nEn el cas de Salva, davant la Policia va afirmar que havien sigut els dos, però després va decidir assumir tota la responsabilitat i exculpar a Maje. Davant això, es va realitzar un acarament però cap va voler declarar en eixe moment. Any i mig després del crim, Salva va assegurar que va parlar en diverses ocasions amb la seua examant de com matar a l'enginyer, de 36 anys, i va afirmar que va ser ella la que li va donar les claus de l'aparcament on va matar a la víctima.\nEn tot aquest temps fins a arribar a judici també han eixit a la llum una sèrie de cartes que li va escriure Maje a Salva abans del crim en les quals li deia coses com "El ví... Allí estava... Somrient, amb els ulls brillants des del control d'infermeria de la tercera planta (...) M'agradava, m'atreia, ho desitjava!!! (...) La seua olor, la seua presència, la seua gorreta...". I agregava: "Em pose presumida quan ve, coqueta. M'anima que vinga a planta i veure'l... i passar pel seu costat... "Està el degotador de Ringer buit" em diu i jo pense... uff perquè ompli-m'ho tu però no te'n vages ja!".\nA les cartes també descrivia la seua relació: "És la història d'amor més autèntica i apassionant que he viscut i la gent puga escoltar". "Aquesta carta és una declaració d'amor cap a tu, et vull per damunt de qualsevol obstacle, de qualsevol inconvenient, et vull perquè m'omplis de vida i em fas sentir la dona més important del món. La teua Maje, la teua bruixa, la teua lletja... Però al cap i a la fi... teua!", li afirmava.\nEn la causa també figura un informe de la Policia que descriu que Maje va tindre fins a tres amants mentre estava casada amb Antonio: Salva; Tomás --amb qui va estar uns 11 mesos abans de casar-se amb Antonio--; i Jose --un publicista amb el qual va passar la nit del crim i amb el qual es va anar a viure després--. Apunta també que després de la mort d'Antonio, mentre estava amb Jose, va tindre una "aventura sexual" amb un xic de Barcelona, Sergio.\nEn relació amb Tomás, li va confessar que havia pensat a posar fi a la vida del seu espòs dos mesos abans del crim. "Vull que es muira, li desitge el mal, això ho pagarà car", afirma en missatges de Telegram a Tomás, datats el 4 de juny de 2017, i incorporats al procediment.\nSegons la declaració de Tomás davant la Policia, tots dos van mantenir una relació estable com a parella des de maig de 2016 fins a març de 2017, quan ella li va dir que no anava a separar-se d'Antonio, sobre el que a més es va inventar la farsa que tenia càncer.\nA partir de març de 2017, la parella d'amants va continuar veient-se i mantenint relacions sexuals fins a octubre d'eixe any, moment en què van deixar de veure's perquè ella li deia que tenia molt treball amb les guàrdies a l'hospital en el qual treballava i amb les "mongetes" que el gestionaven.\nMaje va iniciar una relació amb el seu examant a la fi de 2015, després d'haver contret matrimoni amb la víctima, segons recull l'escrit fiscal. L'acusada li va contar que tenia greus problemes conjugals amb el seu marit i, fins i tot, que aquest li havia arribat a maltractar físicament i psicològicament.\nEntorn de juny de 2017, sempre segons el mateix escrit acusador, Maje va decidir posar fi a la vida del seu marit i va preguntar a Salvador si ho faria per ella, al que va respondre afirmativament. A partir d'eixe moment, tots dos van convenir que l'assassinat el duguera a terme ell i que seria al garatge de l'habitatge, quan la víctima anara a recollir el seu cotxe per a anar a treballar.\nPer a dur a terme el crim, Salvador va comprar al juliol un ganivet de 15,5 centímetres de fulla, de 4 centímetres d'ample i d'un sol tall. Al seu torn, María Jesús li va facilitar informació sobre el número de plaça d'aparcament, la marca del cotxe i la placa de la matrícula. També li va donar una clau de l'única porta d'accés de vianants perquè poguera accedir al garatge i esperar-lo allí per a assassinar-li.\nLa data acordada per a matar a la víctima va ser el 16 d'agost de 2017. María Jesús, amb la finalitat que el pla tirara avant i que el seu marit estacionara el cotxe en la seua plaça i no en l'exterior, com feia quan estava ocupada pel seu vehicle, li va fer creure que la nit del dia 15 la plaça estaria lliure perquè tenia guàrdia a l'hospital, alguna cosa que no era cert.\nEl matí del 16 d'agost, Salvador es va desplaçar fins a l'habitatge, es va introduir al garatge usant les claus de Maje i, després de localitzar la plaça, va esperar a la víctima. Quan va arribar, entorn de les 7.40 hores, va eixir del seu amagatall i el va abordar sobtadament clavant-li el ganivet fins a sis ocasions. Finalment el va matar.\nA continuació, Salvador va anar a un traster que utilitzava a València, es va canviar de roba, va tirar la que portava en el moment del crim a un contenidor i es va desfer del ganivet llançant-lo a un pou d'un terreny de la seua propietat situat al municipi valencià de Riba-roja de Túria.\nUnes hores més tard, cap a les 13.30 hores, Salvador i Maje es van reunir en el domicili de la germana d'ella i ell li va relatar els detalls del crim. El cadàver de la víctima va ser trobat per un usuari del garatge entorn de les 15.30 hores del mateix dia.


Cosir i repuntejar: Mirant el cel\nPel festival de documentals de Barcelona d'enguany han projectat Mirant el cel de Jesús Garay. En realitat no es tracta d'un documental, pròpiament. És allò que als Estats Units en diuen creative non fiction.\nSempre és interessant veure la història. Ben clar que explica en Moisès Broggi --qui treballant de metge rebia els malalts immediatament desprès de sentir els espetecs de les bombes--, que Barcelona va ser l'experiment de la guerra mundial que estaven preparant els líders de l'eix feixista.\nLa pel·licula fa èmfasi en els bombardejos del 16 al 18 de març de 1938, especialment en el del cinema Coliseum, on van morir un miler de persones, ja que, es diu, va coincidir una bomba sobre un camión que transportava trilita (TNT). Juan Goytisolo, com a Coto Vedado, relata la desaparició de sa mare en aquell bombardeig. Havia anat a buscar joguines pels seus fills i mai més no va tornar.\nLa història és molt dura. Molt més que el relat de la película, que té una certa gràcia plantejant els joves que hi participaven, però la solució només s'apunta. Tanmateix, es resol molt millor que no ho va fer la història real.\nEtiquetas: Barcelona, cine, guerra, historia, Mirar el món


"Els que volen JxSí", Francesc-Marc Álvaro - BARCELONA RADICAL\n"Els que volen JxSí", Francesc-Marc Álvaro\nLa coalició Junts pel Sí és un invent més estimat pels seus votants que pels seus promotors i pares. I la darrera enquesta del Centre d'Estudis d'Opinió (CEO) ho acredita: si ara se celebressin eleccions catalanes, Junts pel Sí obtindria els mateixos vots que el 27-S i tornaria a ser la formació guanyadora, amb un 31,5% dels vots. Es tracta d'un votant molt fidel, una dada que indica que el públic sobiranista tot i les turbulències i el pas al costat de Mas fa confiança a aquells que han plantejat un canvi històric. Els ciutadans favorables a la independència pensen que sumar forces encara és necessari, la qual cosa contrasta amb el criteri de molts dirigents, especialment el de Junqueras i el seu entorn. Els republicans van acceptar formar part de Junts pel Sí a contracor, i semprehan dit fins i tot en públic que la formació no es tornarà a repetir.\nEl votant acostuma a tenir una percepció diferent de la dels militants i quadres dels partits. Fa poc, la responsable de política sanitària del PDECat va criticar el conseller Comín, d'ERC, fet que no deixa de ser notícia, ja que uns i altres cohabiten dins del grup parlamentari de Junts pel Sí i del Govern. Aquesta batussa com altres discrepàncies té una importància relativa per la majoria d'electors independentistes, que veuen en aquesta coalició la manera més pràctica d'assegurar la unitat d'acció per assolir uns determinats objectius.\nEl mateix sondeig del CEO indica que el president Puigdemont és el líder més ben valorat, i que C's perdria el segon lloc a la Cambra catalana en benefici dels comuns, el competidor electoral que més preocupa tots els partits independentistes. La foto que surt de tot plegat és molt evident: Junts pel Sí amb Puigdemont al capdavant és una fórmula que connectaria perfectament amb les bases sobiranistes i és una opció capaç de plantar cara a l'emergència d'un partit liderat per Colau. El problema és que Junts pel Sí paradoxalment forma més part del passat que del futur. El gran partit de l'independentisme és només un embrió: té en contra les expectatives de creixement d'ERC i la complicada refundació dels convergents. Ara, també té dos elements a favor: el lideratge de Puigdemont (percebut com a menys convergent que Mas) i la pressió judicial punitiva de Madrid, que convida a preservar al màxim la unitat del bloc proindependència. En aquest context, el CEO dóna una altra dada que cal retenir: es detecta fuga de votants de la CUP cap a Junts pel Sí. L'ofensiva judicial del Govern espanyol exigeix visió d'Estat als dirigents de l'independentisme. Mentre jutgen un expresident i tres consellers, mentre investiguen la presidenta del Parlament i mentre la Fiscalia acusa de sedició alguns regidors, es fa estrany que la vella lògica autonòmica de rivalitat convergents-republicans pesi tant. Ningú s'adona que és una greu irresponsabilitat?\n17-X-16, Francesc-Marc Álvaro, lavanguardia


AGRABA | Serveis\nFem realitat les teves idees sobre teixits\nCobrim tota la gamma de serveis per als teixits estampats.\nEl nostre equip de professionals ofereix un servei molt personalitzat. Ens adaptem a les necessitats dels nostres clients podent, així, modificar les nostres pròpies col·leccions i, a la vegada, crear nous dissenys.\nSelecciona un estampat de\nT'ajudem a fer-la realitat\nEnvia'ns el teu propi disseny\ni te l'estamparem\nSelecciona un dels nostres teixits\nEl teu teixit estampat, a punt per ser enviat\nDescobreix les nostres col·leccions amb dissenys exclusius\nLa qualitat és la nostra principal exigència\nA Agraba treballem amb el certificat Oeko-tex Standard 100 i segons les normes Internacionals ISO. A més a més, disposem d'un sistema de qualitat intern, on totes les comandes són 100% revisades abans de ser enviades. Si és necessari podem col·laborar amb una laboratori extern per acreditar la qualitat de totes els nostres productes.\nConeix les nostres col·leccions\nAgraba 2022 © Tots els drets reservats\nDisseny: Oscar Viñas - Programació: Dualvic


memòria històrica :: La República catalana defensada amb les armes. - Indymedia Barcelona\nmemòria històrica :: La República catalana defensada amb les armes.\nper anonim\t 16 set 2004\nA 70 ANYS DEL 6 D'OCTUBRE DE 1934. La República catalana defensada amb les armes.\nAquest próxim 6 d'octubre farà 70 anys de la proclamació de la República catalana, que va ser reprimida per les tropes de l'exèrcit espanyol.\nLa sobirania popular no va servir per a res, ja que les decisions de la institució escollida llliurement pel poble català (la Generalitat) van ser avortades per la força de les armes del l'estat espanyol.\nCom passa sempre, deixaren la vida en la defensa de la República catalana els patriotes del Partit Català Proletari: Jaume Compte, Manuel González Alba i Amadeu Bardina, tot defensant el local del sindicat de dependents CADCI (Rambla santa Mònica, acutament expoliat per la Ugt via herència franquista).\nUs adjunto un article que parla d'en Jaume Compte i del PCP, així com del 6 d'octubre:\nMentrestant, Macià i Josep Carner-Ribalta viatgen a l’URSS per tal de demanar ajuda per a la causa catalana. Hi van romandre del 24 d’octubre al 28 de novembre de 1925 acompanyats per Andreu Nin, que els feia d’intèrpret (vegeu Lluita núm. 111). Tornen de Moscou amb les mans buides, però es decideix fer un cop de mà i s’organitza una petita invasió del Principat, que hauria de tenir l’ajut intern de la CNT, la qual proclamaria la vaga general. Un petit exèrcit es reuneix a la banda nord del Pirineu, però la policia francesa avorta l’intent i deté Macià i tota la plana major d’Estat Català a Prats de Molló (Vallespir). El govern francès no accedeix a la demanda d’extradició que fa el govern espanyol i es munta un procés durant el qual Macià i els seus quaranta-tres companys processats internacionalitzen la seva lluita. A partir del procés de París, Macià adquireix un gran prestigi tant a l’interior del país com a fora i es converteix en un mite vivent. Expulsats de França, Macià i Gassol fan una gira per tot l’Amèrica Llatina recollint fons i adhesions. El fet més important d’aquella època fou l’Assemblea de l’Havana (octubre de 192 i la creació del Partit Separatista Revolucionari de Catalunya. L’incompliment posterior per part de Macià dels acords presos a Amèrica serà un factor de desmembrament dins d’Estat Català; el directori de l’interior presidit per Jaume Aiguader tampoc no accepta el canvi de nom. Aquell mateix any, joves procedents d’Estat Català i comunistes independents fundaven a Lleida el Partit Comunista Català, que intentava lligar a la més profunda catalanitat la lluita comunista per l’emancipació de la classe obrera. Caiguda la Dictadura, aquest partit es fusionaria amb la Federació Comunista Catalano-Balear i formarien el Bloc Obren í Camperol (Lluita núm. 112/113).\nA 70 ANYS DEL 6 D'OCTUBRE DE 1934\nRe: memòria històrica :: La República catalana defensada amb les armes.\nper Carles\t 16 set 2004\nJosep i Miquel Badia, sempre presents en el record, els patriotes catalans/es en defensa d´una República nacional catalana.\nVisca la terra, recuperem el païs.\nper z\t 16 set 2004\nleeros esto sobre la Alianza Obrera\nper plas pla plas\t 16 set 2004\nEs fa un pel liat a causa d tants noms i sigles, pero es molt interessant.\nper ...\t 16 set 2004\nSense ànim de tocar els collons. Però voleu dir que això va implicar a molta gent? Jo situaria aquest intent més aprop de les proclames independentistes de Wilson, que no pas de l'esquerra purament dita. A Pau Casals em remeto: un independentista català, que amb els anys acabaria tocant a la Casa Blanca pel president de torn....\nEl paper de la CNT (1,5 millions d'afiliats a Catalunya) fou passiu, d'aqui que no sortís bé l'assumpte. I jo tenia entès que el CADCI (situat abaix de Les Rambles) era de la UGT ja en aquella època, i que durant la Guerra Civil es van apropar al marxisme de forma molt clara.\nTot i així, l'article és interessantíssim i veraç.\nEstat Català abns ,ara i sempre\nper Indepe\t 16 set 2004\nAra es veu clar que la gent d´Estat català sempre han jugat un paper clau en els esdeveniments d´aquest pais.Prats de Moltlló,fets d´octubre,camp de batalla contra el feixisme,resistencia als nazis,resistencia a la dictadura i vuianta i pico anys despres seguixen donant guerra en fasvor de l´oindependencia dels Països Catalans.\nSou una colla de cuentistes!!\nper manipuiladors!\t 16 set 2004\nCuanta collonada junta!!!\nPOcavergonyes lameculs de la burguessía!\nEls Badía eren uns pistolers a sou de la patronal\nPrats de mollò va ser una presa de pel!\ni Estat català una colla de colaboradors del poder contra el poble!\nProu manipulació de la nostra història!\nper bo\t 16 set 2004\nL'article és francament bo. Caldria més coses d'aquestes perquè no sabem ni d'on venim ni ben bé qui som. Però dues puntualitzacions:\n-El grup dit "estat català" d'ara no té res a veure amb el dels anys 20-20, quan va tenir una important presència. Tot i així, durant aquests anys també hi va haver de tot (com a qualsevol partit).\n-Els germans Badia, que van ser un lluitadors sense contemplacions durant la dictadura del Primo (!), que van treballar conjuntament amb anarquistes com Durruti o Acaso, un cop al poder (al petit poder, no ens enganyem) van convertir-se en repressors de moltes reivindicacions socials. Per aquest motiu, si bé caldria recordar-los com a patriotes en la seva joventut, no és just exaltar-los com a víctimes, ja que van tenir una execució més o menys justificada.\nTot plegat és molt complex de valorar des del dia d'avui. Però els germans Badia millor que els descomptem.\nmanipuladors: El teu model que són els pistolers de la FAI? Hi ha molta gent per Barcelona que no sap el que es diu! Els meus 4 avis m'han parlat de les barbaritats que fotia la FAI. I no són precisament feixistes burgesos, són gent antifexista de pedra picada que té una mica de criteri...\nEstic amb el que us ha dit manipuladors. Feu ferum de convergents passats a la "lluita", ara que heu perdut poder i TOTA la credibilitat.\nEstat Català i germans Badia, molt especialment, feixisme català repugnant\nper Un de la CGT\t 16 set 2004\nEstat Català es va ocupar d'omplir les presons i les cel·les de les comissaries dels millors militants obrers (llegeixi's anarcosindicalistes de la CNT), amb anterioritat a l'aixecament, per a assegurar-se que el carrer seria seu quan arribés el moment. Així s'asseguraven la victòria feixista d'Estat Català (dic Estat Català, no els catalans, ni tan sols els nacionalistes catalans, DIC SIMPLEMENT ELS FEIXISTES D'ESTAT CATALÀ).Però a l'hora de la veritat, es van cagar, quan van veure venir l'exèrcit. I alguna cosa si és cert: aquests covards feixistes van deixar abandonats covardament als del CADCI. Els uns i els altres, amb les seves pràctiques antiobreres, empresonant treballadors de CNT, per a impedir que aquests intervinguessin en l'aixecament i que aquest tingués un caire exclusivament "nacionalista" i, naturalment, liderat pels feixistes d'Estat Català, van dur al fracàs del que se suposava anava a ser una revolució per a alguns.\nLa classe obrera catalana té uns dolorosos records de la repressió exercida pel feixisme dels feixistes d'Estat Català i particularment els germans Badia.Trist, però cert. I pretenen homenatjar a una colla d'assassins feixistes, simplement perquè eren catalanistes. Increïble.\nper otro de CGT\t 16 set 2004\nPerdonar el meu català, però és que estic aprenent. Jo no sóc català i duc sol un parell d'anys per aquí.Fa ja uns quants anys, vaig tenir una conversa amb un català (amb un, que no vol dir que tots pensin igual, clar). Em va dir amb tota la desfachatez del món que el preferia un nazi català governant Catalunya, a un esquerrà espanyol. Jo vaig al·lucinar. Jo prefereixo un esquerrà català abans que qualsevol dretà nascut en la casa del costat de la meva, i un feixista ni boig. Sigui paisà o no. Sempre preferiré un català d'esquerres a un paisà meu de dretes. Ja dic que el del feixista, sigui de la nacionalitat que sigui, no arribo ni a a plantejar-lo.Però ara m'aneu a permetre la meva opinió poc lletrada referent a això, i és que són palabritas de mi abuelico. El meu avi, cenetista com tot bon avi obrer (és broma), em va contar que per aquells anys havia una espècie d'esquadrons de la mort dirigits per uns tal germans Badia, circulant per Barcelona. Aquests esquadrons independentistes catalans, de caràcter feixista i enquadrats dintre del que anteriorment fos el partit de Macià (però en aquells moments Macià ja era d'Esquerra Republicana), es dedicaven a intentar atemorir als obrers més combatents (de la CNT), i van arribar a matar a bastants. Em sembla recordar que també va dir que aquests esquadrons feixistes duien uniformes negres (no estic molt segur, però em sembla recordar alguna cosa així).Respecte a l'aixecament d'octubre, deia que els dies anteriors, aquests esquadrons d'Estat Catalá, havien omplert Barcelona de txeques amb militants obrers segrestats, a part dels molts que van empresonar i van tancar en les seves corresponents cel·les, perquè la classe obrera barcelonina no intervingués en l'aixecament organitzadament com CNT i es fes amb els carrers, que era el més predictible si tots ells haguessin estat en llibertat.Però deia que aquells valents que emboscats assaltaven als obrers, quan van veure als militars fugien com conills. Del CADCI, els considerava uns burguesillos, però bona gent, sol parlava malament dels esquadrons d'Estat Catalá, i era simpatitzant d'Esquerra, encara que amb les seves diferències amb aquests per coses de la història entre ERC i CNT quan els de Esquerra eren al govern ( quan no hi eren les coses anaven millor entre ERC i CNT) . Total, que els d'Estat Català, no entraré a valorar si per covardia o simplement perquè es van veure desbordats, no van ser capaces d'enfrontar-se a l'exèrcit espanyol, i aquest els va fotra.\nJo també opino que cap feixista assassí d'obrers mereix un homenatge, per molt català de soca-rel que sigui.\nper de Kaim\t 16 set 2004\nEn vistes de que el tema interessa voldria ampliar-lo en un sentit pedagogic i social, culpar a 4 garrulus de la imatge pejorativa i la decadència interna de l'anarquisme català crec que tot i ser cert no és una expliació totalment completa i per tant es irresponsable no fer-hi un afegit més global:\nDesprés de la transició hi va haver un gran renaixament del moviment llibertari clarament truncat pel contraespionatge de l'estat en episodis com el "cas scala" i d'altres, i per la divisió interna a la CNT que va acabar amb el judici per les sigles, i la divisió CGT/CNT... en fí coses de la "gran" transició política que com a persona que en aquella epoca era un nen i que no milita ni a la CNT ni a la CGT ni similar tampoc conec amb exactitut. Si bé els problemes citats anteriorment són de pla polític-organitaztiu-repressiu, en el pla social l'anarquisme va quedar rellevat a les catacumbes i s'hi va proudir un gran trencament generacional deixant el moviment buit de joves, un buit que va ser omplert per noves generacions dels 80-90 que provenien del moviment punk en alguns casos i que després de tants anys de repressió - i això no es recriminable- tenien mes ganes de gresca que de lluita... i vaja que entre una cosa i altra el movimet ha arribat on es ara... es a dir, a la subalternitat més absoluta i a ser vist com a "folcloric" o passat.\nPel que fa al tema nacional -que crec que és el que aqui pot interessar més- el principal problema ha estat la història oficial d'aquest país que ha contraposat a l'anarquisme a la catalanitat, tot constuint una enorme mentida històrica que a sobre moltes noves generacions de llibertaris han assumit. L'anarquisme català mai havia estat anticatalà(nista) sinó que era anti-burgés. Cuan la burgesia catalana es va passar al carro de la catalanitat les classes popular - la gran majoria d'ideologia anarquista- no van sumar-s'hi doncs mai l'havien perduda i en les seves teories polítiques mai l'havien ignorada ni subestimada. El republicanisme federal i l'anarquisme - ambdós relacionats- ja tenien molt abans de les bases de Manresa un projecte propi per a la nació, un projecte antagònic a l'Estat Espanyol però no pas a la existència nació catalana. Evidentment que el projecte llibertari no era nacionalista-regionalista i tampoc era independentista en el sentit més extés del mot, pero en cap moment per això es va negar l'existència del poble català ni els seus drets a ser cultural i socialment lliure. Que la societat catalana s'hagi cregut que l'anarquisme era un moviment enemic de les tradicions de la terra ha sigut una gran punyalada cap a tots els llibertaris, però que suposats companys no només s'hagin cregut aquesta gravissima mentida i hagin decidit actuar com a anti-catalans potser serà el cop mortal cap al moviment. La historiografia marxista més dogmàtica i la del nacionalisme burgés de la banderola i la defensa del $eu paí$ poden estar satisfets.\nI si no us creieu tot aquest rotllo penseu una mica... com es que a l'historia de batxillerat s'estudia en un apartat concret el catalanisme però no l'anarquisme català- tant o mes important a l'historia del país??? Com es que es parla de tota la gent de la renaixença pero no es parla d'un altre gran home de cultura i defensor del catalanisme com Josep Llunas? Com es que es sobrevalora tant el comunisme a Catalunya quan aquest no fou mes que residual i només en destacaren antics cenetistes com Andreu Nin o Joaquim Maurín? Com es que no es conta que perquè Macià fos president va nescessitar del vot obrer llibertari? Com es que l'unic llibertari conegut es un home d'armes com Durruti i molta gent desconeix al pedagog Ferrer i Guàrdia? Pq no es parla de la figura de Salvador Seguí alhora de parlar del naixement del Nacionalisme Republicà d'Esquerres que acaba formant la ERC? ... i la llista no acabaria mai.\nSegurament la gent que es monta un ideri polític a travers de lletres de canços son uns putus borregos però potser ningú els hi ha fet fàcil per coneixer la realitat del moviment al que diuen pertanyer... i potser aquesta desinformació no ha sigut casual...\nUn anarquisme de botelló, speed i lerrouxisme barat no fa por a ningú, un moviment fort compromés amb la identitat del poble català que desenmascari la falsetat de la retorica nacionalista burgesa fa MOLTA POR a les elits d'aquest bell indret de la mediterrània occidental que un dia es lleven besant la senyera i a la nit es tapen amb l'estanquera.\nper Aquitania\t 17 set 2004\nEnhorabona per aquest últim anàlisi... em sembla absolutament certer.


Dancing with the Clown: Taquilla inversa\nS'imaginen anar al dentista, a un restaurant, al supermercat o al mecànic i posar vostès mateixos el preu dels productes o serveis rebuts en funció del seu grau de satisfacció? Els ho preguntaré d'una altra manera: s'imaginen vostès que en lloc de cobrar un sou a final de mes obtinguessin els seus ingressos en funció del grau de satisfacció (una variant absolutament subjectiva) de qui finança el citat sou? Doncs això és el que molts professionals de l'art i la cultura han de patir en nom del que s'anomena "taquilla inversa". Una fórmula que resulta molt simpàtica en boca de qui la fomenta i a ulls del propi consumidor, però a la pràctica precaritza encara més oficis que sovint ni tan sols es contemplen com a tals. Aquesta història tracta sobre això.\nL'altre dia vaig entrar en un bar on estava actuant una banda en directe. Vaig preguntar-li al noi de la barra si feia molt que havia començat l'actuació i em va dir que els músics, sis en total, tot just estaven interpretant el primer tema. Vaig decidir quedar-me, vaig demanar una cervesa i vaig preguntar quant valia l'entrada del concert. El noi em va servir la beguda i em va respondre que l’import corresponent a l’entrada es pagava mitjançant l'anomenat sistema de "taquilla inversa", és a dir que no hi havia cap preu establert i cada espectador podia contribuir al final del concert amb la quantitat que li semblés convenient, en funció de si li havia agradat o no el que havia escoltat. D'aquesta manera es reunirien els diners per pagar els músics, entenent que si a algú no li havia agradat gens l’actuació no tenia per què pagar.\nEl tracte em va semblar correcte -tant de bo poguéssim fer el mateix quan anem al dentista o al gestor-, o sigui que em vaig quedar a escoltar el concert i aquest em va agradar força. Per això un cop finalitzat el passi, quan un dels mateixos músics que havien actuat a l'escenari (el baixista, si no ho recordo malament) va passar la gorra per cobrar la "taquilla inversa", hi vaig deixar un bitllet de cinc euros i un parell de monedes de cinquanta cèntims: sis euros en total. A molta gent que hi havia a la sala, en canvi, va semblar que el concert no els havia agradat tant com a mi perquè tan aviat es va començar a passar la gorra van abandonar el local cames ajudeu-me o els van venir de cop unes ganes imperioses d’anar al lavabo -és curiós: per la manera com movien el cap durant tota l'actuació hauria jurat que s'ho estaven passant pipa-.\nTotal, que em vaig acabar la tercera cervesa i el barman em va dir que li devia nou euros, tres per cada una de les consumicions que m'havia pres. Li vaig comentar que no em semblava just pagar nou euros per aquelles tres cerveses, que no m'havien acabat de fer el pes -les vaig trobar massa amargues pel meu gust, què hi farem-, i que seguint el criteri de la "taquilla inversa" tan sols pagaria un euro per ampolla, és a dir tres en total. Aleshores el noi es va enfadar, em va dir que què m'havia pensat, que a ell cada comanda li costava no sé quants euros i que depenia d'aquests diners per viure i pagar factures -nova curiositat: sembla ser que als proveïdors de cervesa els paga el que ells li demanen, factura inclosa i tot ben clar de cara als amics d'Hisenda, res de "taquilles inverses" i passar gorres-.\nAmb aquestes, li vaig respondre que els músics també viuen (o haurien de poder viure) de la seva música, que la gasolina de la furgoneta i les hores de local d'assaig no els surten de franc i que dubtava que poguessin cobrir res de tot això amb el que devien haver guanyat aquella nit. I ell em va dir que això no era el seu problema, que ell posava un escenari a disposició dels músics perquè estimava molt la música, tal i com testimoniaven els nombrosos retrats d'estrelles del rock que presidien les parets del local -em va agradar especialment el de Mick Jagger amb Bob Marley: tot un clàssic d'aquells que sempre fan patxoca-. Vaja, que l’home gairebé es mereixia un monument i jo sense adonar-me’n.\nQuan li vaig dir que si tant estimava la música, el primer que hauria de fer és respectar els professionals que s'hi dediquen, el seu rostre va dibuixar una expressió a mig camí entre "Et trencaré la cara" i "Si no em pagues les cerveses ara mateix truco a la policia". O sigui que vaig optar per pagar, abaixar el cap i sortir per la mateixa porta per on havia entrat. Això sí, abans de creuar la porta vaig poder observar, a mitja alçada d'una columna, un colorista cartell d'una organització de l'esquerra alternativa anunciant una mobilització "contra el capitalisme, contra la precarietat i per la dignitat laboral". És bonic, això de mobilitzar-se i fer proclames aparentment revolucionàries. Sobretot quan amb una cosa en compenses una altra.\nNOTA: Aquesta història és fictícia, me l’acabo d’inventar, però tot el que explico es basa en fets i situacions que he viscut en algun moment, ja sigui com a espectador, com a premsa, com a gestor cultural i fins i tot des dels mateixos escenaris quan m’hi enfilava anys enrere. Estic segur que molts de vostès poden dir el mateix. També estic segur que molts amics músics faran ‘like’ a aquesta entrada quan la comparteixi a Facebook, i els ho agraeixo. Però m’agradaria recordar-los que aquest ‘like’ no servirà absolutament de res. Que si realment estan tips de situacions com aquestes, el que han de fer és creure’s el seu ofici, prendre-se’l seriosament i deixar de tocar en llocs on una trista ampolla de cervesa val més que el seu art.\nPublicat per Oriol S. a 12:51\nEtiquetes de comentaris: Taquilla inversa\nMagic Pop 18 de maig de 2017 a les 19:14\nUna fórmula molt discutible, sens dubte, i no sé fins a quin punt els que la defensen no ho fan exclusivament a la desesperada. Crec que hauríem de fer entre tots una esforç per dignificar la música en viu participant com sigui de les propostes més properes. Tot plegat, músics mal pagats, sales buides, públic xerrant en ple concert o emborratxant-se al bar del costat perquè la cervesa és més barata, resulta, com a poc, força depriment. Molt bona reflexió, Oriol.\nOriol S. 18 de maig de 2017 a les 20:37\nTotalment d'acord! Gràcies per la visita i per les paraules!