bloGuejat: El problema de la literatura catalana\nHome, ben pensat ... Mmmmm ... Naaaaaaa, primer caldria fer passar un càsting als/les autors/es. O et penses que per la seva part només ha de ser literatura? ^^\nPots fer broma però durant un Sant Jordi vaig assistir a escenes sucoses en les quals una llarga cua d admiradores d un escriptor de bon veure li feien propostes el convida en a dinar i li amolla en tota mena de floretes, no diré noms, ell no en té la culpa i és bon escriptor, tot pesa, ves...\nClídice, tot per la pàtria, no? Entre tots hem d'aixecar la cultura!! :)\nJúlia, m'alegro que no només els passi als americans! Estic content de saber que almenys algun està al nivell dels nostres homòlegs televisius. Espero que li acabin donant el Nobel algun dia... :)\nHome, si l'autor s'assembla al David Duchovny, li passo el telefon i el que faci falta hahaha\nDoncs millor que quedeu d'acord tots els escriptors, perquè en un parell de presentacions i posteriors signatures de l'autor (masculí) vaig quedar una mica fotuda amb les seves reaccions quan vaig dir alguna paraula amable sobre el llibre. Tirant a passar de mi, vaja. O sigui que ja sabeu perquè no se us tiren als braços, perquè hi ha companys de professió que us posen pals a les rodes. (amb les autores no m'ha passat mai, eh? sempre són súper amables i ben maques)\nÉs que els autors no us conformeu amb res, eh! Jo que em pensava que volíeu només vendre llibres, ara no n'hi ha prou amb comprar-los, ara encara us haurem de fer insinuacions! Doncs si després ho fem i us agafen esgarrifances, serà culpa teva!\nQuè vol dir això! Ja t'estàs preparant el terreny per les presentacions de l'any?\nCom diria el meu nebot d'any i mig... "aiaiai..." (ho diu quan n'ha fet alguna)\nAixò m'ho apunto per quan s'hagi de tractar el tema de l'engagement en les presentacions literàries :)\nHahaha! Però és clar que ens cal pensar en estratégies que funcionin.\nS'ha d'anar amb compte amb el que es desitja, perquè s'acaba tenint.\nA veure si les presentacions es tornen més animades a partir d'ara! :)


Centre Arts EsceniquesTeatre Zorrilla - Centre d'arts escèniques de badalona\nZorrilla: el centre d'arts escèniques de badalona\nCentre d'Arts Esc�niques\nTel. 93 384 40 22\nAndr�s Segovia, 45\nFrances Layret, 41\nEl Teatre Zorrilla\nEl Teatre Zorrilla es va inaugurar un 31 d'octubre de 1868. L'edifici es constru� prenent com a model el teatre barroc itali� en forma de ferradura i era un reflex dels teatres rom�ntics del segle XIX, amb una ornamentaci� rococ�.\nGrans actors i actrius, com Margarida Xirgu i Enric Borr�s, van actuar amb freq��ncia al teatre. El 1905 el Zorrilla es convert� en cinema, tot alternant aquesta funci� amb les representacions teatrals. El 1970 va tancar les portes. L'Ajuntament de Badalona el va rehabilitar, sent inagurat de nou el 21 gener de 1999.\nActualment �s la seu del Centre d'Arts Esc�niques de Badalona.\nEl Teatre Blas Infante\nEl Teatre Blas Infante, antic Cinema Badalona, t� els seus or�gens a l'any 1947. Durant molts anys, aquesta sala cinematogr�fica va omplir un buit important com a espai l�dic i social dels barris d'Artigas, Llefi� i la Salut, zona a on est� situat.\nL'actual Teatre Principal va ser en un principi un cinema, l'origen del qual es remunta a l'any 1942. Constru�t amb estil mud�jar, el Principal Cinema, primer i Cinema Principal, despr�s, es va mantenir com a sala de projeccions fins als anys 80.


El passat dissabte es va celebrar una nova edició de Sigues arqueòleg per un dia, que ara es denomina Sigues historiador per un dia –perquè és realitzen més activitats que les estrictament arqueològiques, al Conjunt Patrimonial del Castell de Castalla. I com l’any passat, la plaça de l’Ermita de la Sang va ser l’escenari triat per a que els nostres menuts posaren en pràctica les seues aptituds com historiadores i historiadors.\nDe la mà de Samuel, Rosa, Inma i Francesc, monitors de l’empresa Koré Iniciativas Culturales S.L. , i després de setmanes i setmanes de preparatius, 20 xiquetes i xiquets, acompanyats pels seus familiars, es van convertir en els protagonistes indiscutibles de la jornada. Mentre ho passaven bé –i no s’embrutaven, aspecte que les mares segur que van agrair-, els participants es van iniciar en el món religiós romà: van conèixer per a que servien els altars que els romans tenien a casa o a qui estaven dedicats, entre altres qüestions.\nNo té preu vore com els menuts aprenen i gaudeixen amb el seu patrimoni cultural. Des de la Regidoria i el Servei Municipal de Patrimoni Cultural de Castalla estem convençuts que aquest camí és el que s’ha de seguir per a que els futurs adults no consideren els béns culturals com una càrrega pesada, sinó com un actiu que s’ha de tenir en compte. Nosaltres ho posarem tot per a aconseguir-ho. I bona prova és el programa de col•laboració que desenvolupem, conjuntament, amb els centres educatius locals.\nA continuació teniu un bon grapat de fotografies on podreu vore els preparatius dels tallers i als/les protagonistes en plena faena. Espere que vos agraden!\n« Abans i després\nPatrimoni cultural i “progrés”. Una parella possible (amb il•lusió, ganes, interès i voluntat) »


Passat l’estiu, aquest matí han tornat a començar les classes de gimnàs dirigides especialment a la gent gran per tal de poder contribuir a un envelliment actiu i millorar així la qualitat de vida de la nostra gent gran.\nEs tracta d’activitats dirigides que es fan els dilluns i els dimecres en 3 espais diferents. Les sessions comencen a les 9 del matí a Sant Lluís. A les 10 es fa una segona sessió al centre de Palafolls i a les 11 una última exclusiva pels usuaris del servei del respir.\nEs tracta de classes dirigides per professionals de l’activitat física que adapten els exercicis al grup de participants per tal de millorar la flexibilitat, mobilitat, o l’equilibri dels assistents.\nHo expliquen Ivette Callorda, responsable de l’empresa encarregada del servei, i Judit González, la nova monitora de l’activitat a Palafolls.\nA cada una de les 3 sessions hi ha disponibilitat per a 25 places. Ara com ara estan plenes les que es fan al respir i al centre, on hi ha 10 persones en llista d’espera. En canvi, qui vulgui pot assistir a les classes de Sant Lluís, on encara hi ha disponibilitat per a nous participants.\nLa Caridad i la Mercedes són dues assistents a les classes a Sant Lluís i valoren molt positivament aquesta activitat que fa molts anys que s’organitza al nostre municipi. Asseguren que ha millorat la seva qualitat de vida i que troben a faltar el gimnàs els mesos d’estiu.\nAquestes sessions són gratuïtes per a la gent gran de Palafolls, però cal demanar plaça a través dels serveis socials de l’Ajuntament.\nArticle anteriorEl nou equip femení infantil de futbol comença l’activitat amb 9 jugadores\nArticle següentCanvi de carteres al cartipàs municipal


Nº10 Apartamento Castelo Lisboa Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nMés informació sobre Nº10 Apartamento Castelo\nBen posicionat a Alfama, Nº10 Apartamento Castelo és un lloc ideal d'inici d'excursions a Lisboa. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl Nº10 Apartamento Castelo, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, transport hotel/aeroport, habitació familiar són només algunes de les comoditats que fan que Nº10 Apartamento Castelo sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix una excelent varietat d'instal.lacions d'oci, incloent buceig. Nº10 Apartamento Castelo és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Lisboa.\nA partir de l’1 de gener de 2016, el preu total no inclou un impost municipal d’1 EUR per persona i nit que cal pagar en arribar a l’allotjament. Aquest impost s’aplica a les persones de 13 anys o més i pot arribar fins a un màxim de 7 EUR per persona. Els clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Nº10 Apartamento Castelo de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Hard Rock i el turisme, un motor econòmic per al territori | Diari de Tarragona\nLa Costa Daurada cada cop sembla una de les destinacions més consolidades del sud d'Europa\n13 de Julio de 2017 - 10:56 hs\nImagen de un Hard Rock Hotel and Casino.\nDilluns coneixíem una gran notícia, al final es tirarà endavant el projecte del CRT de Vila-seca i Salou, el projecte de la companyia americana Hard Rock serà una realitat.\nPer al conjunt de la demarcació de Tarragona, i també per al conjunt del país, no deixa de ser una gran notícia. La demarcació de Tarragona completa i millora la seva potencialitat turística, i enforteix la seva projecció europea i mundial com un pol turístic de primer ordre.\nEl sector turístic segurament sigui un dels pilars econòmics del territori, i també un dels sectors econòmics que ens ha ajudat a aguantar durant els anys més durs de la crisi. L’aposta del CRT de Vila-seca i Salou era l’aposta per al futur d’aquest sector i per enfortir encara més la seva importància dins del PIB de la demarcació, conjuntament amb altres sectors estratègics al territori.\nLes marques de les Terres de l’Ebre, la Costa Daura i l’Enoturisme Penedès complementen encara més la seva oferta amb el projecte del Hard Rock Entertainment World. Les Terres de l’Ebre cada any van consolidant la seva oferta turística, amb l’Ebre com a eix vertebrador, els paisatges i l’originalitat del seu territori com a grans actius. La Costa Daurada cada cop sembla una de les destinacions més consolidades al sud d’Europa: PortAventura, Ferrari Land i ara Hard Rock, però també hotels, càmping i cases rurals, fan de la Costa Daurada una destinació ideal per als turistes que volen gaudir de l’oci que ofereix el territori.\nTambé l’Enoturisme Penedès, de mica en mica, va consolidant-se com a destinació pont i complementària de la Costa Daurada i de la costa de Barcelona. A cavall d’aquests dos actius turístics dels sud d’Europa, Barcelona i la Costa Daurada, el Penedès ofereix la possibilitat de viure intensament la cultura del vi i de gaudir d’un paisatge i d’unes platges ideals per al turisme familiar.\nPer al Partit Demòcrata (PDeCAT), l’aposta pel turisme és clara i contundent. Som conscients de la importància d’aquest sector econòmic per al nostre territori i per a la nostra gent, i som conscients que hem de saber desenvolupar les millors habilitats perquè els qui ens visiten se sentin com a casa i vulguin tornar en pròximes ocasions. La tendència del turisme, el bon clima que tenim al territori i la complementarietat entre les tres marques turístiques que tenim a la demarcació fan del turisme un sector de futur.\nPerò hem de ser conscients que turisme va lligat a sostenibilitat, a qualitat de vida per als residents i a una contínua formació per poder oferir el millor dels nostres territoris i que al final de tot plegat, el turisme permeti desenvolupar econòmicament la demarcació de Tarragona.\nCelebrem, doncs, l’arribada del projecte del Hard Rock al mateix temps que desitgem també que aquesta temporada vagi molt bé per a tots els integrants del sector turístic de les Terres de l’Ebre, la Costa Daurada i l’Enoturisme Penedès.\n*Jaume Casañas, Josep Maria Cruset, Mònica Sales. Vegueria Penedès PDeCAT. Vegueria Com.Tarragona PDeCAT. Vegueria Terres Ebre PDeCAT


Cervera Capital Cultural, a punt | Lleida.com\nCervera desplegarà tot el seu potencial per convertir-se durant aquest 2019 en la Capital de la Cultura Catalana amb prop de 200 activitats interdisciplinàries i un pressupost global de 2,6 milions d’euros. D’aquests, 475.000 seran per a les activitats creades expressament per a la celebració. En la presentació de l’esdeveniment, l’alcalde, Ramon Royes, va afirmar ahir que “l’objectiu és portar la cultura a tots els racons de la ciutat”, 25 escenaris, i exhibir la creativitat de 260 artistes i creadors del territori de la Segarra i de Lleida. Tot un repte per a la ciutat més petita que ostenta aquest títol. Per fer-ho possible s’ha buscat la impliación de tot el teixit associatiu cultural local, gairebé mig centenar d’entitats.\nL’acte inaugural tindrà lloc el dissabte 19 (19h) al Gran Teatre de la Passió. Pep Oriol dirigirà un total de 70 artistes i actors per oferir en 40 minuts el muntatge MEM, que se sustenta en quatre ces: Capital, Cultura, Cervera i Catalunya. Segons Oriol, es tracta d’una obra per a tots els públics que “pretén atansar la cultura en majúscules a Cervera i després portar la cultura local a tot Catalunya”. Oriol va avançar que es tracta d’un muntatge que tindrà present “en clau reivindicativa” el moment que viu el país. La proposta inclourà pinzellades de teatre, música, dansa i arts plàstiques, “realitzada amb gent de casa”.\nEl primer avenç del que brindarà aquest any el va protagonitzar el grup La Terrasseta de Preixens, amb músics de Tàrrega i Cervera, amb la presentació del que serà l’himne de l’any cultural, una peça de pop rock titulada Surt el sol, cançó que també presidirà la festa de l’Aquelarre.\nEl gruix de les activitats estarà relacionat amb la música i el patrimoni, dos dels eixos culturals de Cervera. La directora del Conservatori, Estefania Balcells, també comissària de la capitalitat, va avançar que el 3 de febrer el paranimf de la Universitat acollirà una xarrada i un concert de Jordi Savall i que, en el marc del Festival de Pasqua, s’estrenarà la cantata L’espill encantat, amb direcció de Salvador Brotons. Una altra comissària, la directora del Museu Comarcal, Carme Bergés, va anunciar que es recuperaran tocs de campanes, va avançar que es treballa en l’avantprojecte de la Casa de la Festa i que el 8 de juny Cervera acollirà la Trobada de Balls de Diables de Catalunya, amb una vintena de grups i més de 700 diables.


La taxa d'atur torna a registres del 2011 deixant enrere els mesos més durs | Viu Molins de Rei\nEl nombre d’aturats baixa mica en mica, sense parar, uns mesos més, uns altres menys, però mantenint una clara tendència que porta set mesos sense trencar-se. Del novembre de l’any passat, quan es van superar els 2.000 aturats, fins aquest mes hi ha registrades unes 250 persones menys a les llistes del Servei d’Ocupació de Catalunya.\nLes dades del mes de juny apunten que actualment hi ha 1.762 molinencs a l’atur. Són 43 persones menys que al mes de maig i la taxa d’atur se situa en el 13,5% de la població activa, tres dècimes menys que el mes anterior i arribant a un percentatge que no s’aconseguia des de desembre del 2011.\nEvolució de l’atur juny 2012 – juny 2013 // Gràfica d’elaboració pròpia Viu Molins de Rei\nSegons les dades aportades per l’Observatori del Baix Llobregat, l’evolució de l’atur aquest mes ha estat positiva tant per als homes com per a les dones. Al mes de juny es van registrar 928 dones a l’atur, el que representa una taxa d’atur femení del 15%, dos dècimes per sota del mes anterior. Entre els homes es produeix una davallada superior, en aquest cas de quatre dècimes per sota del mes anterior, situant-se en un 12,5% la taxa d’atur masculí, el que representa 834 homes a l’atur, encadenant per segon mes una caiguda de magnituds considerables.\nEn quant a grups d’edat, el descens de l’atur també es nota en tots els sectors. Entre els menors de 25 anys se situa en el 9,1% amb 84 molinencs menors de 25 anys buscant feina, 10 menys que al maig. Pel que fa al gran col·lectiu d’edat tocat per la crisi, els majors de 44 anys, baixa tres dècimes per sota del mes anterior, quedant-se en 837 aturats majors de 44 anys, amb una taxa d’atur del 18,5%. És el segon mes que baixa el nombre d’aturats d’aquest col·lectiu, tot i que es desconeix quantes persones surten de l’estadística perquè ja se li han acabat les prestacions i no consten com demandant de feina i quants són els que realment han trobat un lloc de feina.\nPer sectors i activitats econòmiques, a nivell comarcal i en relació amb el mes anterior, l’atur disminueix sobretot entre aquelles persones que tenien una ocupació als sectors de serveis a la producció (inclou ETT), comerç, restauració i hoteleria. Tot i això, el grup de persones aturades provinents d’administració pública i educació registrades en les oficines de treball, augmenta.


AMICS DELS MUSEUS DALÍ: Una vetllada a Púbol\nUna vetllada a Púbol\nFoto: Y. Heinert\nCita a Púbol en visita privada per a Amics dels Museus Dalí: el Castell Gala Dalí obre les seves portes en exclusiva als socis per donar-los l'oportunitat de descobrir l'exposició temporal 2012. Enguany aquesta ha estat realitzada al voltant d'un document filmat comprat recentment per la Fundació Dalí on l'artista treballa a la creació d'un cronoholograma.\nJordi Artigas, coordinador de la Casa-Museu Castell de Púbol, rep els membres del grup a peu d'escales i presenta les exposicions de Púbol com a laboratori museològic, on queden plasmats els resultats de les investigacions del Centre d'Estudis Dalinians.\nLa comitiva puja les escales i es dirigeix al menjador del Castell transformat en sala de conferència on Carme Ruiz, coordinadora d'aquest centre, fa una presentació de la mostra, fent un repàs a la relació de Dalí amb la ciència en general i amb la recerca de la tercera dimensió a través dels hologrames en particular.\nA continuació el grup es desplaça a l'espai expositiu per més comentaris en directe.\nLa vetllada continua al voltant d'una taula de bufet, instal·lada a l'eixida del Castell. Són moments relaxats, d'intercanvi, de glamour... abans del concert de jazz que està programat a les 10 del vespre en els jardins del Castell en el marc del festival JazzPera12. Actuen Carma Canela i Jordi Matas.


Troben restes d'herbicida en catorze grans marques de cervesa alemanyes\nUn grup ecologista ha elaborat un estudi i ho ha denunciat\ndimecres, 26 d’octubre 2016 - 17:27h\nCatorze marques de cervesa alemanyes podrien contenir herbicides | Cedida\nUn grup ecologista alemany ha denunciat que les catorze marques de cervesa més importants del país contenen restes de glifosat, un dels herbicides més venuts del món, després d'analitzar els components de la beguda en una investigació. La indústria cervesera i el govern alemany han intentat treure importància als resultats de l'informe publicat per l'Institut Mediambiental de Munic. L'associació cervesera Brauer-Bund ha assegurat que els resultats no són creïbles perquè l'estudi es basa en una mostra massa petita.\nPer la seva banda, l'Institut Federal de Riscos d'Alemanya ha assegurat que els nivells no presenten un risc per a la salut dels consumidors. «Un adult hauria de beure's prop de 1.000 litres de cervesa al dia perquè fos un perill per a la salut», ha assenyalat en un comunicat. La «Reinheitsgebot» o llei de la puresa de la cervesa alemanya, una de les normes més antigues sobre alimentació, que va celebrar cinc segles el 2016, però, estableix que els productors han d'elaborar la cervesa només utilitzant mata, llúpol, llevat i aigua.\nEl grup ecologista ha afirmat que les seves investigacions s'han dut a terme amb les catorze marques de cervesa més populars i ha sostingut que totes presentaven traces d'uns 0,1 micrograms de pesticida, que és el límit màxim permès en l'aigua potable. Brauer-Bund ha assenyalat que s'han dut a terme controls governamentals per assegurar que no hi intervenen substàncies perjudicials en el procés de producció. A més, ha dit que els controls de la pròpia empresa mai han detectat nivells de glisofat per sobre del màxim permès.\nAquestes són les marques afectades:


> Podem abolir les presons?\nAngela Davis aborda el complex debat sobre justícia i càstig, i alerta que la presó s'ha convertit en l'espai on es dipositen els indesitjables. Pròleg de Jordi Cuixart i epíleg de David Fernánez.\nTraducció: Aruora Ballester\nEns podem imaginar una societat en què la raça i la classe social no siguin els determinants principals d’un càstig? Hi ha poques veus més autoritzades per enfocar aquest debat que Angela Davis.\nLa presó funciona ideològicament com un espai abstracte on es dipositen els indesitjables, i això ens deslliura de la responsabilitat de pensar en els problemes reals que afecten les comunitats d’on provenen els presos.\nEl repte més difícil i urgent és el d’explorar creativament nous aspectes de la justícia, en què la presó ja no faci més la funció d’àncora principal.\n“El repte abolicionista és encara a les beceroles a casa nostra. D’alternatives, n’hi ha, però no hi són ni a l’agenda pública ni a les prioritats institucionals”.\nDavid Fernández, a l’epíleg\n“El sistema s’acarnissa amb els més dèbils, i això és el que realment cal combatre. Com ens va ensenyar l’Angela, ser radical és anar a l’arrel de les coses”.\nJordi Cuixart, al pròleg\nAngela Yvonne Davis és professora d’Història de la Consciència a la Universitat de Califòrnia, Santa Cruz (EUA). Ha estat activa en nombroses organitzacions que s’oposen a la repressió associada amb la presó. Va complir setze mesos de presó preventiva el 1972 per haver defensat un grup de presos polítics; es va organitzar una campanya pública internacional de suport fins que la van absoldre.\nL’any següent va ser una de les fundadores de l’Aliança Nacional contra la Repressió Racista i Política. Ha estat membre del Partit Comunista dels Estats Units. És organitzadora del grup de recerca «Resistència crítica: més enllà del complex industrial carcerari».\nAngela Davis té una àmplia bibliografia. Aquest és el primer llibre de l’autora que es tradueix al català.


número 4a Abril 2014\nEl carboneig, un ofici tradicional al Montseny que ha deixat una forta empremta en el paisatge\nEl carboneig ha estat una activitat forestal de gran importància econòmica i paisatgística, que a la dècada de 1950 s’acabà gairebé de cop a conseqüència de la introducció de productes energètics fòssils. Hi ha, doncs, persones que de joves foren carboners i que encara ens ho poden explicar, i fins i tot carbonejar com ho feren aleshores per tenir carbó per a casa seva o per ensenyar-ho als més joves que ells. L'escrit resumeix com es carbonejava tradicionalment al Montseny, tot explicant de manera simple cada operació i cada fase, des de la preparació de la llenya fins l'extracció del carbó de la carbonera que ha estat fumejant durant setmanes, dia i nit sota la vigilància dels carboners, no fos cas que tot acabés en cendra.\nParaules clau: aprofitament forestal, carbó vegetal, fusta, paisatge forestal, recurs energètic.\nEl paisatge actual del Montseny, i també d’altres indrets forestals, té molt a veure amb el carboneig. La gran extensió dels alzinars actuals i la seva estructura són en relació amb el carboneig, i no solament amb les condicions climàtiques i edàfiques.\nEl carboneig desaparegué del Montseny durant la dècada de 1950, quan s’introduïren els combustibles fòssils, que permeteren un nou sistema de vida, en especial per a les mestresses de casa. Fins aleshores totes les cases tenien foc a terra que funcionava amb llenya, o fogons amb carbó. La cuina era negra, sovint plena de fum, plena de carbó o llenya, i costava molt encendre el foc. Amb el petroli ja es canvià el sistema de cuinar, però solia fer pudor. Ben aviat es disposà de manera generalitzada del butà i del gas natural, i la comoditat i netedat augmentaren molt, fent més còmoda la vida dels ciutadans.\nFins aleshores el carbó vegetal era una de les fonts energètiques bàsiques per a les cuines i brasers. El sistema tradicional de carboneig és un procés d'elaboració lent i ha estat una activitat molt feixuga per als qui hi treballaven. Per què, doncs, no es feia servir directament la llenya?\nTransportar el carbó era molt més lleuger que la llenya; el transport des del bosc al lloc de consum sovint és llarg, i l'estalvi en viatges i càrregues és considerable. I per un mateix pes de carbó i de llenya, el carbó té un poder calorífic molt superior. Malgrat tot al final els guanys no són gaire eficients si es té present que amb la carbonització es perd un 80% del pes i una part important de les calories.\nPerò hi ha altres avantatges, com que el carbó s'encén fàcilment i no fa fum. A més a més, la fusta es podreix i es corca, però el carbó és manté en bones condicions durant molts anys. És fàcil trobar trossos de carbó sencers en antigues places carboneres, on fa més de mig segle que no s'hi carboneja, malgrat els efectes dels elements climàtics, dels fongs i dels insectes.\nAquest text és un breu resum del llibre que els autors hem escrit sobre les diferents fases del carboneig tradicional al Montseny, a partir d'una pila realitzada el gener-febrer del 2005. Les fotografies incloses foren realitzades durant aquest esdeveniment (Panareda et al., 2010).\nLa preparació de la llenya\nUna vegada un propietari decideix fer carbó als seus boscos i ja hi ha una colla llesta per a la feina cal decidir on es faran les piles i on es construirà la barraca per a viure els carboners. El millor és a prop d’una font on agafar l’aigua. L’aigua és necessària per a beure i rentar-se els carboners i preparar el menjar, però també per al control de la carbonera i apagar els trossos de carbó amb caliu, que no estan apagats del tot quan es treuen de la pila.\nFigura 1.-La primera feina dels carboners era tallar i capolar la llenya i els troncs. Aquesta tasca era realitzada sovint per una colla diferent, els picadors.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 16 de gener del 2005)\nUn cop tot triat cal preparar la llenya. S’han de tallar o serrar els arbres i aterrar-los. Quan els arbres són abatuts cal capolar-los, és a dir, tallar en trossos petits els troncs o la llenya que hi ha per terra. Normalment es capolen trossos d’uns quatre pams. El trossos més gruixuts són els buscalls, que fan més d’un pam de diàmetre. Els mitjanets són els vergells i els primets fan la branqueta. I quan tot està ben capolat, caa traginar els troncs fins a la pila. Si la llenya s’ha tallat vessants amunt, doncs a capbussons cap a la plaça, si no, a carregar-s’ho a l’esquena. Ara amb un tractoret o una altra eina mecànica no seria tant dur, però déu n’hi do (figura 1).\nLes branquetes finals, les més primes, s’apilen i formen l’embalum. Es posa uns quants troncs al damunt i es premsen. Després ja veurem què se’n fa d’aquest piló de branques premsades.\nEls troncs més gruixuts, rectes i sense nusos es guardaven per vendre per fusta per fer mànec. Això es feia sobretot als boscos situats més a prop de desembosc o de càrrega.\nTota la feina de tallar i capolar és el que s'anomena picar, i qui la feia, picadors. Els picadors tallaven els arbres marcats o aquells que creien adequats segons les ordres rebudes del propietari o el negociant. També en tallaven els malmesos.\nPer fer tota aquesta feinada i fer anar la destral cal molta força de braços i de cintura. Es feia servir la destral grossa per a entallar els arbres i capolar els troncs; la destral petita o xica era per a treure la branca. Per als troncs grossos sovint s'emprava també la serra de dos braços. En casos extrems de soques o troncs molt gruixuts fins s'havien d'esberlar a barrinades. Ara es fa servir la serra mecànica, però també cal fer força perquè la serra no se’ns en vagi.\nAbans de dur tota la llenya a la plaça carbonera cal endreçar-la. La plaça sol ser un replà prop d’un camí o corriol que permeti l’arribada dels matxos d’abast. Si el vessant és inclinat caldrà aplanar-ho i fer una mica de paret, com una feixa de conreu petita, sovint sostinguda amb una paret seca. Moltes vegades s’aprofita una plaça carbonera antiga. La terra negrosa de cuites anteriors és recollida en un racó de la plaça, que després farà un bon servei. Aquesta terra és coneguda amb el nom de fagell.\nUn cop la plaça està llesta i plena de buscalls i vergells, al costat del munt de fagell, cal emprendre la construcció de la pila. Es comença per l’ull i la xemeneia. Els buscalls ben endreçats deixen un espai vertical, és l’ull; al costat es deixa un altre conducte per on la pila podrà respirar, és la xemeneia. De mica en mica i ordenadament es va ampliant i aixecant la pila, primer els troncs més gruixuts, i després els més prims: els buscalls, els vergells i la branqueta (figura 2).\nUna vegada tots els troncs estan ben col•locats, la pila té un aspecte d’un gran munt de troncs ordenats. Ara cal tapar la pila de manera que el foc només pugui respirar per la xemeneia, per l’ull i pels forats que els carboners facin per a controlar la combustió parcial dels troncs i esdevenir carbó. Per la resta de les parets de la pila no pot passar-hi aire.\nPer assolir-ho cal tapar la pila amb el fagell, la terra negra que és apilada al costat. Però si posem el fagell sobre els troncs directament, la terra s’empassarà cap dins la pila. Per evitar-ho cal posar prèviament una capa de branques fines i fulles.\nAra cal tornar al bosc a buscar l’embalum. Aquestes branques premsades serveixen per tapar la pila i evitar que el fagell s’empassi cap a dins. Tapar la pila amb aquestes branquetes premsades se’n diu embalumar. Es comença embalumar per la part de baix i fins dalt, deixant l’ull descobert.\nUn cop embalumada la pila cal enterrar-la, és a dir, tapar-la amb fagell. Per fer-ho s’utilitza l’enterradora, que és com un safata gairebé plana, normalment feta de vímets. S’omple l’enterradora de fagell i es col•loca sobre l’embalum tot formant una capa uniforme per on no ha de passar l’aire. I s’enterra la pila fins dalt, també deixant lliure l’ull (figura 3).\nFigura 2.-Pila de llenya enllestida. A la part externa de la pila hi ha els troncs més prims, la branqueta. A la dreta s'observa part del munt de branques premsades de l'embalum, i a l'esquerre la pila de fagell.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 12 de febrer del 2005)\nFigura 3.-Darrera fase d'enterrar la pila, després d'haver-la embalumada o tapada totalment d'embalums.\nAra cal encendre la pila. S’encén un foc al costat de la pila, cremant branques, fins que formi força caliu. Mentre això passa, els carboners van preparant els estris per a la cuita. Preparen el dónafums, que és un punxó que servirà per obrir forats respiradors, i la burxa, que és un pal llarg que ha de permetre bitllar la pila, és a dir, remoure el foc per tal de controlar-lo per l’ull. Es per fer baixar els bitllots fins arribar al foc.\nQuan hi ha prou caliu s’agafa una pala i es tira el foc per l’ull. Alhora es tira per l’ull uns bitllots, que són trossos de llenya curts, com bitlles, que s’encenen de seguida a l’entrar en contacte amb el caliu que s’ha llençat dins l’ull. Caliu i bitllots faran un bon foc, que es calarà als buscalls i vergells que voregen la part de baix de l’ull. Cal esperar que això succeeixi. Aleshores ja tindrem la pila encesa. Els primers dies calia bitllar la pila dues vegades, però després, una vegada l'ull de la pila era ple de bitllots, ja no calia fer-ho tant sovint.\nUn cop encesa la pila, cal tapar l’ull i anar obrint forats respiradors amb el donafums per a controlar i dirigir la cuita. Cal anar vigilant la cuita contínuament, de dia i de nit, atiant la carbonera, obrint i tapant els forats, de manera que la cuita sigui homogènia i total. Poc a poc la pila va baixant, com si s’envellís, i perd alçària. Segons la quantitat de llenya, el seu gruix i si és més o menys verda, la cuita dura més o menys temps. Si és grossa pot durar dues o tres setmanes (figura 4).\nFigura 4.- Fumaroles que surten dels respiradors, que s'obrien o es tancaven segons la marxa de la cuita mitjançant uns pals anomenats donafums.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 20 de febrer del 2005)\nQuan es creu que la cuita està acabada, cal esfogassar-la, és a dir, es deixa sense respirar. Mentre la pila s’esfogassa, cal netejar l’entorn de la pila per a rescaldar-la. Rescaldar és baixar el fagell per tornar-lo a posar amb la terra ben fina i acabar d’apagar el foc. Amb aquesta operació s’aconsegueix que la terra que cobreixi la pila sigui el més impermeable possible a l’aire, de manera que no n’entri gens dins la pila i el foc s’apagui totalment. Al rescaldar es fa molta pols i es crea un ambient molt molest per als carboners. Baixant, raspallant i llençant de nou la terra sobre la pila, apareixen trossos de carbó, els rescaldums, que s’apilen al costat (figura 5).\nFigura 5.- Al rescaldar la terra fina es retornada, llançant-la de manera que, en caure damunt la pila, formi una capa de terra molt fina. És un dels moments en què l'entorn de la pila queda més ple de pols. És una de les tasques més feixugues per als carboners, ja que, a més d'embrutar-se molt, respiren pols.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 26 de febrer del 2005)\nL’extracció del carbó\nUn cop rescaldada la pila, es deixa uns dies perquè el foc s’apagui totalment, que no quedi ni mica de caliu ni brasa. Quan es creu que tot està apagat es treu el carbó, que s’escampa per tota la plaça carbonera. És una operació que es fa de nit o de matinada per tal de detectar punts de caliu. Cal de seguida apagar-los amb aigua, que ja es té preparada en un cubell, galleda, o amb el mateix canti. Si els carboners es descuiden, una mica de caliu pot estendre’s per tot el carbó i convertir-lo tot en un munt de cendra. Per això el carbó tret s’estén amb poc gruix.\nSempre hi ha trossos de llenya que no acaben d’esdevenir carbó del tot perquè no s’han cuit el suficient. Són els culots. Sovint després es fa una nova cuita per tal de carbonejar el culots d'una o vàries piles; també s’hi posen altres restes de troncs que han quedat, com alguns bitllots.\nUna vegada extret tot el carbó i assegurats que no hi ha cap punt de brasa, el carbó és ensarriat. S’omplen les sàrries fins dalt. Les sàrries plenes són tapades amb branques de ginestell o d’altres plantes, i lligades. Una sàrria ha de pesar 67 quilos, 60 de carbó i 7 de la sàrria. El pes del carbó d’una sàrria és mitja càrrega. Dues sàrries plenes fan una càrrega, que és el que transporta un matxo d’abast (figura 6).\nDesprés el carbó es transportat, venut, emmagatzemat i cremat en els fogons.\nFigura 6.-Pesant una sàrria plena de carbó amb la romana.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 6 de març del 2005)\nEl paisatge del bosc carbonejat i del bosc actual\nPer acabar, només unes notes sobre el paisatge carbonejat i com ha evolucionat fins el moment present. Els boscos que es carbonejaven, que eren la majoria, eren periòdicament aprofitats i estassats. Eren formacions arbòries poc denses i no gaire altes. Hi havia pocs arbres grossos, ja no tenien temps; abans de ser-ho eren aterrats i capolats en trossos, i cap a la pila. Aleshores s’aprofitava tot, fins les branques més primes i les mates de tots els arbustos. Se’n feien feixines, o feixos de llenya prima per a encendre; si no, anaven cap a la sitja per a fer carbonet.\nAra fa pràcticament mig segle que el carboneig i molts altres aprofitaments forestals anaren desapareixent amb l’entrada de combustibles fòssils. La forta disminució dels aprofitaments forestals ha fet que el bosc evolucionés cap a una massa verda més densa, alta i contínua. Aquest és el paisatge que contemplem als vessants de tot el Montseny i de les muntanyes de més enllà. La vida de les plantes continua, augmenta la llenya del bosc i cada vegada hi ha més arbres grossos. Passejant pel bosc trobem places carboneres i alguns restes de cabanes de carboner (figura 7).\nFigura 7.-Plaça carbonera sota els faigs als vessants del Matagalls, testimoni d'una activitat forestal que tingué un gran desenvolupament durant la primera meitat del segle XX. Té l'aspecte d'una petita feixa sostinguda per una paret curta de pedra seca. Damunt es detecta el color negra intens, testimoni de la carbonització.\n(Fotografia de Josep M. Panareda, el 7 de març de l'abril del 2009)\nResta una gran qüestió: què hem de fer amb els boscos? No donen i creixen sense parar. Hi ha molt per a pensar, molt per a parlar i moltíssim per a actuar. No cal badar, perquè el bosc no para, és un sistema viu que evoluciona constantment. Si badem, un brètol, un distret o un llamp pot calar foc, i ningú podrà parar-ho; s’extingirà en un replà o carena sense bosc.\nCortadellas, X. i Costa, E. (1995): El temps del carbó. De les Gavarres al Montseny i a la Vall de Llémena. Associació d'Acció del Patrimoni, La Bisbal d'Empordà. 47 pàgs.\nGutiérrez Perearnau, C. (1996): El carboneig. L'exemple del Montseny. El Pedrís, 35, Altafulla, Barcelona. 186 pàgs.\nLlobet, S. (1947): El medio y la vida en el Montseny. C.S.I.C.,Barcelona, 518 pàg. + mapa. Trad. catalana. El medi i la vida al Montseny. Estudi Geogràfic. (1990). Museu de Granollers - Agrupació Excursionista de Granollers, Granollers. 486 pàg. + periglacial al Montseny.\nPanareda, J.M. (1991): El Montseny. Visió geogràfica. Eumo editorial, Vic. 175 pàgs.\nPanareda, J.M. i Masnou, J. (2010): El carboneig. Quan el record encara és viu. Publicacions de l'Abadia de Montserrat, Barcelona. 97 pàgs.\nZamora, J.E. (1996): El carboneig al Montseny. Col.lecció Techne, 9, ed. Associació d'Enginyers Industrials de Catalunya, Barcelona, 94 pàgs.


Llagosta roja, el mos més especial d’Eivissa - Restaurante Es Torrent\nPosted at 20:07h in Gastronomía\tby\tXescu 0 Comments\nEn la restauració d’Eivissa no existeix un crustaci més reconegut i valorat que la llagosta roja (Palinurus Elephas) que es cria a la nostra costa. En Es Torrent la preparem de diverses formes perquè la seva carn tersa i de sabor concentrat admet múltiples elaboracions: en caldereta, flambejada, a la planxa, saltejada amb all i bitxo. Alguns clients fins i tot ens demanen que l’acompanyem d’uns ous frits, preparats en el mateix oli de la fritada. És, sens dubte, la veritable reina dels grans mariscs de l’illa i la que aconsegueix les majors cotitzacions a la llotja i al mercat.\nEn Es Torrent la conservem en els nostres vivers, on es manté en perfecte estat, ja que la veda se sol obrir només de maig a finals d’agost. En el passat estiu es van capturar a la illa uns 3.500 quilos, la qual cosa aclareix la raó que el seu preu sigui tan elevat. Tant l’alimentació com l’hàbitat que gaudeix a Eivissa li confereixen unes característiques i sabor únics i una textura insòlita, que l’han fet mereixedora de portar un etiquetatge especial sota la marca Sabors d’Eivissa. Aquesta marca de garantia la diferència de les que s’atrapen en altres entorns mediterranis i del món.\nLa llagosta pitiusa té una bona grandària –aconsegueix fins a 60 centímetres– i destaca per la seva closca robusta amb fortes espines. El seu cos està format per tres zones: un cefalotórax ample i robust, un abdomen foro i una forta nadadera cabal. L’abdomen i els apèndixs o “potes” caminadoras són les parts comestibles.\nLes llagostes pitiusas viuen en zones d’algues, on s’alimenten de restes orgàniques, encara que també capturen cucs, mol·luscs i crustacis petits. És a l’estiu quan s’atraquen a la costa per reproduir-se. Les seves freses són del color del coral. Les femelles les transporten sota l’abdomen en un nombre que pot arribar al mig milió i els incuben durant un període que oscil·la entre 18 i 70 dies. No obstant això, només 1 o 2 d’aquests ous arriben a fer-se adults. La maduresa sexual l’aconsegueixen les femelles quan tenen de 10 a 12 centímetres de longitud i uns 3 anys d’edat. Els mascles maduren una mica després. La seva grandària màxima ho aconsegueixen al voltant dels 20 anys de vida.\nUna vintena de barques d’Eivissa es dediquen en exclusiva a la captura de la llagosta quan s’obre la veda. Les pesquen amb uns paranys denominats nasas, fetes amb tires de fusta o de vímet, i en l’interior del qual es col·loquen trossos de peix i altres productes com a esquer. Menjar-la és tota una experiència que almenys cal gaudir una vegada en la vida. Bon profit!\ncosta de ibiza, kilómetro cero, langosta, marisco, pesca, pescados\nEs Vedrà, es Vedranell i els Illots de Ponent, una gran reserva marina


Els dos misteris de Salvador Alsius, els monstres de TV3, la força de l'obstinació i tot allò que hi ha en joc\nEntrevista al periodista Salvador Alsius, que ha publicat el llibre 'Com TV3 no hi ha(via) res'\n29.03.2021 - 09:38\nActualització: 29.03.2021 - 11:38\nSalvador Alsius acaba de publicar Com TV3 no hi ha(via) res, un llibre ben escrit que retrata el moment fundacional de la Televisió de Catalunya. Un llibre que vol ser una foto d’un moment únic en què un grapat de periodistes, dirigits per Alfons Quintà, van crear una televisió que ensenyava que hi havia una altra manera possible de fer. Un moment únic, en què la passió, l’energia i l’obstinació van accelerar i multiplicar la creativitat com poques vegades ha passat en aquest país: formació a París i als Estats Units, programes com el d’Àngel Casas en què Rod Hudson va desvelar la seva homosexualitat per una pregunta oportuna, tecnologia innovadora… Els límits no tenien caspa per més que la “crosta” sempre estigués en guàrdia. Alsius insisteix que retrata aquest moment sense les ulleres del present. Tot i que insisteix que no vol fer comparacions amb el present, fa una anàlisi final dura i va al gra sense prevencions i a cara descoberta. No us el deixeu perdre.\n—Una televisió malgrat Pujol?\n—Compro la frase, però siguem justos, però també gràcies a Pujol. Jo no era pujolista ni ho ha estat mai, però és cert que Pujol en el seu primer mandat com a president de la Generalitat va construir dues estructures d’estat: Mossos i mitjans públics. Això és incontestable, una veritat com una casa de pagès. Fins i tot els més recalcitrants han acceptat aquest mèrit. Després ve aquesta pregunta que tots ens fem, que té respostes hipotètiques. Si l’execució d’això va ser fruit d’unes decisions que venien condicionades.\n—Us referiu al possible xantatge de Quintà a Pujol. Per definir Quintà feu servir gairebé cent adjectius.\n—Vaig fer aquesta col·lecció d’epítets perquè volia que quedés clar que el considerava un fill de puta i un assassí i se’m va acudir aquesta manera literària de resoldre-ho. Tot això s’ha dit d’ell i ho subscric tot. Dit això, ara deixeu-me traslladar a aquell moment i explicar com era el personatge en aquell moment, com el patíem i com en gaudíem i fer-ho en llibertat. Us explico un secret: jo en aquest capítol del llibre tenia pensat de posar-hi “El boig d’en Pujol”, fent una traducció de “El loco de la colina”. Qui era el boig, Quintà o Pujol? Tota la descodificació era massa complicada. Llavors vaig pensar posar-hi “El monstre.\n—Quintà ha demostrat ser un monstre en el pitjor sentit de la paraula, però també era monstruós professionalment. Ho sento molt, però potser hi haurà gent repatània que dirà: el blanqueges. No, jo he escrit allò que penso que havia d’escriure sobre aquest personatge.\n—L’ambigüitat del títol és idea vostra?\n—La proposta és meva, però va ser pactada. Se’m va acudir “Com TV3 no hi ha res”, però semblava que parlés de la TV3 actual. Més que ambigüitat, en dic polisèmia perquè es pot llegir de moltes maneres, però considero que en molts aspectes TV3 ha mantingut durant els anys els mateixos valors fundacionals. Com en les alineacions del Barça cada català pensa que seria el cap de programes perfecte de TV3 i se’n poden discutir moltes coses, però en línies generals ha estat molt bé. Mantinc grosso modo que com TV3 no hi ha res. L’única lectura que no és pertinent és que la d’abans era millor que la d’ara.\n—Però també es pot llegir, això. Vaja, s’hi llegeix!\n—No és la meva intenció! Jo fins i tot admiro la gestió de directors que em van fer la punyeta. Vaja, que em van fer fora i em van defenestrar. Tots han aconseguit una cosa molt difícil que és mantenir un nivell de qualitat molt alt amb una situació de mercat complicadíssima. Aquest equilibri entre fer atenció als valors de servei públic i a l’interès del mercat, agradar i tenir una audiència diferent, és complicadíssim. Tota una ciència i, per tant, tota l’admiració per aquesta gent.\n—Sense Quintà hauria estat diferent?\n—Puc dir, perquè hi he pensat molt, que no se m’acut ningú que ho hagués pogut fer amb aquella imaginació i llibertat de criteri i força que ell hi posava. Ara, mireu com va acabar.\n—Parleu dels “discs sol·licitats”, un eufemisme que es fa servir per anomenar les peticions dels polítics. També parleu de les sabatines de Jordi Pujol. Fins i tot recordeu que teníeu una pregunta escrita a mà per a Pujol perquè li fes TV3 quan passejava pel país el dissabte.\n—Sí, me la va passar un company. Però això eren qüestions menors. També explico dues setmanes en què vaig dubtar si aguantava o llançava el barret al foc. I vaig aguantar perquè la normalitat era plàcida, i no blanquejo ningú. Fèiem el telenotícies que volíem fer. Ningú no m’interferia. Ara sí que és cert que parlo de dues vegades en què tot es va complicar.\n—Una va ser arran de l’afer Banca Catalana.\n—Va ser molt al començament i vaig pensar: on m’he ficat! Durant uns dies semblava que es complirien els pitjors presagis, que deien que TV3 seria la finca de Pujol. Va ser quan vam veure que en Quintà baixava a les sales d’edició i es posava directament a la màquina d’escriure per fer les cròniques de la manifestació de suport a Pujol, després de la seva investidura. En aquell moment, que es convoqués la gent a una manifestació des de la tele grinyolava molt. Va ser molta mala maror per als periodistes. Però el fet és que al cap d’un parell de dies va tornar una relativa normalitat.\n—I la segona setmana negra?\n—Va passar molt més tard. Per sort, no hi ha continuïtat en aquesta negror. Va ser la segona setmana de la campanya electoral de l’operació reformista de Roca. Les hosts de Convergència i Unió es van posar absurdament nervioses. Allà sí que vaig haver de defensar el criteri periodístic pam a pam al despatx del cap d’informatius.\n—Va ser Granados qui va fer plegar Quintà?\n—No ho he explicat al llibre perquè no ho vaig viure, però puc explicar que Granados va tenir un dinar amb Quintà en què aquest li va dir: “Et penses que manaràs tu? Seré jo qui manaré.” Granados, lluny d’acovardir-se, no sé tampoc si advertint o no Pujol, decideix que el fa plegar, que la situació no es pot aguantar més. I així va anar: en Quintà va pujar a la sisena planta, on hi havia el despatx de Granados, convençut que baixaria dient: aquest ja el tinc domesticat. Però la destitució va ser fulminant. Quan va baixar ja havia estat destituït. Crec que es va fer en el moment oportú. Un dia més i allò anava al caos més absolut. Quintà va ser bo per a donar l’impuls inicial, però després se li escapava de les mans i cada vegada tot era més caòtic. Era molt eixelebrat. En el llibre explico anècdotes que ho demostren. La meva opinió personal sobre el tema és que la destitució es va fer amb més aquiescència de Pujol que no pas de Prenafeta, que fins a l’últim moment va defensar Quintà i, de fet, després el va recuperar quan va fer el diari El Observador. Granados va actuar amb molta mà esquerra i va fer de paraigua perquè els xàfecs no arribessin directes als professionals.\n—I de les trucades de Prenafeta a TV3?\n—Prenafeta era el Rasputin del moment, però jo no en tinc constància.\n—No us va trucar mai?\n—L’única trucada que em va fer directa va ser perquè es volia assegurar que dèiem una informació de servei sobre un temporal. Res a dir.\n—Qui també tenia la fama d’influenciar TV3 era Marta Ferrusola.\n—Es deia molt i més endavant he tingut confidències que m’han fet tenir constància que passava. És la sospitosa número u d’haver intentat que no es veiés l’striptease de la Cristha Leem al programa d’Àngel Casas. Quintà va aparèixer de cop al control i va intentar que no hi hagués l’striptease i va ordenar que tot fossin plans llunyans. Aquí sí que hi havia una trucada al darrere. Hi havia gent que s’escandalitzava per tot. Hi ha també el doblatge de les pel·lícules i les paraulotes. Tot era molt mesurat i vigilat. Hi havia un entorn de la crosta que funcionava, però els periodistes sabíem que hi havia una gent que ens protegia d’això.\n—I TV3 com a instrument per a protegir el català?\n—En el llibre ho dic: com estaria la llengua sense Catalunya Ràdio i TV3? No podem ni imaginar-ho. Nosaltres teníem la voluntat de fer les coses fàcils als castellanoparlants. És cert que si hi havia dos termes equivalents i un el consideràvem més assequible que l’altre ens quedàvem aquest. Per posar un exemple, “aquest any” passava davant de “enguany”. Fent-ho així ens semblava que fèiem un millor servei a la llengua, fent pedagogia i estirant la corda a poc a poc.\n—Expliqueu aquell dia que Cristina Fabregat va dir que no contestava en castellà a una trucada d’un espectador. Això ara seria impensable. Abans la llengua era irrenunciable?\n—Jo sincerament no en sabria fer una categoria, d’això. No estic segur que abans hi hagués més fermesa que ara.\n—Però abans no hi havia gens de castellà a TV3 i ara sí.\n—En aquell moment, amb Dallas, el Barça i més programes es va aconseguir d’arribar a uns sectors de públic que han reculat, i no tan sols això, sinó que diuen que TV3 no els interessa per a res. Jo entenc que els directius dels últims anys busquin la manera de recuperar aquest terreny. Jo no em veig amb cor de crucificar ningú perquè en una sèrie parlin en castellà, si serveix per a acostar un públic juvenil, benvingut sigui. Estic segur que aquesta no és la tecla principal per a salvar el català. La tecla principal és a les escoles. On no s’ha d’abaixar la guàrdia és en la immersió lingüística i en la programació infantil, però no solament de la tele. Això és una batalla perduda. Els meus néts, pre-adolescents, diuen moltes expressions en castellà perquè els vídeos i els jocs que miren són en castellà. El seu univers simbòlic es va construint en castellà. Això és molt més greu que el fet que en una sèrie es parli castellà.\n—I què s’hi pot fer?\n—És una qüestió econòmica. Les sèries que miren els nens als mercats internacionals se les queden empreses més potents. No hi ha recursos per a comprar sèries d’èxit i doblar-les. Allò que va significar en el seu moment Pac-Man o Bola de Drac, o tota la mística del Club Super3, que és una de les coses més importants que s’han fet de la història de TV3, ara no existeix. Aquest racó del tauler és molt més important que si una sèrie per a adolescents el dilluns al vespre té el 50% en castellà. Jo no sóc qui per a opinar.\n—En la part final del llibre dieu que fa falta una energia obstinada. Trobeu a faltar aquesta manera d’actuar?\n—Un sí rotund. La trobo a faltar, sobretot, de part dels polítics. Ara, Déu me’n guardi de predicar perquè de seguida et diuen: “Aquests milions que calen per a recuperar els nivells de ficció, de quin hospital vols que els tregui?” Automàticament quedes desarmat. O et diuen: “De quines escoles vols que els traguem”… Quan t’ho plantegen en aquests termes és molt complicat. Per això al llibre no dic quant caldria invertir. Dic: la cosa està molt fotuda. Decidiu quant us hi voleu gastar? I segons això, qui sigui farà el que pugui.\n—Per vist que està tan fotuda la situació, als programes dels partits de les últimes eleccions no hi havia res gaire obstinat ni energètic sobre tot plegat.\n—Un altre tema que em preocupa és que aquest país no hagi estat capaç de promoure una televisió privada en català. Hauria estat molt important. És deplorable com s’ha gestionat el Grup Godó aquests anys, perquè ara s’ho acabi venent a no se sap qui, perquè és molt fosc el que hi pugui haver darrere els compradors. Modestament, des de fa uns quants anys, ho he anat dient a persones molt diverses que pensava que podien tenir sensibilitat per a preocupar-se d’això: ei, alerta!, que això acabarà malament! Després tots ens lamentarem! Però, res, hem estat molts anys badant.\n—Ja està venut!\n—Sí, ja està venut. No vull prejutjar… No sé si en Pedrazzoli farà una televisió que defensi els valors de la cultura catalana. Però sí que falta energia a l’hora de tenir cura dels mitjans públics. I tampoc no se n’ha tingut cura en l’àmbit legislatiu. No s’ha escrit enlloc que els mitjans públics hagin d’existir, són contingents…. Vivim encara de la BBC, però morirà aquest sistema de televisió pública si mentrestant no ens hem preocupat més pel concepte de servei públic i no hem estat capaços en l’àmbit legislatiu de reclamar als prestadors privats que també ofereixin servei públic amb la quota que sigui necessària. Aquí servei públic vol dir català, vol dir serveis, vol dir valors culturals… Al final pot passar que hi perdem bous i esquelles. Que la televisió pública acabi fent la fallida definitiva si ningú no la revifa ni li dóna oxigen. Se’ns ha escapat de les mans la possibilitat de crear un sector privat que floreixi.\n—A les últimes pàgines del llibre sou succint i contundent. Cal reduir estructura?\n—Aquesta és una altra gran qüestió pendent! Això, si no tens una majoria política mantinguda que ho vulgui fer de debò, és difícil de tirar endavant! A mi m’esgarrifa que el 60% del pressupost siguin recursos humans. Per uns motius determinats, que seria molt llarg d’esbrinar, s’ha anat destarotant allò que havia de ser el model inicial, que era una estructura petita i molta feina per al sector. La televisió i la fàbrica. Això és el que en Jaume Ferrús tenia el cap.\n—I això per què no ha passat?\n—Ja ho vaig dir fa anys, en una entrevista: les culpes s’han de repartir entre polítics, directius i sindicats. I ara ho continuo dient. Aquella vegada només em va respondre les declaracions un cap sindical, que em va dir: “Salvador, dient això no ens fas cap favor.” Jo dic el que penso… Això s’ha de fer amb compte i pactadament. Aquella casa, empresarialment, està instal·lada en uns absurds immensos i s’ha generat un gran monstre que no va enlloc.\n—Al llibre surten molts noms de companys que vau viure aquell moment d’entusiasme plegats. Als no contemporanis els sorprendrà, potser, de veure-hi els noms de Tatxo Benet i Jaume Roures, ara propietaris de Mediapro, com uns periodistes més. Era previsible que es pogués fer aquest salt?\n—En aquell moment no era previsible. Si em permeteu la regla de tres, de la mateixa manera que no era previsible que en Quintà matés la seva dona, no ho era que Jaume Roures i Tatxo Benet es convertissin en això que són ara. Jo els recordo com a col·legues. A partir d’un moment, l’atzar o una sèrie de causalitats els porten a estar junts a esports, i aleshores això els dóna una sèrie de contactes… Crec que el rei Mides, que era Johann Cruyff, hi té alguna cosa a veure en tot això. Bon profit els faci. Estic content que a uns companys els hagi anat bé.\n—Mediapro hauria pogut fer aquesta televisió privada que dieu?\n—Per capacitat econòmica, no ho sé, i per voluntat empresarial o política tampoc no ho sé.\n—Quan us van fer plegar del telenotícies, hi va haver molts rumors que era perquè havíeu informat sobre les detencions i tortures a independentistes arran dels Jocs Olímpics. No l’heu avalada mai, aquesta versió.\n—A mi m’han envoltat dos misteris estranys. Un és aquest: vaig caure en desgràcia i molta gent ho va associar al fet que l’any 1992 vaig fer entrevistes als independentistes que acabaven de sortir de la Direcció General de Seguretat a la Puerta del Sol de Madrid i vam ensenyar, en directe, quines nafres tenien quan sortien. Però no he tingut mai constància de la correlació de causa a efecte. Potser el fet que Jordi Vendrell fos també relegat va fer pensar que tot era per la mateixa raó. Però jo no vull presumir de ser un màrtir informatiu de la independència. No em consta i no n’he presumit.\n—I l’altre misteri?\n—És que un bon dia van aparèixer, quan va començar a governar el tripartit, uns papers, uns informes anònims en els quals es deia que unes persones de TV3 –concretament citaven l’Àngels Barceló i a mi– érem submarins dels socialistes. T’imagines, quines dues coses tan divergents! No he sabut mai si a aquests papers els va donar crèdit ningú, ni qui ho havia fet.\n—Però el cas és que sí que vàreu caure en desgràcia.\n—Jo feia un programa a Catalunya Ràdio que es deia “Què dius Alsius?”, que anava com una seda, amb Lloll Bertran, Monzó… Érem líders d’audiència i anava perfectament. Un bon dia del mes de juny de la segona temporada, el dia abans d’acabar, el cap de programes, em diu: l’any que ve no hi ha programa. Vam estar allà l’últim dia pensant que ens vindrien a dir adeu… i ningú no ens va dir res. Així es van acabar dos anys de dir que ho fèiem molt bé. Però, així i tot, jo continuava a la tele. Al cap d’uns quants mesos el director de Catalunya Ràdio, que m’havia suspès el programa va passar a ser director de TV3 i quan vaig tornar de vacances ja m’havien destituït. No he sabut mai per què. Vaig intentar no fer-me mala sang i per sort em vaig tancar i vaig fer la tesi doctoral. Això em va permetre de presentar-me a professor universitari i he estat molt feliç a la Pompeu Fabra i després al CAC.\n—No en direu el nom?\n—Prefereixo no dir-lo, perquè s’ha mort.\n—Per acabar, una perla petita del vostre llibre sobre periodisme: el dolent de la pel·lícula no és l’adjectiu, és l’adverbi.\n—Els sospitosos són els adjectius i sovint són descriptius. En canvi, els adverbis tenen molta càrrega d’opinió. Si diem “Aquest jersei és verd” és un adjectiu qualificatiu i prou; en canvi, si diem només o ja o encara, van carregadíssims d’opinió.\nPodeu comprar Com TV3 no hi ha(via) res a la Botiga de VilaWeb


Presència alcoiana aquest dissabte 23 de març en el Trofeu Ciutat d'Alcoi de patinatge | ARA Multimèdia\nPresència alcoiana aquest dissabte 23 de març en el Trofeu Ciutat d'Alcoi de patinatge\nReus Deportiu, els guanyadors / Adrià P. Petidier - RFEP\nEscrit per Rubén Lledó 23 març 2019\nAl Poliesportiu Francisco Laporta ja es respira patinatge d'elit des d'aquest divendres 22 de març. Equips de tot el territori espanyol estan a Alcoi per participar en el Campionat d'Espanya Grups Junior i Quartet a la modalitat de Grup Xou, així com en el IV Trofeu Ciutat d'Alcoi grups xicotets i grans, on participarà un grup alcoià.\nEl divendres s'ha celebrat el primer Campionat d'Espanya de Grups-Xou Júnior de la història. Després de les cinc medalles d'or en Campionats Nacionals aconseguits com a Grup-Xou Juvenil, hui el Reus Deportiu, amb el seu programa “Guardians of light”, ha estrenat el palmarés en aquesta nova categoria. La medalla de plata ha sigut per al CP Bescanó, que repeteix la posició aconseguida en edicions anteriors gràcies a la seua “Nit d'il·lusió”. Tercera posició i merescuda medalla de Bronze per al Tordera PA amb “112” que d'aquesta forma aconsegueix el passaport per a disputar el seu primer Campionat Europeu. En aquesta modalitat han participat 20 equips i com sol ser habitual, els conjunts catalans han ocupat les posicions de dalt.\nAquest dissabte 23 de març de vesprada hi haurà presència alcoiana sobre el parquet del Pavelló Mutualidad de Levante. El CPA Alcoi participarà en la modalitat de grup xou xicotets i competirà amb altres 22 equips.\nDurant tot el cap de setmana passen pel Poliesportiu Francisco Laporta vora 1.000 persones. L'esdeveniment esportiu és possible gràcies a la Real Federació Espanyola de Patinatge – Comité Nacional de Patinatge Artístic i la Comissió Organitzadora creada des de la Regidoria d'Esports de l'Ajuntament d'Alcoi. Alberto Belda, regidor d'Esports, apunta que "hem fet una inversió que beneficia a la ciutat, ens situa en el mapa esportiu del país i fa que el nom d'Alcoi es veja per tota Espanya amb motiu dels campionats i a més, és especialment positiva la repercussió econòmica a la ciutat, els participants, les seues famílies i els entrenadors estan durant un cap de setmana a Alcoi, coneixent la ciutat i omplint els establiments hostalers, ja que estaran menjant, dormint i realitzant compres".


ERC, FAVORABLE A ATURAR L’ERO AMB MESURES ALTERNATIVES CONCRETES |\nERC, FAVORABLE A ATURAR L’ERO AMB MESURES ALTERNATIVES CONCRETES\nPublicat el 12 Juliol 2013 per joestimotv3\nAvui, divendres, una delegació de treballadors/res de TVC s’ha reunit amb membres de la direcció d’ERC: Oriol Junqueras, Marta Rovira, Sergi Sabrià i Enric Marín.\nS’ha fet una breu explicació de la situació actual a TVC i s’ha transmès la profunda preocupació pel futur dels mitjans públics de la CCMA.\nERC comparteix el principi de la proposta feta pels treballadors d’aturar els rellotges de l’actual procés per tal de poder negociar. Però afegeix que la proposta ha d’anar acompanyada de mesures alternatives concretes. A l’hora de precisar-les, ha aclarit –i posat èmfasi– que hi ha d’haver també mesures en el capítol I, és a dir, en capítol Personal, àmbit en què ha demanat més sacrificis.\nAl mateix temps, ha reclamat gestos concrets i ràpids de la plantilla per evidenciar el seu compromís amb la negociació, tenint en compte –ha dit– que hi ha pressa.\nPer part de la delegació, s’han recordat els sacrificis i les retallades ja assumits per la plantilla.\nDavant de la insistència d’ERC de recollir alternatives concretes, la delegació ha recordat que no estava habilitada per establir elements d’una negociació que correspon a la comissió negociadora.\nS’han lliurat a ERC els documents redactats per representats de programes i departaments afectats directament per les mesures que es volen aplicar. Aquests documents contradiuen amb arguments i xifres l’informe de PWC.\nERC ha evocat també la possibilitat de recórrer a una mediació reconeguda per les dues parts.\nLa delegació de TVC s’ha reafirmat en la proposta ja expressada al conseller Francesc Homs, a la qual dóna suport el Col·legi de Periodistes: aturada dels rellotges del procés d’acomiadaments en curs i inici de negociacions per poder plantejar alternatives.\nTambé s’ha demanat a ERC suport a les iniciatives parlamentàries que es promouen per aturar el Procés d’Acomiadament Col·lectiu.\nLa delegació de TVC estava formada per: Roser Mercadé, Cristina Duran, Carles Prats i Montserrat Besses.\nSant Joan Despí, 12 de juliol 2013\n2 pensaments sobre “ERC, FAVORABLE A ATURAR L’ERO AMB MESURES ALTERNATIVES CONCRETES”\nRamon el 13 Juliol 2013 a les 15:17 va dir:\nSi hi hagués bona fè en la negociació hi haria acord segur. Primer cal remarcar l’orígen de tot plegat: els pressupostos. Quan la CCMA va aprovar a l’abril l’avantprojecte de pressupostos per la CCMA ens trobavem que l’objectiu de dèficit per les comunitats autònomes era del 0,7% del pib. La retallada respecte l’any passat en els pressupostos per la CCMA es va fixar en el 19% per part de la Generaliat i continua igual. Ara l’escenari a nivell d’objectiu de dèficit ha canviat força després de la flexibilització de Brusel.les per a l’estat espanyol en l’objectiu del seu dèficit. Com a conseqüència l’estat ha establert que per les comunitat autònomes serà del 1,3% de mitjana i potser Catalunya aconsegueixi prop del 2%.\nLlavors perquè no es revisen a l’alça aquests pressupostos? Si es tingués en conte ja no el 2% de dèficit que reclama Catalunya sino tan sols el 1.3% de la mitja tindriem bona part del conflicte solucionat. La retallada quedaria en el 11% o 12% i es podria arribar a una entesa sense acomiadar ningú ni eliminar cap departament ni delegació ni programa…\nFinalment si la retallada fos del 12% potser llavors podria la plantilla fer l’esforç de rebaixar-se aquest 7,5 % i el 4,5 % restant podrien ser voluntaris per marxar dignament amb una indemnització amb cara i ulls.\nAixò sí, siempre que hi hagi bona fe.\nCristina el 15 Juliol 2013 a les 10:03 va dir:\nDoncs bona fe, justament això, és el que la direcció d’aquesta empresa i el consell no ha tingut ni un sol moment. Per tant, a mi, personalment, no em donen cap mena de confiança i no voldre pactar amb ells absolutament res. Ens podem retallar el salari (ja portem un 18% només des del 2010) i ells començar a fer acomiadaments l’endemà en tandes de 20 persones. La llei els hi ho permet com s’ha vist a la Xarxa i a l’ACN. Sense la retirada de l’ERE no veig alternativa possible. I per cert, TOTS, som TV3, no uns més que altres.


Moncloa està esperançada que la negociació per la investidura tingui èxit. El camí està ple d'entrebancs, i mentre el PSOE vol tenir president investit abans de nadal, des d'esquerra diuen que no tenen pressa. La reunió d'ahir entre socialistes i republicans no va suposar un avenç suficient perquè esquerra canvií el sentit del seu vot però va donar senyals, diuen que les coses poden millorar. Valoren el reconeixement per part del PSOE d'un conflicte polític a Catalunya. Així constava en el comunicat dels socialistes, però avui la Ministra portaveu ha intentat treure-li importància i ha tornat a parlar de conflicte de convivència.\nI és que mentre avancen les negociacions, creix també la pressió perquè fracassin. Des del PP acusen Sánchez d'haver-se plegat a les exigències independentistes acceptant que a Catalunya hi ha un conflicte polític. Per l'altra banda, Junts per Catalunya, que veu com esquerra li pren el protagonisme i la iniciativa política, carrega contra el Vicepresident Aragonès a qui acusa de deslleial.\nveure més sobre "Vespre 24h - 29/11/2019" veure menys sobre "Vespre 24h - 29/11/2019"\n> Vespre 24h - 29/11/2019


Vitaance tanca una ronda de tres milions d'euros\nLa 'insurtech' especialitzada en assegurances de vida accedeix al programa d'acceleració Emerge de Softbank\nper Redacció VIA Empresa Barcelona. 22 d’octubre de 2021 11:06\nL'equip de la startup Vitaance | Cedida\nLa startup Vitaance ha tancat una ronda d'inversió de tres de milions d'euros. Kindred Ventures ha liderat la ronda de la primera insurtech del sud d'Europa especialitzada en les assegurances de vida, que també ha comptat amb la participació de Softbank, Astorya, Shilling VC i K Fund, entre d'altres. La companyia de Barcelona ha accedit, a més, al programa d'acceleració Emerge de Softbank.\nDe fet, és l'única empresa espanyola que hi participa i una de les nou que han estat escollides entre més de 600 candidates. Els diners de la ronda aniran destinats a incorporar nou talent a totes les àrees de Vitaance, principalment en tecnologia i assegurances. Ana Zamora, la CEO de Vitaance, assegura que "la incorporació de talent i de professionals d'excel·lència és una de les prioritats de Vitaance, així com oferir les mateixes oportunitats per a perfils femenins com masculins dins la companyia".\nUn dels objectius de la startup és tenir una relació de confiança i proximitat amb els seus clients i oferir assegurances de vida flexibles, transparents i a un preu just. Una de les novetats que introduirà Vitaance és un equip d'assessors per aconsellar els clients en els productes que més els convenen. Vitaance treballa actualment en la creació d'un sistema propi de scoring basat en l'ús intensiu de dades.


Els Pets reprendran a l’abril la gira que va interrompre la pandèmia | Cultura | EL PAÍS Catalunya\nTarragona 12 FEB 2021 - 13:06\tCET\nConcert d'Els Pets al Liceu. MASSIMILIANO MINOCRI EL PAÍS\nLa música d'Els Pets tornarà a ressonar en directe. La banda ha anunciat que reprèn la gira que va obligar a interrompre la pandèmia i ha programat, de moment, sis concerts que pretenen ser un homenatge a les seves tres dècades de dedicació i festa. El trio que comanda Lluís Gavaldà va deixar a mig bufar les espelmes del seu 35è aniversari i ha confirmat que torna per acabar el treball pendent. Per al primer concert, el proper 16 d'abril, han triat jugar a casa seva, Tarragona. El Camp de Mart, protagonista en les seves primeres lletres, que els van impulsar a la fama, “Tarragona m'esborrona, Constantí em fa patir”, serà l'escenari escollit per al retrobament amb el públic.\nEl grup ha anunciat que ja no queden entrades per a aquest primer esdeveniment. Si cap imprevist no altera els plans, els fans tindran ocasió d'assistir a algun dels altres concerts planificats: Torrelameu, Barcelona, Esparreguera, Castellar del Vallès i Girona. “Tenim moltes ganes de reprendre la gira”, ha manifestat el grup a través de les xarxes socials.\nLa intenció inicial d'Els Pets va ser batejar el seu aniversari musical amb un nombre rodó, 20/20, una picada d'ullet temporal i una referència al nombre de ‘hits’ que tenien pensat tocar a cada concert. La gira per commemorar els 35 anys a sobre dels escenaris havia de ser “trepidant, eufòrica i amb una mica de nostàlgia”, havien anunciat els músics. Però la pandèmia la va convertir en més nostàlgica que res, la va partir per la meitat i la va reduir a només tres concerts una programació que en contemplava una vintena. Aquella arrencada forçosament esbiaixada pel virus els va deixar amb ganes de més. La banda manifesta que quan van començar a tocar van patir un efecte Benjamin Button, “perquè a mesura que interpretàvem les cançons, rejoveníem”. Tanmateix, diuen, van acabar “engolits pel típex”, perquè els concerts s'anaven suspenent i era necessari modificar l'agenda.\nL'últim retoc ha sigut el nom del projecte: 20/21. Tot i que hi haurà més canvis, perquè les limitacions que continua imposant la pandèmia obliguen a preveure mesures d'higiene i a respectar els aforaments limitats.\nEl grup més longeu del ‘boom’ musical sorgit a Catalunya a finals dels vuitanta es vol rescabalar del disgust: “aquest maleït virus no ens ha deixat divertir-nos tant com hauríem volgut”.


Justa Revolta: Un miler i mig de persones es manifesten per un Avortament Lliure i Gratuït\nUnes 1.500 persones s'han manifestat a Sabadell per reclamar el dret de les dones a decidir sobre els seus cossos i les seves vides. La marxa respon a la inacceptable contrarreforma de la llei de l'avortament impulsada pel ministre de Justícia, Alberto Ruiz-Gallardon, i ha estat convocada per Vallès per l'Avortament Lliure i Gratuït, una plataforma formada per diversos col·lectius de la comarca, entre ells Justa Revolta.\nEls i les manifestants han sortit de la plaça de la Creu Alta de Sabadell a les dotze del migdia i s'han anat desplaçant fins al centre de la ciutat tot cridant consignes com "Avortament lliure i gratuït", "Crisi total del sistema patriarcal", "Nosaltres parim, nosaltres decidim", "Ni víctimes ni passives: dones combatives", "Fora rosaris dels nostres ovaris" o "La verge Maria també avortaria".\nPrecisament les consignes contra l'Església (un dels agents que més profundament passa per alt el paper de dones com a subjectes de decisió sobre les seves pròpies vides) s'han sentit especialment quan la marxa ha arribat a la Parròquia de la Puríssima de Sabadell, on un grup de persones han tacat de pintura vermella la façana de l'edifici i han penjat una pancarta on es podia llegir Teniu les mans tacades de la nostra sang. Alhora, a la vorera del davant, un altre grup de persones han elaborat un mural on es podia llegir Vallès feminista. Pel dret al propi cos. Avortament lliure i gratuït.\nMés endavant, quan la marxa ha arribat a la Rambla a l'alçada de l'Ajuntament de Sabadell, algunes persones s'han aturat a l'església de l'Immaculat Cor de Maria (on Justa Revolta va interrompre una missa fa uns mesos). Allà un grup de persones ha lligat una soga al voltant dels colls de les estàtues d’Antoni Maria Claret i Sarda i Salvany, simbolitzant així l'actitud que la lluita feminista tindrà davant de l'Església mentre aquesta mantingui la seva posició patriarcal en qüestions que afecten als drets humans de les dones.\nLa manifestació ha acabat davant de la seu del Partit Popular de Sabadell (que Vallès per l'Avortament Lliure i Gratuït ja ha visitat aquesta setmana) amb una tercera i última acció. Diverses persones han escrit amb pintura blanca el lema No hem lluitat tant per aturar-nos aquí just davant de la seu sabadellenca del partit del qual forma part Alberto Ruiz Gallardón, impulsor de la contrarreforma de la llei de l'avortament.\nAbans de dissoldre la marxa, diverses representants dels col·lectius que formen part de Vallès per l'Avortament Lliure i Gratuït han llegit un manifest que detallava els motius pels quals rebutgen la nova norma promoguda per Gallardón. Alguns d'aquests motius són el retrocés històric que suposa, la limitació dels drets de les dones que preté portar a terme i el classisme que promou a efectes pràctics (les dones amb recursos econòmics per avortar en estats de la Unió Europea podran fer-ho mentre que aquelles amb menys diners no s'ho podran permetre).\nLa jornada de protesta ha acabat amb l'actuació desproporcionada dels mossos d'esquadra. Una vegada la manifestació ja s'havia dissolt, un nombrós grup d'agents ha aturat i identificat a gairebé una trentena de persones. S'ha tractat d'una selecció arbitrària de joves que ha tingut lloc en una zona de Sabadell força allunyada dels carrers pels quals minuts abans havia transcorregut la marxa.


Com funciona la reclamació d'impagaments a deutors de països de la Unió Europea (UE)?| Forcam Advocats\nDes de l'aplicació del Reglament 2015/2421 a partir del 14 de juliol de 2017, es modifica el procés monitori europeu. Anteriorment dit procediment per a la reclamació de deutes entre països de la Unió Europea estava regulat en el Reglament 1896/2006. D'aquesta manera es tracta de simplificar i agilitzar les controvèrsies entre litigis transfronterers, fent molt més fàcil la resolució dels conflictes a nivell europeu.\nEl procediment monitori europeu, és d'aplicació en els assumptes transfronterers dels àmbits civil i mercantil, quan cadascuna de les parts té residència en diferents estats membres de la UE.\nPer a la reclamació de les quanties degudes és requisit indispensable que l'import del principal del deute hagi vençut i sigui exigible en la data en què s'interposi la petició de requeriment europeu de pagament. En qüestions de competència és competent l'òrgan jurisdiccional del país on radiqui el domicili del demandat.\nSi la reclamació continua amb els tràmits normals, l'òrgan jurisdiccional del país competent ha d'emetre un requeriment europeu de pagament en un termini de 30 dies a partir de la data de presentació de la petició. Durant la tramitació del procediment, es detallen les dues vies que pot efectuar el demandat:\n1- Pagar el demandant l'import referenciat en el requeriment\n2- Presentar oposició al requeriment en un termini de 30 dies.\nUn cop substanciat el procediment, si l'òrgan jurisdiccional admet la reclamació i procedeix condemnar al demandat, el requeriment tindrà caràcter executiu, el que significa que serà reconegut i podrà fer-se efectiu de manera directa en qualsevol dels altres estats membres de la Unió Europea sense necessitat d'homologació.\nQuè fer per reclamar els impagaments i deutes de deutors de països de la UE?\nSi sou empresa o particular i teniu un impagament o deute en un país de la Unió Europea (UE), contacteu amb un despatx d'advocat amb experiència en la recuperació de deutes a països de la UE. Aquest és el cas de Forcam Advocats, que compta amb un equip d'advocats especialistes en la recuperació de deutes a països de la Unió Europea (UE). Recuperen el deute de forma ràpida i efectiva, en comptar amb advocats amb experiència en recuperar deutes molt elevats, tant d'empreses com de particulars.\nContacti amb nosaltres a través del número de telèfon 936 26 49 49, i els nostres advocats especialistes en reclamació de deutes estudiaran el seu cas concret. Oferim assessorament legal en reclamació i recuperació de deutes a nivell nacional i internacional. A més, comptem amb oficines a Barcelona, Tarragona, Reus i Tàrrega.


El 90% dels residents d'Althaia es queden a treballar a la institució - Regió7\n10·06·19 | 13:09\nDels deu professionals que enguany finalitzen la seva residència a la Fundació Althaia, nou continuaran vinculats laboralment a la institució. És a dir, que el 90% dels residents es queden a treballar a Althaia. També ho faran una part dels residents d’atenció familiar i comunitària de la Unitat Docent de l’ICS a la Catalunya Central que acaben la formació especialitzada. És la constatació de la importància que té la formació de professionals especialistes per a Althaia, que fa uns dies va donar la benvinguda als residents que es formaran els pròxims anys i va acomiadar els que ja han finalitzat aquesta etapa.\nEls residents són el planter de la institució i la seva formació és clau per al futur de l’organització, remarca Althaia. L’activitat docent a la fundació manresana no seria possible sense la implicació de tots els professionals, que tenen un paper fonamental en l’acollida i la formació dels residents.\nL’acte de benvinguda i comiat de residents va comptar amb la participació del doctor Antoni Trilla, cap de Servei de Medicina Preventiva i Epidemiologia de l'Hospital Clínic, que va oferir la conferència Falsa ciència i danys reals.


La majoria de nosaltres som conscients que motors de cerca com Yahoo i Google mantenen un índex massiu de milions de pàgines. Això fa que puguin trobar i servir contingut que sigui rellevant per a una consulta de cerca. No cal dir que si voleu que les vostres pàgines web trobin un lloc als resultats de la cerca, primer us heu de assegurar que s’inclouen a l’índex. Però, per endavant, també haureu de tenir en compte la indexació per a mòbils de primera.\nEls motors de cerca funcionen mitjançant algoritmes complexos en constant evolució. Google, per un, treballa contínuament per millorar el seu algorisme de cerca per oferir als usuaris la millor experiència de cerca possible. Com a part d’aquest procés, Google es dirigeix gradualment cap a un primer índex per a mòbils de forma gradual. Però no us preocupeu: hi ha uns quants passos fàcils que podeu seguir per preparar la primera indexació per a mòbils de WordPress.\n1 Què és la primera indexació per a mòbils?\n2 Per què canvia a un índex primer mòbil?\n3 Impacte de la primera indexació per a mòbils\n4 Com preparar el vostre lloc WordPress per a primer índex per a mòbils\n4.1 1. Disseny responsiu\n4.2 2. Reviseu el contingut\n4.3 3. Metadades\n4.4 4. Enllaços interns\n4.5 5. Idiomes\n4.6 6. Allotjament\n4.7 7. Verificació\n4.8 8. Centra’t en el SEO\n4.9 9. Amabilitat mòbil\n5 Paraules finals a la primera indexació per a mòbils per a WordPress\nQuè és la primera indexació per a mòbils?\nFins fa poc, la majoria de persones buscaven contingut a Internet des dels seus escriptoris. De manera que els algoritmes de cerca de Google es van orientar (i encara són) a gestionar aquestes consultes de cerca des dels ordinadors de sobretaula. A continuació, els resultats de la cerca del “índex d’escriptori” es van ajustar per als factors de classificació mòbils. Independentment de si una cerca s’inicia en un escriptori o un mòbil, Googlebot buscarà aquest “índex d’escriptori” per trobar les pàgines web rellevants.\nGoogle és ara canviant el seu enfocament, començarà a cercar al web des de la primera vista de navegador per a mòbils, cosa que significa que cal pensar en la primera indexació per a mòbils de WordPress.\nGoogle continuarà mantenint un únic índex per a tots els llocs web. Al mateix temps, continuarà ajustant els algoritmes per confiar més en el contingut mòbil\nclassifica les pàgines d’aquest lloc\nper entendre les dades estructurades\nper mostrar fragments d’aquesta pàgina en resultats.\nAquest mètode de cerca s’utilitzarà per a cerques iniciades fins i tot des d’escriptoris.\nPer esbrinar si un lloc està preparat per a la seva inclusió a l’índex del primer mòbil, Google utilitza “classificadors”. Els classificadors determinen la igualtat o la comparació d’un lloc mòbil vs escriptori en termes de contingut, enllaços, esquema, multimèdia, etc.\nPer què canvia a un índex primer mòbil?\nEl canvi d’enfocament de Google respon al canvi significatiu cap a cerques des de dispositius mòbils. El present mètode de cerca no ofereix una experiència ideal per a usuaris mòbils. Principalment es deu a que les versions d’escriptori i mòbils de molts llocs web no tenen contingut coincident. Feu clic a un resultat de cerca d’un dispositiu mòbil pot portar als usuaris a una pàgina que no existeix a la versió mòbil. O potser el contingut no es pot visualitzar en mòbils. O potser utilitzeu un tema de WordPress que no respon. Això resulta en una mala experiència d’usuari, cosa que Google treballa molt per evitar.\nGoogle vol fer d’Internet un lloc agradable per a mòbils i primera indexació per a mòbils és un altre pas en aquesta direcció. De fet, Google afirma que alguns llocs ja són en aquest índex, i cal seguir-ne.\nImpacte de la primera indexació per a mòbils\nTinguem clar una cosa: Google rastrejarà la versió d’escriptori del vostre WordPress fins i tot si no teniu cap lloc mòbil. El canvi continu significa simplement que Google estudiarà principalment el contingut per a mòbils per determinar les classificacions en el futur. En termes pràctics, això significa quan es tracta de la primera indexació per a mòbils de WordPress:\nLa versió mòbil del vostre lloc de WordPress esdevé la versió principal del vostre lloc (almenys per als motors de cerca). Google primer buscarà la versió per a mòbils i només es convertirà en la versió d’escriptori quan la versió mòbil no estigui disponible. Per tant, un lloc amb una millor classificació per a mòbils apareixerà més elevat que un que tingui una classificació per a mòbils inferior, fins i tot quan s’iniciï una cerca a un escriptori.\nLa versió mòbil del vostre WordPress començarà a tenir més influència en la marca del vostre lloc web.\nEls administradors web noten un augment del rastreig per Smartphone Googlebot. En conseqüència, els fragments que apareixen als resultats de la cerca provindran de les vostres pàgines mòbils. El mateix serà el cas del contingut a les pàgines de la memòria cau de Google.\nRealment, això no deixa cap altra opció que la de garantir que el vostre WordPress sigui mòbil. De fet, depenent de l’audiència a la qual s’adapti, un primer enfocament mòbil potser sigui l’alternativa millor. No ho oblideu, Google ja considera la facilitat mòbil del vostre lloc web com a factor de classificació.\nCom preparar el vostre lloc WordPress per a primer índex per a mòbils\nL’única cosa que és agradable amb Google és que sempre que hi hagi un canvi important en els algoritmes de cerca, t’ho diuen com preparar-se per això.\n1. Disseny responsiu\nSi ja utilitzeu un tema WordPress sensible o si teniu un servei dinàmic lloc al seu lloc, realment no heu de fer res més per aquesta part de la primera indexació per a mòbils de WordPress. Només haureu d’assegurar-vos que el contingut i l’etiquetatge són els mateixos a les dues versions del lloc de WordPress.\nUn disseny web responsiu (RWD) és una configuració on el servidor envia sempre el mateix codi HTML a tots els dispositius i CSS s’utilitza per modificar la representació de la pàgina del dispositiu..\nUna porció dinàmica és una configuració on el servidor respon amb HTML (i CSS) diferents al mateix URL, depenent de l’agent d’usuari que sol·licita la pàgina..\n2. Reviseu el contingut\nSi es produeix que el contingut principal i el marcatge són diferents, assegureu-vos que el marcatge estructurat sigui el mateix tant per a versions d’escriptori com per a mòbils. Sovint, els administradors web eliminen trossos importants de dades estructurades del lloc web mòbil. Això deixarà de ser una bona pràctica. Haureu d’afegir-ho tot. També actualitzeu els URL dins de les dades estructurades de les pàgines mòbils.\nPer comprovar si el contingut és el mateix a totes les versions, podeu utilitzar el botó Eina de prova de dades estructurada. Introduïu els URL de les dues versions del vostre WordPress i compareu la sortida per comprovar si el contingut és el mateix en ambdues versions. Google també us aconsella que us deixeu d’afegir grans quantitats de marcatge que no siguin rellevants per al contingut del document.\nA continuació, visita robots.txt.tester per comprovar si el vostre fitxer robots.txt bloqueja els rastrejadors web de Google d’URLs específics del vostre lloc. Aquesta eina comprova que la vostra versió mòbil sigui accessible a Googlebot.\nMetadades proporciona suggeriments per als motors de cerca sobre el contingut d’una pàgina. Per tant, hauria d’estar present a les dues versions del lloc. Les precaucions senzilles, com ara títols similars i meta-descripcions a totes les pàgines de les dues versions del teu WordPress, poden recórrer molt.\nNo cal fer canvis per a la connexió amb URL per a mòbils independents (llocs amb punts m). Si utilitzeu URL per a mòbils separats, conserveu l’enllaç rel = canònic i, a continuació, enllaçar rel = elements alternatius entre les dues versions.\nSi el vostre WordPress és multilingüe, comproveu enllaços hreflang en URL de mòbils independents. Haureu d’enllaçar entre URL de mòbil i d’escriptori per separat.\nSi la versió mòbil del lloc web de WordPress es troba en un host diferent, assegureu-vos que els servidors d’amfitrió puguin gestionar un possible augment de la taxa d’exploració..\nNo n’hi ha prou verifiqueu el lloc web de l’escriptori només a la consola de cerca de Google per a la primera indexació per a mòbils de WordPress. Haureu d’enviar la vostra versió mòbil del vostre WordPress a la consola de cerca de Google per verificar-la.\n8. Centra’t en el SEO\nTingueu en compte que Google continuarà indexant la versió d’escriptori, tot i que la comproveu des del punt de vista d’un usuari mòbil. Per tant, continueu amb contingut de primera qualitat i pràctiques de SEO.\n9. Amabilitat mòbil\nÉs imprescindible fer que el vostre WordPress sigui mòbil per assegurar-vos que esteu preparat per a la primera indexació per a mòbils de WordPress. Google considera un lloc web amigable per a mòbils, quan un usuari mòbil pot carregar totes les parts de contingut de la vostra pàgina, llegir el text sense necessitat de fer zoom ni pessigar, i pot tocar qualsevol botó fàcilment.\nAssegureu-vos que la vostra versió mòbil passi Prova d’amabilitat mòbil. Aquí és important tenir en compte que Google accepta ara contingut que s’amaga darrere de pestanyes i acordions per empaquetar més contingut. Si utilitzeu elements emergents en mòbils, heu de saber que les finestres emergents poden afectar el SEO.\nParaules finals a la primera indexació per a mòbils per a WordPress\nSens dubte, l’adopció de la primera indexació per a mòbils de WordPress (i tots els llocs web per aquest tema) suposa un canvi important per als propietaris de llocs web i professionals de SEO. Però no hi ha cap necessitat immediata de preocupació, sobretot no amb aquesta llista de consells per preparar la primera indexació per a mòbils de WordPress.\nEs preveu que el canvi cap a l’índex per a mòbils sigui gradual, cosa que permetrà que els llocs web s’adaptin al nou enfocament. Google avaluarà cada lloc de manera independent per comprovar si està a punt per al canvi, movent-lo quan estigui a punt. Tot i que no hi ha cap línia de temps establerta per completar el procés, es tracta d’una trucada de revelació perquè tots els llocs web inicien processos per situar-se al màxim en l’índex del primer mòbil..\nTens alguna pregunta sobre la indexació per a mòbils de primera para WordPress? Com podeu preparar el vostre lloc web? O qualsevol altre consell que creieu que hauríem d’afegir? So en els comentaris a continuació.


rajoles | Terra, aigua i racons\nEsglésia – Santuari de Sant Antoni de Pàdua de Barcelona\n5 gener, 2020 6 Octubre, 2019 / Rasola\t/ Deixa un comentari\nL’Església – Santuari de Sant Antoni de Pàdua, està situada en el carrer Santaló, 80 amb cantonada amb el carrer Calaf, 16 de Barcelona.\nEls franciscans en l’any 1904 van començar la construcció del convent al barri de Galvany que aleshores començava a urbanitzar-se.\nEn un principi van construir una petita capella dedicada a sant Magí.\nAl cap de 3 anys, el conjunt conventual es va quedar petit i van decidir construir un nou convent i una nova església, la primera pedra dels quals es va beneir l’any 1907.\nLa nova església va ser inaugurada l’any 1912.\nLa Guerra Civil va destruir pràcticament tot el conjunt.\nEl nou convent es va enllestir l’any 1953.\nL’església va ser reformada l’any 1964, tot i que es van mantenir les dues capelles laterals originals, la façana del carrer Calaf i el campanar amb coberta de trencadís.\nEl fris ceràmic és de Joan Rifà, “Silicor”, dels anys 70, quan s’acaba definitivament el temple.\nHi ha molt pocs elements de continuïtat, com podria ser la part baixa del mur de l’església conventual que dóna al carrer Calaf, amb la porta d’accés principal.\nLa resta s’ha transformat del tot: els dos temples són ben diferents i en comptes dels edificis de dues plantes del convent vell hi ha un edifici nou de sis plantes. També hi ha darrere l’església, una torre que es va salvar de l’atac durant la guerra.\nEl revestiment exterior de pinacle lateral del santuari de Sant Antoni de Pàdua. Mosaic creat amb una tècnica mixta de rajoles i trencadís de ceràmica esmaltada. El trencadís està format de fragments de forma irregular de tons blaus, intercalats per rajoles de peces quadrades de color verd, groc i blanc amb malla vermella i creu blanca central sobre fons blau. La decoració s’acaba amb trencadís en tons groc i ocre. El pinacle està dividit en triangles remarcats per ceràmica esmaltada en relleu de color verd.\nSi voleu saber sobre Sant Antoni de Pàdua, podeu accedir a :\nRecull de dades : Ajuntament de Barcelona, Historia del Convent i Santuari i Altres.\nL’Enrajolada, Casa Museu Santacana de Martorell\nAvui us presento dos articles !\nL’Enrajolada, és una Casa Museu, sent un dels museus més antics del país, situat en el carrer Francesc Santacana, 15 amb carrer de l’Aigua, 1de Martorell.\nAquest Museu va ser fundat l’any 1876, en un edifici anterior, per Francesc Santacana i Company .\nAmpliat el 1916 pel seu nét.\nL’edifici és bastit amb elements arquitectònics procedents de diversos edificis barcelonins enderrocat en les reformes urbanes del s. XIX, o provinents d’edificis antics martorellencs.\nEn el seu fons hi ha una valuosa col•lecció de rajoles catalanes, valencianes i hispano-àrab.\nEl 1967 la Diputació incorporà el fons museístic la col•lecció Faraudo.\nEstà ubicat en una antiga casa particular de quatre plantes i jardí que va pertànyer a la família Santacana fins als anys seixanta, quan va ser adquirida per la Diputació de Barcelona. L’edifici va ser reformat entre 1965 i 1969 per adaptar-lo al nou projecte museogràfic i instal·lar-hi part de la col·lecció de rajoles i altres ceràmiques del militar i erudit Lluís Faraudo i de Saint-Germain.\nEdifici de planta rectangular, planta baixa, dos pisos i coberta de teula àrab. Façana a oest. D’obra vista, finestres geminades en grups de tres: dos cossos, capitells ornats (tota de diferent temàtica), porta de quarterons ferrada i merlets coronant l’edifici.\nLa façana a Sud presenta una composició ornamental molt acurada: llinda i muntans de portes i finestres, amb aplacat de pedra artificial i relleus; escuts, filigrana; galeria coberta amb gran quantitat de peces de mosaic a les parets.\nEls fons són molt variats i de procedència ben diversa:\nConsta de rajoles dels segles XIV a XX, peces de ceràmica, elements arquitectònics i escultòrics d’antigues edificacions, pintura del segle XIX, mobiliari i elements decoratius.\nA més, conté materials arqueològics que provenen de les excavacions realitzades pel mateix Francesc Santacana a Martorell i la seva rodalia.\nEls 120 elements arquitectònics procedeixen d’una vintena d’edificis, molts de Barcelona.\nLa ceràmica, i en especial les rajoles, constitueixen el gruix de l’exposició permanent. Hi ha rajoles de diferents èpoques, procedències i tipus, des de les rajoles gòtiques de paviment catalanes i valencianes fins a composicions modernes de Josep Guardiola o Josep Aragay.\nA més de les rajoles, hi ha un conjunt important d’atuells ceràmics d’època medieval i moderna.\nPer mes informació i imatges podeu consultar a :\nL’Enrajolada forma part de la Xarxa de Museus Locals de la Diputació de Barcelona.\nL’Enrajolada, Casa Museu Santacana està inclosa en l’Inventari del Patrimoni Arquitectònic de Catalunya.\nRecull de dades gràcies a Viquipèdia, Ajuntament de Martorell i Altres.\nFàbrica Pujol i Bausis – La Rajoleta – d’Esplugues de Llobregat\n23 Juliol, 2018 19 Juny, 2018 / Rasola\t/ 1 comentari\nLa fàbrica Pujol i Bausis , coneguda com “la rajoleta”, estava emplaçada a Esplugues de Llobregat, fou una de les empreses més notables i importants a Catalunya, en el sector de la ceràmica en la segona meitat del segle XIX i començaments del XX.\nLes qualitats argiloses de les terres d’Esplugues van propiciar l’establiment d’algunes bòbiles a la zona i rodalies.\nLa fàbrica Pujol i Bausis, que s’havia iniciat amb la producció de maons, s’anà especialitzant, progressivament, en la fabricació de rajoles i elements decoratius.\nUs passo els fet mes destacats a la llarg de la seva historia :\nLes primeres referències a la fàbrica de maons, són de 1858, si bé va tenir una activitat inestable a causa de discrepàncies entre els seus socis fundadors, en Joan Terrada i Jaume Gelbert.\nÉs entre els anys 1870-1874 que tancada i reoberta en diverses ocasions.\nL’any 1874passà a ser gestionada per la família Pujol, i Jaume Pujol i Baucis pren la direcció de la fabrica.\nL’any 1876 se’n fa propietari del 100% i segueix dirigint-la fins a la seva mort l’any 1892, amb l’ajuda dels seu fill Pau Pujol i Vila.\nLa introducció del vapor el 1886, la recuperació de la tècnica del daurat, la constant tasca d’experimentació amb nous materials va fer que els màxims exponent de l’arquitectura de final de segle confiesin les seves comandes a la fàbrica.\nEls dos forns d’ampolla van ser construïts el 1913-14 i destinats a la cocció del gres i pasta blanca.\nLa fàbrica, amb la seva última denominació “Industrial Cerámica Vallvé, S.A.”, va deixar de funcionar l’any 1984 clausurant definitivament una empresa que havia estat puntal de la ceràmica industrial al nostre país.\nMUSEU DE CERAMICA “LA RAJOLETA” D’ESPLUGUES DE LLOBREGAT\nActualment és un equipament cultural ubicat dins del recinte de l’antiga fàbrica de ceràmica Pujol i Bausis “La Rajoleta” i habilitat com a centre de ceràmica i arqueologia industrial.\nInformació de l’exposició permanent a “La Rajoleta” :\nLa ubicació de “la rajoleta”, és el Passatge del Puig d’Óssa, d’Esplugues de Llobregat, Barcelona.\nRecull de dades : Ajuntament d’Esplugues de Llobregat i Viquipèdia


BLOC DE REMOLAR: TRANSBETXÍ\nEl pròxim dissabte, dia 6 d'abril, celebrarem a Betxí el tradicional ral·li de motorets, el TRANSBETXÍ. Enguany, però, és més especial que altres anys, ja que la nostra cursa fa el XXV aniversari i, per tant, encara tenim un poc més de ganes que altres anys.\nÉs ben bonic veure estos dies moltíssims joves del poble arreglar-se el motoret amb tota la il·lusió del món per a tindre-ho tot a punt per a la cita del cap de setmana. I de ja fa algunes setmanes que també podem veure'ls pel terme i pels carrerers provant les seues màquines.\nEnguany, i tot i ser un any difícil pels motius que tots coneixem, s'ha arribat a la cita amb tot el que implica l'organització a punt, amb els trams i els permissos preparats. I a més, es farà un colofó de la festa ací al poble, com molta gent demanava des de fa anys, i amb una gran orquestra com ho és la Liverpool que per cert, molta gent de Betxí seguix allà on va.\nPer això, i abans del gran cap de setmana nostre, vull agrair a tota l'organització l'esforç tan gran que han fet per tirar endavant, un any més, el TRANSBETXÍ. A pesar que sembla una feina fàcil, és molt complicat organitzar-ho tot i, a més, implica que el treball de molta gent, abans, durant i després es faça correctament i en completa col·laboració.\nTambé vull agrair l'esforç i l'aposta que, enguany, ha fet Ocultas Producciones per portar la festa ací a Betxí, amb l'orquestra i l'organització de l'esdeveniment, així com també als espònsors que enguany i altres anys fan possible que el ral·li tire endavant.\nI també hem d'agrair la feina i l'empenta de tots els participants i equips que, un altre any, han respost a la cita.\nA tots, moltes gràcies per participar directament en el nostre RAL·LI TRANSBETXÍ.\nEsperem que el divendres a partir de les 00:00 hores l'esdeveniment siga tot un èxit, d'espectacle i de participació. I que el dissabte de nit disfrutem tots, com a poble, del gran espectacle de la LIVERPOOL.\nEns veem a la TRANSBETXÍ!\nPublicat per Remolar a 23:02


Inici / Àrees d'exercici / Recerca / Àrea de Recerca\nL'Àrea de Recerca, a través de l’assessoria de Recerca, t’ofereix recursos materials, suport i acompanyament per qualsevol temàtica relacionada amb la recerca infermera. El nostre objectiu és estimular i promoure la recerca infermera en totes les seves vessants.\nEls assessoraments inclouen:\nAjudar a identificar el tema concret de l’estudi.\nRevisar i fer recomanacions sobre els objectius i la hipòtesi d’un projecte de recerca.\nRevisar i fer recomanacions sobre la metodologia d'un projecte de recerca\nDonar suport i fer recomanacions en l’anàlisi de les dades quantitatives (SPSS) i qualitatives (NVivo).\nAjudar i recomanar beques, ajudes i finançament per tal de portar a terme el teu projecte de recerca.\nRevisar i fer recomanacions a l’hora de la difusió científica.\nRevisar i fer recomanacions sobre l'estructura i l’ús del llenguatge en la redacció del contingut.\nDerivar la teva consulta a d’altres serveis del COIB com el Servei de Biblioteca i Documentació Infermera.