Els mercats viuen un dels dies més forts de vendes | betevé Web\nTxell Partal Maresma@txell_pmMarta Gaston@martagast dissabte 23 de desembre, 2017 , 21.27\nL’organització de consumidors assegura que, de mitjana, el preu del menjar ha augmentat gairebé un 15 % aquests dies\nQui més qui menys ja està a punt per començar el reguitzell d'àpats de les festes de Nadal amb familiars o amics i això s'ha notat especialment als mercats barcelonins. Són dies de moltes vendes, per això hi ha una vintena de mercats de la ciutat que allarguen els seus horaris aquests dies per tal que tothom pugui comprar els aliments que necessiten encara que sigui a última hora.\nEls paradistes asseguren que aquest dissabte ha estat el dia més fort de vendes de tot el mes. Fins i tot, alguns han començat a treballar a les dues de la matinada per tenir a punt tots els paquets dels clients. De totes maneres, els venedors coincideixen que cada vegada els barcelonins són més previsors i que ja comencen a comprar a principi de mes.\nCom és habitual aquests dies, alguns productes han pujat de preu. Segons, l'organització de consumidors de mitjana els productes han augmentat el preu gairebé un 15 %. Una pujada que s'ha notat especialment en el peix. El preu del besuc i el lluç ha augmentat més d'un 40 %. En canvi, altres productes típics per aquestes dates com les gambes s'han mantingut xifres similars a la resta de l'any. La carn també ha incrementat el preu però la pujada no s'ha notat tant, ja que se situa entre el 5 % i l'11 %.


Molts d’anys COCETA !!! Molts d’anys CIDE !!! – Unió de Cooperatives de Treball Associat de les Illes Balears\nAhir vespre a la Cambra de Comerç de Palma es varen celebrar dos emotius aniversaris. Els 30 anys de vida de COCETA i el 50è aniverari de la cooperativa d’ensenyament més antiga d’Espanya , el CIDE.\nEnhorabona a les dues organitzacions !!!!.\nEls actes començaren amb la recepció oficial al Consolat de Mar per part de la presidenta Francina Armengol i alguns membres dels consells rector de COCETA i d’UCTAIB.\nDesprés ja a la Cambra de Comerç, el conseller de Treball, Comerç i Indústria, Iago Negueruela, inaugurà la jornada. Durant la jornada varem gaudir de la conferència de la mà de l’economista i periodista, Joaquín Estefanía, sobre l’ocupació que han generat les cooperatives durant els anys de la crisi a l’estat espanyol. L’acte de commemoració va tenir el seu punt màxim amb el lliurament de dos presents commemoratius d’ambdos aniversaris . L’acte va conclouré amb unes paraules delvicepresident i conseller d’Innovació, Recerca i Turisme, Biel Barceló.\nDesprés dels actes més protocolaris les cooperatives agroalimentàries ens oferiren un tast dels seus productes , gentilesa d’UCTAIB.\nAvui els actes de celebració continuarann a la cooperativa del CIDE on es realitzarà el Consell rector de COCETA i es es te prevista l’assistència del Conseller d’Educació i Universitat, en Martí March


El Quintet de la Filharmònica de Berlín tancarà la seua gira espanyola amb un concert a Xàbia - Xàbia\nEl Quintet de la Filharmònica de Berlín tancarà la seua gira espanyola amb un concert a Xàbia\n11 feb 2022 L'actuació serà el diumenge 6 de març a l'església de Sant Bertomeu\nXàbia serà un dels escenaris de la gira espanyola 2022 que realitzarà el Quintett Berlín, el quintet de cordes d'una de les formacions més cèlebres del món, la Filharmònica de Berlín.\nLa formació actuarà el diumenge 6 de març, a les 17 hores a l'església de Sant Bertomeu acompanyada pel clarinetista valencià Miquel Ángel Tamarit, un solista de prestigi internacional.\nEl Quintet de cordes de la Filharmònica de Berlín és una formació única. A diferència d'altres quintets, al quartet bàsic: dos violins, viola i violoncel se li suma un contrabaix, amb el que es representen les cinc seccions de cordes de l'orquestra convertint-se en una formació amb dimensions simfòniques.\nL'any 2007 van oferir el seu primer concert com a quintet i en l'actualitat s'ha convertit en una de les formacions més sol·licitades a les sales de concerts i festivals més importants del món, especialment a Europa i el Japó.\nEn el concert de Xàbia oferiran un repertori amb obres de Félix Mendelssohn, W.A. Mozart i Onën Dvorak. Les entrades, que tindran un preu de 5 euros, es podran a la venda anticipadament a partir del 28 febrer a la Casa de Cultura.


‘Los demonios del Reich’: nazis reals a la novel·la negra del moment\nNazis reals a la novel·la negra del moment\nL’italià Fabiano Massimi es consagra amb ‘Los demonios del Reich’ com un dels nous autors que alimenten el ‘nazi crime’, el subgènere de la novel·la negra ambientat a l’època hitleriana que han fet gran Philip Kerr i Ben Pastor\nDesprés de bussejar en els misteris de la mort de la neboda de Hitler a ‘L’àngel de Munic’, ara ordeix una trama entorn de l’incendi provocat del Reichstag el 1933 que el líder nazi va aprofitar per eliminar l’oposició i refermar-se en el poder\n07 de de novembre del 2021. 18:22\nLa neboda de Hitler, Geli Raubal, de 23 anys, va aparèixer morta el 1931 a l’habitació de la casa del líder nazi, que professava per ella, segons apunten diversos historiadors, una tèrbola obsessió incestuosa. El misteri del seu suposat suïcidi, un dubtós cas que va acabar enterrant-se, va captivar l’italià Fabiano Massimi (Mòdena, 1977), que després de bussejar en una ingent documentació va crear ‘L’àngel de Munic’, ficció protagonitzada pel comissari Siegfried Sauer i que va ser número u en vendes al seu país en plena pandèmia. Un any després de la seva publicació reprèn el personatge el 1933 amb una nova investigació basada en fets reals, ‘Los demonios del Reich’ (Alfaguara), sobre un altre episodi envoltat de boires, l’incendi provocat del Reichstag, el Parlament alemany, del qual es va aprofitar un Hitler en auge.\nLa solvent irrupció de Massimi ve a nodrir un subgènere de la novel·la negra, el ‘nazi crime’, ambientat en els anys del nazisme i la Segona Guerra Mundial, que va fer gran el desaparegut Philip Kerr, amb el seu inoblidable oficial de les SS Bernie Gunther, i que continua alimentant la italiana Ben Pastor, amb la sèrie de Martin Bora, el seu militar alemany inspirat en Claus von Stauffenberg, de la qual aquest any ha publicat ‘La noche de las estrellas fugaces’ (Alianza).\nEl Reichstag, encara fumejant després de l’incendi provocat al Berlín de 1933.\nMassimi, tot i que és fidel lector de novel·la negra, mai va pensar a escriure una ficció policíaca històrica ambientada en el nazisme, confessa en entrevista a aquest diari. «Però era previsible, perquè des de jove el meu referent és ‘El nom de la rosa’, d’Umberto Eco. Fins i tot vaig anar a estudiar Filosofia a Bolonya, on feia classes, per estar amb ell. I quan vaig trobar la història de Geli, vaig començar a investigar. És un gènere amb un ritme fort i rigorós. I com que estic cansat de veure un món injust, la novel·la negra em permet fer justícia: ningú pot canviar el que escric», explica qui ja té projectades set entregues del comissari Sauer –gairebé un clon, però només en el físic, del temut líder nazi Reinhard Heydrich–, antic combatent de la Primera Guerra Mundial.\nUna experiència traumàtica que comparteix precisament amb Eddie Giral, el policia francès al París ocupat de 1940 que protagonitza ‘Los olvidados’ (Principal Noir), del gal·lès Chris Lloyd, també novetat recent del ‘nazi crime’, un subgènere pel qual han transitat autors com els espanyols Ignacio del Vall, el mateix Arturo Pérez-Reverte, l’alemany Volker Kutscher o el nord-americà Alan Furst. És un període històric que fascina. «El nazisme no deixa d’exercir la seva màgia negra –constata Massimi–. A Itàlia no pots veure a la tele un programa històric que no parli de nazisme. Tota aquesta imatgeria de medalles i uniformes perfectes, la parafernàlia... Va construir una mitologia i fascina saber que encarna el mal absolut. Cal continuar parlant de l’Holocaust per no oblidar. No hem tancat encara el capítol de la Segona Guerra Mundial, som hereus d’aquella època».\nL’incendi del Reichstag va canviar el segle. Va ser com l’11-S. Va significar passar de la democràcia a l’autoritarisme del Tercer Reich\nMassimi dedica ‘Los demonios del Reich’ a Marinus van der Lubbe, el jove comunista holandès que va ser detingut per l’incendi del Reichstag, la seu del Parlament alemany a Berlín, el 27 de febrer de 1933. «Marinus va ser el boc expiatori. A l’investigar vaig veure la injustícia del procediment judicial, del seu ajusticiament. Mai van tornar el cos a la família, el van pintar com un deficient i davant el tribunal semblava boig perquè el drogaven».\n«Els historiadors encara es barallen per saber què va passar», confirma. ¿Van ser els nazis, per culpar els comunistes, o un complot anarquista? Göring arribaria a admetre que va ser ell. «Els nazis van construir una trampa perfecta i tots hi van caure. Van ser rapidíssims a aprofitar-se’n. La mateixa nit de l’incendi, Hitler va convèncer l’ancià president Hindenburg de la firma del decret d’emergència que restringia drets i llibertats i li donava plens poders. I centenars de milers d’opositors van ser perseguits amb llistes que ja estaven preparades la setmana anterior. Una setmana després hi havia eleccions, ja amb els comunistes i socialdemòcrates fora del Parlament i amb les SS i les SA per tot arreu. I Hitler les va guanyar democràticament, tot i que sense majoria aclaparadora. L’incendi va canviar el segle. Va significar passar de la democràcia a l’autoritarisme del Tercer Reich», resumeix abans d’establir paral·lelismes històrics: «I van promulgar les seves lleis, com va passar després de l’11-S, amb la llei Patriot Act, que autoritza el poder a controlar el ciutadà sense tenir en compte els seus drets amb l’excusa del terrorisme».\n«Avui, l’‘smartphone’ és l’arma de control més poderosa mai inventada i la portem a tot arreu –alerta–. Si recordem ‘1984’ de George Orwell, vigilats pel televisor a casa, ens adonem que vivim en una distòpia, deleguem el control a Alexa... Som els nostres propis delators».\nL’escriptor Fabiano Massimi.\nNo és l’única similitud, afirma, recordant l’assalt dels trumpistes al Capitoli a Washington, el gener passat. «Tornem a veure l’auge dels extremismes, els nacionalismes, l’Amèrica ‘first’, quan llavors deien ‘Alemanya primer’, o la recerca de bocs expiatoris en polonesos i jueus quan avui ho són els immigrants. Això porta a l’estancament de la democràcia. I el més terrorífic és que Hitler va prendre el poder democràticament. Llavors ningú va pensar fins on arribaria».\n¿Per què hi ha tants subgèneres dins la novel·la negra?\n«El primer que fa Hitler a l’arribar al poder és enviar les dones a casa per ser mares i esposes perquè la seva feina la facin els homes i així abaixar l’atur»\nTambé equipara el tracte dels talibans a les dones amb el de l’Alemanya de Hitler. «Al pujar al poder va prometre acabar amb l’atur i el primer que fa és enviar les dones a casa per ser mares i esposes deixant que la seva feina la facin els homes. A la República de Weimar les dones eren més lliures». Per això Massimi s’inspira en una policia alemanya real de l’època per al seu personatge de l’agent Johanna, que coneixerà Sauer mentre busca la seva antiga i desapareguda companya, Rosa, membre de la resistència. Aquest és un homenatge de l’autor al grup de joves opositors de la Rosa Blanca i a Rosa Luxemburg.\nHimmler tenia un fitxer amb molta informació comprometedora que podia fer caure Hitler\nReflecteix també la novel·la la intestina competició pel poder entre els acòlits de Hitler –Himmler, Göring, Goebbels i Heydrich– que es perpetuaria fins a la seva caiguda. «Eren molt ambiciosos, es posaven pals a les rodes entre ells i maquinaven per substituir Hitler. Himmler tenia un fitxer amb molta informació i cartes comprometedores que podien fer-lo caure, com vaig explicar a ‘L’àngel de Munic’. Però ells no haurien sigut res sense Hitler, que va veure en ells certes habilitats i els va utilitzar alhora que els enfrontava entre ells».\nEl satànic Rudolf Diels\nApareix a la novel·la un altre personatge real, l’ambivalent Rudolf Diels, cap de la policia política. «Va ser el primer director de la Gestapo, un home fascinant que es feia anomenar Llucifer. Un ‘gentleman’ amb un rostre d’estrella de Hollywood, d’ulls de blau intens, que atreia les dones, però amb dues cicatrius a les galtes, fruit dels duels a les acadèmies militars que es feien sense protecció per mostrar coratge i valor. Es va casar amb una parenta de Göring i va ser el seu protegit. Reunia informació de totes bandes i sabia moure’s. Era amic de comunistes i tot i que estava disposat a treballar per a Himmler, en realitat ho feia per a ell mateix. Coneixia els secrets dels grans jerarques nazis i no se’l va processar als judicis de Nuremberg. Va acabar sent un polític local en un ‘land’ alemany, vivint tranquil·lament com si no hagués participat en el nazisme». No serà, afirma Massimi, l’última vegada que el lector el trobi a les seves novel·les.\n‘Los demonios del Reich’\n480 pàgines. 20,90 €\nHitler Nazisme Novel·la negra Llibres


La segona temporada de «Victoria» torna a Movistar el 10 de setembre - Diari de Girona\nLa segona temporada de «Victoria» torna a Movistar el 10 de setembre\nEl segon lliurament del drama comptarà com a novetat amb l'actriu Diana Rigg i l'actor Martin Compston\nefe 28.08.2017 | 07:38\nMovistar+ estrena el 10 de setembre la segona temporada de Victoria, vuit nous episodis en els quals la protagonista intentarà conciliar les seves responsabilitats de mare amb les de reina sota la intensa mirada de l'opinió pública britànica.\nEl segon lliurament d'aquest drama d'època reprèn l'acció sis setmanes després de la fi de la primera i inclourà en el repartiment l'actriu Diana Rigg interpretant la duquessa de Buccleuch i Martin Compston com l'activista social Robert Traill.\nEn aquesta nova temporada –dirigida per la productora executiva Daisy Goodwin–, Victoria (Jenna Coleman) haurà de trobar la forma de compaginar «un matrimoni reeixit i una família feliç amb un treball important», afirma la també guionista en una nota de la cadena.\nEls vuit nous episodis també comptaran amb la participació d'actors com Emerald Fennell, Bruno Wolkowitch, Denis Lawson, Nigel Lindsay o Alex Jennings, entre d'altres.\nLa primera temporada va aconseguir un gran acolliment per part dels espectadors a Movistar+.


La cultura en català només ens té a nosaltres\n«Als qui ens ha tocat la sort o la desgràcia que defensar la cultura en català és l’única manera de defensar-nos a nosaltres mateixos, defensar qui som, la llet que hem mamat, com somiem, com estimem, com malvolem, és l’únic futur on podem viure»\nPer a un feliç ciutadà del món, que l’IVA cultural te’l decideixin des de Castella, la Xina o Bielorússia et deu fer igual de fred o igual de calor; però per a un independentista català, creieu-me: haver d’atendre l’IVA d’un estat que de la teua cultura amb prou feines si et sabria esmentar –per sorpresa, un-dos-tres!– una citació de Pla, els ‘castellets’ i els ‘caganets’, fa que et pugi una cosa per dintre que no es pot explicar.\nPerò ho intentarem. Perquè estem –o hauríem d’estar– en campanya pel sí, i la mandra no és cap opció. Mandra de pensar en la rebaixa de l’IVA acordada pel zzzz i Ciutadans del 21% al 10% als espectacles ‘en directe’ –una baixada que ve després de la pujada del 8% al 21%, oh, oh, l’amo és bo. Mandra de tornar a protestar per la zzzzz als toros, que l’estat no tan sols considera cultura, sinó bé de primera necessitat, i per la imposició d’zzzzz de luxe del cinema. Mandra de recordar també, que, tret que l’estat pateixi una sotragada galàctica, la zzzzz indica que hi haurà PP i Ciutadans per a blindar toreros i castigar actors durant zzzzz generacions. I d’aquesta mandra sideral, d’aquesta feixuga i soporífera rutina de l’estat, és d’on surt la ràbia i l’empenta dels catalans que volen fer néixer la pròxima república. Amb una sola raó n’hi ha prou, i avui exposarem la top 1 d’aquesta vostra columnista, que no és ni la pasta, ni les pensions, ni fer fora la màfia de les nostres institucions.\nA propòsit de l’IVA i del tedi de patir les arbitrarietats de l’estat espanyol, un interludi: des de fa un parell de setmanes, ja no es pot declarar l’IVA en català. L’Agència Tributària ha eliminat els formularis per a fer el tràmit en aquesta llengua, segons Hisenda, ‘per raons econòmiques i d’oportunitat’. És a dir: a Castella han decidit que tenen —que tens, donada la indissoluble unitat del Cola-Cao— unes altres prioritats.\nPerò parlem de cultura, va. O fem-ho més difícil: de cultura catalana. O més difícil encara: de cultura en català (i ens aturarem aquí perquè encara ho podria ser més, de difícil, si decidíssim parlar de cultura en aranès). Perquè les manifestacions culturals que no et foten la brasa amb el català són susceptibles de ser defensades i transmeses arreu del planeta –uns calçots amb romesco, un tres de deu amb folre i manilles, un espectacle del Tricicle–, mentre que la cultura en català només és defensada i transmesa pels qui exerceixen la llengua, i això encara fa més heroica la causa. De fet, tan heroica com heroics siguin els productors i consumidors, i, dins d’un estat que té la llengua pròpia d’una seua part com a aliena, que la combat i la ridiculitza, no hi ha ésser humà que resisteixi la condemna de ser un heroi cada dia. Com a cas paradigmàtic, els de les famílies que han d’agafar carretera i manta per arribar al cine on fan l’única versió de tal pel·li en català i en horaris indigeribles. El pla és perfecte: dissociar en l’etapa de creixement dels nanos la llengua de les obligacions –de casa i de l’escola; la que costa–, de la de les diversions –els vídeojocs, els youtubers, les ficcions; la que entra com un caramel.\nLa cultura en llengua catalana només té una possibilitat de pervivència, per no dir supervivència, i és tenir un estat a favor. I als qui ens ha tocat la sort o la desgràcia que defensar la cultura en català és l’única manera de defensar-nos a nosaltres mateixos, defensar qui som, la llet que hem mamat, com somiem, com estimem, com malvolem, un estat independent és l’únic futur on podem viure. És comprensible que qui mai no ha sentit aquesta amenaça sobre una part tan íntima d’un mateix, no tingui cap necessitat de canviar d’estatus administratiu. A un ciutadà que es diu del món, per exemple, si una cultura petita se li perd per les butxaques de l’armilla Coronel Tapioca, sempre li’n queda una altra on sigui que viatgi amb el seu passaport de ciutadà mundial. Les cultures petites també tenen aquesta amenaça afegida: la dels feliços indiferents.\nNo ha d’estranyar a ningú, doncs, que a totes les enquestes el primer grup que vol la independència sigui el més amenaçat per la dependència i la indiferència: la dels catalanoparlants de naixement, perquè els hi va la llengua, perquè els hi va la vida, perquè per defensar-se no poden fugir enlloc més. Els anticatalanistes i els indiferents corren a vendre aquest fet com una causa i no com la conseqüència d’un drama: els va de puta mare per al discurs polític que la independència és excloent, barretinaire, identitària, abans que posar-hi colzes i entendre-la com el que és: l’única sortida que li queda a una cultura secularment amenaçada, una qüestió pura i simple de supervivència.


Augé Real Estate, premi al millor aparador del Principat | BonDia Diari digital d'Andorra.\nLa immobiliària Augé Real Estate, ubicada a Andorra la Vella, va rebre ahir al vespre el premi al millor aparador del Principat, en l’acte de lliurament dels premis del concurs d’aparadors de Nadal 2019 que atorga la Cambra de Comerç, Indústria i Serveis. A més, la immobiliària va rebre una inscripció gratuïta (despeses de desplaçament i d’estada incloses) al pròxim Retail Tour a una ciutat europea de referència. El finalista en aquesta categoria va ser el Centre Comercial Illa Carlemany, que va obtenir un forfet d’esquí de temporada, per gentilesa d’Ski Andorra.\nPel que fa a les quatre categories restants, el premi a l’originalitat va ser per a l’establiment Lola Botona; el premi a l’impacte comercial se’l va endur la sabateria Lottusse; el premi a la qualitat artística es va atorgar a l’òptica Centre Òptic; i, finalment, la botiga Queviures Liana es va emportar el premi a l’aparador més sostenible. Tots els establiments guardonats en aquestes categories es van endur un abonament doble per a la 26a Temporada de Música i Dansa organitzada pel Comú d’Andorra la Vella i patrocinada per MoraBanc.\nEn aquesta edició, hi han concursat un total de 53 establiments, una participació similar a la de l’edició anterior (56 el 2018). Pel que fa a la ubicació, hi han pres part establiments de quatre parròquies: Escaldes-Engordany, Andorra la Vella, Sant Julià de Lòria i Encamp.\nL’acte de lliurament de premis va comptar amb la presència del ministre de Presidència, Economia i Empresa, Jordi Gallardo, i les cònsols majors Conxita Marsol i Rosa Gili, entre d’altres autoritats. En representació de la Cambra hi van assistir el seu president, Miquel Armengol, president, i la directora, Pilar Escaler.


Ruta de la seda. L'àguila caçadora | Carme Garrigós\nRuta de la seda. L’àguila caçadora\nper Carme Garrigos 12 de setembre de 2016\n28 d’agost del 2016.\nJa fa tres dies que no em dutxe. A les set del matí ja estàvem tots reunits per esmorzar. M’he assegut d’esquena al camió, per contemplar el riu. Hem escurat entre tots i amb tota la impedimenta guardada hem començat la jornada. Hem dit adéu al paradís que ens ha acollit durant dues nits.\nEls ponts de fusta\nEn començar la baixada he vist a un home que caminava al costat del camió. M’ha dit que és eslovè. Com que nosaltres avançàvem, m’he quedat amb les ganes de preguntar-li què feia per ací. He tingut la sensació que el final de la Unió Soviètica el va pillar per ací…\nHem hagut de baixar i pujar fins a cinc voltes del camió perquè els ponts estan pensats per a les caravanes i no per al turisme. Mentre feia fotos al nostre camió que creuava el pont molt a poc a poc, ens hem trobat amb el vehicle militar que l’altre dia ens va pujar als núvols. El xofer s’ha alegrat de veure’ns per allà i nosaltres, de veure’l a ell.\nQue bonica que he vist la muntanya vermella, redistribuïda en set minimuntanyes del mateix color que, sembla ser, formen part d’una llegenda. He decidit que dedicaré el pròxim mamarratxo a les “set germanes”. Sé que no ho aconseguiré, però em serviran de recordatori. El color roig dóna als set cims i a les seves bases un aire de rebel·lia. M’hauria agradat poder asseure’m davant elles per a parlar, però la parada que hem fet només ha estat fotogràfica, no comunicativa. Davant la muntanya, com contemplant-les també, hi ha una mesquita de construcció prou recent.\nEl llac Song Köl\nEl sorollet del riu ens ha abandonat per a donar pas uns bancals amb sembrats. I més endavant hem trobat amb les meravelloses aigües del llac Song Köl. La seua bellesa m’ha paralitzat i no he pogut continuar teclejant aquestes lletres.\nHi havia molta gent. Tothom volia sentir la frescor de l’aigua i la caloreta del sol. Té dos colors de blau. Els núvols l’abracen i en alguns punts, fa com una platgeta estreta carregada d’exotisme.\nAixò és el que diu el llibre de ruta sobre el llac:\nSong Kol lake is one of the loveliest spots in central Kyrgyzstan. The lake and shore are part of the Song Kol zoological reserve. All around the lake are lush pastures favoured by local nomadic herders, who come here in the summer with their animals. On Dragoman overland trips we spend a couple of days staying in felt yurts, learning about the local culture and traditions. We might get to see the local men play a game of “ulak-Tartys” (goat polo) or have a chance to ride out with the shepherds on their small hardy ponies, or you might prefer to explore the surrounding area on foot, hiking in the hills. Song Kol really is a sublime and unique spot, it is a truly magical place where you are guaranteed to have travel experiences that you will never forget\nL’incident de la pedra contra el vidre\nClash-clash…. una pedra llançada per algun estúpid ha trencat el vidre superior de la finestra on seia Sunny. La pedra ha badat tot el vidre. Tanta sort que no ens ha passat res a ningú de nosaltres. Hem parat i Nic i Dochi han netejat tots els vidre minúsculs de la trencadissa i han acabat de llevar els que encara penjaven del marc de la finestra. Quan arribem a Koshkor buscaran un tècnic que els col·loque el vidre de recanvi que duen en el camió.\nMentre els observava llevant els vidres m’he preguntat qui del poble pot haver practicat el tir contra el nostre camió. I tinc dues pistes. La primera apunta a que l’autor puga ser una persona que detesta els europeus per haver mal aconsellat Boris Ieltsin en el desmuntatge de la Unió Sovipetica. Aquest desmuntatge ha representat també el canvi de vida de moltes persones. L’altra possibilitat és que l’autor de la pedrada haja sigut un religiós extremista que no vol que vol veure que de mentalitat més oberta en la seua terra perquè considera que té la missió d’islamitzar-la. Cap dels dos no tindrien raó, perquè el món es de tots.\nKirguizistan està en el trapezi ja que ve d’un sistema comunista anquilosat per la mala implementació i va de cara a una islamització. Demane i espere que no vaja de la mà d’Al Qaeda.\nHem parat davant un altre llac. Secundari pel que fa a la seua extensió, però no per la bellesa. L’equip de cuineres han tret el menjar de la nevera i han cuinat verdures. Hem dinat davant el llac. Alguns, els més valents, s’hi han banyat.\nUn poc més tard hem reprès el camí. He gaudit molt dels paisatges dels pobles per on passàvem. Hem parat en un lloc on ens esperava un ensinistrador d’àguiles. Anava vestit a la manera del Kirguizistan. No gaire lluny d’allí hi havia el seu fill de deu anys que anava vestit a la manera occidental. Després de les salutacions de rigor, l’entrenador ha tret una àguila que tenia en un cotxe no gaire gran. El pobre animalet no parava de cridar, i amb raó. L’amo, amb el capell i el somriure kirguís ens ha explicat que l’au era molt joveneta i que li estava ensenyant a volar.\nFinalment ens ha ofert la possibilitat poder-la tindre en els nostres braços. Pesa cinc quilos. Quasi tots nosaltres hem acceptat. Ens hem col·locat un guant de pell molt gran i molt dur. He sentit el gran plaer de tindre l’àguila tan a prop, a pesar que ella no parava de remugar. Segur que se sentia estranya amb tants estrangers. Jo he doblegat el braç seguint els consells de l’entrenador i ella ha obert les ales. Finalment, l’amo l’ha tornada al cotxe i ha tret Tamara, l’àguila caçadora per excel·lència, molt més gran que l’estudiant de caçadora. Al mateix temps ha tret un conillet blanc. Ja us podeu imaginar què ha passat a continuació.\nL’home ha pujat una muntanyeta al mateix temps que el fill ha col·locat el conillet en un punt concret de la vall. Després d’un crit, l’amo ha amollat l’àguila que ha volat directa a degollar el conill.\nA continuació, el xiquet ha enganxat una pell de rabosa a una corda. El pare ha soltat Tamara des de la muntanya i en un vol supersònic ha atacat la pell. Amb les ales esteses impedia que ningú s’acostara a la seua presa.\nL’home ens ha explicat que aquesta àguila ha guanyat cinc premis i que no totes són bones caçadores. L’àguila joveneta encara no té nom. Li’l posaran quan faça alguna bravura.\nHe trobat totes les passes molt ben explicades. Hem entès el comportament i com funciona la supervivència entre les espècies. Una de les nostres companyes, que és vegetariana, no ho ha volgut veure. Els altres, quai tots hem participat fent fotos.\nAigua calenta, coberts, cervesa… els plaers dels nòmades\nEn el camió m’he assegut en l’última finestreta, al costat de Bárbara. Mentre ella llegia, jo escrivia i feia fotos. Les muntanyes, els bancals, els núvols… No he volgut que res quedara sense ser enregistrat en el meu cervell.\nPassades les sis de la vesprada hem arribat a Kochkor, el lloc on passarem la nit. Una casa d’hostes. En veure-ho ens hem alegrat. Nic ens ha donat la clau de l’habitació número sis a Lione i a mi. Imagineu-vos el bot que he pegat quan he vist que hi havia dutxa amb aigua calenta. Aquest és un dels grans plaers dels nòmades.\nHem sopat de meravella. Sopa, amanida i empanades locals. Amb coberts i asseguts en taules i cadires… Un altre gran plaer. I fins i tot he demanat una cerveseta que m’he begut escoltant un grup de músics i cantants. Han interpretat temes que destacaven la riquesa del món del nomadisme. Una vida en equilibri amb la natura.\nCom que no es pot tenir tot, el matalàs on em toca dormir és una hamaca.\nRuta de la seda. L’àguila caçadora was last modified: setembre 12th, 2016 by Carme Garrigos


La Xarxa Vives compleix 17 anys al servei de la societat - Xarxa Vives d'Universitats\nCastelló de la Plana, Barcelona, Palma.- 28/10/2011.- Avui divendres, 28 d’octubre, es compleixen 17 anys de la constitució de la Xarxa Vives. Des de l’acte inicial de signatura per part de 13 universitats a la ciutat de Morella (Els Ports), l’any 1994, l’associació d’universitats dels territoris de parla catalana s’ha configurat com l’eina idònia per vertebrar una regió universitària cohesionada, que comparteix uns valors, una cultura, una llengua. Amb el temps, l’associació ha esdevingut un referent per al treball conjunt de les universitats membres i una plataforma de serveis innovadors i amb valor afegit per a les universitats mateixes i per a la societat. El treball en xarxa de centenars de persones compromeses ha fet realitat un catàleg de serveis amb més de 50 línies d’actuació.\nEntre les iniciatives posades en marxa per l’associació al llarg d’aquests primers 17 anys d’història figuren la Guia de cursos d’estiu, l’oferta agregada de referència a nivell europeu; el programa DRAC d’ajuts a la mobilitat de la comunitat universitària; la Lliga de Debat Universitari, la Mostra de Teatre Universitari o els programes interuniversitaris de cooperació al desenvolupament a Kosovo i Algèria, sense oblidar la Biblioteca Virtual «Joan Lluís Vives», projectes transfronterers com el Cultur Pro o el portal de programes de finançament de la recerca «Fonsxrecerca».\nTags:història, regió Vives


Dostoevsky Hostel Chelyabinsk Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nDostoevsky HostelLenina Prospekt 41, Sovetski, Chelyabinsk, Rússia, 454038 - Veure al mapaExcel·lent8,6Basada en36comentarisDostoevsky HostelVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 33 fotosExcel·lent ubicació 9,0Veure al mapa9,0Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióAl visitar Chelyabinsk, vosté es sentirà com a casa a Dostoevsky Hostel, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Dostoevsky Hostel asseguren una estada plaentera als seus clients. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha recepció 24 hores, express check-in/check-out, transport hotel/aeroport, visites turístiques, servei de bugaderia. L'ambient de Dostoevsky Hostel es reflexa en cada habitació. calefacció, balcó/terrassa, bany compartit són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Chelyabinsk, faci de Dostoevsky Hostel la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar més


Com puc comprar? - INSTALASHOP\n> Com puc comprar?\nSelecciona l'article que cerques. Des del menú principal pots accedir a qualsevol dels nostres productes, ordenats per categories: rentadores, neveres, calderes, termos, dvd's ...\nTambé pots fer ús del cercador, i de la cerca avançada, en cas que vulguis localitzar un producte específic.\nAtenció! a la pàgina inicial pots consultar les ofertes i promocions que tenim en marxa.\nUna vegada has localitzat el producte que t'interessa comprar, no tens mes que fer "clic" en el botó " afegir al carret" que apareix en la fitxa de cada producte i aquest article s'haurà afegit a la teva cistella de la compra.\nA partir d'aquest moment, podràs seguir comprant, o bé, iniciar el procés real de compra.\nUna vegada hagis premut el botó "afegir al carro", veuràs el resum de compra on se't mostrarà el producte/s seleccionat/s i el desglossament d'IVA/imposat\nNota: en qualsevol moment pots eliminar articles del carret de compra o buidar-ho completament i iniciar el procés.\n2. AFEGIR Al CARRET\nPer continuar la teva compra, una vegada estiguis visualitzant *el resum de compra, hauràs de prémer "realitzar comanda" i a continuació emplenar el formulari amb les teves dades.\nPer tramitar la teva compra de forma efectiva, hauràs d'introduir les teves dades en el formulari d'Informació del client.\nLes dades que ens facilitis són estrictament confidencials i seran utilitzats exclusivament per *CSI-SUMINISTROS per informar-te, si així ho desitges, de promocions i ofertes de material que et puguin interessar.\nHauràs d'emplenar també les dades d'adreça d'enviament perquè puguis rebre la teva comanda. Podràs sol·licitar que el teu enviament es realitzi a una adreça diferent de l'habitual, només hauràs d'indicar-nos-ho en aquest apartat del formulari.\nA continuació hauràs de seleccionar la forma de pagament que desitgis:\n3. FINALITZAR LA COMPRA\nUna vegada finalitzat el pagament en qualsevol de les modalitats, es mostrarà una pàgina que confirmarà que la teva comanda ha estat realitzada correctament.\nAutomàticament s'enviarà un correu electrònic a la teva adreça, confirmant que el procés de compra ha finalitzat amb èxit i que hem rebut la teva comanda.\nAl moment en què la teva comanda surti del nostre magatzem et remetrem de nou un correu electrònic.\nPer a qualsevol dubte o consulta no dubtis en posar-te en contacte amb el tèlefon directe d'Atenció al Client.\n902 18 19 22\nEl període mitjà de lliurament està en 48 hores dies laborables. Només en casos excepcionals el període de lliurament podrà ser superior a 48 hores.


Alguns dels participants al cros de Santa Coloma.\nEsports » Atletisme + d'aquest tema Esports » Natació + d'aquest tema\nL’atletisme i la natació del Club Natació Banyoles comencen amb molta participació el calendari de tardor\nMés de 50 atletes del CN Banyoles han pres part als cros de Santa Coloma i Calldetenes, aconseguint 4 podis. I més de 30 nedadors i nedadores han participat al Trofeu de Sant Narcís, sumant 10 medalles.\nLa secció d’atletisme del Club Natació Banyoles ha arrencat la temporada en plena forma i molta participació. La secció banyolina va desplaçar una cinquantena d’atletes en les dues cites del cap de setmana. El Cros de Santa Coloma era la segona parada del Circuit Gironí, que va arrencar a Olot la setmana passada. Els banyolins van obtenir 4 medalles, totes repetint la bona actuació que havien tingut la primera jornada. Marina Guerrero (que corre pel CA Manresa) va guanyar la prova femenina a Santa Coloma, repetint la victòria aconseguida a Olot. Anna Martínez va ser 3a veterana, Mireia Molas va ser bronze en júnior i el prebenjamí Enric Campmol va endur-se la victòria en la seva categoria. La delegació va ser molt àmplia, amb gairebé 50 atletes en totes les categories.\nTambé hi va haver presència banyolina al Cros de Calldetenes, amb els cadets de primer any Pau Pinsach i Pau Carol. El més ràpid va ser Pinsach que va acabar 9è, seguit de Pau Carol, que va arribar en 14a posició. El calendari per la secció continuarà amb una cita pràcticament cada setmana fins el gener.\nLa natació aconsegueix 10 medalles al Trofeu Sant Narcís\nPer altra banda la secció de natació del Club Natació Banyoles va participar dissabte al tradicional Trofeu de Sant Narcís a la piscina del GEiEG. En categoria absoluta, tot i les absències notables de Roger Carreró i Idoia Martí, el Club va pujar al podi en 4 ocasions per recollir 1 plata i 3 bronzes. Aaron Astudillo va ser 2n als 100 lliures i Nina Grabuleda va ser 3a als 200 estils absoluts. En infantils, Laia Mayolas va acabar 3a als 100 lliures i Martina Torrent va obtenir la mateixa posició als 100. En total, una quinzena de nedadors i nedadores infantils i sèniors van prendre part en la cita matinal a Girona.\nI en categoria aleví i benjamí, el Club hi ha desplaçar 18 esportistes, sumant un total de 6 medalles, amb 3 plates i 3 bronzes. Les medalles de plata van ser per Bet Balló als 100 papallona, Laura Venal als 100 braça i Laia Artigas als 50 lliures. Els bronzes van ser per Nick Hoogsteder als 100 papallona, Cesc Martínez als 50 esquena i Eduardo Gomes als 50 braça.\nTAGS: CNB, Cros, Natació


“Cosint fils de vidre” una exposició de Reivindic[art] – AAVCC web\n“Cosint fils de vidre” una exposició de Reivindic[art]\nartistesvisualscc 4 de abril, 2021 4 de abril, 2021 Exposició, noticies\nReivindic[art] el formen un grup d’artistes que reflexionen a través de l’art sobre conflictes i problemàtiques socials dels nostres dies. Cada any, pels voltants del 25 N, ho fan sobre la mal anomenada violència de gènere, amb una exposició a Moià. Degut a la pandèmia, el passat 2020 no van poder-la fer de forma física, però sí de manera virtual a través d’un vídeo que recollia les seves obres de denúncia i reflexió contra les dones, algunes d’elles atrapades a la llar amb el seu maltractador.\nAra, fins el 10 d’Abril d’enguany, exposen físicament al CACIS, el Forn de la Calç dins el cicle GÈNERE I TERRITORI.\n#exposició, cosint_fils_de_vidre, notícia, reivindicart\nPrevio “Com arbres que caminen”, un maridatge de poesia i pintura a la Biblioteca 1 d’Octubre de Moià.\nSiguiente “Tactes” una exposició de Lídia Camprubí i Nika López


Neix la tipografia Fontserè, en el marc de la celebració del centenari de l'artista - SIESTV\n24 oct. 2016 Neix la tipografia Fontserè, en el marc de la celebració del centenari de l'artista\nLa nova tipografia pren com a base les tipografies que va utilitzar als seus cartells en Carles Fontserè\nPosted at 13:08h in Cultura, Tendències by siestv\nRedacció.- El procès creatiu de la lletra, pren com a base la faceta de dissenyador i cartellista de Carles Fontserè, Es tracta sobre tot de la seva etapa de dibuixant del Sindicat de Dibuixants , durant la Guerra Civil espanyola, un Fontserè jove, que amb 20 anys, pinta el seu primer cartell i organitza el taller col·lectiu de propaganda. La nova tipografia es pot descarregar en el següent enllaç: www.carlesfontsere.cat/tipografia.zip\nL’anàlisi de l’ús de les tipografies en els diferents cartells i fent un recull de l’obra més representativa de Fontserè s’observa que el símbol d’admiració, tractat amb personalitat per l’artista, és present a molts d’ells, com per exemple a: “Llibertat!”, “Aplastar al fascismo!”, “AVANT!” i “Treballa per als que lluiten!”, entre d’altres. El símbol d’admiració es un dels elements que marca l’estil de la tipografia i la clau per originar l’estil gràfic dels signes de puntuació.\nL’ús unànime de “pal sec” als cartells genera que la font sigui sense serif. Al mateix temps que la contundència d’aquest estil tipogràfic ajuda a reforçar l’aspecte contundent que es transmet al nou tipus de lletra.\nUn dels cartells més icònics de Fontserè és “Llibertat!”, la paraula en cursiva genera les diagonals, el gruix del traç, els espais entre lletres i la forma visual per generar la resta de l’alfabet .\nL’artista dona personalitat a la lletra “S” en molts dels cartells com: “Ambulàncies per al front”, “Regularitzem l’intercanvi de productes” i “¡Unión!, ¡Disciplina! por el socialismo!” i aquesta personalitat de la “S” també es una de les característiques de la font tipogràfica.\nCom explica l’autor de la tipografia, Jep Vilaplana de l’estudi Iglésies Associats «en els cartells apareixen missatges concrets i sintètics, amb to imperatiu i desprenen la força que necessitem per poder transmetre-ho a la tipografia»\nLa nova tipografia es pot descarregar en el següent enllaç: www.carlesfontsere.cat/tipografia.zip\nbarcelona, Carles Fontserè, disseny, iglésies associats


WATER KIDS – AdosVeles\nL'hivern s'acaba i arriba el bon temps. Per això, t'oferim el programa 'Waterkids' i 'Windsurfkids', que ja té les inscripcions obertes. Aquestestiu les classes son de dilluns a divendres de 9:30 a 11:30 i de 12: 00-14: 00. No hi faltarà el windsurf, la teoria i els 'watergames'. Tothom a partir de 5 anys hi és benvingut!\nLa setmana de 'Waterkids' és un programa especial que oferim per als nens de 5 a 10 anys. El curs està enfocat a tots aquells que vulguin fer windsurf, surf, bodyboard i stand up paddle durant tota una setmana. Com sempre, ajustem les classes a les condicions climàtiques per portar la diversió al màxim.\nLa setmana de 'Windsurf' està enfocada a nens de partir de 7 anys. Si mai has navegat fent windsurf però vols provar-ho, aquesta és la teva millor opció. I si ja en saps, també seràs benvingut.\nA Adosveles ajustem les nostres classes als nostres alumnes. A més, els oferim els nostres millors materials. Per això, tenim les millors taules per a principants (curtes, amples i estables) i les millors veles per a ajustar la mida, la forà i el nivell de cada usuari.\nTambé ens ocupem que els nostres alumnes disposin del neoprè i l'armilla salvavides. Així que ja ho saps: si hi estàs interessat, l'únic que cal que portis són les ganes, alguna cosa per beure, per menjar, banyador i una tovallola. La resta, ho posem nosaltres!\nSi vols saber com és una setmana com aquesta, pots comprovar les fotografies a la nostra biblioteca clicant aquí\n1El 'Waterkids': 155 € per nen\n2El 'Windsurf': 165€\n3Tot plegat inclou els 5 dies amb sessions de 2 hores al dia, inclosos materials. La inscripció és definitiva sempre que el pagament es realitzi per transferència bancària o en efectiu.\n1Per principiant i avançat:\n5 anys i majors.\nDurant les vacances d'estiu\n5 dies de 9: 30-11: 30 o 12: 00-14: 00\n'Windsurfkids': Taula, vela, vestit de neoprè, armilla salvavides.\n'Waterkids': taula, vela, vestit de neoprè, armilla salvavides, sup, bodyboard.\nVestit de bany, tovallola, una mica de beure i menjar.\n5Data i temps:\nDilluns a Divendres 9: 30-11: 30 o 12: 00-14: 00\nNúmeros de setmana: 26, 27, 28, 29, 30, 31, 32, 33, 34, 35, 36.\n6ASPECTES A TENIR EN COMPTE:\n- El participant ha de saber nedar.\n- El participant garanteix que no té problemes de salut que puguin suposar un perill per a ell mateix al mar.\n- Les classes estan sempre programades sense importar les condicions climàtiques.\n- Per a la seguretat i el gaudi dels participants, l'instructor pot optar per aplicar un programa alternatiu (teoria, 'watergames', 'bodyboard', el coneixement del material, etc.) en lloc del windsurf.\n- En cas que una classe no es pugui realitzat perquè el participant està malalt, l'instructor li oferirà una altra data alternativa.\n- En cas de no acudir a classe per temes personals i sense justificant, no es recuperarà la sessió un altre dia.\n- Complet és complet. La inscripció és definitiva quan es fa el pagament.\nADOSVELES WIND WATER SPORT


Sol Picó - solpico.com\nFormació i altres\nCURRÍCULUM SOL PICÓ\n“Als sis anys inicio la meva passió per la dansa a la meva estimada Alcoi. Obtinc el diploma en dansa clàssica i espanyola paral·lelament però aviat descobreixo el món de la dansa contemporània en el qual aprofundeixo i investigo entre Barcelona, París i Nova York, ciutats clau en el meu aprenentatge professional, però sobretot personal. A través de la investigació i la barreja de diferents gèneres i elements, com el clàssic i el flamenc, he desenvolupat un flamenc amb puntes que, sense pretendre-ho, s’ha convertit en el meu segell personal que alguns anomenen “un llenguatge propi”.\nTrobo la inspiració per crear a la vida diària, tot em causa curiositat i és possible punt de partida per a una primera improvisació: temes com el gènere, la immigració, el fracàs, el poder o experiències humanes com la por, l’amor i el desamor .\nAl llarg de la meva carrera he creat més de 30 espectacles, on es combina el teatre de sala amb grans produccions de carrer en què incloc elements tan urbans com les excavadores, fàcils de trobar en qualsevol lloc i que m’han permès recórrer el món. Amb el meu gran equip de professionals tècnics i de ballarins he viatjat per més de 40 països el que m’ha aportat grans moments de felicitat artística i personal. La faceta creativa es nodreix també de la pedagògica: els tallers impartits en llocs com la Universitat Carlos III, l’Acadèmia Nacional de Dansa de Roma així com conservatoris superiors de Dansa m’han ofert importants experiències com a docent.\nUn degoteig de premis des de 2002, amb 10 premis MAX de les Arts escèniques, premis del públic i el premi Nacional de dansa de la Generalitat de Catalunya i del Ministeri de Cultura, han significat un gran reconeixement al meu treball i la meva dedicació a aquesta professió.\nUn luxe de vida.”\nSol Picó és una companyia professional de dansa contemporània creada el 1994 per la ballarina i coreògrafa Sol Picó.\nRED ROOM (2019) – Estrena al Temporada Alta\nANIMAL DE SÉQUIA, L’ÚLTIM ESPECTACLE DE SOL PICÓ\nESTRENA DOCUMENTAL “AMB EL COR AL GENOLL”\nSELECCIONAT JUNYI SUN COM A PRIMERA COMPANYIA RESIDENT A LA PICONERA


ETNOBLOC | Maximilià Thous ens parla de la festa de Sant Donís\n← El llibre del mes d’octubre\nEls bibliotecaris ens presentem… →\nVos contàvem que en la Biblioteca – Centre de Documentació del Museu Valencià d’Etnologia conservem una part del que va ser el seu arxiu personal, només la documentació més relacionada amb la seua tasca d’investigació etnològica. Este escriptor i periodista valencià va ser durant la Segona República Espanyola director del Museu d’Etnografia i Folklore de València.\nDurant els anys 1932 i 1933 Maximilià Thous va participar en un programa de ràdio de la “Unión de Radio de Valencia” (el que ara és la SER) fent xarrades etnològiques. Parlava de temes relacionats amb el “folklore valencià”, alhora que intentava recaptar peces per al Museu d’Etnografia i Folklore que estava montant i que pertanyia a l’Ajuntament de València. Els guions es referixen al programa com “Charlas con Maximiliano Thous”.\nLa Biblioteca – Centre de Documentació del Museu Valencià d’Etnologia reunix part d’estos guions, són els manuscrits de les audicions XXXVI fins a la LXXV, agrupats en la seua carpeta d’anelles original. El guió de cada programa té el mateix esquema: un discurs sobre un tema, el “noticiario” i el “fi de festa”. Parla de molts temes interessants sobre tradicions valencianes, l’hem fullejat i hem seleccionat uns quants que anirem poquet a poquet presentant-vos en el nostre espai de la xarxa.\nPensem que a Thous li agradaria fer difusió de les tradicions valencianes al nostre bloc del segle XXI com també ho va fer en la ràdio de l’any 32.\nEl Museu Valencià d’Etnologia té la intenció de publicar totes estes xarrades el 2012 amb un caràcter científic, mentre des de la Biblioteca anem fent camí i oferint-vos un aperitiu del que serà ben segur una obra molt especial.\nVos deixem en esta entrada el passe de dispositives del guió del programa del 5 d’octubre de 1932 i la transcripció del manuscrit. Esperem que vos agrade, pensem que és molt interessant.\nSi vos quedeu en ganes de més, sabem ben bé que així serà, podeu vindre a consultar el document. Només heu d’apuntar-vos la següent signatura: AETNO CA 254.5. I si esteu interessats en la resta de documentació, no ho dubteu, passeu per la nostra Biblioteca i vos atendrem encantats.\nPots vore les fotos ací.\nThous en la ràdio. Sant Donís\nTags: Arxiu del Museu Valencià d'Etnologia, Arxiu Personal Maximilià Thous, Sant Donís


Els tímids del títol no són gens anònims: Angelique és Isabelle Carré i Jean-René, el sempre excel·lent Benoît Poelvoorde. Ella fa una xocolata exquisida, ell té una fàbrica de xocolata a punt de fer fallida. Tots dos pateixen una timidesa que els dificulta relacionar-se amb la gent, però precisament per això estan condemnats a trobar-se al voltant del món de la xocolata. Aquesta pel·lícula es podria dir 'Merci pour le chocolat', si no fos perquè Chabrol ja té el títol agafat per a un film molt més amarg i obscur. Potser aquest és el principal problema de 'Tímidos anónimos', que no té gens d'amargor, és massa ensucrat i les poquetes gotes de pebre no són prou per fer passar la dolçor una mica empallegosa d'una història que parla de superació tant com d'amor. Amb tot, s'ha de reconèixer i agrair que Améris hagi buscat les arrels en els films musicals de Jacques Demy, impagables les dues seqüències on canten, molt més que en el romanticisme de l''Amélie' de Jeunet. –Nuria Vidal.


iCobra, més emmagatzematge pels vostres dispositius iOS\nUn dels problemes que presenten alguns dels dispositius més punters del sector mòbil és la capacitat d’emmagatzematge. Molts dels millors dispositius, entre els quals es troben els d’Apple, no permeten ampliar la memòria interna un cop adquirits. Això fa que, en el moment de la compra, hàgim d’afinar molt en el que respecta a l’espai de disc. I no és gens estrany que, passat un temps, el client s’adoni que hauria d’haver adquirit un dispositiu amb més capacitat.\nEn el cas dels dispositius iOS (iPhone i iPad), aquest punt s’agreuja pel tipus de connector que incorporen (lightning en lloc de l’estàndard microUSB), cosa que impedeix connectar la gran majoria de memòries externes disponibles al mercat.\nPer omplir aquest buit l’empresa EMTEC, dins de la seva gamma EMTEC Connect, presenta al mercat l’iCobra, un dispositiu d’emmagatzematge extern que incorpora, per una banda, un connector USB 3.0, i per l’altra, un connector lightning. L’iCobra es pot connectar, pel cantó USB, a qualsevol ordinador personal i, de fet, és una memòria USB del tot normal. Però els continguts que hi desem, gràcies al seu connector lightning, poden ser gaudits a un iPhone o un iPad, amb l’aplicació gratuïta que la mateixa EMTEC posa a disposició dels usuaris a l’App Store.\nEstem, per tant, davant d’una forma d’ampliar la memòria del nostre dispositiu iOS per emmagatzemar continguts multimèdia (vídeos, música, etc.) que funciona prou bé, ja que el seu reproductor permet reproduir la gran majoria de formats disponibles, a més de permetre obrir amb altres apps certs continguts de la memòria externa. Com a capacitat afegida, en cas que vulguem copiar alguns dels fitxers (siguin del tipus que siguin) a la memòria interna de l’iPhone o iPad, podrem fer-ho des de l’app oficial d’aquest iCobra. I a l’inrevés també, podem descarregar part de la memòria del telèfon o tauleta copiant les fotos i vídeos enregistrats per nosaltres a l’iCobra, alliberant així espai intern al dispositiu.\nUna de les coses que es troben a faltar és que, a l’hora de triar una app externa per reproduir els continguts presents a l’iCobra, certes aplicacions presents al dispositiu no apareixen disponibles, entre elles algunes de les més populars, com Infuse Pro. Segons ens ha explicat la mateixa EMTEC; això és degut al fet que aquestes apps no permeten ser invocades des d’apps de tercers, i, per tant, poc poden fer des del cantó de l’iCobra, ja que ells s’integren amb totes les que ho permeten. Esperem que en el futur totes les apps per reproduir continguts permetin la integració amb els dispositius externs d’emmagatzematge com aquest iCobra, ja que serà l’usuari qui en sortirà beneficiat.\nL’iCobra està disponible en dues capacitats: 32 GB per 66 €, i 64 GB per 90€,\nToshiba TransferJet i FlashAir, afegeix comunicació sense fils als teus dispositius


El Parlament aprova la llei de mesures fiscals, financeres i administratives\nquery_builder 14 març 2012 20:30\nLa llei del 2012 introdueix una taxa turística i un tiquet moderador sanitari\nEl Parlament ha donat el vist-i-plau a la llei de mesures fiscals, financeres i administratives del 2012, més coneguda com la llei d’acompanyament, després que el Consell de Garanties Estatutàries hagi validat la constitucionalitat i l’adequació a l’Estatut del text per unanimitat. Amb l’aprovació d’aquesta llei, amb els vots a favor de CiU i l’abstenció del PPC, culmina la segona fase del pla d’ajust per reequilibrar les finances públiques a través d’un increment dels ingressos.\nImpost sobre l’estada en establiments turístics\nLa llei preveu l’entrada en vigor d’un impost a partir de l’1 de novembre que gravarà l’estada de les persones físiques en els establiments turístics de Catalunya. El tribut és unipersonal i fixa tres gravàmens en funció de les característiques de l’establiment: 2,5 euros per nit tant pels creuers i els hotels de 5 estrelles tant a Barcelona com a la resta de Catalunya, 1,25 euros per nit als establiments de 4 estrelles situats a Barcelona i 1 euro als mateixos establiments de la resta del territori. Finalment, pels altres establiments, s’ha fixat un gravamen de 0,75 euros per nit en establiments de Barcelona i 0,5 als ubicats fora de la capital. Aquestes quotes no les pagaran els menors de 16 anys i s’ha fixat un topall de set nits de pagament.\nTiquet moderador sobre la recepta mèdica\nLa llei també preveu l’aplicació d’un “tiquet moderador” que gravarà amb un euro els actes preparatoris, accessoris i de millora de la informació que permeten l’expedició dels medicaments i els productes sanitaris. Aquesta taxa no s’aplicarà a les persones receptores d’una pensió no contributiva, els beneficiaris de la renda mínima d’inserció, de prestacions d’acord amb la Llei d’integració social dels minusvàlids i del Fons d’Assistència Social. La llei determina que en els medicaments amb un preu inferior a 1,67 euros i a partir de la recepta 62 no s’aplicarà la taxa\nA través de la llei de mesures fiscals i financeres s’incorpora un nou tram pels que consumeixen més de 18 metres cúbics a l’any que grava els grans consums per incentivar l’estalvi. La pujada del cànon per a l’ús domèstic es complementa amb mesures de suport a les persones més vulnerables com ara l’extensió indefinida de la tarifa social. També s’aplica un gravamen a les empreses subministradores per la captació d’aigua del medi i als Ajuntaments per afavorir l’aprofitament dels recursos.\nEl govern mantindrà el tipus impositiu dels trams més elevats de l’IRPF, actualitza el mínim exempt de l’impost de patrimoni que va recuperar el govern espanyol, i augmentarà el tram autonòmic de l’impost sobre la venda minorista d’hidrocarburs. Aquest últim passarà de 0,024 cèntims per litre a 0,048.\nFinalment, la llei d’acompanyament també introduirà taxes per garantir la sostenibilitat de determinats serveis dispensats pels departaments. Un exemple és la que s’aplicarà en els tràmits judicials.


cistelladellum: d’abril 2009\nF. Vera: Capella del Calvari. Turó Petřin. Praga.2007\nAhir vaig trobar entre les novetats, a la llibreria Railowsky, el catàleg de l’exposició que el Círculo de Bellas Artes de Madrid ha dedicat a l’obra de Sudek. Ja ha quedat clar en un post anterior com m’agraden les fotografies de Sudek i seria redundant tornar-ho a dir ara.\nEl catàleg, amb unes reproduccions magnífiques, recull una bona part de l’obra sudekiana dels anys cinquanta. Hi ha moltes de les fotografies de natura morta a les que ja m’hi he referit, però també algunes de les panoràmiques que en aquesta època va fer amb una vella càmera Kodak de finals del segle XIX.\nAmb l’ajuda del Google Earth, recórrec novament els carrers de Praga pels que fa un parell d’anys vaig transitar i hi vaig situant, no sols les fotografies de Sudek sinó, també, la casa on tingué el seu estudi al número 28 del carrer Újedz, enfront mateix d’on arrenca el funicular per pujar el turó de Petřin i on donà forma a les seues sèries més cel·lebrades.\nL’aplicació Panoramio permet a qualsevol usuari penjar fotografies dels diferents llocs en punts aproximats en què fou capturada la imatge, tot afegint una representació “a peu pla” de l’indret que el Google Earth et mostra en vista aèria. Però curiosament, el punt de vista, l’enquadrament, la intensitat de cap d’aquestes imatges no s’acosta ni de lluny a la de les fotografies de Sudek. Les fotografies que ens mostra Panoramio són fotografies estandaritzades, redundants la major part de les vegades (alguna excepció cal anotar), amb clar predomini de la funció icònica sobre les funcions epistèmica i expressiva. Tot el contrari de les que creà l’ull del fotògraf txec.\nObres com les de Sudek, amb aquella màgia que et fa pensar que la fotografia és, precíssament, això, són les que ens guien per intentar produir imatges mínimament vives, mínimament sentides, mínimament colpidores. Si són més o menys modernes, si introdueixen cap manera nova de fotografiar, si aporten algún aspecte novell a la fotografia no és res que ens haja d’importar massa si en l’intent de deslliurar-nos del clitxè aconseguim una sincera forma personal de fer. Les fotografies de Sudek no són ni modernes ni clàssiques, ni pictorialistes ni puristes, ni foto documental ni foto artística, són simplement (i amb quina complexa senzillesa) Fotografia.\nPermeteu-me que duga ací, per acabar, les paraules finals de l’article que introduïa ahir Clemente Bernard a la discusió que manté amb Pepe Baeza i Ignacio Ramonet al bloc La imatge en conflicte: “No s’ha d’oblidar que, al marge de què es mira i per a què es mira, és decisiu com es mira. I aleshores, en aquest moment precís, siguis a la FSA, a la Photo League, a Getty Images, a Magnum Photos o al diari del teu poble, treballis per a qui treballis, facis el que facis, sempre estàs sol”.\nPublicat per Francesc Vera a 18:06 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: la mirada, Sudek\nF. Vera: manifestants el 28 d'abril a València contra la política eductiva del Consell\nHabitualment no solc dur la càmera quan participe en esdeveniments d'aquesta mena. Sempre he considerat que per fotografiar cal un distanciament, veure les coses des de fora per poder prendre decissions. Però avui he pres la determinació d'acudir-hi amb la càmera penjada al coll i fotografiar "des de dintre". El meu problema, però, és que em resulta pràcticament impossible aquesta dicotomia. Amb una càmera penjant al coll, la meua atenció s'hi centra en un grup, en un possible moviment de la gent, en una combinació de color... que pot produïr-se si et desplaces cap ací o cap allà, si te'n surts de la filera o del grup amb qui vas i et situes a la distància justa que et dona l'angle visual de l'únic objectiu que has escollit dur a l'esdeveniment, un angular amb 100º de cobertura visual.\nD'aquesta manera he anat jugant a entrar i eixir de la manifestació per poder deixar alguna imatge en aquest bloc (no crec que aquest haja estat el motiu de què el recomte oficial haja reduït el nombre de participants a la quarta part del que hi erem).\nDonat que m'agrada recurrir a la metonímia, representar el tot per la part, tinc tendència a fer aquest tipus d'imatge, però per deixar testimoni de la participació d'un grup més concret que el global de la manifestació —com ara el dels companys amb qui anava: professors, pares, mares i alumnes de l'Institut Joan Fuster de Sueca—, la metonímia no era possible, aleshores només he pogut intentar una composició suficientment equilibrada per a una foto de souvenir mínimament digna.\nPublicat per Francesc Vera a 0:16 0 comentaris\nPublicat per Francesc Vera a 23:41 2 comentaris\nPublicat per Francesc Vera a 16:42 0 comentaris\nF. Vera: Estaquirot amb casc de banyes, Palma de Mallorca. 2009\nParlàvem l'altre dia de souvenirs fotogràfics, dels llocs on implícitament o explícita s'ens assenyala la fotografia a fer, però, evidentment, el tema no restava tancat de cap manera (ni crec que quede tancat avui).\nNo fa gaire anys, als centres de les ciutats començaren a apareixer els estaquirots, una ocupació que em semblava una bona eixida per a actors sense feina. L'estaquirot, en el seu bell inici es disfressava com si fos una estàtua o un ninot i restava totalment quiet fins que algú deixava caure una moneda al recipient preparat a l'efecte. Aleshores l'actor "actuava" mogut per la recompensa. No passà massa temps, però, en què els qui s'hi dedicaven a fer d'estaquirot trobaren que una gran part del públic no pagava per l'actuació, sinó per fotografiar-los, de manera que a hores d'ara aquell component actoral sembla haver desaparegut i els estaquirots ja no em semblen actors sinó "romans" del Colisseu, personatges grotescs disposats a posar-se, amb la seua disfressa cada vegada menys acurada, davant la càmera de qualsevol fent el numeret amb els acompanyants de qui aixeca l'aparell. Aquí ja no és que s'hi done únicament una reiteració de la imatge, sinó que el resultat (sense la vista espectacular o l'enquadrament mediatitzat pel tòpic) té garantida la més absoluta de les mediocritats.\nPerò, no obstant això, no vulll dir que calga pegar a fugir només trobar-nos amb un estaquirot, ni que aquest no resulte "fotografiable". No es fotografia solament el que ens agrada, com no s'escriu o es pinta només del que s'estima, també pot adreçar-se l'objectiu de la càmera a aquelles coses que ens desagraden i fins i tot a les que ens repugnen sense que per això la nostra mirada implique l'aprovació.\nLa disposició dels elements, l'enquadrament, el punt de vista, posen en relació tot allò que introduïm a la imatge i n'elimina per sempre més el que obviem, el que queda en el fora de camp. En fotografiar no sols reproduïm allò que hi ha davant la càmera, sinó que categoritzem les coses que hi apareixen tot dotant-les de significat. Eixe control conscient de la mirada és qui determina, la major part de les vegades, la diferència entre una foto banal i una imatge colpidora.\nPublicat per Francesc Vera a 17:17 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: estaquirots, fora de camp, souvenir\nJosep Lozano, Francesc Pérez Moragón, J.M. Soriano Bessó,\nLluís Aguiló, Robert Archer i Manuel Boix. Fotos: Francesc Vera, 2008\nL’efemèride obliga a parlar de llibres. Els media hi dediquen, avui dia de Sant Jordi, una atenció especial al tema i a la Fira del Llibre s’hi publiciten les novetats editorials. Així doncs, també jo he d’aprofitar l’avinentesa.\nEn la primera entrada d’aquest bloc, ja en vaig fer una referència a la qüestió dels llibres i les fotografies, però ara m’agradaria referir-me a la col·laboració entre fotografia i escriptura, entre el text i la imatge.\nEscriure implica un procés seqüencial en què la reflexió, a partir de la idea incial, s’hi dóna de manera pràcticament paral·lela a l’acció d’escriure. Fotografiar, en canvi, a més de fragmentar el continu en moments aïllats, dissocia el moment de la reflexió i el de l’acció. I és precissament aquesta aparent contradicció, aquesta antinòmia paradoxal, la que em fa atractiva aquesta mena de combinació.\nLes meues darreres experiències en aquest terreny són recents i podeu aprofitar la fira per fer-vos amb un parell de llibres de l’Editorial Afers (modesta en els recursos però gran en la seua dignitat i coherència). El primer d’ells és el de Xavier Serra, Biografies parcials, els setanta al País Valencià. Un llibre de lectura fluïda i escriptura acurada, on es recull, a través de sis personatges (Josep Lozano, Francesc Pérez Moragón, Lluís Aguiló, Josep M. Soriano Bessó, Robert Archer i Manuel Boix) una ampla perspectiva del que es va esdevindre al País Valencià en la dècada dels setanta, ja fóra en la literatura, en l’àmbit acadèmic, en l’economia, en la jurisprudència, en el món editorial o en l’art. Per al llibre, Xavier em demanà de fer els retrats fotogràfics dels personatges i tot i ser un gènere en què no he aprofundit massa i que feia molts anys que no practicava, no m’ho vaig pensar dues vegades i vaig acceptar ràpidament la proposició.\nDoro Balaguer (Foto: Francesc Vera, 2009)\nL’altre llibre són les memòries de Doro Balaguer, L’esquerra agònica, que no he pogut llegir encara, però estic convençut de què els seus records i els judicis recollits resultaran força interesants. En aquest llibre faig la foto de la portada i una foto interior, totes dues retrats de l’autor el qual, per cert, serà també un dels sis personatges que s’incloran en el proper llibre de biografies de Xavier Serra.\nI per últim, i de la mateixa editorial, també podeu adquirir, si és que encara no el teniu, el meu llibre Urbs mínima, de l’edició del qual em sent molt pagat.\nAh! Aquest dissabte, Xavier Serra signarà, a l’espai d’Afers, a la Fira del Llibre de València, exemplars del seu llibre. Aprofiteu-ho!\nPublicat per Francesc Vera a 20:01 1 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Doro Balaguer, llibres, Urbs mínima, Xavier Serra\nFrancesc Vera: A l'explanada de Trocadero, París. 2006\nQue la fotografia suposa un efecte ineludible de tall espacial i temporal, ja ho sabem; i que hi ha moments i llocs que concentren l’activitat fotogràfica, també. Tampoc no descobrirem res si diem que fer vacances a un indret d’aquells considerats “típics”, és una de les combinacions que més afavoreixen l’activitat fotogràfica del personal. I no obstant això, aquestes coses segueixen cridant-nos l’atenció a hores d’ara.\nHaureu vist que a les carreteres s’identifica amb un senyal d’una càmera fotogràfica —d’aquelles antigues, de manxa— el lloc on podem deixar el cotxe i gaudir d’un panorama pintoresc, i allà veureu sempre algú prenent fotografies. Fins i tot, de vegades, s’hi fa cua. I si us fixeu, veureu que hi ha a aquests llocs turístics, assenyalats amb major o menor exactitud, el punt des del qual s’hi pot fer la fotografia tòpica. En altres ocasions, però, aquella indicació no és física sinó ideològica: cerquem situar-nos en l’indret just des d’on està presa la imatge que hem interioritzat mitjançant postals o cartells de promoció turística. Hi cerquem el reconeixement de la imatge ja vista, el souvenir, en definitiva.\nLa mateixa imatge repetida una i altra vegada, sempre la mateixa i sempre diferent, fotografies iguals però distintes. Eixa és la paradoxa de la fotografia, o almenys una de les paradoxes, la construcció del cànon en base a una individualitat indefugible.\nPerquè amb aquestes fotografies de souvenir, la nostra experiència individual ho és perquè participa de l’experiència col·lectiva i en deixar constància de la nostra mirada no fem cap altra cosa que integrar-la en la mirada indiferenciada, global i unificadora d’una cultura visual estandaritzada. D’aquestes imatges, curiosament, en diem imatges cliché, un terme agafat de la denominació francesa per als negatius fotogràfics, és a dir la matriu des de la qual s’hi poden obtenir infinites còpies d’una mateixa imatge (deixe ací deliberadament de banda, i per a una altra ocasió, la qüestió de la perícia tècnica i recursos estilístics o compositius).\nPotser fer-nos fotografiar en llocs de reconeguda singularitat o enregistrar vistes d’indrets il·lustres obeeix a un cert fatxendisme personal, o a un desig de guardar la pròpia memòria, però, en el fons, no fem cap altra cosa que reconéixer la nostra pertinença a la tribu i la nostra contribució a la memòria col·lectiva.\nI ara una qüestió a esbrinar: hom fotografia el que els altres fotografien, però, fotografia també perquè els altres fotografien?\nPublicat per Francesc Vera a 15:01 0 comentaris\nEtiquetes de comentaris: souvenir\nFrancesc Vera: Balneari d'Hervideros, 1986\nL'estiu de 1986, passarem uns dies tota la família (Francesc tenia poc més de cinc anys i Mercé només tenia messos) al Balneari d'Hervideros, a Cofrents. Jo era als inicis de la meua sèrie Nocturnes i vaig fotografiar una paperera tot aprofitant la mínima llum ambient d'aquell fosc indret. Aleshores havia reduït, conscientment i meditada, el meu equip a un únic objectiu: el 50 mm. Els angulars, a causa de la meua inexperiència, em produïen excessives deformacions i, a més a més, sempre em sobrava lloc per totes bandes. El meu ull no s'hi acostumava a aquell excés d'angle visual. D'altra banda, el teleobjectiu (que havia fet servir en la sèrie Arquitectura modernista suecana) tampoc no s'acoblava al que estava fent: angle massa estret i impossibilitat d'usar-lo a mà, sense trípode, per al tipus d'imatge que cercava. Així que l'angle visual del 50 mm, anà incorporant-se "de sèrie" al meu cervell fins que vaig aprendre a situar-me davant les coses en funció de l'enquadrament que em permetia aquella òptica.\nAquest dilluns de Pasqua hem tornat, Hortènsia i jo, a visitar aquell Balneari. Allò ha canviat una miqueta, però també jo he canviat des d'aquell moment en què només emprava el 50. Durant molts anys vaig incorporar un 35 i ara, des de fa uns mesos estic trobant-li el gust a un 20 mm. Ja no em sobra lloc. Potser, amb el temps, he diversificat (seria excessiu dir, enriquit?) la meua mirada.\nFrancesc Vera: Balneari d'Hervideros, 2009\nI ara una setmana sense correu electrònic ni possibilitat d'introduir noves entrades al bloc. Com a mínim mantindré el silenci durant set o vuit dies, els quals dedicaré quasi exclussivament a fer fotografies.\nPublicat per Francesc Vera a 0:58 0 comentaris\nPublicat per Francesc Vera a 10:53 3 comentaris\nHellen Levitt. New York. ca. 1945\nTrobe a l'edició digital de El País una ressenya sobre Helen Levitt a propòsit del seu traspàs. No és un nom "important" en la història de la fotografia, d'aquells que apareixen als manuals, però la seua obra té una solidessa fora de tot dubte. Tal vegada és per això que l'article al que m'hi he referit posa com a "mèrits" de la fotògrafa haver estat amiga de Cartier-Bresson i de Walker Evans. Tot i que la seua primera publicació important, A way of Seeing no veuria la llum fins 1965, amb un text de James Agee, col·laborador asidu d'Evans, havia iniciat el seu treball a finals dels anys 30. Malgrat l'amistat amb Evans i la influència, que la mateixa fotògrafa reconeix, de Cartier-Bresson, jo trobe molt més pròxima la seua obra a la d'un altre fotògraf que també retrata els carrers i la gent de les barriades populars de Nova York. M'hi estic referint a John Gutmann, fotògraf d'origen alemany a qui el nazisme va fer emigrar en aquella època.\nPerò el motiu d'aquesta entrada no ha estat el de fer una necrològica ni la d'entreveure influències, estils o escoles fotogràfiques als anys 40 als Estats Units. El que en realitat m'ha mogut a fer-la ha estat una frase de l'article citat: "En la década de los noventa renunció al color porque no podía controlar las tonalidades tanto como le hubiera gustado. La dependencia de un laboratorio ajeno no la contentaba...". Aquest mateix argument és, si fa no fa, el que vaig donar quan a la presentació del meu llibre Urbs mínima a Railowsky, dijous passat, Juan Pedro em preguntà com havia estat per a mi la transició del blanc i negre al color. És una qüestió de possibilitat de control. Fins ara, només el blanc i negre ho permetia, mentre el color depenia del treball d'altres, generalment d'un procés mecanitzat i estandaritzat, i això als qui l'ofici, el domini tècnic i el concurs de la intuició, els permetia ressaltar les qualitats de la imatge en un acabat impecable, els produïa considerables decepcions.\nI la decepció, curiosament, no venia perquè el resultat no s'assemblés a la realitat (ben contents que n'han estat sempre els "usuaris" de la fotografia de records de viatges i d'esdeveniments familiars!), sinó perquè els resultats no s'adien mai a allò que nosaltres havíem mirat. Si això és així és perquè en fer una fotografia no ens conformem em "veure" la realitat, sinó que la "mirem", és a dir, introduïm un component de voluntat, de construcció. Mirem la realitat per transformar-la en imatge i per a això ens cal controlar-la.\nCuriosament, he hagut de respondre en moltes ocasions a la pregunta de per què feia les fotos en blanc i negre, de vegades, cansat de tenir-ho que respondre, tirava mà de la frase de Robert Frank: "blanc i negre són els colors de la fotografia", la qual cosa, damunt em donava un cert aire erudit. Ara he de respondre a la pregunta contraria: "per què ho fas en color?".\nCrec que si algú hagués de determinar en un futur quin canvi ha introduït la tecnologia digital en la fotografia, el resultat seria aquest:"va permetre que la mirada en color s'igualara a la mirada en blanc i negre".\nPublicat per Francesc Vera a 11:00 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: blanc i negre, Helen Levitt, mirar\nJosef Sudek: Natura morta. (ca. 1950)\nSol passar quan s'acosten les vacances de Pasqua. Durant el segon quadrimestre impartesc una assignatura de lliure elecció anomenada Fotografia (un curs d'iniciació, en realitat). En aquesta matèria es matriculen alumnes de les més variades titulacions i nacionalitats (sol haver-hi un 40% d'erasmus). Durant els messos de febrer i març cal explicar les nocions bàsiques de la tècnica fotogràfica per tal de donar-los les eines mínimes per a què s'inicien en la realització de fotografies. Aprenen els rudiments de la càmera fosca, el concepte de profunditat de camp i coses semblants i això els satisfà i pensen que en dominar això esdevindran experimentats fotògrafs. Jo per dins, me'n ric compassivament de la seua ingenuïtat. Però en arribar el mes d'abril, quan se suposa que ja coneixen una mica la tècnica, agafant-los totalment desprevinguts, els parle de la natura morta en la fotografia, de diferents fotògrafs que, des de Nièpce i Talbot han realitzat bodegons i de com han sabut mirar les coses des d'un angle personal, creatiu, ja siga aquest sofisticat o senzill, tenebrista o lluminós, en color o en blanc i negre, intimista o exultant, i de com aquelles natures mortes, aquelles fotografies de natura morta responien sempre a les inquietuds personals o històriques en què es movien, o es mouen, els seus autors. Els parle, en definitiva, de la importància de "trobar la mirada", d'aprende a mirar, de connectar, com deia Cartier-Bresson, l'ull, el cor i el cervell (combinar el saber tècnic amb el saber poiètic i el saber teòric, quasi res!). Entre les cares dels assitents a la classe vaig veient aleshores algunes que canvien, que quasi es transfiguren. Hi ha sempre uns quants alumnes que anoten el nom dels fotògrafs dels quals mostre imatges, aleshores indique algun que altre llibre o el lloc on poden consultar-los o en quina llibreria poden trobar-los o quin web poden cercar i aquests mateixos tornen a prendre nota. És aleshores que sé quin d'entre tots els alumnes que tinc (passen dels quaranta) han descobert, si no la "seua" mirada, sí la possibilitat d'albirar-la. I en tot això, pense, hi ha l'ajuda inestimable de les imatges de les natures mortes i els "laberints" de Sudek.\nPublicat per Francesc Vera a 11:54 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: Cartier-Bresson, la mirada, Nièpce, Sudek, Talbot\nEl saló de casa acabat de pintar. Francesc Vera, 18 de març de 2009\nLa setmana de falles em tenien preparada una de bona: "cal pintar el menjador", em diuen. El "menjador" és pràcticament la casa sencera, dons suposa el corredor, l'escala i el distribuidor de la planta superior, a més a més, el sostre de casa s'hi troba a 3,50 m. Ja podeu suposar la gràcia que em fan aquestes coses, i com em quedà el cos després de pujar i baixar incomptables vegades l'escala de tisora durant quasi una setmana.\nPerò l'enuig no sols era per la feinada, sinó, sobretot perquè la casa "desapareix" per un temps. El menjador concentra els mobles en el seu bell centre, la gran quantitat d'objectes que habitualment guarden mobles, tauletes o racons, s'amunteguen en la saleta on hi ha el sofà que habitualment uses per fer la migdiada i l'aparell de televisió on veus els partits de futbol. Aquell espai on fas la teua vida i que trobes còmode, s'esdevé un estret laberint d'objectes incerts i voluminosos coberts per plàstics i mantes. Però heus ací que, després de les tres passades de rigor a les parets per evitar que el color anterior es note, després de retirar algún que altre estri i d'arraconar algún moble, cansat, assegut damunt d'un dels pots de pintura, el laberint parla i esdevé intel·ligible. Realitzar fotografies estant de viatge té l'avantatge de què hi ha l'estimul permanent i la receptivitat a flor de pell, però "viatjar" per casa resulta més rar i requerix d'un particular estat d'ànim. Jo només ho he pogut fer en ocasions puntuals i potser és per això que tant admire l'obra de Josef Sudek (Kolin 1896, Praga 1976), sobre tot aquelles fotografies que realitzà sense eixir del seu estudi, aquelles que agrupà sota el títol de Laberints.\nPublicat per Francesc Vera a 13:05 2 comentaris\nEtiquetes de comentaris: laberint, pintar, Sudek\nHeus ací la imatge que ha motivat el nom d'aquest bloc: una fotografia realitzada per Raoul Hausmann (Viena 1886, Limoges 1971) en la dècada dels 30 del segle passat (ja veieu com de ràpid ens hem habituat a referir-nos a l'altre dia com el segle passat!). La fotografia formà part del muntage fotogràfic Montage von Sechs, Lichtstudien vom Jahre 1931 (Muntage de cistelles, Estudi de llums de l'any 1931) que fou publicat a la revista Camera el 1941.\nEn principi, la imatge podria donar-nos la sensació de què "garbellar llum" és com garbellar aigua, en la mida en què la llum que irradia des de l'interior de la cistella se'n surt del contenidor i s'escampa sobre el terra, però, a diferència del líquid que es perd en passar el garbell, el fluïd lumínic permet concretar-se en imatge.\nLa fotografia de Hausmann, exemple indefugible del Dadà, em resulta força suggerent pel seu poder evocador i, malgrat l'artifici, per la seua simplicitat. Sobretot, però, connecta amb les imatges que vaig realitzar en la meua sèrie Nocturnes (1985-1990), el fragment d'una de les quals, Arbre de llum a la 5a avinguda, L'Havana, 1987, he escollit per a la capçalera del bloc.\nPublicat per Francesc Vera a 20:57 2 comentaris\nPer encetar aquest bloc que ara inicie (no sé quant de temps tindré per continuar-lo amb periodicitat suficient) deixeu-me que pose el punt d'atenció en mi mateix.\nDijous passat s'inaugurà la meua exposició Urbs mínima a la galeria Railowsky. També es presentà el llibre del mateix títol, de l'editorial Afers, on es recollia la totalitat del treball (setanta fotos) i textos de Romà de la Calle, Abel Guarinos, Rafael Rivera i Xavier Serra. La foto mostra un moment de l'acte al que vingueren una bona quantitat d'amics, coneguts i públic amb qui vaig poder compartir una bona estona.\nL'acte, però, em mou a reflexionar sobre la fotografia en dues formes de presentació que comporten dues finalitats diferents: d'una banda hi ha la presentació de les fotografies com a objectes individualitzats —tot i pertanyer a una sèrie o treball global— i, per tant, subjectes a la lògica del mercat, diem-ne, d'art, on cada peça té una valoració monetèria i es destina al col·leccionista o client, més o menys habitual, però per l'altra hi ha la publicació, el llibre, on el que predomina és la difusió del conjunt de l'obra, de la idea. Jo, particularment, tindria dificultats per decidir-me'n per una o l'altra, doncs cadascuna d'elles respon a un camp diferent. Trobar una còpia d'unes determinades dimensions amb unes qualitats d'acabat acurades ateny d'una determinada manera el plaer estètic, respon a la pulsió escòpica, però el llibre ens permet la reflexió, i la recreació, sobre aquella primera mirada. Em ve a la memòria, doncs, la segona estrofa del poema IV d'Ausiàs Marc: "Si com las mar se plany greument e crida/ com dos forts vents la baten egualement,/ hu de levant e altre de ponent,/ e dura tant fins que l'un vent à jaquida/ sa força gran per lo més poderós,/ dos grans desigs han combatut ma pensa,/ mas lo voler vers hu seguir dispensa;/ yo·l vos publich: amar dretament vos." Però en el meu cas, eixe "vos" final continua sent doble, tot i ser-ne un: la imatge, siga exposada o editada. Per a mi una bona fotografia és aquella que "funciona" de totes dues formes.\nPer cert, per si ho voleu saber, l'exposició podrà visitar-se fins el 12 de maig (Railowsky, C/. Gravador Esteve, 34, València) i el llibre trobar-lo en llibreries o solicitar-lo a l'editorial (Editorial Afers, Apartat de Correus 267, Catarroja, 46470).\nPublicat per Francesc Vera a 20:45 5 comentaris


Barcelona ha tancat el 2016 com el 5è hub tecnològic més potent d'Europa, per darrere de Londres, Berlin, París i Amsterdam. Ho avançava fa uns mesos "el mirall digital" d'EU-Startups en el rànquing "Els Hubs de startups més grans d'Europa" i ho ha confirmat l'últim informe Startup Ecosystem Overview elaborat per la fundació Mobile World Capital Barcelona.\nMés concretament, Barcelona lidera la inversió en startups a Espanya ja que capta el 56% del total, produeix el 48,2% de les operacions (fusions i adquisicions) i aglutina el 28,4% de startups espanyoles. Unes xifres especialment significatives en els sectors d'e-commerce, social, solucions d'empreses, aplicacions mòbil i fintech. En conjunt, Espanya reuneix 2.663 startups, atrau 502 milions d'inversió i mou un agregat de 42.300 milions, el que suposa un 5,2% del PIB. Malgrat haver disminuït quasi un 13% la inversió rebuda, l'informe destaca que aquest 2016 ha estat un exercici rècord per a Espanya en vendes i adquisicions de startups. La venda de Privalia a Vente Privée per 500 milions com a cas més remarcable.\n"Per un emprenedor que vulgui llançar un producte en turisme, Barcelona és una plaça magnífica i una marca de garantia per fer escalar el seu producte", ha assegurat el CEO de MWCapital i director de la plataforma 4 Years From Now (4YFN), Aleix Valls. A tall de comparació, ha explicat que les startups de Barcelona i Madrid que ocupa la sisena posició del rànquing europeu han recaptat 282 i 173 milions, respectivament. En aquest sentit, no ha dubtat en reiterar que el futur "va de hubs" i en els pròxims 4 o 5 anys, "Barcelona es juga estar sempre entre un d'aquells 4 o 5 equips que juga sempre la final de la Champions." El futbol com a metafòra d'avantguarda tecnològica.\nEl quart aniversari de 4YFN\nEl reconeixement de Barcelona com a cinquè hub tecnològic d'Europa s'explica en gran part per la presència del Mobile World Congress (MWC) però també del què per a molts és el seu germà petit i cada vegada menys petit, el 4YFN. Tots dos es cel·lebraran paral·lelament entre el 27 de febrer i l'1 de març d'aquest any, un al recinte de la Fira de Gran Via i l'altre, a Montjuïc. Encara que cert és que juguen a lligues diferents. Pel que fa al 4YFN, es preveu que la quarta edició assoleixi una assistència superior a les 20.000 persones (un 60% més que el 2016), 700 inversors i 600 expositors. Unes xifres que segons el director executiu de 4FYN, Esteban Redolfi, consoliden la plataforma com a punt de trobada entre emprenedors, inversors i entitats d'arreu del món. A cada dia, un tema monogràfic diferent: l'impacte del mòbil en sectors tradicionals, l'internet de les coses (IoT) i el sector digital.\nTal i com ha conclòs Valls, "la forma de repartir el joc serà l'especialització dels hubs." En això, Barcelona ja sap a quina camp tecnològic juga: el de les grans ocasions. Més internacionalització, més projectes globals i més inversió.\nEconomia Internet ja no és "un joc dels nois de Silicon Valley" Víctor Costa\nEconomia Les startups catalanes conquereixen Montjuïc Víctor Costa


El Govern Valencià anuncia la convocatòria de BEQUES SALARI UNIVERSITÀRIES lligades a renda per al curs 2021-2022 – Lo Campus diari\nEl Govern Valencià anuncia la convocatòria de BEQUES SALARI UNIVERSITÀRIES lligades a renda per al curs 2021-2022\nData publicació 21 desembre 2021 20 desembre 2021 per redacció\nLes beques salari estan dotades amb una assignació de 16,5 milions\nEl termini de presentació d’instàncies és d’un mes des de l’endemà de la publicació de la convocatòria al DOGV\nLa Conselleria d’Innovació, Universitats, Ciència i Societat Digita del Govern Valencià ha publicat l’ordre per la qual es convoquen beques salari lligades a renda per a la realització d’estudis a les universitats que integren el sistema universitari valencià durant el curs acadèmic 2021-2022\nEl programa de beques universitàries i accés a estudis superiors impulsat des de la Direcció General d’Universitats ha anat incrementat la seva dotació en els darrers anys fins a arribar a un pressupost de 32,4 milions per a sis modalitats de beques a l’exercici 2022, amb l’objecte de fomentar la igualtat d’oportunitats i garantir la formació universitària de més estudiants.\nEn concret, el Consell destina una assignació màxima de 16,5 milions d’euros a finançar aquestes subvencions que podran tenir caràcter pluriennal i que estan dotades amb un màxim de 6.000 euros a l’any per persona.\nEntre les novetats d’aquesta convocatòria destaca l’ampliació de les possibilitats d’accés, ja que podran beneficiar-se d’aquesta beca, tant estudiants que iniciïn els estudis universitaris, com altres cursos que disposin de menys recursos econòmics i compleixin els requisits econòmics i acadèmics de la convocatòria.\nA més, s’amplia el col·lectiu de persones potencialment beneficiàries, ja que s’inclouen els estudiants de màsters habilitants, i estableix una atenció especial a col·lectius especialment vulnerables com víctimes de violència de gènere, alumnat amb discapacitat, persones refugiades i sol·licitants d’ajuda internacional.\nEl termini de presentació de sol·licituds serà d’un mes, comptador des de l’endemà de la publicació de la resolució al Diari Oficial de la Generalitat Valenciana. La presentació de sol·licituds es farà únicament per mitjans electrònics a través del web de la Seu Electrònica de la Generalitat Valenciana.\nSeguiment escàs de la VAGA convocada als Centres de Recerca i a les Universitats Catalanes\nESADE és la 4a millor escola de negocis del món en formació per a directius, segons el rànquing de F...


Detingut per atropellar un guàrdia civil a Albacete\nUn vehicle de la Guàrdia Civil.\nLi imputen tres delictes: atemptat a l'agent, lesions i conduir sense permís\n22/09/2021 a les 20:50\nEfectius del Grup d'Investigació i Suport a Trànsit (GIAT) del Subsector de Trànsit de la Guàrdia Civil d'Albacete han detingut a un veí de la localitat de Caudete, de 21 anys d'edat, com a presumpte autor de tres fets delictius, un d'atemptat a agent de l'autoritat, un altre de lesions i un tercer contra la seguretat viària per conduir un vehicle de motor o ciclomotor sense haver obtingut mai un permís o llicència de conducció.\nEls fets van tenir lloc a la carretera N-344 en el terme municipal de Caudete, quan un jove que circulava amb un ciclomotor va impactar i va llençar a terra a un agent motoritzat del Destacament de Trànsit de la Guàrdia Civil d'Almansa, patint diverses lesions.\nL'ara detingut, que acedía la citada via de comunicació des d'un camí sense asfaltar, circulava amb un ciclomotor que no tenia matrícula, motiu pel qual el Guàrdia Civil que prestava servei li va ordenar amb els senyals reglamentaris que s'aturés en el marge dret de la carreta, fent aquest cas omís a aquestes, impactant de manera intencionada contra el motorista, que va caure a terra.\nEl conductor del ciclomotor, després d'abandonar el mateix en el lloc de l'accident va emprendre la fugida a peu, no podent ser identificat en aquest moment en portar posat el casc de protecció, ha informat la Guàrdia Civil en un comunicat.\nPosteriorment, agents del GIAT del Subsector d'Albacete, en col·laboració amb personal del Laboratori de Criminalística de la Unitat Orgànica de Policia Judicial de la Guàrdia Civil d'Albacete, van procedir a la intervenció i estudi de les proves biològiques del conductor del ciclomotor trobades en el lloc del sinistre vial.\nRebut l'informe d'aquestes proves per part del Servei de Criminalística de la Guàrdia Civil, aquest va determinar que coincidien amb un veí de localitat caudetenca que finalment va ser detingut.\nEl presumpte autor, que compta amb un ampli historial delictiu, en el moment dels fets mancava de la preceptiva autorització administrativa per a la conducció de vehicles de motor o ciclomotors, motiu pel qual va fer cas omís als senyals que li realitzava l'agent de la Guàrdia Civil que va resultar ferit.\nDesprés de la identificació, localització i detenció de l'autor dels fets, per part d'efectius del GIAT de la Guàrdia Civil d'Albacete, es van instruir les pertinents diligències que van ser lliurades al Jutjat d'Instrucció número 1 d'Almansa.\nPel delicte d'atemptat contra agent de l'autoritat, el detingut podria enfrontar-se a una pena de presó de 6 mesos a 3 anys; pel de lesions greus, a una pena de presó de 3 mesos a 3 anys o multa de 6 a 12 mesos; pel de contra la seguretat viària, per conduir un vehicle de motor o ciclomotor sense haver obtingut mai permís o llicència de conducció, a una pena de 3 a 6 mesos de presó o la de multa de 12 a 24 mesos o amb la de treballs en benefici de la comunitat de 31 a 90 dies.\nComenta el contingut : Detingut per atropellar un guàrdia civil a Albacete


Digueu que no a la caça de trofeus i atureu els caçadors a la seva pista: el bloc OneKind Planet - Bloc\nLa nostra campanya destacada d’aquest mes tracta sobre la caça de trofeus; llegiu-ne i mostreu el vostre suport a la nostra pàgina de campanyes . La caça de trofeus és la caça de caça salvatge per a esport on els caçadors conserven part de la seva mort per obtenir un trofeu. És un tema important. Molts dels animals estan en perill o estan amenaçats per factors com la pèrdua d’hàbitat i el canvi climàtic. Però, aquesta no és l’única raó per la qual la caça de trofeus és errònia; aquí en teniu uns altres.\nLa caça de trofeus no és ètica\nSovint els caçadors realitzen caça de trofeus sota l’aparença de ‘conservació’, però és ètic matar animals per salvar-los? Aquesta pregunta és particularment interessant si es considera que sovint s’orienten a un perfil alt en perill o espècies vulnerables com elefants , lleopards i lleons .\nQuan parlem d’ètica, també hem de tenir en compte els mètodes de matança. Sovint els caçadors atraquen animals o els persegueixen amb gossos per atraure’ls en un lloc concret. Evita la fugida i fa que els animals salvatges siguin un objectiu fàcil i matar. Molts llocs també reprodueixen animals semi mansos en captivitat. Els caçadors paguen per matar-los des dels límits de les tanques.\nNomés cal mirar Cecil el lleó per veure la controvèrsia. Afusellat pels caçadors el 2015 per 50.000 dòlars, va cridar l'atenció de tothom. I, informes recents revelar que els caçadors utilitzaven una canal d’elefant com a esquer per atraure Cecil fora de casa seva al parc nacional. Primer tret amb un arc i una fletxa, Cecil va patir ferides durant més de 10 hores abans que aconseguissin matar-lo.\nBeneficia la conservació de la caça de trofeus?\nEl principal argument per permetre la caça de trofeus és que recapta diners per a la conservació i les comunitats locals. Tanmateix, un 2013 informe va revelar que només el 3% dels ingressos a l'Àfrica es redueixen a les comunitats de les zones de caça.\nEls animals tampoc no necessiten morir per guanyar diners per a les comunitats. El lleó Cecil va ser una de les principals atraccions del parc nacional de Zimbabwe on vivia, cosa que demostra com les espècies poden generar diners per a la seva conservació viva i en el seu hàbitat natural.\nLa caça de trofeus pot tenir efectes negatius a llarg termini\nRecerca espectacles que la caça de trofeus elimina els bons gens de les poblacions perquè els caçadors es dirigeixen als individus més grans i millors. Això podria reduir la variació genètica i fer que les poblacions siguin menys capaces d’adaptar-se al seu entorn canviant. Això és particularment important a causa de les altres amenaces a què s’enfronten aquestes espècies, com ara la pèrdua d’hàbitat i el canvi climàtic.\nEl més important que podeu fer és fer difusió. Informeu-vos a vosaltres i als altres que us envolten sobre els impactes negatius de la caça de trofeus perquè puguin unir-se a la lluita. També podeu llegir la nostra campanya i mostreu el vostre suport a organitzacions com ara Nascut Free USA que estan prenent mesures contra la caça de trofeus.\nBlog de l'escriptora OneKind, Eleanor Moore.


Informatiu Digital 44 --- Juny de 2013\nNúm. 44 - juny de 2013\nMés de 100 aparelladors inscrits per fer la Certificació Energètica dels pisos\nMés d’un centenar d’aparelladors de Lleida estan enregistrats a l’Institut Català d’Energia (ICAEN), com a tècnics qualificats, per fer el Certificat d’Eficiència Energètica dels habitatges. Una disposició obligatòria en tota oferta, promoció i publicitat dirigida a la venda o lloguer d’un pis o local comercial.\nRecull de premsa pels col·legiats\nEl Col·legi ha creat un nou servei d’hemeroteca de temes informatius que publica la premsa local relacionats amb la professió per facilitar-lo diàriament al col·legiat que vulgui consultar aquest servei. Es pot accedir a través de la pàgina web del col·legi.\nFLS crea una cooperativa per fabricar totxos a Burkina Faso\nLa fundació Lleida Solidària (FLS), impulsada pel Col·legi d’Aparelladors de Lleida, acaba de posar en marxa una factoria per fabricar totxos BTC (bloc de terra comprimida) a Burkina Faso per utilitzar-los en la construcció Training Medical Center (TMC), el futur centre assistencial de la capital Ouagadougou.\nMUSAAT, 30 anys al servei dels Aparelladors\nLa Mútua celebra el trenta aniversari de la seva Acta de constitució, el que la converteix en l'única asseguradora que du tres dècades oferint cobertura als Aparelladors.\nEn aquests anys han donat cobertura a 64.123 sinistres. Al tancament de l'exercici 2012 l' Actiu consolidat era de 1.030,9 milions d'euros, el Patrimoni Net arribava a els 62,4 milions d'euros i el Marge de Solvència el 152,5% del mínim legal. Asseguren a més de 43.000 mutualistes. A Lleida hi ha 240 aparelladors enregistrats a Musaat.\nAquesta publicació és fruit de la Tesis Doctoral realitzada per M. José Ruá i dirigida per Nativitat Guadalajara i Belinda López, premiada pel Consell Social de la Universitat Politècnica de València. Es conjuguen aspectes arquitectònics i econòmics, i s’aborda la necessitat del desenvolupament sostenible al sector de l’edificació a l’Estat Espanyol, segons la normativa existent al 2012.\nEls edificis es poden qualificar energèticament però edificis més sostenibles suposen uns costos més alts de construcció, per la qual cosa els interesos econòmics i ambientals es troben en contraposició.\nAmb aquest treball s’intenta facilitar els coneixements necessaris, als agents del sector de la construcció, sobre normativa, procediments d’avaluació d’eficiència energètica i anàlisi dels costos dels edificis, segons la seva classe energètica, mitjançant un cas real d’una promoció immobiliària.\nGuía para edificios en madera\nRothoblass llença la primera guia a Espanya per a construir amb fusta Aquesta firma italiana ha presentat el seu nou catàleg “Guía para edificios en madera”, una visió real de com s’ha de realitzar una casa de fusta, proporcionant solucions innovadores i les darreres tendències constructives.\nÉs un manual pràctic per a arquitectes, arquitectes tècnics, enginyers, constructors i propietaris d’edificis amb fusta.\nEl Col·legi d’Aparelladors, Arquitectes Tècnics i Enginyers d’Edificació de Múrcia, en col·laboració amb el Col·legi d’Administradors de Finques i l’Institut de Seguretat i Salut Laboral,ha elaborat i editat aquesta Guia amb l’objecte de generar una informació útil i crear sinergies amb altres col.lectius que tenen que treballar amb els arquitectes tècnics. Amb la intenció de posicionar a l’Aparellador,Arquitecte Tècnic o Enginyer d’Edificació com a “tècnic de capçalera” de Comunitats de Propietaris i Particulars es realitza aquesta publicació.\nGUIES SOBRE AUDITORIES ENERGÈTIQUES D'EDIFICACIÓ\nTST, Consultoria Tècnica en Edificació, és una Societat Professional que treballa com a assistent i com a assessora tècnica en l’àmbit de l’edificació, i que disposa en la seva plana web d’una recopilació de documentació i d’informació referent a la realització d’auditories energètiques, que pot ser de molta utilitat.\nGLOSSARI DE GUIES D’EFICIÈNCIA ENERGÈTICA\nD’altra banda, la plataforma OVACEN ha seleccionat i recopilat un glossari de guies i metodologies en l’àmbit de l’Eficiència Energètica, i les ha publicat en la seva plana web, per ajudar al tècnic certificador.\nBOE 134, 5 de juny de 2013\nLlei 4/2013, de 4 de juny, de mesures de flexibilització i foment del mercat del lloguer d’habitatges.\nBOE 140, 12 de juny de 2013\nLlei 5/2013, d’11 de juny, per la qual es modifiquen la Llei 16/2002, d’1 de juliol, de prevenció i control integrats de la contaminació i la Llei 22/2011, de 28 de juliol, de residus i sòls contaminats.\nV Edició dels Premis d’Investigació 2013\nLa Fundació Escola de l’Edificació de Madrid ha convocat la V Edició dels Premis d’Investigació 2013, amb l’objectiu de fomentar entre els professionals del sector de l’edificació l’estudi i la investigació de sistemes, materials i procediments, que suposin una innovació tecnològica o de gestió significativa i que recolzin la tasca i la qualitat de l’exercici professional.\nPremis Piscina BCN a la innovació i la sostenibilitat 2013\nEl Saló Piscina BCN promou, amb l’organització tècnica de l’ITEC, els Premis Piscina BCN a la innovació i la sostenibilitat d’àmbit internacional.\nCertificació d’eficiència energètica en edificis existents (La Seu d’Urgell)\nDijous 20 i divendres 21 de juny de 2013\nCertificat d’habitabilitat de 2a ocupació\nCertificació d’eficiència energètica en edificis existents (5a edició)\nDimecres 26 i divendres 28 de juny\nRehabilitació bioconstructiva. Paràmetres de diagnosi