CAVALCADA DE REIS – Relat de Mariché Villalba | La Finestra\nInici Mariché Villalba CAVALCADA DE REIS – Relat de Mariché Villalba\nEs cinc de gener, sis de la vesprada, 50é aniversari de la cavalcada de Reis. Obrint la comitiva tres tractors que arrosseguen grans remolcs carregats de paquets, pilotes i bicicletes, tots identificats amb el nom i el carrer del destinatari. Els segueixen encarregats de l’organització revisant les llistes de regals distribuïts per carrers, tot seguit els ajudants a peu repartint llepolies entre els assistents que s’amuntonen per les voreres. I per fi, Ses Majestats Els Reis Mags d’Orient muntats a cavall acompanyats pel corresponent patge reial. Tancant la comitiva la Banda de música del poble tocant alegrement fins la porta de l’Església.\nSes Majestats fan l’ofrena al Jesuset i reparteixen casa per casa, xiquet per xiquet, els regals que dies abans els seus familiars han dipositat en els locals de l’organització amb el corresponent donatiu per cobrir part de les despeses de l’esdeveniment…\nCarles, periodista local, preparava l’article per enviar-li’l a l’editor abans que tancara l’edició del dia. Estava emocionat, era un encàrrec molt especial, cinquanta anys de cavalcada no era qualsevol cosa, tenint en compte que el seu pare va ser el primer Melchor de la historia del poble.\nRemei portava al menut de la ma, les dues filles anaven amb un grupet d’amigues per davant, volien estar soles malgrat la seua curta edat amb nomes deu i dotze anys; “que majors s’han fet en poc de temps”-pensava mentre caminava per l’avinguda.\n«Mare, mare, ja vénen! Mira quants regals porten, hi haurà mes de mil”. M’havia demanat un cotxe teledirigit, una bici sense rodetes, una pilota de futbol, un llibre de màgia, una brúixola d’explorador… en total 20 regals. La mare va dir que només un a cada casa però jo per si de cas vaig demanar-ne més. Llàstima que el pare hagués de treballar hui, tots els anys s’ho feia per arribar a temps però la mare ja em va dir aquest matí que no em fes il·lusions, que hui tenia molta feina i per això ho anàvem a gravar tot per mostrar-li-ho en el sopar.\nSes Majestats passen, els salude amb la mà, que nerviós estic, estire de la mare, vull que córrega amb mi per arribar els primers a la plaça.\n«Només vore’ls desmuntar i entrar a l’església, d’acord mare? Anem directes a casa» El nostre carrer és el primer de tots, “ven obertes les portes, mare, que vegen be la casa, no siga cosa que passen de llarg”; “Tranquil fill, no et preocupes que ho voran be, ara encenc tots els llums”. Al taller de manualitats he fet un regalet per Sa Majestat, la mare diu que vaja amb cura de no trencar-lo. Tinc fred. “Em faig pipí, m’aguantaré tot el que puga i si vénen quan estic al bany?” -li dic a la mare mentre còrrec del cantó a casa i de casa al cantó.\nEls veïns criden «ja vénen» i a mi em posen d’allò mes nerviós, les paraules se’m gelen a la gola, amb un gran esforç eixen com un sospir «Baltasar perfa, perfa, perfa … vull a Baltasar» però Baltasar passa de llarg i Melchor també … bé no importa un any més que ens toca Gaspar.\nEm fa un poc de por vore’l tan alt damunt el cavall, amb els cabells rullets i la barba tan llarga … Ostres, les seues sabatilles són com les del pare … m’està somrient … m’ha fet l’ullet.\nL’oncle Quico m’alça ben alt, pareix que vole fins ell. «Sí, me he portado bien» -li conteste mentre fem la cerimònia habitual del bes, la piruleta i l’arreplegada del regal «Adios Majestat hasta el año que viene».\nLes meues germanes i jo repetim la visita en tres cases més, aquest any en totes ens ha tocat Gaspar, xe! jo que volia a Baltasar.\nRamon es l’home mes malcarat que es coneix al poble, pareix enfadat amb el mon, ningú recorda haver-lo vist somriure mai. Des del balcó de sa casa veu passar la comitiva mentre comenta amb Empar, la seua dona, com de malgastadora es la gent de hui en dia.\n«Quines ganes de tirar els diners!» -li diu amb cara de pocs amics; “No sigues aixina Ramón, mira que il·lusionada esta la gent” -li contesta ella amb la seua dolça veueta, mentre ell continua estralejant. “Lloguer de cavalls, vestuari dels reis i comparsa, banda de música… i els llums, què? Quina quantitat de watts que gastaran, la que munten cada any amb la història de la nit de Reis… Mags?… Segur que sí. Els tractors carregats de regals són de l’ajuntament, quina gentola, primer armen un canyaret en el Betlem municipal, que no el posaran per no ofendre… diuen… però la cavalcada si, colla d’hipòcrites”.\nEmpar el mirava, assentia amb el cap però sense prestar-li la menor atenció al discurs que cada any per estes dates li amollava allí dalt del balcó. “Mira’ls que destarifats, tot l’any amenaçant als xiquets amb que si no es porten bé no tindran regals de reis … tan bé s’han portat que hi ha regals per omplir un vagó de tren? Van picats per vore en quina casa porten mes regals i després no tenen ni per menjar, uns fanfarrons és el que són”; “Per qué no et relaxes un poquet i gaudeixes amb Lluiset i Marteta, angelets, que et miren amb careta de llàstima?”; “Eixos menuts, més dolents que Caín tot l’any i hui fent-se els santets, com si no haveren trencat un plat en la sa vida”; «Me he portado bien» – diuen; “ Mentida!”; “Vinga, home, ja hi ha prou” -li deia mentre li pasava la ma per l’esquena, però ell ni cas, a la seua.\n“A mi em portaven tots els anys el mateix camió, jugava amb ell tot el dia, misteriosament desapareixia l’endemà i «miracle» tornava a fer la seva aparició el dia de reis un any després. Sentit comú és el que els demane als Reis, amb la crisi que hi ha i ací la gent tirant els diners com si els sobrara, després ja vorem com remunten la costa de gener” -va acabar el seu discurs i se n’entrà dins de casa.\nAl carrer, amb les llistes a la ma, Antoni i Josep caminaven darrere els tractors pendents de tot, els caps de l’organització des de feia mes de deu anys, un feliç d’estar-hi i l’altre molt angoixat malgrat que tot anava de categoria. “Ai Josep, quins dies hem passat! Quasi tots els pares van vindre l’últim i a última hora, a mes a mes contrariats perquè dos euros per paquet és molt car i som a muntó lents. Alguns han vingut dient que els faltaven regals i a vore si podien portar-los l’endemà fora d’horari… Aquesta és l’última, ni una cavalcada més en l’organització, a partir de hui la voré amb la meua dona i els meus fills»; “Segur que no, sempre dius el mateix i ací ens veiem cada any»; ”Un esdeveniment com aquest mou gran quantitat de diners, si no fora per la subvenció de l’ajuntament i l’aportació dels pares, no podríem fer-ho. La llista d’homes que volen ser Rei Mag és llarga, tenim apuntats fins d’ací a deu anys i les xiques que volen ser patge reial també. Moltíssima gent implicada amb la recollida, la classificació, la carregada dels remolcs, el vestuari, el maquillatge, la perruqueria… Coordinar-los a tots és una autèntica bogeria”; “La veritat és que és una feina molt gratificant tot i fer tant en tan poc temps. És clar que el millor és vore en la cara de grans i menuts tanta il·lusió, tanta certesa que és real el que estan vivint, fantasia i realitat separades per una ratlla tan prima, tot just perceptible, que és ací on esta la màgia d’aquest dia”. Acabaren la conversa en arribar a la plaça on els Reis Mags es disposaven a baixar dels cavalls per entrar dins l’Església. En uns minuts començaria el gran cacau de veritat.\nJaume va arribar com un clau. Tal com li va dir Trini, la jefa del cotarro des de que ell era xicotet. “Porta roba fosca, jersei de coll alt negre, sabates millor que sabatilles d’esport i recorda afaitar-te abans de vindre. La cavalcada es a les sis però vosatros haureu d’estar a les tres a l’auditori” -li va dir per watsap anit. Feien falta tres hores per vestir-los, pentinar-los i maquillar-los a ells i a les tres guapíssimes senyoretes que els acompanyarien com a patges reials. A punt d’eixir Trini el va mamprendre perquè no duia sabates, amb els nervis s’havia posat les primeres sabatilles que va pillar i ara ja era massa tard per enviar ningú a sa casa i dur-li les sabates. “Que antipàtica es esta Trini, sempre igual” -va pensar mentre es preparava per muntar al cavall.\n“Des d’ací dalt tot és diferent, vore gent amb tanta il·lusió és molt gratificant. La meua dona i els meus fills estan a la cantonada veient-nos passar, només ella sap qui sóc, les nenes ho intueixen però ell no té ni idea, vorem que fa quan li parle i li done algun dels regals que ha demanat aquest any” -pensava Jaume mentre saludava convertit en Sa Majestat el Rei Gaspar.\nEls llums de la plaça, el senyor rector a la porta de l’església i la gent del poble em van transportar a la cavalcada de Reis dels meus nou anys. Un xiquet, pèl-roig, pigós, vestit d’escolanet esperava a Ses Majestats a la porta de l’església per acompanyar-los a adorar el Jesuset abans de començar amb el repartiment de regals per les cases del poble. En ser la meua primera vegada en aquest menester, em menejava d’un costat a un altre posant dels nervis a mossèn Miquel, rector del poble en aquell temps. «Espera als peus de l’altar a vore si allà t’estàs quet»; «Però … jo vull vore’ls arribar»; «T’he dit que esperes allà i no se’n parle més». Els minuts em van semblar hores, per fi van entrar Melchor, Gaspar i Baltasar que es van agenollar per fer les seues ofrenes; estava bocabadat mirant-los, quan Gaspar em va fer un gest de complicitat, vaig girar el cap però no hi havia ningú darrere meu, vaig tornar a mirar i em va fer l’ullet de nou, en aquest instant va ser quan el vaig reconèixer i ara era jo el que ocupava el seu lloc trenta anys després.\nArticle anteriorLA UNIÓN MUSICAL DE QUARTELL CELEBRÓ EL CONCIERTO DE AÑO NUEVO\nArticle següentLOS REYES MAGOS VISITARON LOS DOMICILIOS DE LOS NIÑOS DE QUARTELL


La Declaració Universal dels Drets Humans (PDF) proclama drets que totes les persones tenim simplement per la nostra condició d'éssers humans. Cada any, des del 1948, s'han fet progressos perquè totes les persones disfrutin de tots els drets humans. La quantitat de gent que viu sense misèria, sense por i sense discriminació és cada cop més gran. No obstant, sempre hi ha llocs on la humanitat també fa passes enrere. Encara queda molt perquè es pugui fer del tot realitat la visió de la Declaració Universal d'un món en què totes les persones siguin lliures i iguals. En aquest resum de la situació dels drets humans en el món ens hemcentrat en un nombre reduït de temes i afers clau que han destacat el 2018. Analitzem alguns moments decisius en cada regió, assenyalem moviments que han impulsat canvis i examinem en particular la situació dels drets de les dones al llarg de l'any. També reconeixem la feina de tantes persones que avui treballen en tot el món defensant els drets humans, i fem un homenatge a qui ha perdut la vida o la llibertat fent la seva feina. Fins i tot en els moments més foscos, la seva valentia ens dona la força per continuar la nostra lluita en favor dels drets humans.\nUna dona jove participa en una marxa convocada pel moviment "Ni una menos" contra la violència contra les dones i demanda del dret a un avortament segur, gratuït i legal a Buenos Aires (Argentina), el 4 de juny de 2018 | © Eitan Abramovich/AFP/Getty Images\nA l'Argentina, Irlanda i Polònia, un gran nombre de dones van manifestar-se per exigir la fi de les lleis opressives sobre l'avortament. Als Estats Units, Europa i Japó, milions de dones es van sumar a la segona marxa #MeToo encapçalada per dones per exigir la fi de la misogínia i els abusos. En el nord-est de Nigèria, milers de dones desplaçades es van mobilitzar reclamant justícia pels abusos que han sofert a mans dels combatents de Boko Haram i de les forces de seguretat nigerianes. Segueix llegint des del web del Secretariat Internacional d'AI\nLes xarxes socials permeten que persones de tot el món s'expressin participant en debats, fent contactes i compartint informació. Però el 2018 les dones han denunciat de forma creixent una amenaça al seu dret a la llibertat d'expressió en les plataformes de les xarxes socials: la proliferació de la violència i els comportaments abusius en línia. Amnistia Internacional va actuar el 2018 per abordar aquesta perillosa tendència que amenaça la capacitat de les dones per participar lliurement en l'esfera pública. L'informe #ToxicTwitter: Violence and Abuse against Women Online conclou que les dones són víctimes de violència i comportaments abusius a Twitter per diverses raons. Unes vegades per alçar la veu sobre determinades qüestions... sovint feministes. Unes altres, perquè són figures públiques. Segueix llegint\nEl gener de 2018, el Fòrum Econòmic Mundial va fer una crida perquè el 2018 fos “l'any que les dones prosperin”, i va instar els governs a augmentar la participació de les dones en la força de treball fins a igualar-la a la dels homes. No obstant, dos mesos abans, el novembre de 2017, l'organització havia declarat que caldrien 217 anys per superar la bretxa econòmica de gènere. L'Organització Internacional del Treball (OIT) calcula que 740 milions de dones treballen en la economia informal, en la qual no es gaudeix de protecció legal i es té un accés limitat o nul als sistemes de seguretat social. Segueix llegint\nEn atacs per terra despietats, el grup armat houthi va bombardejar indiscriminadament pobles i centres urbans. I els Estats -sobretot els Estats Units i el Regne Unit, però també França i Itàlia, entre altres- van continuar donant suport a les forces de la coalició mitjançant l'enviament de sofisticat equip militar per milers de milions de dòlars. Segueix llegint\nEl Pacte Mundial sobre les Persones Refugiades, impulsat per l'Assemblea General de l'ONU, no ha portat cap canvi significatiu a 25 millions de persones refugiades. El juliol, després de 18 mesos de consultes, el text final del Pacte, l'objectiu del qual és millorar la resposta de la comunitat internacional al desplaçament forçat massiu, confirmava una notable manca d'ambició: un vergonyós model d'elusió de responsabilitats. El Pacte no canviarà la situació de la població refugiada rohingya arribada a Bangladesh, ni la de tota una generació de joves somalis nascuda en els camps de refugiats de Kenia, ni la de les persones atrapades des de fa cinc anys en una situació incerta, il·legal i devastadora a l'illa de Nauru. No suposarà cap alleujament per a l'Àfrica subsahariana, que ja acull el 31% de la població refugiada del món. Segueix llegint\nEn l'any del #Cuéntalo, de la Vaga Feminista del 8M, de la sentència de La Manada que va treure al carrer milers de dones i que va provocar indignació social sobre la #JusticiaPatriarcal, almenys 44 dones han estat assasinades a mans de parelles o exparelles (10 de les quals en l'anomenat “setembre negre”), una de cada cinc dones a Espanya pateix abusos a les xarxes socials i entre gener i juny de 2018 es van denunciar més de quatre violacions al dia. És innegable que al llarg d'aquestes dècades, els avenços en drets de les dones han estat molts: la despenalització de l'avortament, la Llei del Divorci, la Llei Integral contra la Violència de Gènere. No obstant, 70 anys després que es firmés una Declaració que especificava, gràcies a l'activista Hansa Mehta, els drets dels "éssers humans" i no només dels homes, quan encara no es parlava de llenguatge inclusiu, les dones continuen patint discriminació i violència. Segueix llegint\nEn èpoques de repressió, fer un pas endavant per defensar els drets humans o alçar la veu per condemnar la injustícia és més perillós i, alhora, més necessari que mai. Segueix llegint\nEn l'actualitat, aquesta lluita queda lluny d'haver-se guanyat, però en els decennis transcorreguts s'han produït avenços extraordinaris. Però la lluita continua: una "tercera lluita" perquè les lleis nacionals i els compromisos i obligacions en drets humans no es quedin en paper mullat. Segueix llegint\nEl 2019, el treball del les persones que defensen aquests drets seguirà sent de vital importància per frenar les mesures repressives dels governs de la regió i pressionar perquè es retin comptes pels abusos. Segueix llegint\nLes dones exerceixen un paper clau com a valentes defensores de drets. S'enfronten a riscos específics, tant per les seves activitats com per posar en dubte els papers tradicionals que la societat els ha assignat. Segueix llegint\nNo obstant això, l'activisme contra l'assetjament sexual i determinats gestos positius pel que fa al reconeixement de les relacions entre persones del mateix sexe permeten tenir algunes esperances per a la regió el 2019. Segueix llegint\nVa desafiar al carrer la repressió política, va demanar la fi de les desaparicions forçades i les execucions extrajudicials i va ser colpejada i detinguda per protestar en defensa dels drets de les dones. Amb valentia, va fer front en els tribunals a les amenaces que rebia pel seu treball de representació d'altres persones: dones que tractaven d'escapar dels seus marits violents, mà d'obra captiva que intentava alliberar-se de "amos" opressors, o minories religioses que necessitaven refugi després d'haver estat agredides per grups extremistes. Segueix llegint\nAl llarg de 2018, la situació dels drets humans ha seguit deteriorant-se en nombrosos països del sud-est asiàtic i Oceania: des de les víctimes mortals, cada vegada més nombroses, de l'anomenada "guerra contra les drogues" del president Rodrigo Duterte a les Filipines, fins al silenciament de l'oposició política i els mitjans de comunicació independents a Cambodja o la violenta campanya d'assassinats, violacions i incendis provocats perpetrada per l'exèrcit de Myanmar, que va desencadenar, en el nord de l'estat de Rakhine, la fugida a Bangladesh de més de 720.000 homes, dones, nens i nenes rohingyes. Segueix llegint


La nostra família professional de Comerç i Màrqueting ha volgut posar el seu granet de sorra en la iniciativa solidària de la Marató de TV3 organitzant un sorteig per a recaptar fons.\nDiferents famílies professionals de FP hem col·laborat en la iniciativa solidària de la Marató de TV3 per recaptar fons que es dedicaran a la investigació contra el càncer.\nLa Marató de TV3 és un projecte solidari impulsat per Televisió de Catalunya i la Fundació La Marató de TV3 i enfocat a obtenir recursos econòmics per a la investigació científica de malalties.\nEl passat mes de novembre, els alumnes de dual al centre, van organitzar una activitat per a la recaptació de diners per a la fundació de “La Marató”. Es tractava de vendre uns butlletins de números que els venien els diferents alumnes de 1r i 2n del cicle formatiu de grau mig de Comerç i Màrqueting, on es sortejaven 5 premis diferents per a 5 guanyadors.\nEls 5 premis diferents eren: Per al 4t i 5è premi, eren dues caixes de fusta decorades amb damarroques. (350g cada caixa) Per al 3r premi: una safata assortida de nadal (1.100g) Per al 2n premi: estoig d’assortit de nadal estrella (2.100g) Àlex Esteban 10/01/2019 Per al 1r premi: una dessuadora del “Baxi” Manresa.\nLa Marató és una gala solidària i es dedica a la recaptació de fons per fer una recerca sobre un tipus de malaltia i cada any es una diferent. El mes de Novembre, els alumnes de Cicle Formatiu Grau Mitjà de Comerç i Màrqueting van fer una activitat solidaria, on els hi donaven unes butlletes que son uns números per un sorteig en el que et poden tocar 5 regals diferents i el preu de la butlleta es la recaptació per la marató. Les butlletes tenien un preu de 1€. El objectiu principal era que la gent participes al sorteig i poder fer el donatiu.


Iniciativa Urbana Camp Redó 2007-2013 | 2013 octubre\nArxivat durant el octubre, 2013\nEspais per a infants i joves de 12 a 30 anys\nBy social ⋅ octubre 23, 2013 ⋅ Escriu un comentari\nDes del Casal d’infants i Joves Camp Redó us oferim diferents espais on poder realitzar varies activitats: Sala de cuina: Disposam de cuina equipada perquè puguis venir amb el teu grup a fer el teu propi taller de cuina… o apunta’t als que organitzam des del Casal. Cabines d´assaig: veniu a conèixer les nostres cabines [...]\n“Still Live” Exposició Fotogràfica\nBy social ⋅ octubre 18, 2013 ⋅ Escriu un comentari\nDes del 22 d’octubre i fins el 15 de novermbre de 2013 Lucia Cortés exposa a l’Espaiart del Casal d’infants i joves una col.lecció de fotografies amb el títol Still Live (encara viuen). La inauguració es dura a terme a les 18 hores de dia 22 d’octubre. Si no podeu assitir a la inauguració podreu [...]\nEspaiArt al Casal d’Infants i Joves del Camp Redó\nBy social ⋅ octubre 14, 2013 ⋅ Escriu un comentari\nEspaiArt és un nou espai a disposició de la creativitat dels Infants i Joves d’entre 12 i 30 anys. En ells és preten exposar les obres de pintura, dibuix, fotografia… dels infants i joves de la nostra ciutat Si tens un projecte, una ceació i no tens on exposar-la vine a parlar amb nosaltres. Esteim [...]\nActivitats del mes d’octubre al Casal\nBy social ⋅ octubre 10, 2013 ⋅ Escriu un comentari\nVos informam de la pogramació pel mes d’octubre al Casal d’Infants i Joves del Camp Redó. Esperam sigui del vostre interès i que ens telefoneu o ens visiteu en el cas de què vos vulgueu inscriure. Els tallers que realitzarem són: – Taller Cuina de Halloween (31 d’octubre de les 18’30 a les 20’00h.) – [...]


L’esperit del rock no mor mai\n24 de maig de 2021 Música Dispersa Cròniques\n20 de maig de 2021 – 18:30\nSala Barts, Barcelona\nTot i que la formació va néixer molt abans, no va ser fins a 2001 que vaig conèixer la música de M Clan al seu primer disc acústic Sin enchufe (DRO Atlantic, 2001). Allà destacaven en una gravació feta en directe i en què tocaven des de temes dels anteriors discs com “Usar y tirar” (DRO East West, 1999), a estrenar-ne d’altres com “Carolina” -un dels més coneguts- o versions com “Todo negro” -de Rolling Stones– i “Maggie despierta” -de Rod Stewart-.\nVint anys després, tornen un cop més a l’acústic i en format molt íntim amb només Carlos Tarque, la veu del grup, i Ricardo Ruipérez, guitarra, agafant la responsabilitat d’aquesta durant el total d’hora i mitja de concert, mentre Tarque, a part de la veu, es reparteix més entre la guitarra, la percussió, la pandereta i l’harmònica.\nEl repertori ha estat al seu gust, però també l’esperat, des de “Llamando la tierra” a l’esmentada “Carolina”, al costat d’altres temes coneguts, com el cas de “Miedo”, afegint altres més recents com “California”, un tema del seu darrer àlbum Delta (Tres Cipreses Dro, Warner Music Spain3, 2016), d’estil més proper a Nashville.\nTarque & Ruipérez. Name a more iconic duo\nEl públic s’ha entregat al duo rocker, com és d’esperar en una festa del rock així, cantant gairebé totes les lletres, sobretot allà on es feia mutis per part de Tarque, o afegint el ritme a base de palmades. Després de dos visos, s’han finalitzat els noranta minuts de concert, on l’esperit vell del rock se’t queda impregnat a les venes i surts -en el cas de la primera sessió d’horari pandèmic- a la llum del dia del carrer, en un xoc de contrasts que van des dels somnis de llibertat i amors passatgers a la realitat de l’avinguda del Paral·lel de Barcelona, tot pensant aquella frase de què els vells rockers no moren mai.\nText i fotos: Joan Vendrell Gannau


Aquesta setmana hem engegat els projectes interdisciplinaris del primer trimestre a 1r, 2n i 3r.\nEl "Benvinguts al Satorras" de 1r d'ESO ha comptat amb la visita d'exprofessores i exalumnes per donar tret de sortida al projecte que pretén que l'alumnat de primer acabi de conèixer el centre per després donar-lo a conèixer als alumnes de 6è de primària.\nA 2n d'ESO, aquesta setmana l'alumnat ha estat treballant contes per després poder-los versionar i dramatitzar utilizant l'atrezzo que ells preparin i el Chroma. Els vídeos seran enviats a escoles de primària perquè l'alumnat de primer cicles els puguin gaudir.\nA 3r d'ESO, la mitologia grega i romana és l'eix vertebrador del projecte. Per què Odisseu va decidir no matar el ciclop Polifem? Quin perill comportava sentir el cant de les sirenes? Aquestes són dues de les moltes preguntes del primer Projecte on es treballen 12 mites de l´antiguitat. Un projecte engrescador que motiva l´alumnat a aprendre de les diferents històries i actualitzar-les per tal d´entendre´n la seva moralitat. Finalment, i fins el dia 21 de desembre, l´alumnat representarà un dels 12 mites editant un vídeo explicatiu. El Satorras aposta per la transversalitat i la motivació de l´alumnat. En aquest cas, aprenem del passat.\nEn aquest enllaç podeu veure un recull de fotos dels tres projectes.


Bon Dia Bona Hora - 20 Octubre 2021 | Nova Ràdio Lloret\nJa s’han obert les inscripcions per al Primer Congrés Mundial de Turisme Esportiu.\nL’esdeveniment, que en el seu moment es va haver de posposar per la pandèmia, se celebrarà a la vila els propers 25 i 26 de novembre. L’organitzen l’Agència Catalana de Turisme i l’Organització Mundial del Turisme, amb la col·laboració del Patronat de Turisme Costa Brava Girona i l’Ajuntament de Lloret.\nL’espai està preparat per acollir 300 persones amb totes les mesures de seguretat per la Covid-19 i s’hi han convidat 62 ponents d’àmbit nacional i internacional. Comentem tots aquests detalls amb la gerent de Lloret Turisme, Elizabeth Keegan.\nEl Banc dels Aliments busca voluntaris per col·laborar amb el Gran Recapte, que es farà del 19 al 27 de novembre de manera virtual. Els detalls ens els dona el vicepresident de l’entitat a Girona, Joan Jorba.\nL’escola de gimnàstica rítmica Lloret s’ha classificat per al Campionat d’Espanya de conjunts base en la categoria juvenil i per a la Copa d’Espanya en la categoria de júnior absolutes. Ampliem la informació amb una de les entrenadores del club, Blanca Lloveras.\nEl Cineclub Adler projectarà, demà a la nit al Teatre, la pel·lícula “Demon”, del polonès Marcin Wrona. En parlem amb el president de l’entitat, Joan Moret.\nLa companyia Els Pirates inaugura aquest divendres la nova temporada del Lloret Espai Off amb l’espectacle “Boira a les orelles”. En coneixem els detalls amb una de les actrius, Lluna Pindado.


Springsteen: Ja es coneixen els afortunats | FCBarcelona.cat\nSpringsteen: Ja es coneixen els afortunats\nAquest dimarts s’ha fet el sorteig de les entrades per al concert de Bruce Springsteen del 19 de juliol al Camp Nou. Les peticions afortunades són les que van de la 3.951 a la 8.169 i de la 1 a la 2.489.\nAquest matí, a les 10.00 hores, a la Sala París, s’ha fet el sorteig de les entrades del concert de Bruce Springsteen, que tindrà lloc el 19 de juliol al Camp Nou. El club tenia 14.000 entrades reservades i hi havia 8.169 peticions de socis, que, traduïdes en sol•licituds, eren 16.938.\nÉs per aquest motiu que aquest dimarts s’ha procedit al sorteig de les entrades disponibles, i el resultat ha estat el següent: de la petició 3.951 a la 8.169 i de la 1 a la 2.489 tindran entrada per al concert. El club informarà els guanyadors mitjançant un correu electrònic.\nLlistat de les peticions guanyadores\nSi vols saber si la teva petició d'entrades per al concert que Bruce Springsteen oferirà el pròxim 19 de juliol al Camp Nou està entre les afortunades, fes clic aquí .


L’oposició carrega contra el govern de Colau i Collboni per la despesa de més de 3,2 MEUR en publicitat en plena crisi de la Covid_19 La República\nL’oposició carrega contra el govern de Colau i Collboni per la despesa de més de 3,2 MEUR en publicitat en plena crisi de la Covid_19\nCritiquen la despesa publicitària del govern de Colau durant la pandèmia i demanen “transparència” per gastar-se més de la meitat dels diners destinats a la pandèmia\nL’alcaldessa nega que la campanya de ‘Barcelona té molt poder’ sigui “propaganda”\nL’oposició de Barcelona ha criticat aquest divendres la despesa publicitària del govern de Colau durant la pandèmia amb campanyes com ‘Barcelona té molt poder’. El ple ha aprovat per unanimitat una proposició del PP que insta el govern municipal a elaborar un informe jurídic que detalli les contractacions realitzades pel consistori durant l’estat d’alarma. Sobre això, la regidora d’Hisenda, Montserrat Ballarín (PSC) ha afirmat que l’informe està fet i es farà arribar als grups. A més, ha destacat que s’ha publicat el llistat de contractació d’emergència. Més tard, i en resposta a un prec de JxCat, l’alcaldessa Ada Colau ha negat que la darrera campanya sigui “propaganda”.\nMés de la meitat de la despesa feta en funció de la Covid_19 era en publicitat, tal i com vam explicar en aquest diari\nEl prec reclamava que “l’Ajuntament de Barcelona limiti els recursos destinats a campanyes de publicitat i comunicació a informar correctament a la ciutadania sobre els drets i deures que van lligats a cadascuna de les fases de desconfinament; divulgar els serveis socials disponibles per persones vulnerables; i promoure la recuperació econòmica del teixit productiu de la ciutat”.\nA més, també demanava evitar despeses “en actes i campanyes purament propagandístiques” de l’obra del govern municipal i “observant les bones pràctiques en la contractació d’aquestes campanyes”.\nColau li retreu que el govern de Trias destinava 16 milions anuals i que ella ho ha reduït a 10 milions\nDe fet, Colau ha destacat que quan Barcelona en Comú va entrar a l’ajuntament es va trobar una despesa publicitària “massa elevada” del govern Trias, que hi destinava 16 milions anuals. Davant d’això, ha dit, van fixar un sostre màxim de 10 milions i la despesa en publicitat per informar la ciutadania entra dins d’aquest límit.\nA més, ha defensat el contingut de les campanyes fetes per l’ajuntament durant l’estat d’alarma. “Tot el que s’ha fet en comunicació aquests mesos ha estat prioritzant interessos de la ciutadania”, ha reblat. En aquest sentit, ha explicat que el “paraigües” comunicatiu és la campanya ‘Barcelona des de casa’ i que en fase de desescalada i reactivació van passar al missatge de ‘Barcelona té molt poder’.\n“Ella és poderosa, Ella té molt de poder” i ho ha demostrat en el ple d’avui\nL’alcaldessa ha detallat com en el vídeo s’hi veu gent aixecant persianes de negocis i com això està vinculat a la idea de reactivació econòmica i que Barcelona “no s’atura”. “Vostè entén això com a propaganda? Jo no”, ha dit a Artadi.\nEn aquest debat sobre la despesa, el regidor republicà Jordi Coronas ha destacat que si Barcelona “se’n surt” no serà gràcies a una campanya. “La ciutadania no necessita coaching, necessita solucions als seus problemes”, ha conclòs demanant-li a l’alcaldessa que reflexioni si és “ètic”.\nA banda de presentar el prec, JxCat ha anunciat en la seva intervenció que presentaran una petició al comitè d’ètica del consistori per veure si l’actuació del govern s’ajusta al codi ètic.\nPP, Cs i Barcelona pel Canvi han criticat també la despesa i han demanat “transparència” per “fiscalitzar el govern”.\nNacho Padilla, l’excusa per tapar la despesa de més de 3 milions d’euros\nLes crítiques de l’oposició s’han centrat principalment en la contractació de la campanya ‘Barcelona té molt poder’ i el publicista Nacho Padilla, director creatiu de Manuela Carmena quan era alcaldessa de Madrid.\nTambé hi ha hagut referències, però, al polèmic concert als terrats i balcons de Barcelona, que va acabar cancel·lant-se precisament pel seu cost en un moment de crisi sanitària.


L'avi de l'Andrés i els patinets d'en Felip - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nxavier domènech 29.01.2021 | 22:45\nL'avi de l'Andrés i els patinets d'en Felip Regió7\nCs ordena la retirada immediata de la campanya «Vota abraçada» de les eleccions.\nJunts necessita el suport de Cs per aprovar el primer pla de mobilitat.\nVíctor Feliu, veterà activista del moviment veïnal i ara compromès amb les reivindicacions de la gent gran, va explicar-ho amb l'eficàcia de la seva contundència vestida de cortesia: la dinàmica de tancament de sucursals és discriminatòria per a la gent gran per diverses raons. Perquè tenen més dificultats de mobilitat a l'hora de desplaçar-se a una oficina més llunyana –no cal dir quan un poble es queda sense cap–, perquè a les oficines els posen tota mena d'obstacles a l'atenció personal (a banda de cobrar-los la visita), perquè no tots tenen mòbil o ordinador o els saben fer anar, i perquè molts es fan un embolic al caixer automàtic que els forcen a utilitzar. «La digitalització i la gestió telemàtica són positives, però les persones han de poder decidir de quina manera volen ser ateses», va insistir Feliu.


NOUS CRIBRATGES MASSIUS ALS ALUMNES QUE FAN QUARANTENA – Pirineus TV\nNova jornada de cribratges massius a Puigcerdà. Aquest dimecres s'han fet proves PCR a uns 160 alumnes que estan fent quarantena per haver estat en contacte amb un positiu de covid-19, ja sigui a l'aula, al servei de menjador, al transport o a les activitats extraescolars. N'hi hauran més. Dijous es faran uns 450 testos als pares i mares d'estudiants de l'escola Vedruna i de l'INS Pere Borrell i divendres les proves aniran adreçades als professors i monitors d'activitats esportives, extraescolars, de servei de menjador o transport i també al personal de la residència sociosanitària de Puigcerdà, on recordem s'hi va detectar un brot.\nMalgrat que sovint aquest tipus de proves massives disparen les estadístiques, des del consistori puigcerdanenc consideren que són una eina efectiva.\nCom en les darreres jornades de cribratges, els testos s'han fet al Casal Sant Domènec, al passeig 10 d'abril. En aquesta ocasió, les proves les ha dut a terme personal de la regió sanitària de l'Alt Pirineu i Aran.\nRecordem que fa justament una setmana és van fer 96 testos a escolars que també feien quarantena a casa. Anteriorment, els dies 9 i 15 de setembre, hi va haver cribratges massius a la capital cerdana adreçats a veïns i veïnes de 18 a 40 anys, personal docent, comerciants, hotelers i restauradors.\nAquells pares i mares d'alumnes de l'escola Vedruna i de l'INS Pere Borrell i els monitors que vulguin sotmetre's al test PRC hauran d'inscriure's prèviament a la web de l'ajuntament.\nPossiblement la setmana vinent es tornaran a organitzar cribratges massius a Puigcerdà, adreçats, aquesta vegada, a familiars dels altres dos centres educatius del municipi, és a dir, les escoles Llums del Nord i Alfons I.


Ciutadans desemparats (Agustí Mas)\nNo ens podem permetre que el govern dubti i no estigui a l'alçada\n4 min. 15/11/2020 07:00\nCom comentàvem fa uns dies, ni el consell ni les Corts Valencianes no s'atreveixen a establir els requisits quan a nivell lingüístic per a la contractació de funcionaris. Un gest que suposa un desprestigi en tota regla de l'oficialitat de la llengua pròpia i els drets lingüístics dels catalanoparlants des de les institucions. Però el fet és més dramàtic. Si bé la vicepresidenta, Mònica Oltra, fa aproximadament un mes defensava la importància que els pacients puguin adreçar-se als facultatius en valencià, el govern fa la viu-viu i no acaba de renunciar a l'exempció del requisit lingüístic en l'àmbit sanitari.\nNogensmenys, i per si quedés alguna possibilitat que també s'exigís algun tipus de certificat de nivell lingüístic al personal mèdic, fa unes setmanes ni més ni menys que l'Il·lustre col·legi de metges de València desembarcava al despatx de la consellera de Justícia, Interior i Administració pública a marcar paquet. Al comunicat que va emetre a posteriori, el col·legi manifesta la petició que no "s'imposi el valencià com a requisit obligatori per treballar a la sanitat valenciana". Fa riure perquè la frase sona per l'estil d'alguna cosa com "ens oposem a fer servir tomàquet per fer pa amb tomàquet". El que seria normal és que un professional no es plantegés si, per treballar a un lloc, ha d'entendre (ja no dic parlar!) la llengua que es parla allà. M'agrada com tanquen la missiva: "Des del col·legi estarem a l'aguait del desenvolupament de la llei de funció pública sobre la capacitació lingüística per a nous funcionaris". No sé si n'és el propòsit, però sona amenaçador. Si més no, no em costa imaginar la presidenta del col·legi pronunciant aquestes paraules dreta, a la porta del despatx de la consellera, amb la mirada fixa i, tot seguit, girant-se i marxant d'una revolada, amb el vicepresident fent el mateix, al seu costat. I la consellera, és clar, encongint-se a la cadira del despatx.\nNo sé quants són, els col·legiats d'aquest organisme. El que estic segur és que no tots comparteixen aquesta opinió ni aquest grau d'"oposició". El que és real és que, en el moment en què escric això, 710 facultatius ja s'han adherit a un manifest en el sentit contrari, en què es demana l'obligatorietat del coneixement de la llengua pròpia i oficial per part del personal mèdic que es contracti. I no l'impulsa la societat civil, sinó que seixanta professionals valencians. Si de vegades costa que dos es posin d'acord, té mèrit que seixanta ho facin i 710 els ratifiquin, no?\nAl manifest es reconeix que, com a servidors públics, cal atendre els usuaris en la llengua oficial que l'usuari consideri i recorda que l'Estatut d'Autonomia encomana protegir la recuperació i l'ús de la llengua pròpia. A més, apunta que cal que els professionals entenguin bé els usuaris per poder fer bé la feina. També qualifiquen d'antivalencià el col·legi de metges i de no assenyalar les causes reals de la dificultat de contractar professionals. Per acabar, a més d'altres qüestions, subratllen la necessitat d'aprovar la llei d'igualtat lingüística per garantir els drets de tots els ciutadans i que es compleixi la promesa electoral dels tres partits del govern de posar les eines perquè "les persones que ja treballen a la salut pública valenciana assolisquen la capacitació de suficiència lingüística en valencià en un termini adequat a cada nivell". I és que, realment, com apunta Carles Espinosa, zelador de Sant Joan d'Alacant, sembla mentida que amb 37 anys de l'aprovació de la Llei d'ús i ensenyament del valencià, encara hi hagi professionals que no han assumit que hi ha dues llengües oficials i que els funcionaris "les han de saber totes dues".\nTambé sembla mentida, però, que calguin tantes argumentacions per fer entendre una cosa tan lògica com aquesta. Una cosa que fins i tot ha entès la nord-americana Tesla, que aquesta setmana anunciava la incorporació de català als panells de control dels cotxes i als manuals d'instruccions. I el que sobretot costa més d'entendre és que les institucions públiques titubegin en qüestions com aquestes. Fins i tot, quan passen coses com que un infermer de Mallorca es burla per Twitter i sense embuts del dret a ser atès en català. Amb evidències tan bàsiques però delicades com el dret a anar al metge i parlar-li en la llengua del país no ens podem permetre que el govern dubti i no estigui a l'alçada, perquè amb aquesta actitud directament impulsa la substitució lingüística i desempara els ciutadans que parlen la llengua pròpia.\nBarcelona tindrà concerts sorpresa als barris per Nadal


36° 52′ 00″ N, 140° 01′ 00″ E / 36.866666666667°N,140.01666666667°E / 36.866666666667; 140.01666666667\nŌtawara (en) , Chikasono (en) , Kaneda (en) , Nozaki (en) , Nishinasuno (en) , Sakuyama (en) , Yuzukami (en) i Kurobane (en)\nEl municipi d'Ôtawara es troba localitzat al nordest de la prefectura de Tochigi, al començament de la muntanyosa regió de Nasu. Vora el 50% del terme està ocupat per camps d'arròs, mentres que el 12% és muntanya i bosc. La mitjana del nivell sobre la mar és de 217,76 metres. Ôtawara es troba aproximadament a 40 quilòmetres al nord d'Utsunomiya, la capital prefectural i a vora 50 quilòmetres a l'est de la ciutat monumental de Nikko. El terme municipal té una forma allargada d'oest a est, limitant en aquesta direcció amb les prefectures d'Ibaraki i Fukushima. La serra de Yamizo s'estén al llarg de l'est, a la frontera prefectural. Diversos rius flueixen pel municipi, entre els quals trobem el riu Naka, el qual passa de nord a sud a la part oriental de la ciutat. El terme municipal d'Ôtawara limita amb els de Nasu i Nasushiobara al nord; amb Nakagawa i Sakura al sud; amb Yaita a l'oest i amb Daigo (Ibaraki) i Tanagura (Fukushima) a l'est.\nÔtawara té un clima continental humid, caracteritzat per uns estius càlids i uns hiverns freds i amb fortes nevades. La temperatura mitjana anual és de 12,6 graus. La mitjana anual de precipitacions és de 1.399 milimetres, sent la temporada més humida la compresa entre els mesos de juny a setembre. Les temperatures mitjanes més altes es troben a l'agost, amb una temperatura mitjana de 24,9 grus i la més baixa al gener, amb uns 1,2 graus de mitjana.\nDurant el període Sengoku la zona va estar controlada pel clan Ōtawara, el qual construí el castell d'Ōtawara el 1545. La població que en aquella època envoltava el castell era una parada del Ōshū Kaidō o camí al nord del Japó. Durant el període Tokugawa, el feu d'Ōtawara va existir sota el bakufu Tokugawa per 250 anys fins l'era Meiji. El feu de Kurobane fou un altre estat feudal que existí prop dels límits d'Ōtawara durant la mateixa època. Durant la guerra Boshin, Ōtawara va romandre al costat de la causa imperial, fet que li valgué la seua pràctica destrucció per part del feu d'Aizu. Amb la creació del nou sistema de municipis l'1 d'abril de 1889 s'establí la nova vila d'Ōtawara. L'1 de desembre de 1954 es van fussionar Ōtawara amb els pobles de Chikasono i Kaneda per a formar la ciutat d'Ōtawara. La nova ciutat va absorbir una part de la vila de Nozaki el 31 de desembre del mateix any, seguit per una part de Nishinasuno l'1 d'abril de 1955 i la vila de Sakuyama el 5 de novembre d'aquell any. L'1 d'octubre de 2005, la vila de Kurobane i el poble Yuzukami, ambdós municipis pertanyents al districte de Nasu, van passar a formar part d'Ōtawara.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Ōtawara&oldid=25331242»\nDarrera modificació: 29 oct 2020 a les 06:38\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 oct 2020 a les 06:38.


Apartment with mountain view - Apartments per llogar a Cortina d'Ampezzo, Veneto, Itàlia\nPio és un Superhost.\nL'apartament es troba a 1 km del centre, té terrassa i aparcament gratuït. Hi ha dos restaurants i la parada d'autobús a poca distància a peu. Petit esmorzar personal inclòs. Bany amb rentadora, cuina amb nevera i congelador, TV, calefacció.\nL'hora d'arribada és entre les 17:00 i les 20:00 i la sortida ha de fer-se abans de les 10:00\nCortina d'Ampezzo, Itàlia · Membre des de juliol de 2015\nIdiomes: Deutsch, Italiano\nDescobreix altres opcions a Cortina d'Ampezzo i els seus voltants\nMés llocs on allotjar-te a Cortina d'Ampezzo:


La Joia de sojornar a la lluna de València : les III Jornades d'Intercanvi Cultural (València, 19-21 d'octubre de 2007)\nLA JOIA DE SOJORNAR A LA LLUNA DE VALÈNCIA. LES III JORNADES D’INTERCANVI CULTURAL\n(VALÈNCIA, 19-21 D’OCTUBRE DE 2007)\nEls anhels expressats a la Biblioteca municipal des Migjorn Gran la tardor de 2006 prengueren finalment color i forma i, després de les gratificants experiències de Mallorca i Menorca, del 19 al 21 d’octubre de 2007 les Jornades d’Intercanvi Cultural arribaren al País Valencià en la seua tercera edició disposades a conèixer i gaudir del més meridional —i segurament també més ignot— dels tres grans ter-ritoris que conformen l’àrea lingüística catalana.\nD’aquesta manera, el divendres 19 d’octubre a les 16h una trentena de mem-bres de la Societat Verdaguer i de la Societat Catalana de Llengua i Literatura ens citàrem al peu de les torres de Serrans de València, una de les entrades més ma-jestuoses de l’antiga ciutat emmurallada, per tal de donar l’inici oficiós a un intens cap de setmana. Els integrants de l’expedició érem: Montserrat Alegre, M. Carme Bernal, Francesc Bernat, August Bover, Ventura Castellvell, Francesc Codina, Josep M. Domingo, Pere Farrés, Enric Gallén, Manuel Jorba, Manuel Llanas, Jo-sep Massot, JoJo-sep Moran, Ramon Pinyol, Joan Requesens, Neus Ronda, Antoni Serrà, Llorenç Soldevila, Margalida Tomàs, Ricard Torrents, M. Àngels Verda-guer, Joan Vilamala i Carme Yus, de Catalunya; Joan Mas, de Mallorca; i Carme Garcia, Vicent Simbor, Rosa M. Vercher, Marina Zaragozà i qui subscriu aques-tes línies, del País Valencià. S’ha de dir que, aaques-tesa la gran demanda d’inscripcions, els organitzadors ens vàrem veure en l’obligació de limitar les places de participa-ció, que això no obstant, amb acompanyants, arribaren a la cinquantena. Amb la qual cosa l’edició s’ha convertit en la més concorreguda de les tres convocades fins ara. A causa també de les grans dimensions que atenyia, el grup hagué d’a-llotjar-se en dues ubicacions diferents: el Col.legi Major Rector Peset i l’hotel NH Center.\nLa vesprada s’inicià amb una erudita i divertida visita a la «València gòtica» realitzada de la mà del polifacètic Alfons Llorenç. Periodista i home de món i d’extensa cultura, Alfons sorprengué els expedicionaris pel seu vast coneixement de la ciutat, i també pel seu notable sentit de l’humor i per la gran quantitat d’anècdotes històriques, socials i polítiques amb què va amanir el seu discurs. Així, començà per explicar que l’expressió «quedar-se a la lluna de València», que habitualment s’utilitza per a indicar que s’ha fet tard a algun lloc o propòsit, té l’origen en el zel que en el passat demostraven els responsables de custodiar les portes de la ciutat, ja que els veïns i visitants que es despistaven i hi arribaven una Llengua & Literatura. Núm. 19 (2008), ps. 561-567\nvegada tancades, havien d’esperar-hi fins a l’endemà; és a dir, havien de passar la nit al ras, a la lluna de València.\nA més de les torres de Serrans —simbòlic punt de partida—, contemplàrem la part exterior de l’edifici de les Corts —antiga residència dels Borja—, els Banys i el palau de l’Almirall, la Seu catedralícia —amb especial atenció a la capella del Sant Calze i a les pintures renaixentistes recentment descobertes a la volta de l’al-tar major—, l’església de la Companyia de Jesús, la casa de Jaume Roig i la ma-jestuosa llotja de la Seda o dels Mercaders, construïda entre 1482 i 1533 i acabada sota la direcció de l’arquitecte gironí Pere Compte. La llotja, que fou declarada Patrimoni de la Humanitat en 1996, consta de quatre parts: la Torre, la sala del Consolat del Mar, el pati dels Tarongers i la sala de les Columnes, espai d’una gran magnificència en què tenien lloc els contractes i negocis. El sostre de la sala es manté al damunt de vuit belles i esveltes columnes salomòniques, i la part alta està rodejada per una sanefa en què es pot llegir: «Inclita domus sum annis aedi-ficata quindecim. Gustate et videte concives quoniam bona est negotiatio, quae non agit dolum in lingua, quae jurat proximo et non deficit, quae pecuniam non dedit ad usuram eius. Mercator sic agens divitiis redundabit, et tandem vita fruc-tur aeterna». A més, també admiràrem —i fotografiàrem— alguns dels «secrets» més profans que, d’una manera subtil, amaga la recargolada decoració de la por-ta d’accés al pati, com ara el que segons l’explicació d’Alfons és «el primer caga-ner de la història». Prèviament, però, a la Catedral, als peus de la tomba d’Ausiàs March, i per fer patent el caire literari que també tenia la nostra trobada, vàrem llegir tres poesies de Víctor Balaguer, Teodor Llorente i Vicent Andrés Estellés dedicades al gran poeta medieval.\nA continuació, i després d’una breu estada a l’Octubre Centre de Cultura Contemporània, antic edifici dels magatzems «El Siglo Valenciano» que fa escas-sament un any fou bellament restaurat i convertit en el centre neuràlgic de la fac-toria Eliseu Climent, el grup féu cap a la seu de l’antiga Universitat de València, al carrer de la Nau, per a portar a terme la inauguració oficial de les III Jornades. Mentre n’arribava l’hora, i acompanyats de dos amables i excel.lents guies, rea-litzàrem una detallada inspecció a l’històric edifici i a la magnífica exposició titu-lada «Josep Renau Renau (1907-1982): compromís i cultura» que, en commemo-ració del centenari del naixement de l’ínclit cartellista, aquells dies albergava. La ronda finalitzà amb la visita a la capella de la Sapiència i al Paranimf.\nPosteriorment, a les 20h, ingressàrem a l’Aula Magna, l’espai on havia de tin-dre lloc l’acte institucional que, presidit per Enriqueta Vercher, Vicerectora d’Organització dels Serveis i Personal Auxiliar i de Serveis —que actuava en nom i representació del Rector Magnífic de la Universitat de València—, comptà amb la presència i les intervencions de Ricard Torrents, president de la Societat Ver-daguer, August Bover, president de la Societat Catalana de Llengua i Literatura, Ferran Carbó, director de l’Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana, i Vicent Simbor, catedràtic de literatura catalana contemporània de la Universitat de València, que parlà en representació de l’exigu i agosarat comitè (integrat per\nell i per mi) en què les societats convocants havien delegat l’organització dels ac-tes. La representant de la nostra Alma Mater donà la benvinguda als participants arribats des de Mallorca i des del Principat, i tots els membres de la taula coinci-diren a destacar la satisfacció que els produïa prendre part en unes jornades d’a-quelles característiques. A més, agraïren a les diverses entitats i institucions que les havien fet possibles la seua col.laboració, i glossaren les bondats d’un progra-ma que fou qualificat d’«ambiciós i complet».\nL’acte donà pas a la primera de les quatre conferències programades, que es-tava dedicada a Jacint Verdaguer i València, i de la qual em vaig fer càrrec jo mateix. Així, vaig poder explicar les intenses i fecundes relacions que, històricament, han unit Verdaguer i els habitants de la ribera del Túria. Durant els anys dels seus ini-cis literaris, el poeta de Folgueroles fou conegut pels valencians gràcies a la infor-mació que els arribava a través dels diaris que dirigí Teodor Llorente, gran publi-cista de Verdaguer i sens dubte el seu millor amic valencià; i en qui, entre altres coses, recaigué la joia de nomenar-lo Mestre en Gai Saber durant els Jocs Florals de Barcelona de 1880. L’any següent, en juliol de 1881, els valencians tingueren l’oportunitat de conèixer-lo personalment, ja que el «pagès català» prengué part dels Jocs Florals de Lo Rat Penat com a membre del consistori de mantenidors. De tota manera, l’estima i l’admiració que mereixia als escriptors valencians es fe-ren públiques, sobretot, en dues ocasions més: en febrer de 1886, quan Verdaguer ja era una referència per a tota l’àrea lingüística catalana i els ratpenatistes li dedi-caren un memorable homenatge a propòsit de l’edició de Canigó; i en juny de 1902, amb motiu de la mort de l’autor de L’Atlàntida. Posteriorment, encara vaig assenyalar que durant el primer terç del segle XXla influència de la lírica verda-gueriana es féu patent a la major part de poetes valencians. I, finalment, que tant en 1945 com en 2002 València organitzà actes de record dels centenaris del naixe-ment i de la defunció del poeta nacional de Catalunya «amb afecte, entusiasme i, sovint, enmig d’un ambient hostil i sense suport institucional»; un afecte i un en-tusiasme dels quals han sigut una eloqüent mostra aquestes mateixes jornades.\nActe seguit, els participants vàrem ser obsequiats amb un lot de llibres de l’Institut Interuniversitari de Filologia Valenciana i de la Càtedra Joan Fuster, i amb un sopar fred gentilesa de la Universitat de València que tingué lloc a la llu-na de València, davall l’atenta mirada de l’estàtua de l’humanista Lluís Vives que presideix el bell claustre de l’edifici; i que posà el punt i final a la primera jornada d’una manera ben distesa i agradable.\nL’endemà viatjàrem fins a Gandia, on fórem rebuts pels responsables de la Universitat Internacional de la capital de la Safor, Joan del Alcàzar (el director) i Lluís Romero; i per Néstor Novell, tinent d’alcalde. Amb ells, practicàrem un in-teressantíssim recorregut per la ciutat dels Borja en què destacà la visita a la col.le-giata de Santa Maria i a l’Ajuntament, d’original façana neoclàssica, i que finalitzà amb una profunda inspecció del palau Ducal dels Borja. Després d’un reconfor-tant esmorzar a la Casa de la Cultura, el grup retornà al palau Ducal per tal d’es-coltar la segona de les conferències de les jornades, que anà a càrrec de Josep\nMo-ran, director de l’Oficina d’Onomàstica de l’Institut d’Estudis Catalans i repre-sentant de l’IEC a la Societat Catalana de Llengua i Literatura, i que girà al vol-tant del tema El bisbe Climent i la llengua catalana. El professor Moran hi des-granà la biografia i l’actitud lingüística de Josep Climent i Avinent (Castelló de la Plana, 1706-1781), prestigiós prelat il.lustrat que en 1766, quan era canonge ma-gistral de la Seu de València, fou promogut pel Ministre de Gràcia i Justícia, l’a-ragonès Manuel de Roda, a bisbe de Barcelona; càrrec del qual fou obligat a di-mitir el 1775 «per la seva implicació en l’avalot de les Quintes, que el govern de Campomanes va interpretar com un acte d’insurrecció separatista dels catalans». Des d’aquella plaça, féu possible l’ús del català en les visites pastorals, i impulsà un contacte més directe entre el poble i el clergat. «De fet —afirmà el conferen-ciant—, Climent havia estat rector de la parròquia de Sant Bartomeu de València entre el 1740 i el 1748, i hi havia mantingut els registres parroquials en català (o valencià, si voleu), malgrat l’acció castellanitzadora en aquest sentit de l’arquebis-be Andrés Mayoral». I que «és l’arquebis-ben significatiu el fet que en l’oració fúnebre que va pronunciar a Castelló el 13 de setembre de 1746 en ocasió de la mort de Felip V, s’atrevís a criticar la política d’aquest monarca i els seus decrets uniformadors i alhora reivindiqués la memòria i l’honor dels vençuts en la guerra de Successió». El professor Moran conclogué que, tot i que l’actitud lingüística del bisbe Cli-ment no sempre ha sigut valorada positivaCli-ment, la seua fama respecte de la llen-gua catalana va transcendir, ja que el 1864 fou considerat per Antoni de Bofarull com «un precursor de la Renaixença a Catalunya».\nA l’eixida del palau rebérem alguns dels llibres que amb tanta qualitat i encert històric i comarcal publica del CEIC Alfons el Vell. El dinar, obsequi de l’Ajun-tament de Gandia, tingué lloc al restaurant L’Ullal, i consistí en un àpat integrat per diversos i substanciosos plats que desembocaren en una exquisida fideuà. I és que no debades Gandia presumeix de ser la ciutat que millor la prepara.\nPer la vesprada ens desplaçàrem fins al monestir cistercenc de Santa Maria de la Valldigna. Al voltant de les cinc ja érem a Simat, una població que tan sols dos dies abans, i a causa de les intenses pluges que durant tot el mes d’octubre van afectar al País Valencià, havia vist desbordar-se el riu que la travessa. Allí vàrem ser rebuts per Agustí Pasqual, director adjunt de la Fundació Jaume II «el Just», que ens féu de cicerone i que ens passejà per tot l’interior del cenobi, un dels més importants de la corona catalanoaragonesa, tal com oportunament recordà. A banda d’observar com avancen les obres de restauració que, amb més pausa que no pressa, s’hi estan portant a terme, tinguérem ocasió de comprovar com el claustre del palau de l’Abat —que fins fa ben poc romania a un xalet particular de Torrelodones i que fou recuperat per la Generalitat Valenciana previ pagament d’un milió d’euros— ja ha sigut restituït al seu lloc primigeni. Així mateix, alguns dels expedicionaris comparàrem, gràcies a quatre fotografies de febrer de 1886, l’aspecte que presenta actualment el conjunt monacal amb el que oferia en el mo-ment en què fou visitat pels membres del Centre Excursionista de Lo Rat Penat. I una de les diferències més notables que advertírem és que fa cent vint-i-un anys\nencara es conservaven dempeus les columnes del claustre principal, hui desapare-gudes.\nJa dins de l’església contemplàrem les espectaculars proporcions de la nau central, l’exuberant decoració del sostre i la pintoresca exposició dedicada a la vida i l’obra de Dario Fo que aquells dies l’ocupava. A continuació llegírem algu-nes composicions líriques —de Teodor Llorente, Jacint Labaila i Josep Bodria— de les diverses que al llarg de la història els poetes valencians han dedicat a Jacint Verdaguer, i que varen ser recollides en un dossier preparat a l’efecte. Posterior-ment, ens disposàrem a escoltar la tercera de les sessions acadèmiques, que anà a càrrec del professor Vicent Simbor i que portava per títol Josep Bernat i Baldoví: la paròdia com a estètica. A través de l’anàlisi de les obres teatrals El virgo de Vi-santeta y el alcalde de Favara o El parlar bé no costa un pacho, Pascualo y Visan-teta o El tribunal de Favara, Un ensayo fet en regla o Qui no té la vespra, no té la festa i L’agüelo pollastre, i del col.loqui Famoso litigio, o sea espediente poético-prosaico, la conferència acredità la importància de la paròdia en el procés creatiu de la «Musa del Xúquer», tal com era conegut l’autor suecà, que va dedicar una part molt considerable dels seus esforços dramatúrgics a fer una recreació lúdica de la tradició literària; fins al punt de ser aquest un dels trets més característics de la seua producció. El professor Simbor descobrí, així, la complexitat i riquesa dels diversos procediments emprats per Bernat i Baldoví, i féu riure l’auditori gràcies als diversos i impagables fragments literaris que hi llegí. Amb el cel ja fosc, el grup mamprengué el viatge de retorn a València, on, anècdotes del trajecte a banda, aconseguí arribar a dos quarts de deu de la nit. El sopar, disposat al menjador del Col.legi Major Rector Peset i patrocinat per l’Institut Interuniversitari de Filolo-gia Valenciana i la Càtedra Joan Fuster, consistí en la degustació d’un original plat amb dos tipus d’arròs: negre i de paella, que sens dubte féu les delícies d’alguns dels expedicionaris catalans, àvids devoradors de la famosa gramínia.\nL’endemà, diumenge 21, ens reunírem ben dematí per tal de dirigir-nos cap a la capital de la Ribera Baixa, on havia de transcórrer la darrera jornada. Abans, però, realitzàrem una parada logística per tal de contemplar la part exterior dels diversos edificis que conformen el complex conegut com la Ciutat de les Arts i de les Ciències, obra de l’arquitecte Santiago Calatrava —en opinió d’alguns, potser excessiva, el «Gaudí del segle XXI»—, una inversió multimilionària que ha acon-seguit situar la Capital del Túria en les rutes turístiques internacionals. Però que, tot i la tecnologia punta amb què ha sigut construïda, no pogué evitar els devas-tadors efectes que aquells mateixos dies hi causaren les pluges, ja que inundaren el cosmopolita palau de les Arts.\nContemplada la sofisticació i el virtuosisme a què pot arribar l’actual tècnica arquitectònica, continuàrem la nostra ruta cap a Sueca. A les portes del núm. 10 del carrer Sant Josep vàrem ser entusiàsticament rebuts per Víctor Gómez Labra-do, coordinador de la Casa Joan Fuster. Era allí, en un dels més celebrats santua-ris del nacionalisme valencià, on havia de tindre lloc la quarta i darrera conferèn-cia de les jornades, impartida per Josep Massot i dedicada a glossar les relacions\nentre Joan Fuster i «Serra d’Or». Amb l’eficàcia i el rigor que li són habituals, el pare Massot es dedicà a evocar els records que l’uneixen a Fuster, i a repassar les dues etapes que vincularen l’homenot de Sueca a la revista montserratina «Serra d’Or». Amb una lliçó magistral d’excepcionals característiques, amanida de cites, anècdotes i vivències personals, el pare Massot aconseguí emocionar l’auditori, que li agraí amb un prolongat i afectuós aplaudiment que haguera fet present d’u-na manera tan entranyable, tendra i severa a la vegada, el record de qui durant tants anys habità aquella casa. Acte seguit, i en el mateix claustre de la Casa Fus-ter, poguérem gaudir dels diversos balls que hi realitzà l’Escola de Danses de la Ribera, entitat que depèn de l’Associació Cultural Aula de Música Tradicional de Sueca, i que ens obsequià amb les peces La jota de l’Alcúdia, La masurca Pasqua-los de Xàtiva, El ball de vetes de Sueca, La malaguenya de Corbera i El bolero d’Alzira.\nAmb el temps ben mesurat, vàrem fer cap a la pintoresca Muntanyeta dels Sants, bell i emblemàtic paratge suecà enclavat enmig del parc natural de l’Albu-fera on havia de tindre lloc el «dinar d’a reveure», que dirien els poetes de la Re-naixença. Aquells dies la marjal es trobava en ple procés d’inundació que, una ve-gada finalitzat, ha de permetre sembrar novament els camps d’arròs. Al cim de la Muntanyeta, els expedicionaris ens férem la fotografia oficial de les III Jornades i visitàrem l’ermita dels anomenats «Sants de la Pedra» o «Benisants», Abdó i Se-nén, on escoltàrem embadalits les explicacions que, amb accent singular i gràcia incomparable, realitzà Víctor Gómez. D’entre les diverses anècdotes que relatà, trobe imprescindible destacar-ne dues: d’una banda, el fet que les imatges allí ve-nerades són obra del pare de Joan Fuster, tallista de sants, que davant el desco-neixement de l’aspecte físic que devien tindre dos prínceps arribats de la llunya-na Pèrsia optà, en paraules del mateix Fuster, per adjudicar-los «ullunya-na fesomia a mig camí entre la sota d’espases i la de bastos»; i de l’altra, que molts suecans es van-ten d’explicar que la simbologia de l’escut de la població, integrat per un ca lligat a la soca d’un arbre, té l’origen en el fet que la paraula «soca» es diu «sueca» en castellà.\nEl dinar, obsequi de l’Ajuntament, tingué lloc en les cases contigües a l’ermi-ta, i comptà amb la presència de Joan Baldoví, alcalde de Sueca, i d’Oriol Iz-quierdo, director de la Institució de les Lletres Catalanes, entitat patrocinadora de les III Jornades, que s’havia desplaçat expressament des de Barcelona per a as-sistir a la conferència de Josep Massot i per a participar d’un àpat de germanor que fou bastit a base de productes típics de la Ribera. Per a sorpresa dels expedi-cionaris, el plat principal i més suculent estava integrat per arròs amb fesols i naps i ànec de la marjal. Circumstància que donà peu perquè, com un nou homenatge literari envers els nostres escriptors vuitcentistes, fóra llegida la famosa i celebra-da poesia de Llorente Arròs amb fesols i naps. La reunió finalitzà amb els parla-ments de l’alcalde de Sueca —qui assegurà que, «si vosaltres esteu contents, nos-altres estem pagats»—, i dels presidents de les societats Catalana de Llengua i Literatura i Verdaguer, així com amb el repartiment de discos compactes amb\nfo-tografies de les jornades menorquines i de diversos llibres de recordatori amb què, ben gentilment, vàrem ser obsequiats els organitzadors.\nDe retorn a València, els expedicionaris coincidien a assenyalar la joia i el bon gust de boca que, en el cor i en l’esperit, els deixava aquesta nova convocatòria. Una de les persones que mai abans no havia entrat en contacte amb el grup ho evidenciava assegurant que, malgrat ser la primera vegada que s’hi relacionava, te-nia la impressió de conèixer tots i cadascun dels membres des de molt temps en-rere. I és que, més enllà de la bellesa dels llocs que s’hi visiten, de la bondat dels plats que s’hi degusten i de la qualitat de les conferències que s’hi escolten, l’èxit de les tres edicions de les Jornades d’Intercanvi Cultural que s’han portat a terme fins ara rau en l’agradable ambient d’amistat, germanor i companyonia que s’hi respira. Un ambient que fa que tothom se’n senta agraït i se’n torne a casa amb l’ull posat en la propera cita: en les IV Jornades que, si els rumors i comentaris que hi circulaven arriben a rams a beneir —i hi ha qui ja treballa en aquesta di-recció—, tindran lloc a la major de les Pitiüses.\nRAFAELROCA Universitat de València\nDescargar ( - 7 página - 60.04KB)\nQÜESTIONARI SOBRE L ESTADA D INTERCANVI DINS DEL PROGRAMA SICUE/SÈNECA\nAquest informe sobre l’experiència viscuda proporcionarà a la UAB informació valuosa que beneficiarà a futurs estudiants i contribuirà al seu perfeccionament. És per això que tant\nJORNADA D INTERCANVI D EXPERIÈNCIES: DONA I TREBALL EN L ÀMBIT RURAL\nCaracterísticas del medio rural gallego, explotaciones agrarias y situación de las mujeres.. Algunas iniciativas dirigidas a mujeres en el medio rural\nRepensar l´organització escolar: Cap a models emergents d´escola\n“L’escola ha d’agafar els xiquets tal com són, a partir de les seues necessitats, dels seus interessos més autèntics... i posar a la seua disposició les tècniques\n- asimismo, las licencias de obras de nueva planta caducarán si, transcurrido el plazo determinado en la licencia o, en su defecto, el plazo de 24 meses desde la notificación de las\nBASES DE LA CONVOCATÒRIA PER PROVEIR EL LLOC DE TREBALL D UN/A TÈCNIC/A D ARXIVÍ...\nLa Gerència del Consorci ha resolt realitzar, amb caràcter d’urgent, un procés de selecció per a cobrir mitjançant contracte laboral de caràcter temporal el lloc de treball\nConnotado lo anterior, se puede determinar que el actor NO tiene saldo a su favor, por conceptos de FOVISSSTE y SAR; en este orden de ideas es que resulta procedente\nF L O D L E D R E LucERnas 2009\nLa lucerna de tubo SRT se compone de: la cúpula, tres elementos de tubo transmisor SRM de 61 cm , el codo SRK , el embellecedor de techo, difusor de luz y el kit de montaje.. La\nL’òrgan responsable de la instrucció del procediment per a l’atorgament de les subvencions previstes en la present convocatòria és la Regidoria de Joventut i Infància de\nde València aprovat pel Consell de Govern de la Universitat de València de 30 d...\na) Presentació de la corresponent sol·licitud davant el Servei de Relacions Internacionals i Cooperació de la Universitat de València mitjançant el formulari “Sol · licitud de\nDurant l’entrevista el candidat posa de manifest moltes competències, i l’entre- vistador expert les haurà d’avaluar en relació amb el perfil del lloc de treball, però hi ha unes\nCopia certificada de dos Constancias de Nombramiento expedidas a favor del hoy accionante, de fechas veintidós de septiembre de mil novecientos noventa y nueve y quince de enero de\nAjuntament d Emperador (València)\ng) Presupuesto detallado de las obras firmado por técnico o profesional competente. Artículo 5.º- Potestades municipales de comprobación o inspección. La presentación de la\nPARAULES DEL GRAN CANCELLER EN L ACTE D INAUGURACIÓ DE CURS DE L ATENEU UNIVERSI...\nEstudieu sense desanimar-vos i mireu de comprendre, amb l’ajuda de l’Es- perit Sant, quina és l’amplària, l’alçada, la llargada i la profunditat del miste- ri de l’amor de Déu,\nD W L Y L\ne l a re a d e S is te m a s d e la O b ra S o c ia l d e s tin a d o a q u e lo...\nSeguiment de les actuacions d emergència a l espai públic per la covid-19 30/06/...


Avís legal ⋆ Miregucas\nIdentitat del Responsable: Mireia Guardia Castrillo\nAquest text d’avís legal t’informa dels termes i condicions legals entre l’usuari i el responsable de la web. Miregucas (Mireia Guardia) com a responsable d’aquesta web, assumeixo el compromís de processar la informació dels meus usuaris i clients amb plenes garanties i complir amb els requisits nacionals i europeus que regulen la recopilació i ús de les dades personals dels meus usuaris. Aquest web, compleix rigorosament amb La Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal (LOPD), i amb el Reial Decret 1720/2007, de 21 de desembre, conegut com el Reglament de desenvolupament de la LOPD. Compleix també amb el Reglament (UE) 2016/679 del Parlament Europeu i del Consell de 27 d’abril de 2016 relatiu a la protecció de les persones físiques (RGPD), així com amb la Llei 34/2002, de 11 de juliol, de serveis de la Societat de la Informació i Comerç Electrònic (LSSICE o LSSI).\nEls enviaments de les comandes realitzades a la botiga online els realitzem a través d’empreses de missatgeria. La comanda realitzada per l’usuari serà lliurada en un termini de 3 a 6 dies laborables des de la confirmació de la comanda.


MONOGRÀFIC EN LÍNIA LA MATEMÀTICA AL CICLE MITJA: - Aprenent amb les mans\n“Infusió de rooibos amb taronja i anís estrellat”\n25 de setembre, 2,23 i 30 d’octubre de 9:00 a 11:00\nUna formació focalitzada en el teu cicle per a revisar, validar i adquirir noves idees i recursos en el desplegament de les habilitats matemàtiques que es fa tocant.\nUs ofereixo unes formacions especials, en línia, que es dividiran en quatre sessions de 2h cadascuna. El total d’hores de formació seran 8h (He ampliat el nombre d’hores per ajustar-me més a les necessitats dels mestres en aquest cicle després d’haver donat vida al monogràfic anteriorment dues vegades). En aquest nou format uniré la presentació de materials i propostes amb la justificació pedagògica de tot allò exposat així com acolliré els dubtes que puguin sortir en el grup.\nUn recorregut pels blocs de continguts del Cicle Mitjà de Primària descobrint propostes i materials que ofereixin comprensió a tots aquells continguts que immersos en interessants i boniques propostes s’ompliran de realitat.\nLa manipulació i el pas a l’abstracció de les multiplicacions i de les divisions.\nLa descoberta de les fraccions més enllà del cercle dividit.\nL’estadística i la combinatòria al cicle mitjà.\nPropostes de mesura on els números decimals prenen realitats diverses.\nPropostes de geometria on els perímetres i les àrees envolten i cobreixen la geometria plana.\nPropostes de mesura on tocar la longitud, la massa, la capacitat i els angles així com experimentar amb el temps.\nGrup màxim de deu mestres.\nPreu de la formació 80€\njuliol 31st, 2021 | 0 Comentaris


Hillside Residence Nuwara Eliya Sri Lanka - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n177 Uda Pussellawa Road, Hawa Eliya, Nuwara Eliya, Nuwara Eliya Centre, Nuwara Eliya, Sri Lanka, 22200 - Veure al mapa\nBé 6,2 (154 comentaris)\nBarri Nuwara Eliya Centre Nuwara Eliya Centre Nuwara Eliya Centre Seethagangula\nSituat en el cor de Nuwara Eliya Centre, Hillside Residence és un lloc ideal des d'on descobrir Nuwara Eliya. El centre de la ciutat és només a 1 km i l'aeroport és només a 300 minuts. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nTot esforç és poc perquè els hostes es trobin còmodes, motiu pel qual l'allotjament compta amb el millor en serveis i comoditats. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport són només algunes de les comoditats que fan que Hillside Residence sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara servei de despertador, balcó/terrassa, aparell de televisió, sala d'estar, bany compartit per satisfer els clients més exigents. Camp de golf (a 3 km), parc infantil, equitació, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Hillside Residence és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Nuwara Eliya.\nHorari d'entrada des de: 12:01\nRecepció oberta fins a les : 12:10 AM


Qingdao Bedom Apartment Tang Island Bay Pedestrian Street Qingdao Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo. 676 Lijiang West Road, Huangdao, Qingdao, Xina, 266520 - Veure al mapa\nBarri Huangdao Huangdao Jimo Huangdao Shinan Chengyang Laoshan Shinan Huangdao Huangdao\nDissenyat tant per oci com per negoci, Qingdao Bedom Apartment Tang Island Bay Pedestrian està situat idealment a Huangdao; una de les localitzacions més populars de la ciutat. A només 2 km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nA Qingdao Bedom Apartment Tang Island Bay Pedestrian, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, seguretat 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge, Zones públiques amb Wi-Fi.\nEls clients poden triar d'entre 30 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Qingdao Bedom Apartment Tang Island Bay Pedestrian és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Qingdao.


'Història de Sabadell'. Magda Lladó (1912-2014), feminista, republicana i escriptora\nMagda Lladó (1912-2014), feminista, republicana i escriptora\nEscrit per Antonio Santamaria el 4 novembre 2018\nJosep Burrull (1922-2009), empresari i alcalde franquista 17 març 2019\nLa Colla de Sabadell 10 març 2019\nL’Associació Catòlica de Dirigents 3 març 2019\nEsbossem un retrat biogràfic d’una dona compromesa políticament i cultural. Una vida a través de la qual podem resseguir els principals esdeveniments de la turmentada història del segle XX a la nostra ciutat.\nMagda Lladó i Fuster va néixer a Sallent el 7 de juny de 1912. Amb només cinc anys d’edat es traslladà amb la seva família a Sabadell. S’escolaritzà a les Escolàpies. Entre els 14 i 16 anys assistí als vespres a un curs a l’Escola Industrial d’Arts i Oficis de francès, comptabilitat i càlcul mercantil. Als 16 anys va entrar a treballar de comptable en el taller d’un amic del seu pare, membre del Círcol Republicà Federal (CRF). Quan plegava a les set de la tarda va anar durant dos cursos de francès i anglès a l’escola del Centre de Dependents del Comerç i Indústria (CADCI) en el seu local social del carrer Pedregar.\nCriada en un entorn famíliar d’esquerres i republicà, va ingressar de la mà del seu pare en el CRF on les lectures a la biblioteca d’aquesta entitat van contribuir decisivament en la seva formació. A les seves memòries, Recull de records, esmenta Les ruïnes de Palmira de Volney i Ángel femenino del teòsof italià Artili Busquetti. Això comportà una crisi de fe i el seu definitiu distanciament amb l’Església catòlica.\nTeosofia i maçoneria\nAls 18 anys va descobrir la teosofia i va ser durant dos anys una membre activa de la Societat Teosòfica de Sabadell (més info: ‘Orígens i expansió de l’espiritisme‘) on va freqüentar la seva biblioteca i va conèixer les obres de Freud, Jung Adler, Marden o López Ibor. Assistia a les reunions i conferències sobre la ciència hindú, la gimnàstica sueca, el vegetarianisme o el naturisme. A partir d’aquí es va vincular als Idealistes Pràctics, una entitat promoguda per la Joventut Teosòfica de Barcelona, amb seu al carrer Provença de la capital catalana on hi havia vegetarians, anarquistes i els naturistes i nudistes, anomenats Amics del Sol. Lladó va ser la representant de Sabadell.\nFotografia de Vilatobà del casament de Plans i Lladó.\nTambé va entrar a la maçoneria on arribaria a ostentar el grau de mestre. Així mateix va ser membre activa del Centre Excursionista Terra i Mar, fundat el 1926. Lladó va fer el discurs inaugural de la seva secció femenina i amb motiu del setè aniversari de l’entitat pronuncià el discurs de l’acte commemoratiu que fou publicat al butlletí del Centre i que fou objecte d’una crítica elogiosa al Diari de Sabadell.\nA Terra i Mar va conèixer a Robert Plans Badia, director d’una fàbrica tèxtil, amb qui va contraure matrimoni el 27 d’octubre de 1934. La parella es va casar pel civil a l’ajuntament de Sabadell, només amb els pares i els testimonis, sense banquet de noces. Acabada la cerimònia anaren a l’establiment del carrer del Pedregar del cèlebre fotògraf Joan Vilatobà per fer-se una fotografia, després a sopar al restaurant Euterpe i marxaren de viatge de nuvis a Eivissa i Mallorca.\nL’any 1932 va fundar la Liga Laica Femenina que posà en funcionament llars d’infants gratuïtes per als fills dels obrers, amb Fidela Renom i Anna Alavedra. Amb la seva amiga i camarada Maria Gispert va crear el Cos d’Infermeres Laiques per tenir cura d’obrers sense recursos. Segons explica a les seves memòries:\n“La joventut progressista del Círcol Republicà havia fundat un partit polític d’esquerres. Si jo volia col·laborar efectivament amb la lluita d’ajuda als obrers i les bases més humils de la humanitat havia d’ingressar en un partit polític. A mi m’era igual, mentre fos d’esquerres, un partit que un altre, però calia que fos efectiu i de bona fe. Vaig entrar en un partit i hi vaig romandre dos anys, dels 20 als 22 (anys 1934-1935)”.\nEncara que no ho diu, aquest partit era el Bloc Obrer i Camperol (BOC) de Joaquim Maurín. Magda Lladó va compartir militància amb el seu marit i ambdós decidiren donar-se de baixa de la formació al setembre de 1935.\n“No havíem canviat de pensar, continuaríem essent companys, però no volíem acceptar que el partit ens pogués dictar consignes i nosaltres estar obligats a acceptar-les. Mai més he tornat a ser membre de cap partit polític”.\nPoc abans de l’esclat de la Guerra Civil va quedar-se embarassada de la seva filla Diana. A l’agost de 1936, el matrimoni es traslladà a casa dels pares d’ella al carrer Lacy, ja que va tenir un embaràs molt difícil, “em desmaiava a cada moment i no podia quedar-me sola”. Al març de 1937 va donar a llum a la Clínica Maternal del carrer Illa.\nLa mort de Robert Plans, la guerra, la fam\nEl seu marit Robert fou cridat a files a finals de maig de 1938. Com que no havia fet el servei militar per ser fill de vídua, va haver de passar per un període d’instrucció d’un mes. El juliol fou destinat al front del Segre on va morir el 17 d’agost durant la retirada a Vilanova de la Barca. Segons explica Lladó, el seu marit podria haver evitat anar a primera línia de foc si hagués ingressat al PSUC i regir la intendència del front des de Ponts i “segurament acceptar alguna cosa que no hauria estat d’acord amb els seus principis”. Mentre el seu marit estava front, el Gremi de Fabricants va oferir-li un càrrec de direcció que havia quedat vacant, però ella va refusar-lo:\n“Tenia la clara impressió que no hauria pogut guardar les mans netes i la consciència tranquil·la. Hi havia massa gent implicada i allò hauria resultat incontrolable”.\nD’altra banda, ens descriu un panorama terrorífic l’estiu de 1938:\n“No teníem pa, ni oli, ni carn, ni llet, ni fruites, ni verdures, ni llegums. Totes les botigues eren tancades, no tenien res per vendre. Sembla impossible, no és ni imaginable per a qui no ha hagut de viure-ho. Sabadell estigué 40 dies seguits sense encendre un forn de pa. No hi havia farina.”\nMagda Lladó no té paraules amables per a l’alcalde del PSUC Josep Moix. Així denuncia que “va deixar un dia sense ajuda 17 refugiats que portaven tres dies caminant fugint de la part de l’Aragó ocupat”. A més, als darrers dies de la guerra es va negar a signar-li el passaport per exiliar-se a l’Argentina, “en demanar-li que em digués el motiu, va respondre que jo no era prou roja i no volia arriscar-se al que jo pogués dir”.\nAmb la seva filla petita Lladó va travessar la frontera a França. Van ser internades en un camp de refugiats a les instal·lacions de la Fira de Mostres Internacional de Grenoble, d’on van poder marxar a l’aconseguir feina a casa d’un matrimoni de confessió protestant a Molins de Queiraz, als Alps molt a prop de la frontera amb Itàlia.\nAmb l’entrada de França a la Segona Guerra Mundial, el 3 de setembre de 1939, va haver de marxar ja que els pobles fronterers foren evacuats. Lladó, la seva filla Diana i el matrimoni que les acollia van traslladar-se a Les Escoussols, prop de Carcassona, al castell propietat de Charles Rives, germà de la senyora. Gràcies a les seves gestions va obtenir els papers de residència i va trobar feina de comptable a la agència i taller d’automòbils Ford de Lézignan-Corbières, municipi ubicat entre Carcassona i Narbona. Tanmateix, quan portava dos anys a l’Agència Ford fou acomiadada per “haver donat una bufetada a un dels més poderosos clients, perquè havia allargat massa les mans” qui a més l’acusà de ser espia dels alemanys, cosa que no va poder demostrar-se després d’un minuciós registre policial del seu domicili.\nA l’exili a Lézignan (França)\nLlavors va anar a Montpeller, on va allotjar-se a casa d’un amics sabadellencs exiliats, per demanar a Josep Tarradellas les ajudes corresponents a la seva condició de vídua de guerra i sense recursos. El president de la Generalitat a l’exili li respongué que havia arribat tard ja que els fons s’havien exhaurit. Els seus amics li explicaren indignats que els “ben situats cobraven per la dona, per la sogra, per la cunyada i fins i tot per la companya no qualificada”. Així anaren a veure a Tarradellas i l’amenaçaren, un d’ells amb una gavardina amb dos dits estirats simulant una pistola, per trobar una solució. Tarradellas els hi proposà que Lladó signés una declaració jurada segons la qual el seu marit havia estat tinent de l’exèrcit regular que, confirmada per dos testimonis, li permetria cobrar l’ajuda. Ella s’hi va negar: “en Robert havia estat un home pacifista, contrari a l’exèrcit i als cossos armats, de cap manera podia embrutar la seva història.”\nA Lézignan-Corbières va conèixer Joaquim Armisén, advocat català que treballava com a director d’una gran destil·leria. Lladó es va casar amb ell i en dos anys van néixer els seus fills Edmond i Joaquim. Armisén havia militat a la Lliga Catalana, posteriorment ingressà a Estat Català, va ser amic del seu líder Josep Dencàs i defensor dels germans Badia. Amenaçat pels anarquistes al començar la Guerra Civil, Armisén va refugiar-se a Carcassona on hi vivien uns forners amics de la seva mare.\nFins que va contraure les segones núpcies, Lladó va passar per moments de gran dificultat econòmica, que va poder superar gràcies al suport, entre d’altres, de la família murciana dels Prior. Amb l’ocupació alemanya de la denominada zona lliure de França, governada pel mariscal Pétain, el 1944, tornaren la gana i les penúries. El seu marit va haver d’amagar-se per evitar ser deportat a Alemanya com a treballador forcat.\nEl retorn a Sabadell\nAleshores va decidir tornar a Espanya amb els seus tres fills. Travessà la frontera per La Jonquera on l’esperava el seu pare. Va ser detinguda, separada dels seus fills, portada a la comissaria de Lleida i més tard a la presó, on va passar dues nits. Traslladada al Govern Civil de Girona, va ser posada en llibertat gràcies a les gestions de l’alcalde Josep Maria Marcet al qual el seu pare va exposar-li el seu cas. El fet que el governador civil de Girona fos amic de Marcet facilità que aquest, membre de la Falange com l’alcalde de Sabadell, signés el salconduit.\nA la Rambla de Sabadell després de l’exili.\nMagda Lladó va tornar a Sabadell després de tres anys i mig d’exili i s’instal·là a casa del seus pares al carrer de Lacy (llavors del General Sanjurjo), des d’on va intentar infructuosament tenir notícies del seu marit que cap al final de la guerra havia estat detingut pels alemanys. Als quatre mesos de la seva estada a la ciutat, a finals de setembre, va rebre una citació per a presentar-se a la comissaria de la Via Laietana de Barcelona on va ser detinguda i traslladada a la presó de dones de les Corts. Després de passar 20 dies a prevenció va passar a la secció de polítiques on va trobar-se amb la seva amiga Maria Gispert qui va explicar-li que cinc vegades Marcet havia tramitat els papers per posar-la en llibertat, però que en l’últim moment havien estat revocats, sembla ser que per l’oposició del seu antic patró, un fabricant seder de Sabadell. El 20 de novembre, aniversari de l’execució José Antonio Primo de Rivera, i quan portava 40 dies a la presó fou indultada i tornà a Sabadell, però amb l’obligació de presentar-se un cop a la setmana a la comissaria. A la tercera vegada li van dir que no calia que tornés, fet que ella atribueix a Marcet.\nL’agost de 1945 va morir el pare del seu marit, que va tornar de França per assistir als funerals. Al passar la frontera fou detingut i el portaren a la comissaria de Via Laietana. Magda Lladó, explica que “vaig recórrer al meu ‘geni bondadós’ caldria dir just i humà, l’alcalde de Sabadell, el senyor Marcet. Aquell mateix vespre alliberaven el meu marit”.\nLa família es traslladà a Barcelona, primer en un pis de la Via Augusta i després al carrer Nil Fabra, on el seu marit va reprendre l’ofici d’advocat. Magda Lladó va voler muntar diversos negocis: una guarderia, una botiga de llenceria i brodats o una empresa d’administració de finques. En tots els casos no va poder per l’oposició del seu marit que tenia al seu favor la legislació franquista que exigia el permís d’aquest (la vènia marital) per a què una dona casada pogués muntar una empresa.\nA banda d’això, la seva relació marital va ensorrar-se amb motiu del seu viatge a Lézignan per arreglar la documentació dels seus fills. Allí uns amics van donar-li una caixa amb la correspondència familiar a l’època de l’exili on va descobrir el diari del seu marit sense cap menció ni a ella ni als seus fills i, el que és pitjor, un plec de cartes seves sense obrir.\n“L’efecte fou terrible: l’home que era el meu marit, el pare dels meus fills que jo havia estimat i respectat, no era una persona, era un infecte i despreciable cuc de terra”. A més, va descobrir les seves nombroses infidelitats: “una modista, una comediant, una pintora sense mèrits, un parell de secretàries del seu despatx. La dona d’un client que volia incapacitar al marit. L’amant d’un client i amic (…) n’hi hagué més…La meva solitud resultava dura fins que vaig deixar d’estimar-lo i el treball em va absorbir”.\nAmb l’arribada de la democràcia i la revocació de la vènia marital va emprendre diversos negocis que li anaren prou bé i li permeteren trencar amb el lligam econòmic amb el seu marit. Així es va separar d’ell, sense tramitar el divorci, va comprar-se un cotxe i una torre a Vallvidriera que va vendre anys més tard per adquirir un àtic al Putxet on vivia sola, després va comprar un pis al costat de la casa de la seva filla Diana i el seu gendre.\nDesprés de jubilar-se, amb 70 anys, va iniciar la seva etapa com a escriptora, escrivint i publicant diversos llibres. Les obres Cròniques (1997) i La ruta del veredicte (1999) els va signar sota el pseudònim de Francesca Badia i Font. Algunes obres no s’han publicat, però es poden consultar a l’Arxiu Històric de Sabadell.\nA casa seva de Barcelona a la seva etapa d’escriptora.\nEl seu reconeixement arribà a principis del segle XXI. Es publicaren diversos articles a la premsa reivindicant la seva figura com a referent feminista durant la República i la seva vinculació al CRF. L’abril de 2006 va presentar les seves memòries a la Biblioteca del Vapor Badia de Sabadell. El desembre del 2006 pronuncià a l’Ateneu Barcelonès la conferència Magda Lladó i Fuster: feminista i lluitadora per una república federal.\nLa major part de la seva producció literària gira entorn al relat autobiogràfic i se centra en la Segona República, la Guerra Civil i l’exili a França, amb records de la seva infantesa i adolescència, que aporten un retrat molt fidedigne del teixit sociocultural de Sabadell a l’època. A més, va publicar Foc i cendres (2000) un llibre de poesia de caràcter intimista i de dues novel·les centrades en personatges femenins.\nMagda Lladó va morir amb 102 anys d’edat a Barcelona el 27 de setembre de 2014. No disposa de cap carrer a la ciutat que recordi la seva memòria.\nLLADÓ i FUSTER, Magda. Recull de records. Editorial Mediterrània, Barcelona, 2005.\n– Retalls de vida, Mallafer SCP Editor, Barcelona, 1997.\nLa memòria del Círcol Federal es retroba al voltant de Magda Lladó. Diari de Sabadell, 6 d’abril de 2006.\nFoto portada: amb el seu segon marit, Joaquim Armisén.


RodaMots - Flocs d’encenalls\nL’Esteve Roure i Punset, d’Olot, i el Vicenç Marquès i Sanmiquel, de Sabadell, ens recorden que un floc també és un sinònim d’encenall. (Dels encenalls se’n fan focs d’encenalls, entre altres coses.) I Joaquim Peitx ens fa arribar més accepcions de floc:\nA Menorca és un llaç, especialment els que porten (o portaven) les nenes al cap. O els cavalls a sa coa (cua). També és el nom d’una vela triangular, la que va del pal principal a proa. A Llançà hi un restaurant molt recomanable anomenat «La Vela». Aquest estiu, els mateixos propietaris van obrir al costat de La Vela un bar de tapes. Li han posat Floc, com a complement de La Vela.\nSegons l’Alcover-Moll, el floc com a vela té un altre origen etimològic, ja que vindria «del suec fock o del danès fok, segurament per conducte del francès foc o de l’italià flocco, mateix significat».\nTorneu a floc


La parròquia del Lledó de Valls cuida l'experiència cristiana de Nadal – Claret Sanctus Paulus\nLa parròquia del Lledó de Valls cuida l'experiència cristiana de Nadal\nLa parròquia del Lledó de…\nAquests dies es van trobant els diversos grups de la catequesi de la parròquia de la Mare de Déu del Lledó de Valls per preparar junts la celebració de Nadal. Els infants ja estan nerviosos, i quan passa això vol dir que quelcom important s’acosta. Nadal i dies festius, als catequistes i pares els toca saber estar al seu costat i ajudar-los en aquesta experiència cristiana de Nadal, que no sigui primer i últim el consumisme, sinó la trobada amb el naixement de Jesús.\nMissa familiar i pessebre\nUna ocasió per fer aquesta presa de consciència és la darrera missa familiar, que va coincidir amb el pont de primers de desembre. Tot i ser un d’aquests ponts llargs que semblen aqüeductes, hi va haver una molt bona participació. A les imatges s’hi pot veure un grupet d’escolans i altres nens i famílies que hi participaven. Va ser molt viscuda la celebració i tots en van sortir contents després de visitar el pessebre. Com cada any a la sala Claret de la parròquia, hi ha el pessebre gran que s’ha pogut fer en dos dies amb l’ajut de voluntaris. En aquest espai també es poden veure els “pessebres petits” que porten els nens i nenes de la catequesi, cada un d’ells és una petita obra d’art infantil, amb l’ajuda del pare o la mare.\nNadal a la Taulada\nEn paral·lel, el grup de joves de l’Institut Jaume Huguet que fan decoració, han decorat el menjador de la Taulada pel dinar de Nadal, com ho van fer l’any passat. Tot comença a trobar un sentit de festa nadalenca per a tots els usuaris que cada dia són acollits allí. El dia 21 hi haurà el dinar de Nadal per tot ells a les 13:30 h.\nAnteriorPost anterior:Nadal a l’Esplai EstelSegüentSegüent post:El papa Francesc posa deures a la vida religiosa


ALPS DE LYNGEN - ESQUÍ DE MUNTANYA\n22-03-2018 - Fotos innivació Cerdanya d'ahir 22 març\n28-03-2018 - Randonee per la parroquia d'Encamp\nDescripció d'una setmana d'esqui als Alps de Kyngen\n1er. Dia Fagerfjellet ( intent )\nSerà el nostre primer contacte amb les neus àrtiques\nAquesta terra ens acull amb una forta nevada. Sort d'això dons porten un any molt sec i la neu escasseja. Degut a que el perill d'allaus es marcat ( nivell 3 ) decidim intentar un cosa facileta i començar-nos a familiaritzar amb el terreny. Ens calcem els esquis al costat del mar i enfilem per dins d'un bosc de bedolls. Costa obrir traça dons hi ha mes de mig metre de neu nova.\nSortim del bosc i enfilem la suau i llarga pala que puja al cim. A la cota 550 decidim tirar avall. Neva molt i la visibilitat es molt reduïda.\nEn el descens tenim un bon ensurt dons ens cau un allau al final de la pala abans d'entrar al bosc. Per sort no va passar res.\nEntrem al bosc i gaudim d'una neu pols fins a mitja cuixa fins arribar al cotxe de nou.\nSegon dia Russelvfjellet 794 m. (Intent )\nTot el dia anterior i la nit ultima ha estat nevant amb intensitat. La meteo per avui no es massa bona. El parte d'allaus es pitjor 3-4. Tothom que et trobes en aquest país et demana prudència. Et diu que tot està molt perillós. Es nota que la neu forma part del seu medi perquè et donen tot tipus de detalls.\nDesprès d'analitzar el panorama decidim anar a un cim del nord de la península de Lyngen que te uns pendents suaus ( 25 graus ). El Russelvfjellet.\nDeixem el cotxe al costat de la platja i ens calcem els esquis.\nComencem per una amplia vall orientada al nord. Ens costa obrir traça dons hi 60-80 cm de neu.El temps es assoleiat amb núvols cada vegada mes abundants.\nLa vall va girant poc a poc cap a l'est fins a situar-se al coll sud del Russelvfjellet. Quan anem a encarar la pala sud final se'ns tira a sobre la boira i comença a nevar intensament. Es el típic temps d'aquesta zona on passem del sol a la neu en qüestió de minuts. Després d'esperar un quart d'hora i veure que el temps no millora decidim tirar avall. El descens es per una neu pols un pel humida fins on comença el bosc. Allà el temps es torna obrir i acaben desapareixen el núvols. Això ho aprofitem per tornar remuntar cap el modest cim del Haesafjellet (550 m ). Arribem dalt i fa un fred que pela (-9) amb un vent moderat que fa que la sensació de fred sigui molt mes intensa. Posem pells i fugim per unes suaus pales nord que ens tornen al punt de sortida.\n3er. Kavringtinden (1289 m )\nLa meteo per aquest dia tampoc es bona. Marquen "cloudy" tot el dia. Curiosament el dia s'aixeca assoleiat amb núvols alts però que deixen passar el sol. Aquí el sol encara que vagi molt baix, escalfa.\nAnem cap a Lyngseidet i deixem al cotxe al final de les cases de poble. Enfilem per un molt bonic camí que transcorre per unes torrenteres ben colgades de neu fins un replà on es troba la cabana Shihytta des d'on es divisa una fantàstica vista del fiord així com del Kavringtinden i del Rornestinden.\nRemuntem per una successió de terrasses deixant el Camí del Rornestinden a la nostra dreta.\nA partir d'allà comença una interminable serie de voltes maries (30-40-50 ? ) per el llom del Kavringtinden fins que arribem a l'avantcim.\nA partir d'allà ens calcem els grampons i per una senzilla però espectacular aresta arribem al cim.\nEl descens el fem per el mateix lloc dons la pala E que baixa directament del cim es veu massa carregada i amb moltes possibilitats que se'n vagi avall.\nEl descens es increïble. Una neu pols que sembla que no portis ni esquis. Llàstima d'algun "tauró" que hi havia en alguns punts que ens feien fotre unes bones castanyes.\nLa resta del descens seguia sent una neu pols fantàstica sent especialment "deliciós" el tros del.bosc i el torrent\nDesprés de 6 hores tornem a arribar al cotxe amb el esquis als peus.\nQuart dia.Rornestiden (1041 )\nLa meteo anuncia bon temps però curiosament el dia s'aixeca tapat amb alguna nevadeta. A mes han pujat el nivell d'allaus a 4. En aquesta situació decidim anar cap al mateix lloc del dia anterior dons ja coneixem el terreny. A mes la meteo anuncia que el temps cap a les 14-15 s'obrirà.\nSeguim el mateix itinerari del dia anterior i quan arribem al plató girem cap al W i en un lleuger descens arribem al refugi de Rorneshytta. Un refugi lliure en un estat fantàstic\nAllà ens refugiem del mal temps a l'espera de l'anunciada millora.\nDesprès d'hora i mitja i veient que el temps no millora decidim tornar avall.\nEl descens es el mateix que el del dia anterior i amb una neu igual de bona.\nCinquè dia. Fastdalstinden ( 1275 m )\nSens dubte el millor dia i un dia per recordar.\nAquest vegada la meteo no falla. Anuncia bon temps i així va ser. Bon temps vol dir sol i absència total de vent però un fred que pelava -8 a la sortida.i -12 al cim\nLa pendent es torna mes suau i es va endinsant cap un circ al sud del Fastdalstinden. El paratge es maravellos. El llac Rottenvikvatnet amb l'Stinden i l'Store Kjostinden tancat el circ.\nSisè dia. Stetinden ( 920 m )\nUn altre.cop la meteo ens mig enganya. La previsió era bona amb sol y alguns núvols. La realitat es que el dia s'aixeca tapat amb nevades intermitents i una mica de vent.\nTot i amb això decidim anar a fer el que teníem previst. Sortim una vegada mes amb el esquis arran de platja. Anem remuntant cap a l'E per el típic bosc de bedolls. Al principi el pendent es molt suau, però a mida que el bosc s'acaba el pendent es mes dret.\nAl cap d'una hora i mitja arribem a un preciós circ que queda tancat a la seva vessant S per l'Stetinden.\nFem una mirada enrrera i tenim una magnifica vista del fiord encaixonada entre mig de la vall per on em pujat. De postal.\nA partir d'aquí l'itinerari gira cap SW on s'enfila fent una quantes llaçades fins el coll. El temps va empitjorant però sembla que de moment la visibilitat es prou bona com per fer el cim.\nCom que hi ha trossos glaçats decidim posar ganivetes per no trobar-nos el "marron" mes munt. En 3/4 hora fent una quantes voltes maries per una pala no massa exigent arribem a dalt el cim.\nAllà traiem pells, fem a la foto de rigor i avall que fa baixada. Fot un fred que pela -10 però aquesta vegada amb vent.\nIniciem el descens per una pala no massa exigent. Trossos de 30 graus per una neu prou bona encara que a estones ens apareixen plaques de gel a sota que ens desestabilitzen.\nArribem al coll i aquí iniciem un altre descens de somni, petant pales amb una neu pols molt bona que anava millorant a mida que anàvem baixant fins que arribem de nou al bosc on podem gaudir de la millor neu de la jornada fins la mateixa línia de la platja.\nEn definitiva una setmana on tot i que el temps no ha sigut tot el bo que un voldria, les esquiades i les vistes han sigut excepcionals.\nSens dubte un lloc d'obligada visita per a qualsevol esquiador de muntanya\nAl bosc pujant cap el Fagerfjellet\nAl fons l'allau que varem provocar\nSortida cap el Russelvfjellet\nEl tou de neu era consierable i costava obrir traça\nEl mal temps se'ns ha tirat a sobre i tirem avall\nRemuntant cap el Haesafjellet\nRemuntant cap el Haesafjellet amb el Russelvfjellet al fons\nVistes cap al fiord des dalt del Haesafjellet\nBaixant del Haesafjellet amb el Russelvfjellet al fons\nSortint cap el Kavringtinden\nEl Kavringtinden i el Rornestinden al fons\nVista cap al fiord des la cabana Shihytta\nAresta final del cim