Rull alerta a Duran i Lleida que CiU ha deixat enrere "la vella política de l'ambigüitat"\nEl secretari d'organització de Convergència Democràtica, alerta Duran i Lleida que ara cal actuar amb coherència, previsibilitat i fermesa cap al dret a decidir. Duran havia assegurat en una entrevista a "El Periódico" que CiU ha perdut la centralitat.\nRedacció 03/03/2013 - 11.11 Actualitzat 03/03/2013 - 15.00\nConvergència respon a Unió. El secretari d'organització de CDC, Josep Rull, ha sortit al pas de les declaracions del líder d'UDC i company de federació, Josep Antoni Duran i Lleida, en què apuntava que CiU està perdent la centralitat. Rull assegura que ara ja no és el moment de "la vella política de l'ambigüitat".\nRull ho ha dit a "L'entrevista del diumenge" del canal 3/24, en referència a les declaracions al diari "El Periódico" en què Duran i Lleida assegura que "CiU perd la centralitat". Rull ha admès que la política de CiU en el passat havia estat ambigua però apunta que ara aquesta postura té un ''altíssim nivell de rebuig''. Diu que aquesta fase ja està tancada i que ara cal actuar amb coherència, fermesa i convicció cap al dret a decidir.\nSegons el secretari d'organització de CDC, la ciutadania demana coherència i previsibilitat i recorda a Duran que CiU va firmar "un contracte amb els ciutadans". Per això, Rull demana al secretari general de CiU i líder d'Unió, Josep Antoni Duran i Lleida, reflexió sobre la posició de la formació democristiana en l'anomenat procés sobiranista.\n"ERC ho ha fet impecablement"\nL'actualitat política catalana passa per l'aprovació dels pressupostos de la Generalitat. Convergència confia que Esquerra Republicana donarà suport al projecte de pressupostos del 2013. El secretari d'organització del partit creu que ara Catalunya necessita "un govern fort i un Parlament molt determinat per continuar el full de ruta de la sobirania". Està convençut que, en aquest sentit, els republicans faran un exercici de responsabilitat.\nRull ha elogiat la posició d'Esquerra, diu que no s'imagina que no donin suport als comptes i assegura que "fins ara ha estat impecable". El secreati d'organització de CDC també ha respost al líder dels respublicans, Oriol Junqueras, que ha demanat al govern que expliqui millor que la culpa de les retallades és de Madrid. Rull assegura que "el que ens demana és el que fem cada dia". Ha avançat que Convergència començarà una campanya per donar a conèixer els tres elements que condicionen els pressupostos: l'exigència de dèficit públic, els diners que deu l'Estat i el dèficit fiscal.\nTot i aquesta mirada cap a Madrid, Rull afirma que no defugen la seva responsabilitat en els comptes, però argumenta que estan prioritzant en salut, educació i benestar social i que hi dediquen el 70% pressupost.\nMiopia al govern espanyol\nSobre la impugnació de la Declaració de Sobirania per part del govern espanyol, Rull assegura que l'executiu ha demostrat "un nivell de miopia altíssim". Pel líder convergent, aquest moviment constata que el procés és complicat i per això demana reforçar la majoria social perquè "la voluntat del poble de Catalunya no la pot aturar ningú.\nEn aquest context, Rull ha avançat que Convergència no descarta la hipòtesi d'unes eleccions anticipades amb caràcter plebiscitari, però aclareix que ara la prioritat és aconseguir el suport de Madrid a la consulta sobiranista.\nJosep Rull, secretari d'organització de CDC.


Seminari ´Economics of Tobacco Control in California: lessons for other countries´\nOrganització del Seminari ´Economics of Tobacco Control in California: lessons for other countries´ a càrrec del Professor Teh-Wei Hu de la School of Public Health, University of California at Berkeley, el 27 de març de 2000 a L’Hospitalet de Llobregat. El Professor Hu participava en un intercanvi de professors a càrrec de la UB i la UPF, i la XTPT va organitzar el Seminari: es va fer difusió de l’acte postalment i per via electrònica, i hi van participar una vintena de persones (dels grups de la XTPT, del Departament d’Economia de la UB, a més de professors i estudiants del Campus de Bellvitge).\nReunions periòdiques dels membres de la XTPT\nReunions periòdiques dels membres de la XTPT. Aquestes reunions han tingut com a finalitat: a) Promoure l´intercanvi dels resultats preliminars dels projectes en curs dels diferents grups de la XTPT; b) Programar i fer un seguiment de les activitats específiques de la XTPT.\nElaboració d’un tríptic de presentació\nElaboració d’un tríptic de presentació i composició de la XTPT, que s’ha distribuït en les activitats realitzades. Es van editar un centenar de tríptics en un format molt senzill (i auster) (veure annex).\nOrganització del Seminari Economics of Tobacco Control in California: lessons for other countries\nOrganització del Seminari Economics of Tobacco Control in California: lessons for other countries a càrrec del Professor Teh-Wei Hu de la School of Public Health, University of California at Berkeley, el 27 de març de 2000 a L’Hospitalet de Llobregat. El Professor Hu participava en un intercanvi de professors a càrrec de la UB i la UPF, i la XTPT va organitzar el Seminari: es va fer difusió de l’acte postalment i per via electrònica, i hi van participar una vintena de persones (dels grups de la XTPT, del Departament d’Economia de la UB, a més de professors i estudiants del Campus de Bellvitge).\nCo-organització de la jornada La responsabilitat de la indústria i d’altres agents en el dany produï\nCo-organització juntament amb l’Institut Català d’Oncologia (ICO), el Departament de Sanitat i Seguretat Social, el Comité Nacional para la Prevención del Tabaquismo i Unicef de la jornada La responsabilitat de la indústria i d’altres agents en el dany produït pel consum de tabac celebrada el 27 de setembre de 2000 a Barcelona. A petició dels membres de la XTPT de l’ICO, la XTPT va contribuir a la difusió de l’acte i es va fer càrrec de l’edició de la convocatòria. Hi van participar diferents experts com a ponents i l’assistència va ser d’unes 60 persones, incloent a més d’investigadors i col·laboradors dels grups de la XTPT altres professionals de l’àmbit de la salut pública, la planificació sanitària i el món jurídic, amb impacte també en els mitjans de comunicació.\nCo-organització de la jornada Accions mediàtiques i polítiques en el control del tabaquisme\nCo-organització de la jornada Accions mediàtiques i polítiques en el control del tabaquisme amb la invitació del Professor John Pierce de la Universitat de Califòrnia, a càrrec de la XTPT, celebrada el 5 de juliol de 2000 a Barcelona en col·laboració amb el Departament de Sanitat i Seguretat Social, el Departament d’Universitats, Recerca i Societat de la Informació, i l’Agència d’Avaluació de Tecnologia i Recerca Mèdiques. La XTPT va participar activament en la preparació d’aquesta jornada i es va fer càrrec específicament de les despeses de secretaria tècnica i de remuneració del Professor Pierce. Varen participar unes 70 persones, incloent professionals de diferents disciplines, des de la salut pública i l’administració sanitària a la promoció de la salut i ONGs.\nCo-organització del Workshop internacional Enviromental Tobacco Smoke measurement and control\nCo-organització del Workshop internacional amb l’Institut Municipal de Salut Pública de Barcelona Enviromental Tobacco Smoke measurement and control amb la participació de la professora K.Hamond (Universitat de Califòrnia) i la professora Marion Ceraso (Universitat Johns Hopkins), a càrrec de la XTPT. Barcelona, 11 de gener de 2001.Els seminaris co-organitzats per la Xarxa Temàtica juntament amb d’altres institucions han estat oberts tant als membres de la XTPT com a d’altres investigadors interessats (inscripció gratuïta). En aquest seminari, van participar dues professores nord-americanes com a ponents, i entre els 23 assistents, va haver-hi 2 participants vingudes de Suècia, 16 de Catalunya i la resta d’Espanya. La XTPT es va encarregar de la secretaria tècnica (difusió, inscripcions, preparació de materials) i part de les despeses de les ponents.


El planter del Barça, el més golejador de la història - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesEl planter del Barça, el més golejador de la història\nEl planter del Barça, el més golejador de la història\nMés de la meitat dels gols marcats pel Barça en aquests últims quatre anys a la Lliga els han fet jugadors formats a la Masia Un total de 89 dels 115 gols d’aquesta darrera temporada en Lliga els han anotat jugadors fets a casa; Messi ha estat el màxim golejador, amb 46 dianes\nAlba i Messi celebren un dels gols fets a l'Athletic Club a la primera volta de la Lliga (5-1) / FOTO: MIGUEL RUIZ-FCB\nL’equip de Tito Vilanova ha marcat 115 gols aquesta darrera temporada de Lliga. Els jugadors del planter han estat els grans protagonistes en l’àmbit golejador, ja que han aconseguit fer 89 dianes. Aquesta dada acredita que el 78% del total de gols han estat marcats per jugadors formats a la Masia.\nMessi, amb 46 gols, ha estat el màxim golejador de la Lliga i qui millor representa aquesta dada. L’argentí, format a la Masia, va superar al desembre el rècord de Gerd Müller de gols en un any natural. En total, 85 gols, dels quals 74 van ser amb el Barça.\nQuatre temporades en què dominen els de casa\nMés de la meitat dels gols marcats entre la temporada 2009/10 i la 2012/13 a la Lliga els han anotat jugadors fets a casa:\nTemporada 2009/10: 56 gols de 98 totals (57%)\nTemporada 2010/11: 70 gols de 95 totals (74%)\nTemporada 2011/12: 89 gols de 114 totals (78%)\nTemporada 2012/13: 89 gols de 115 totals (78%)\nEls gols fets per jugadors del planter entre les temporades 2000 i 2007 sumen 77 gols. Cal destacar que són 12 gols menys dels que s’han aconseguit en aquest últim curs (89).\nEn la primera temporada de Guardiola (2008/09) els jugadors formats a la Masia van marcar 36 gols. En la de Rijkaard (2003/04), en van fer 12. En la de Van Gaal (1997/98), en van fer 9. En la de Cruyff (1990/91), en van fer cinc.\nTEMPORADA GOLS PLANTER % GOLS PLANTER\nPichichi et Soulier d'Or pour la troisième fois


El Col·legi programa unes Jornades sobre l´Arbitratge en col·laboració amb el Tribunal Arbitral de Tarragona\nEl Col·legi programa unes Jornades sobre l'Arbitratge en col·laboració amb el Tribunal Arbitral de Tarragona\nEl Tribunal Arbitral de Tarragona en col·laboració amb l’ICAT, ha organitzat unes "Jornades sobre l'Arbitratge 2018" a les quals us convidem molt especialment. La inauguració tindrà lloc el dia 23 de gener i anirà a càrrec del Sr. Pep Medina i Padial, vicepresident del Consell dels Il·lustres Col·legis d’Advocats de Catalunya i degà de l’Il·lustre Col·legi d’Advocats de Granollers, i el Sr. Manel Albiac, degà de l'ICAT i president del Tribunal Arbitral de Tarragona.\nLes jornades consisteixen en quatre sessions amb dues ponències cadascuna, i es duran a terme els dies 23 gener, 21 de febrer, 20 de març i 17 d'abril, de les 16:30h. i fins a les 18:00h., en les que s'abordaran els aspectes més rellevants en matèria d'arbitratge. Podeu consultar el programa a la plana web de l'ICAT.\nLa inscripció és gratuïta per als col·legiats de l'ICAT. Per a la resta de professionals tindrà un cost de 30€. Podeu formalitzar la inscripció enviant un correu electrònic a l'adreça secretaria@icatarragona.com amb el comprovant de l’ingrés fet, en el seu cas, al núm. de compte corrent bancari ES19-3191-0507-25-4582583524 BCOEESMM191.


And the dance goes on | Griselda Oliver i Alabau\nEl 4x4Sextet ofereix l’últim concert del Juliol de Poesia i Música al monestir cistercenc de Santa Maria de les Franqueses, a Balaguer, aquest diumenge 24 de juliol a les 20h. I ho farà amb un concert escenificat, que fuig d’estereotips clàssics i submergeix el públic en melodies refrescants, lleugeres i entranyables. Del vals al ragtime.\n“Aquesta és una proposta més desenfadada per a l’estiu”, aclareix la soprano Christina Koch, integrant del 4x4Sextet, que explica que la seva proposta escènica és molt agosarada: fins i tot es vestiran d’anys vint, a l’estil Dorothy Parker, per fer més amena la vetllada. Començaran amb els Liebeslieder Walzer (op. 52) de Johannes Brahms, seguiran amb una selecció d’Indianas de Carlos Guastavino, com “Gala del día”, “Chañarcito”, “Una de dos” i “Viento norte”, per avançar cap a una selecció de Souvenirs (Ballet Suite, op. 28) de Samuel Barber i culminar-ho, finalment, amb les Liebesleid-Lieder de John Greer, unes cançons de desamor que contrasten amb els valsos amorosos de Brahms i que alhora s’hi inspiren. “En resposta als famosos Liebeslieder-Walzer de Johannes Brahms, compostos l’any 1870 per a quatre veus i piano a quatre mans, el compositor canadenc John Greer va escriure l’any 2002 el cicle Liebesleid-Lieder, un repertori de danses que van des del ländler fins al ragtime, i passen per la rumba i el tango, i que a través de textos poètics de Dorothy Parker, parlen d’una manera molt actual de l’amor i desamor”, explica el conjunt.\n“És el primer cop que com a sextet participem al Juliol de Poesia i Música, tot i que ja havíem tingut contacte abans amb els organitzadors, amb qui ens coneixem força”, explica Christina Koch, que afegeix que per a ella és especial cantar en aquest indret, especialment perquè ha viscut a Lleida molts anys i perquè té un lligam molt especial amb el territori. “El monestir de Santa Maria de les Franqueses és molt especial per l’acústica, l’arquitectura i el caliu de la gent”, afegeix Koch.\nFormat per la soprano Christina Koch, la mezzosoprano Margarida Lladó, el tenor Carlos Alcoer, el baríton Jordi Boltà i els pianistes Chiko Tanaka i Olga Licerán, el 4x4Sextet és un conjunt de cambra amb una trajectòria breu ―va néixer el 2013― però intensa, ja que han fet concerts a llocs tan dispars del món com Japó, Alemanya o Catalunya. La majoria dels integrants del grup es van conèixer als cursos de Lied de Capellades, on Margarida Lladó va fer de professora de cant a Jordi Boltà i Christina Koch.\nChristina Koch és de procedència alemanya però des del 1966 viu a Catalunya, on ha cursat la formació de Grau Mig de Cant al Conservatori de Manresa i el Grau Superior de Cant Clàssic a l’ESMUC. Ha estudiat jazz al Taller de Música de Barcelona i ha fet concerts i recitals de lied i cançó per a Espanya, Àustria i Alemanya. Ha cantat en oratoris d’arreu d’Europa i ha participat en gales líriques: destaca la seva col·laboració amb la Fundació Victoria de los Angeles.\nMargarida Lladó, va estudiar cant i piano a Barcelona i a la Guildhall School of Music and Drama de Londres, tot i que va néixer a Buenos Aires. Ha ofert concerts tant de música antiga com de música contemporània a diversos llocs d’arreu del món, com Alemanya, el Japó, Argentina o Anglaterra. Ha editat i enregistrat CD de música espanyola renaixentista, i és professora de cant al Conservatori de Manresa i a l’Orfeó Català, així com imparteix cursos a diversos indrets d’Espanya i França.\nEl tenir Carlos Alcocer, oriünd de Cuenca, ha estat deixeble de Rosemarie Meister, Manuel Cid, Ana Luisa Chova, Assumpta Mateu, entre d’altres. Ha ofert sobretot concerts de lied arreu de l’estat espanyol i ha cantat diversos oratoris de Mozart, Fauré, Bach i Haydn.\nJordi Boltà ha cursat estudis de Grau Mig de Cant al Conservatori de Manresa. Com a solista, ha cantat oratoris de Bach, Händel, Telemann, Mozart, Beethoven, Rossini, entre d’altres. Compagina la direcció coral, la docència musical i l’activitat com a cantant solista i de cor, i col·labora amb el Cor de Cambra del Palau de la Música Catalana.\nChiko Tanaka és un pianista japonès que des del 200 viu a Catalunya, on ha estudiat piano a l’ESMUC. Paral·lelament ha estudiat música de cambra amb el Quartet Ysaÿe i el Quartet Casals, i amb Charles Tunnel i Alan Branch. Ha fet cursos de perfeccionament amb Miquel Farré, Ramon Coll, Josep Maria Colom, Gerald Fauth i Vitaly Margulis, i de lied amb Francisco Poyato, Mitsuko Shirai, Ruth Ziesak, Dalton Baldwin o Julius Drake.\nLa pianista Olga Licerán va néixer a Barcelona i ha cursat els estudis de Grau Superior de piano al Liceu sota la direcció de Margarida Serrat i Eulàlia Solé. Descobreix el món del lied a través del contacte amb el pianista Miguel Zanetti l’any 1991 i ha participat als cursos de lied de Capellades amb Francisco Poyato i Mitsuko Shirai. Del 1991 al 2012 ha treballat com a repertorista vocal pel Departament de Cant del Conservatori de Badalona, sota la direcció de Jordi Albareda i Montserrat Comadira i actualment és professora de piano del mateix conservatori.\n4x4sextet Juliol de Poesia i Música


Gala Estrelles | 17/11/2017\nAlèxia Putellas: “Partits com els de la Selecció Catalana inciten a més noies a jugar a futbol”\nLa davantera del FC Barcelona Alèxia Putellas ha estat la guanyadora, per segona vegada, del premi a ‘Millor Jugadora del Futbol Català’ de la temporada passada, guardó que s’entrega dilluns 20 de novembre a la Gala de les Estrelles.\nEn la sisena edició d’aquesta Gala, que se celebrarà a l’Antiga Fàbrica Estrella Damm, Alèxia Putellas (Mollet del Vallès, 4/01/1994) rebrà el preuat guardó de ‘Millor Jugadora’ per la seva destacada actuació la temporada 2016-17 amb el club blaugrana.\nEl 2015 va ser elegida ‘Millor Jugadora’ de l’any. I aquest 2017 tornes a ser la guanyadora del premi a la 6ª Gala de les Estrelles. T’ho esperaves?\nNo t’esperes mai guanyar aquests premis. Estava nominada amb grans jugadores que també havien fet un molt bon any. Per això també les vull felicitar, per l’excel·lent temporada que van fer. Estic molt contenta de rebre’l.\nCom et vas assabentar que estaves nominada i posteriorment que eres la guanyadora?\nM’ho va dir la meva família. Imagino que ho van escoltar a la ràdio i em van felicitar per haver-lo guanyat.\nAquest és un premi a la feina realitzada la temporada passada amb el Barça. Per això, quina valoració en fas?\nVa ser un any difícil perquè no vam aconseguir la lliga, però va acabar molt bé perquè vam guanyar la final de la Copa de la Reina. Vam aconseguir un títol més i s’ha de valorar. I a nivell particular, aquesta Copa de la Reina em va donar unes millors sensacions per afrontar amb optimisme el nou any.\nI enguany, quins són els teus reptes personals?\nSón els mateixos de cada any: competir en cada partit, gaudir de cada entrenament i seguir aprenent.\nQuè creus que pots millorar per seguir creixent com a futbolista?\nEncara em queda molt. Amb vint-i-tres anys tinc molt marge de millora. Em queden moltes situacions per viure i he d’aprendre de totes les experiències que tingui.\nLa competència que hi ha ara a la plantilla amb els nous fitxatges és bona per a la competitivitat de l’equip?\nSí, sens dubte. Realment, quantes millors jugadores hi hagi a l’equip, millor jugadora et fan a tu i això s’agraeix.\nA la Champions esteu fent un bon paper. Espereu repetir l’èxit de la temporada passada assolint les semifinals?\nSí, anem amb aquesta intenció. Ara ja hem garantit passar a quarts de final i estem esperant el sorteig. Tanmateix, sigui quin sigui el rival nosaltres sortirem a competir.\nEl dilluns 20 de novembre no podràs assistir a la Gala perquè estàs convocada amb la Selecció Espanyola. Com afronteu els nous objectius amb l’Absoluta?\nL’objectiu és classificar-nos per al Mundial, i per a que succeeixi sabem que hem de quedar primeres de grup, encara que classificar-se pot ser una loteria. A cada concentració treballem per assolir aquest objectiu.\nL’hivern passat la Selecció Catalana Absoluta va viatjar a Galícia per disputar un amistós. Què suposa per a tu jugar amb Catalunya?\nSempre que puc, i quan es juguen els partits, hi vaig perquè és una manera de recordar tots els dies que vaig passar a les categories inferiors, sub12, sub 16 i sub 18, disputant els Campionats d’Espanya. Són records que m’agrada tenir.\nEts ambaixadora del projecte #Orgullosa de l’FCF. Com veus el futur del futbol femení català?\nS’està veient que el nombre de llicències va en augment, i s’està aconseguint avançar amb passos molt grans. Això també és gràcies al treball i a la feina que està realitzant la Federació Catalana. Tant a nivell de categories inferiors com a Primera Divisió s’està notant que cada vegada més hi ha millors jugadores catalanes.\nCreus que amb aquestes iniciatives es pot augmentar el potencial del futbol femení a Catalunya?\nSí, per suposat. Per sort, cada vegada hi ha més promoció a nivell de Federació, es disputen partits com els de la Selecció Catalana, que el veu molta gent, més nenes, i això també les incita a jugar i a voler ser com una jugadora o una altra. Tot això ajuda a potenciar-ho.\nAmb el Barça i la Selecció Espanyola viatgeu a ciutats molt diferents. Quina comparativa pots fer entre el futbol femení d’aquí i el que veus fora?\nQuan portes l’escut del Barça i viatges a fora tothom coneix el club. Aleshores, els estadis sempre estan plens, sempre es fa una crida molt més gran que si hi anés un altre equip. Crec que el fet de portar aquest escut també ajuda a difondre el futbol femení.


El 39% dels consumidors no té pensat gastar res en les rebaixes d'esti\nLes rebaixes enguany seran excepcionals. La incipient crisi econòmica provocada per la pandèmia de coronavirus tindrà un important impacte en elles. Segons una enquesta de l'Organització de Consumidors i Usuaris (OCU) realitzada a 1.027 persones, el 39% dels consumidors no té pensat gastar res en les rebaixes d'estiu.\nPer contra, un 2% està disposat a destinar més diners que l'any passat. El 44% dels consumidors gastarà més o menys el mateix i el 53%, menys. A més, el 61% dels consumidors que sí que pensa comprar en rebaixes gastarà de mitjana 129€.\nPer edats, els consumidors d'entre 40 i 59 anys seran els que més diners dediquen, 147€, seguits dels d'entre 60 i 74 que gastaran 113€. Finalment, el més joves, els compresos entre 25 i 39, són els que menys gastaran amb un total de 103,61€.\nEntre les recomanacions que ofereix OCU per a aprofitar el període de rebaixes es troben les següents:\n1. Fer llistes i evitar les compres compulsives.\n2. Conéixer la normativa. Els productes han d'haver format part de l'oferta habitual de l'establiment durant almenys un mes i la seua qualitat no pot ser diferent a la que tenien abans d'estar rebaixats.\n3. En rebaixes només canvia el preu, no les garanties. El servei postvenda i l'aplicació de les garanties són iguals durant les rebaixes que en la resta de l'any.\n4. Condicions especials en rebaixes. La normativa ho permet, però obliga al fet que aqueixes condicions estiguen indicades en un lloc visible.\n5. Si no estàs satisfet, reclama. És important conservar el tiquet o factura.\n6. Enguany en rebaixes amb seguretat. Les circumstàncies han obligat a reduir l'aforament dels establiments i establir noves regles per a garantir la salut i seguretat dels consumidors.


El Bloc de Joan Sabaté: d’octubre 2012\nDEMOCRÀCIA I RESPECTAR LES LLEIS\nAvui he sentit una declaració de Joan Herrera, president d'ICV, polític al que conec de fa molts anys, amb qui comparteixo algunes coses i altres no, però que per suposat respecto. Declaracions que he sentit en altres polítics, sobretot de l'àmbit nacionalista, i que m'inviten a la reflexió.\nHerrera deia, en referència a la possible convocatòria d'un referèndum, consultant al poble de Catalunya sobre el projecte independentista, que les lleis no es poden imposar a a democràcia, referint-se que si cal s'ha de convocar un referèndum encara que sigui fora de la llei.\nÉs evident que les lleis sempre han de respondre a la voluntat de la ciutadania expresada democràticament, que en les democràcies modernes es concreta en l'actuació dels parlaments elegits per sufragi universal. Amb tot, hi ha un aspecte de l'estat de dret que és fonamental i és que la llei protegeix el dret de les minories, la llei ha de protegir sobretot als més febles. Per això, tot allò que recull el dret constitucional no és fàcil de canviar i sovint té un blindatge important, perquè un canvi conjuntural de majories no perjudique els drets bàsics i fonamentals de les minories i, per tant, de tots. En aquest cas, la llei ha d'estar per sobre de la voluntat cocreta de les majories. Hi has casos coneguts en la història que quan la voluntat de la majoria ha arrabassat els drets de les minories i s'han vulnerat les regles de l'estat de dret "democràticament", s'han comès les barbaritats més grans.\nPublicat per Joan Sabaté a 21:30 Cap comentari:\n"PETITS ARTISTES" ENTRE LA LLIBERTAT D'EXPRESSIÓ I LA INTOLERÀNCIA\n"Petits Artistes" és el nom d'un programa de televisió del Canal 21 Ebre, un canal de televisió de les Terres de l'Ebre, que amb modèstia i bona feina fa una producció molt digna. Aquests darrers dies la seva activitat s'ha vist sacsejada per una popularitat no buscada i segurament no desitjada. En aquest programa, on els protagonistes són els més petits, es va entrevistar fa pocs dies, a un grup d'alumnes del col·legi Sant Miquel de Deltebre, preguntant què en pensaven de la possible independència de Catalunya i això ha aixecat una tremenda reacció en la premsa de "la caverna" espanyola i una infinitat de comentaris a les xarxes socials, la majoria amb desqualificions mancades de fonament i sovint ignorant els fets o fent cas a un versió totalment manipulada.\nJo no sóc independentista, aquesta és una ideologia que porta el deliri nacionalista a l'extrem, una ideologia conservadora i que tendeix a abocar les societats a l'enfrontament, basats sempre en els greuges de l'altre, siguin reals o figurats i de fet en aquest cas ens trobem davant una reacció nacionalista que com sovint sol passar reflexa odi i intolerància. Per tot això, ara més que mai cal aixecar la veu reclamant llibertat d'expressió, sempre fonamental en democràcia i per tant el dret del Canal 21 Ebre a fer un programa sobre un tema que està molt present en el debat social a casa nostra, aquesta vegada en clau d'humor i preguntant als xiquets. Cal denunciar la manipulació, que presenta el programa com una mostra de l'adoctrinament a les escoles catalanes, cal denunciar la intolerància i el totalitarisme. Cal donar suport al Canal 21 Ebre.\nPublicat per Joan Sabaté a 19:11 Cap comentari:\n"PETITS ARTISTES" ENTRE LA LLIBERTAT D'EXPRESSIÓ I...


Juià - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nmunicipi de Catalunya, al Gironès\nJuià és un municipi empordanès adscrit a la comarca del Gironès. El poble de Juià (94 m alt.) és a la part septentrional del terme, a la zona de contacte entre la muntanya i el pla. L'església parroquial és dedicada a Sant Pere, de factura gòtica, molt ben proporcionada, amb un campanar també gòtic. Celebra la festa major el primer diumenge de setembre. En la circumscripció parroquial de Juià hi ha dues capelles, dedicades a Sant Roc i a Santa Elena, d'escàs interès artístic.\n42° 01′ 03″ N, 2° 54′ 27″ E / 42.017529°N,2.90749°E / 42.017529; 2.90749Coord.: 42° 01′ 03″ N, 2° 54′ 27″ E / 42.017529°N,2.90749°E / 42.017529; 2.90749\nCarles Pagès i Sala (2019–)\n3 Les comunicacions\nLlista de topònims de Juià (Orografia: muntanyes, serres, collades, indrets..; hidrografia: rius, fonts...; edificis: cases, masies, esglésies, etc).\nEl terme municipal de Juià és situat al sector septentrional del massís de les Gavarres. Comprèn una part del vessant septentrional de la serra de la Mare de Déu dels Ángels, o serra de Vall-lloreda, la vall de la qual és drenada per la riera dels Màrtirs, que desguassa a la riera de Sant Martí, afluent del Ter, però sense arribar al riu, ja que el límit septentrional passa entre la línia del ferrocarril a Portbou i la carretera comarcal de Sarrià de Ter a Flaçà. Aquest part septentrional del terme és regada per altres rieres, afluents de la riera de Palagret. El límit oriental, per sobre la serra de Vall-lloreda, confronta amb el municipi de Sant Martí Vell, mentre que l'occidental, a l'altra banda d'aquesta vall de la riera dels Màrtirs, o de Vall-lloreda, limita amb Celrà. El terme, a part del poble de Juià, enclou els veïnats de la Costa, del Mas Nadal i el raval del Mas Seguer.\nAls vessants de la serra dels Àngels hi ha boscs poblats d'alzines, alzines sureres i pins, amb castanyers i roures, en algunes zones més humides. El municipi és drenat per la riera de Juià que desguassa a la riera de Sant Martí Vell.\nEl veïnat de la Costa és situat al sector septentrional del terme, al nord-est del poble de Juià, al peu de la zona muntanyosa. A ponent d'aquest veïnat, al nord del poble de Juià i ja en terreny pla, hi ha el veïnat del Mas Nadal. Hi ha, també, el raval del Mas Seguer. Hi ha nombroses masies entre les quals destaquen Can Parades, el Mas Garriga, el Mas Martí, el Mas Nadal, Can Suardell i el Mas Trobat. Dintre el terme de Juià hi ha l'antic santuari de Sant Joan Salern, o Sant Joan de l'Erm, a migdia del poble de Juià. Hom hi ha volgut veure la seu d'un petit priorat femení de monges benedictines que decaigué vers el 1348 i el 1368 s'agrupà i refongué amb els altres dos petits priorats femenins de Santa Margarida de Vilanera i de Santa Coloma de Matella. En aquella data ambdós priorats junts només tenien cinc monges. D'altres en canvi, situen aquest priorat a l'alt Empordà, al veïnatge d'Empúries.\nLa tradició, recollida pel canonge Dorca de Girona el 1806, suposa que a Juià hi sofriren martiri sant Vicenç i sant Oronci, naturals de Niça, i sant Víctor, segons aquesta mateixa tradició nascut a Juià mateix, que haurien sofert martiri al territori de Girona, al lloc anomenat Pagum Julianum, durant el segle iv. Deixant, però, de banda aquesta versió llegendària, els orígens històrics de Juià cal cercar-los en la documentació medieval, que esmenta el castell de Juià ja a primers del segle xi, dintre el comtat de Girona. El castell pertanyia al bisbe de Girona i el tingueren en feu els Baseia i els Cervià. Durant el segle X passà a la corona.\nEl poble de Juià i els seus barris és comunicat per mitjà d'una bona carretera que s'inicia en el poble de Celrà. Aquesta representa la via principal, ja que n'hi ha un altra que porta directament a l'estació de Bordils, però és una pista que serveix alhora d'accés als camps del pla. A més d'aquestes vies, hi ha els camins veïnals que duen a Sant Martí Vell i Madremanya. Tant per Celrà com per Bordils, el poble de Juià comunica amb la carretera de Girona a Palamós i amb el ferrocarril que passa paral·lel a la dita carretera, tot al llarg del terme.\nEn el fogatjament de vers 1380 Juià tenia 25 focs, dividits en 13 focs d'església, 11 de cavallers i 1 del ciutadà Baseia, de Girona. El fogatjament del 1553 representa un augment demogràfic en arribar a 37 focs, que equivalen aproximadament a uns 185 habitants. El 1718 la població no ha variat. El 1787 ha augmentat fins a 463 h. i encara més al cens de 1860, que assenyala 554 h. Seguint la tònica general, a partir de 1900, el pobla de Juià comença a experimentar un descens demogràfic que dura fins a finals del segle xx (vegeu gràfic), a partir de principis d'aquest segle comença a fer una petita remuntada. Hi ha una part de la població, sobretot la més jove, que comparteix les tasques agrícoles amb ocupacions en el polígon industrial de Celrà.\nMas Saguer 100\nVeïnat de Mas Nadal 38\n39 45 37 181 463 575 480 476 434 441\n476 415 368 389 341 313 273 264 280 280\n259 256 266 261 287 318 301 325 347\n319 - - - - - - -\nLa població és eminentment rural, dedicada al conreu propi de es terres de secà, que produeix cereals, llegums, farratges i finals segle xx, oli. Com és costum en les poblacions de pagès, hi ha cria de bestiar, especialment boví, cria que s'ha incrementat amb la implantació de les granges de producció industrial.\nMuntanya del Castell (Celrà)\n"Gran Geografia Comarcal de Catalunya, v. III, pàg. 132. (ISBN|84-85194-17-9)\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Juià\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Juià&oldid=30330175»\nDarrera modificació: 11 juny 2022 a les 18:12\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 11 juny 2022 a les 18:12.


Els Origens del fet casteller - Tradillibreria\nInici / Castells i castellers / Els Origens del fet casteller\nAlexander Cervelló Salvadó\nEls Origens del fet casteller\nquantitat de Els Origens del fet casteller\nISBN: 9788490345542 Categoria: Castells i castellers\nDel Ball de Valencians als Xiquets de Valls\nDel segle XVIII al 1859\n“Aquest llibre és el resultat d’una investigació realitzada amb l’objectiu de contribuir a ampliar l’escassa informació que es té sobre l’origen dels castells humans. La falta de documentació i la distància en el temps no ens ho ha posat fàcil, però amb l’estudi de la festivitat, dels balls de valencians i de la documentació que es conserva, podem intuir com i quan van aparèixer els primers castellers.\nLa lectura d’aquesta obra ens permetrà descobrir des del primer enxaneta documentat fins a nous castellers que encara romanien desconeguts, tot passant per actuacions en places destacades i, sobretot, per la importància de la família i la pertinença al col·lectiu casteller. Però també hi trobarem tensions, baralles i, fins i tot, assassinats. Tots aquests detalls i molts d’altres ens han permès reconstruir els primers moments d’una activitat que ha perdurat fins als nostres dies.”\nL’univers casteller, avui\nCossetània / 2011 18,50€ Afegeix a la cistella\nLes muixerangues valencianes Breu història dels Castells i la Muixeranga als països Catalans\nEsteu veient: Els Origens del fet casteller 27,00€\nAquest Els Origens del fet casteller té un preu de 27,00€!


Arròs amb espinacs i gambetes – THERMOFACILIBO\n05/06/2018 06/06/2018 consol\nL’arròs fet amb thermomix sempre queda al punt, sempre dic el mateix, però és que és una de les coses que més m’agrada fer amb el robot. Cada setmana en preparo alguna recepta, avui, l’he fet amb espinacs i gambes, a casa, ens agrada moltíssim. És un arròs molt senzill i ràpid de fer, ideal pels dies que no tenim temps de cuinar, però volem menjar bé.\nEii!!, No patiu si no us agraden els espinacs, en aquesta recepta, ni els notareu. Això sí, l’arròs queda amb un color verd molt bonic, que contrasta amb el vermell de les gambes.\nJa teniu el dinar pensat per demà??\nUs animeu amb aquest arròs?\nPosar dins el got de la thermomix la ceba, els espinacs i l’oli. Programar 5 segons a velocitat 5. Amb l’espàtula baixar els ingredients cap a les ganivetes i sofregir 3 minuts, temperatura 120° i velocitat 1.\nAfegir l’arròs i programar 1 minut, temperatura 120°, gir a l’esquerra i velocitat 1.\nIncorporar l’aigua, la pastilla de brou i la sal. Programar 14 minuts, temperatura 100°, gir invers i velocitat 1.\nAfegir les gambes i programar 2 minuts, temperatura 100°, gir invers i velocitat 1.\nAbocar dins una safata o paella i servir immediatament.\nPrevious Article Crema de maduixes amb iogurt\nNext Article Cuixes de pollastre arrebossades amb kikos


Hotel Korfos Korfos Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 30 allotjaments a Korfos.\nKorfos Bay, Korfos, Korfos, Grècia, 20004 - Veure al mapa\n"Great location, a view at the sea, very friendly staff."\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Korfos és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Korfos. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nHotel Korfos també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Korfos. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de habitació familiar, bar, àrea de TV/saló compartit.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, balcó/terrassa, llits extrallargs (> 2 metres), ventilador per satisfer els clients més exigents. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Hotel Korfos.\nTots els comentaris (88) Parelles (44) Viatgers en solitari (8) Famílies amb infants petits (8) Famílies amb infants grans (11) Grups (17)


Independència o assimilació\nes de la solemne convocatòria d’eleccions, Montilla ha deixat el rol de president de Catalunya per alinear-se amb una de les dues opcions polítiques generals sobre el futur del país. Té raó en una cosa: aquestes eleccions marcaran l’inici d’una nova etapa de transició en la reconstrucció nacional, i per tant els electors no pensaran només en una legislatura. Aquesta vegada, els electors estaran obligats a pensar en un govern capaç no sols de gestionar les frustracions diàries, sinó d’oferir un horitzó plausible per a l’exercici del dret d’autodeterminació.\nEn aquest context, Felip Puig va plantejar un interessant dilema: independència o decadència. Ja era hora que un dirigent del principal partit català comenci a plantejar en públic el debat de fons. Que després la màxima aspiració estratègica de CiU es redueixi a demanar el concert econòmic, no ens ve de nou. Durant molts anys vam patir aquest regateig de petit botiguer amb els poders fàctics de l’Estat. Però, ara almenys el concert econòmic a la basca ja no seria un peix més al cove, sinó el traspàs de tota la flota pesquera, i això no ho permetrà mai Madrid sense la independència.\nEn qualsevol cas, resulta apassionant d’assistir a l’eclosió d’un discurs públic on ja no s’obvia amb eufemismes el debat de fons entre Catalunya i Espanya. Els mots prohibits solen precedir el destí de les nacions prohibides. I quan aquells mots – com independència, sobirania, separació, secessionisme, estat propi, autodeterminació o dret a decidir – comencen circular amnistiats pel carrer, al bar, als consells d’administració i als titulars dels informatius, llavors estem a prop de la normalitat democràtica.\nAra bé, la formulació del dilema de Puig, no l’acabo de veure prou precisa ni adequada. Parlar de decadència del poble català o de la nació catalana en el cas que no s’assoleixi la independència, pressuposa que ja s’ha aconseguit la plenitud en algun moment previ. Cosa que, si repassem la convulsa història del nostre país només des del segle XX fins avui, resulta insostenible. Veuria més ajustada a la realitat històrica la formulació del dilema en aquests termes: independència o assimilació. Perquè el corrent de fons que mou i que explica aquesta història particular deriva d’una deu inesgotable, que és la voluntat d’assimilació de Castella de tota diferència nacional en una sola nació, llengua i cultura (dintre les fronteres i armes del seu estat).\nLa via de l’assimilació ha estat un ambiciós projecte nacional i colonial de Castella que, perdudes les colònies d’ultramar, volgué assegurar a l’interior de l’Estat. Com demostrà Franco, l’anomenada guerra civil fou també una guerra colonial, els efectes de la qual no sols arrasaren durant quaranta anys de dictadura les expressions i aspiracions de la nació catalana, sinó quehan limitat decisivament en democràcia l’abast i les possibilitats de la reconstrucció nacional.I de fet, des de la Transició, tots els governs de Madrid han pensat en termes assimilacionistes. El fracàs de l’Estatut és la darrera batalla.\nAra, davant el 28-N, comença a aclarir-se el paisatge. Per fi, les opcions generals seran reduïbles a dues: unionistes o independentistes. En ambdues bandes, hi ha moderats i radicals. Entre els primers, els del PPC continuaran sent radicals, mentre que els del PSC esgrimiran l’opció federalista com si fos alguna tercera via salvífica per evitar el (seu) desastre. Però, ¿que no és ja l’Estat de les autonomies una mena d’estat federal a l’espanyola, com ha argumentat un conegut expert constitucionalista català? ¿I que no ha estat aquest model “descentralitzat” un invent eficaç dels reformistes espanyols per decapitar i anivellar les aspiracions de la nació catalana, a Catalunya, al País Valencià i a les Illes? Decadència? De moment, l’exigència de sobirania és només l’últim recurs d’autodefensa i de supervivència contra l’assimilació.\n(El Punt, 22-9-2010)


Ets a: Inici > Àmbits > Festes > Berga celebrarà virtualment el Ple de l’Ascensió per acreditar històricament la suspensió de La Patum del juny de 2020 pel coronavirus\nBerga celebrarà virtualment el Ple de l’Ascensió per acreditar històricament la suspensió de La Patum del juny de 2020 pel coronavirus\nPle de l'Ascensió de 2019\nData de publicació: 08.05.20\nL’Ajuntament de Berga celebrarà el Ple de l’Ascensió de forma virtual el 24 de maig per acreditar històricament la suspensió de La Patum que s’havia de fer del 10 al 14 de juny de 2020. La proposta formulada pel consistori berguedà ha estat consensuada pels membres del Patronat Municipal de La Patum reunits virtualment aquest divendres, 8 de maig, en sessió extraordinària de l’organisme de participació sectorial. La crisi sanitària provocada pel coronavirus va motivar la cancel·lació de la festa en les dates habituals de la setmana de Corpus per la impossibilitat de garantir el desenvolupament dels actes amb totes les garanties sanitàries i de seguretat per a les persones que hi participen, tal com es va anunciar públicament el passat 26 de març.\nPle de l’Ascensió virtual\nEl Ple de l’Ascensió es realitzarà de forma telemàtica a causa de la vigència de l’estat d’alarma i les restriccions de mobilitat i activitats que impedeixen la celebració d’actes multitudinaris. Els membres de la corporació deliberaran sobre la necessitat o no de fer Patum al juny per vetllar pel caràcter decisori i tradicional del plenari en relació amb la festa berguedana, així com per deixar constància d’una suspensió que no és inèdita, ja que s’ha donat en altres ocasions al llarg de la història per diversos episodis bèl·lics. Enguany, però, la proposta de celebrar La Patum del 10 al 14 de juny serà rebutjada pels regidors i regidores de l’Ajuntament de Berga, a causa de la pandèmia de la Covid-19.\nUna sessió tradicional i protocol·lària\nLa sessió extraordinària del diumenge de l’Ascensió és un esdeveniment que concentra moltes persones a la sala de Plens del consistori per conèixer la decisió dels membres de la corporació respecte la celebració de la festa. En aquesta sessió també es nomena les parelles d’administradors i administradores, s’aprova la proposta de reconeixement de les persones que rebran el títol de Patumaire i Patumaire d’Honor i es dona a conèixer el resultat de la votació popular dels cartells anunciadors de La Patum i La Patum Infantil. Posteriorment, les parelles d’administradors i les persones representants de les comparses patumaires signen el Llibre de Registres dels Administradors i caps de colla de La Patum. Un cop finalitzat el Ple de l’Ascensió, es realitza la penjada dels cartells anunciadors a les cartelleres municipals de l’edifici consistorial i tot seguit, un grup de músics vinculats a la festa interpreten el Ball de l’Àliga de La Patum al centre de la Plaça de Sant Pere. Al punt de les 12 del migdia, s’escolten els primers repics del Tabal que s’encarrega de recórrer els principals carrers i places de la ciutat per anunciar la celebració de La Patum.\nActes simbòlics durant la setmana de Corpus\nEn la sessió extraordinària del Patronat Municipal de La Patum també s’ha valorat la possibilitat d’elaborar una programació d’actes simbòlics durant la setmana de Corpus, és a dir, del 10 al 14 de juny. Es tractaria d’esdeveniments culturals i festius, encara per concretar, que no comportin la participació presencial de les persones per evitar riscos innecessaris que puguin contribuir a l’expansió de la pandèmia del coronavirus.


ASIGNATURA-PENDIENTE: Hem celebrat l'any nou xinès! L'any del conill\nHem celebrat l'any nou xinès! L'any del conill\nAvui ha estat un dia especial, coincidint amb un dia dels que faig una\ncol·laboració a l'escola, hem fet una olta pel barri i hem comprat\nun pastís per celebrar l'any nou xinès.\nAl Barri hi ha moltes botigues xineses, la pastissera ens ha deixat mirar com ens feia el pastís.\nHa estat molt amable.\nPublicado por Esmeralda en 0:37


Duet de lletres\nInici: Orgull i prejudici\nCapítol 1: Les cinc famílies de Roureformós\nÉs una veritat mundialment reconeguda que un home solter, posseïdor d'una gran fortuna, necessita una dona.\nNo obstant això, poc se sap dels sentiments o opinions d'un home de tals condicions quan entra a formar part d'un veïnat. Aquesta veritat està tan arrelada en les ments d'algunes de les famílies que l'envolten, que algunes el consideren de la seva legítima propietat i altres de la de les seves filles.\nEl dia que la mansió Vallriera va tornar a ser ocupada, les cinc famílies del veïnat Roureformós, als afores de Bonestany, van malgastar inútilment el seu temps intentant descobrir qui era el nou resident. Tot i que les senyores Anastàsia Comas i Mª Àngels Viladoms estigueren a l’aguait i preguntaven a tots els membres del servei informació sobre el nou comprador, l’únic que en van poder treure clar va ser que era solter. Al vespre, les dues ja somiaven en el compromís de les seves filles amb l’encara desconegut veí.\nPer això, la senyoreta Ramona Ripoll, del número 3, va encomanar a les seves donzelles que interroguessin les cuineres de la casa Vallriera quan es trobessin a mercat. No en va treure gaire informació, però segons les criades, el jove senyor era molt agraciat i havia vingut al veïnat per quedar-s’hi. Al cap d’un parell d’hores, tota la comunitat de veïns ja era sabedora de la recent notícia i estaven ansiosos per conèixer-lo.\nVa ser vist, per primer cop, al gran balcó de la mansió que donava al jardí ple d’arbres exuberants. L’afortunat va ser el criat del senyor Julià Ripoll, que aquest havia enviat amb l’ordre de pujar, si era necessari, a un arbre per aconseguir algun detall més sobre la vida del resident. A partir d’aquell moment, el senyor Ripoll ja es va creure amb dret de poder casar la seva filla Ramona amb aquell home, cosa que va indignar tant a l’Anastàsia Comas com a l’Andreu Noguera. Va ser per aquest motiu que la Mª Àngels Viladoms, muller d'aquest últim, va passar-se tota la tarda a l’habitació amb la seva filla Emilia, instruint-la en l’art de la seducció i les armes femenines, mentre li recordava: “Espatlles rectes, gestos suaus, somriure coqueta, bona conversa i elegància en el vestir. Això és el que atrau un home”.\nA l’hora de sopar, l’Emilia Noguera tenia mal de cap per culpa de la constant xerrameca de la seva mare, però no podia deixar d’estar il•lusionada al pensar que potser seria l’escollida. La conversa va versar, en gran part, sobre els preparatius del casament i el nombre de convidats a la cerimònia.\nLa conversa va prendre un caire semblant a casa dels Suárez. La Mercedes, la germana gran, va monopolitzar el sopar comentant el que s’havia sentit per la plaça, on havia parlat amb la Ramona Ripoll. La Luisa i la Clementina pràcticament havien assumit que la seva germana els prendria el nou veí, ja que eren més aviat poca cosa i la Mercedes sempre els havia eclipsat amb la seva bellesa. Cada una estava perduda en les seves cabòries, pensant maneres de frustrar el pla de boda de la seva germana gran, i l’apunyalaven mentalment cada vegada que feia un comentari com: “Ja veureu el gran banquet que farem després. I quin goig que faré, amb el vestit que encarregaré a la modista més prestigiosa de la capital!”.\nEl sopar de cal Farriol era més tranquil, encara que l’Agustí Farriol anava dient a sota veu:\n-Tant de bo la Clara aconsegueixi casar-se amb el nou veí. Qui ho diria que possiblement algú de nosaltres es quedarà amb la gran mansió del difunt Tomàs Mª Vallriera...\n-Ni el mencionis, en aquesta taula! –exclamà l’avi Antoni-. Que es podreixi al lloc on estigui enterrat, que no hauria de ser en terra santa. Aquest home era el diable encarnat!\nL’Anastàsia Comas va intentar posar pau, fins que va semblar que tan el seu marit com el seu pare es calmaven i van seguir menjant sense més incidents.\nPerò els més exaltats eren, sense cap mena de dubte, els Ripoll. En el transcurs d’aquell dia, ja havien acomiadat dues criades i una cuinera, les més boniques, per por que el jove veí es fixés en elles. La senyora Núria Ripoll no parava de parlotejar sobre l’anomenada bellesa del nou habitant de la mansió Vallriera i la Ramona criticava a la senyora del número 5, la Lluïsa Canaletes, ja que no havia mostrat cap interès per la notícia que portava de cap a tot el veïnat. Aquest fet, però, no va estranyar al seu germà Eudald, perquè la senyora Lluïsa i el seu marit, Mateu Bru, havien viscut sempre una mica aïllats i al marge dels esdeveniments de la comunitat i, a més a més, no tenien fills.\nMentrestant, però, la senyora Lluïsa era l’única veïna conscient del que comportava l’ocupació de la casa Vallriera, i va compartir les seves preocupacions amb el seu marit.\n-Tan tranquils que estàvem sabent que el senyor Vallriera no tenia cap familiar viu. Que no hi hauria ningú que continués amb les amenaces i els secrets. Però, què passa si el vell va guardar algunes notes a l’escriptori? I si va deixar algun tipus de pista? Ai, Mateu, no sé pas què farem! –exclamava movent els braços amb impotència.\n-No et preocupis, dona. Per quin motiu hauria de deixar pistes?\n-És que tenia pensat morir-se? Perquè, la veritat, a mi em va sorprendre la seva mort sobtada –va reflexionar ella en veu alta.\nEl senyor Mateu Bru va dir-li, amb aire conspirador, a la seva dona:\n-Jo sempre he sospitat dels Ripoll. Si són tan xafarders és que tenen alguna cosa que volen ocultar. De fet, van ser ells els primers en anar a la mansió Vallriera per la vetlla del senyor Tomas Mª... Fins i tot abans que les amistats d’aquest!\n-Què dius, ara! Això no ho sabia! Doncs potser sí que van ser ells... Creus que tenien algun motiu en concret? –es va estremir-. Perquè, per matar algú, se n’han de tenir, de motius.\n-I sang freda! –va contestar el seu marit-. Però, vinga, Lluïsa. Al cap i a la fi, només són conjectures. No sabem res del cert. Anem a dormir.\nLa nit va transcórrer tranquil•la i silenciosa; alguns veïns estaven desperts, altres adormits. Però, tots els que es van quedar en vetlla, van fixar-se en una cosa: la finestra de la cambra del nou habitant de la comunitat va romandre amb claror tota la nit.\nI quina va ser la sorpresa de la família Noguera quan, l’endemà al matí, el nou veí es va presentar a la porta de casa seva. Era tan ben plantat com les criades havien dit, potser encara més i tot. La criada que havia obert la porta, després de deixar al nouvingut esperant al saló, va pujar corrents les escales per avisar a la senyora Mª Àngels de la visita. Aquesta va fer aixecar el seu marit a corre-cuita i va manar a una criada que fes el mateix amb els seus fills. Quan, al cap de deu minuts, tots estaven arreglats, van baixar al saló, on el jove veí els esperava amb un mig somriure calmat.\n-Bon dia, senyors meus. Sento no haver vingut a presentar els meus respectes abans, però tenia el cap ocupat amb tota la burocràcia i papers. Em presentaré. Sóc el Dídac Vallriera, el nebot del difunt senyor Vallriera.\nEl matrimoni Noguera va intercanviar una mirada d’espant que cap dels presents va entendre.\nCapítol 2: La Festa Major de Bonestany\nEn Miguel Suárez havia arribat de la ciutat feia dues hores, on havia anat a fer un recorregut per una de les seves fàbriques per comprovar com anaven els negocis, quan va veure la filla menor dels Farriol, la Clara, passejant pels jardins del voltant de la comunitat ben acompanyada pel jove Dídac Vallriera. Aquest fet el va enfurismar de tal manera que va córrer cap al número 4 a explicar-ho a la seva filla i recordar-li que havia de caçar-lo abans que no ho fes una altra. A més a més, creia que a casa dels Farriol en portaven alguna de cap.\nAquesta advertència va ocasionar una tarda insuportable per part de la Mercedes, durant la qual van volar olles a la cuina quan la Mercedes hi va baixar per recriminar a les cuineres que hi havia massa sal a la sopa del dinar i que havien intentat engreixar-la posant sucre en excés al pa de pessic. La Luisa i la Clementina, que ja n'estaven fins al capdamunt dels seus crits, es van tancar a l'habitació de la primera per malparlar de la Mercedes i comentar el paper de la seva germana gran durant la passada Festa Major de Bonestany.\nAquell cap de setmana de maig, quan els cirerers dels jardins ja havien florit, just dues setmanes després de l'arribada del nebot del senyor Vallriera, totes les noies de Roureformós es van engalanar amb els vestits encarregats a la capital. El senyor Suárez havia fet dissenyar a l'anomenada Doña Dolores, la modista més cèlebre de Madrid, un vestit especial per a la Mercedes pel ball que se celebrava la segona nit en un dels salons de la mansió de l'alcalde.\nLa Ramona Ripoll també va arreglar-se de manera espectacular, amb tres donzelles voltejant entorn seu, arreglant-li els cabells, dissimulant-li les ulleres... Quan va arribar al poble, dos dies abans del ball, per presenciar l'inici de la Festa Major, ja planejava posar en pràctica la seva destresa amb la dansa, aconseguida gràcies als múltiples experts en l'art que el seu pare havia contractat. Tot i així, cap d'ells no havia durat més de tres hores a la gran casa Ripoll, ja que la Ramona els exigia l'inexigible.\nL'Anastàsia Comas i la Mª Àngels Viladoms s'havien ofert per ajudar en els preparatius de la festa per tal de mostrar la seva falsa faceta caritativa i així aprofitar per guanyar punts davant del nouvingut Vallriera. Mentre estaven dirigint el servei que col•locava taules per aquí i per allà, la Mª Àngels va fer-s'ho venir bé per preguntar a la senyora Comas, bastant indiscretament, com li anava l'embaràs i com es trobava la seva filla Elisenda, que portava unes setmanes malalta. L'Anastàsia es va tocar lleugerament la panxa, que ja començava a ser prominent, i va contestar evasivament que, de moment, no hi havia complicacions i que semblava que la cosa anava bé.\n-I l'Elisenda? Com es troba? –va insistir la senyora Viladoms.\n-Malalta, malalta. Ha empitjorat una mica aquests darrers dies. I l'Emilia? Com està? –va intentar esquivar el tema.\n-Però ja han avisat a un metge? –va seguir dient la Mª Àngels-. Si es troba tant malament potser caldria cridar-ne un...\nLa senyora Comas es va afanyar a dir:\n-Ja el vam fer venir, ja! Ens va receptar uns quants medicaments però no ens van acabar de convèncer –negant amb el cap-, així que vam cridar quatre metges més, un dels quals era francès i de molt renom.\n-De veritat? Com es deia? –va preguntar incisivament la Mª Àngels Viladoms.\nL'Anastàsia va mirar-se els peus a la vegada que movia la mà dreta per restar importància a l'assumpte.\n-No me'n recordo, ara mateix. Tenia un nom francès d'aquells tan estranys... –i va somriure com disculpant-se per la seva falta de memòria.\nVan seguir ordenant i col·locant les taules als llocs més adients en un silenci incòmode, que cap de les dues va voler trencar.\nAquell vespre, totes les empolainades noies de Roureformós van baixar a Bonestany per assistir al ball de l'alcalde i esperant, sense cap excepció, que en senyor Vallriera les tragués a ballar. Aquest va arribar amb una mica de retard, quan la Mercedes ja havia començat a escridassar als cambrers de tan freds com arribaven els vermuts. L'alleujament va ser palpable quan ell va entrar per la porta, tot i que aviat va desaparèixer, perquè la Ramona Ripoll va anar corrents a trobar-lo i es posà a xerrar amb ell animadament.\nVa ballar la primera cançó amb ella ('Jo el vaig veure primer', fanfarronejava el senyor Ripoll), per consternació de totes les altres, però després de ballar dues cançons amb l'Emilia Noguera i la Clara Farriol i una amb la Clementina Suárez, la senyoreta Ripoll va assumir el seu fracàs i va marxar corrents del saló, amb llàgrimes als ulls, per anar al pis de dalt, on va obrir la porta d'una de les habitacions i s'hi va trobar a la senyora Anastàsia Comas col·locant-se bé el vestit. Va deixar anar un crit en veure la Ramona i es va afanyar a allisar-se la tela de sobre el ventre.\n-Ho sento, no sabia que l'habitació ja estava ocupada. Perdoni.\nLa Ramona Ripoll ja es dirigia cap a la porta quan la senyora Comas es va recuperar de la sorpresa i li va dir amb aire reprovatori:\n-Quines maneres són aquestes, noia? Qualsevol diria que t'han criat en una casa de pagès i no en una mansió amb bones institutrius! Li ho penso explicar a la teva mare, que sembla que només aprengueu a cops de garrot, els joves d'avui en dia...\nLa Ramona es va posar a sanglotar encara més fort i va sortir a corre-cuita tancant la porta d'un cop sec.\nA baix, en Dídac Vallriera per fi havia tret a la pista de ball a la Mercedes Suárez, que estava resplendent en el seu minut de glòria, perquè va ser això: un sol minut. Això sí, en aquest minut va anar tant al gra que va mig espantar al pobre Dídac Vallriera, que es va excusar i va abandonar la pista, deixant la senyoreta Suárez sense parella. Quan ella va creuar una mirada amb el seu pare, es va veure obligada a abaixar la vista, ja que els ulls d'en Miguel Suárez semblaven perforar-la.\nPerò la indignació general va arribar quan el senyor Vallriera va passar la resta de la vetllada dansant amb l'Emilia Noguera amb l'excepció d'algun esporàdic ball amb la senyoreta Farriol. Els Ripoll, davant d'aquest fet tan evident, van acceptar amb resignació i frustració que havien quedat fora de la “competició”, tot i que els Suárez no van voler assumir la derrota. Però el senyor Suárez va posar una condició a la Mercedes: si al cap d'una setmana no havia aconseguit seduir al nou veí, invertiria tots els seus esforços en la següent filla, la Clementina. Tenia clar que no volia que cap més veí aconseguís el botí que en Josep Mª Vallriera havia acumulat durant tants anys a costa seva.\nPer aquest motiu, en Miguel Suárez i la seva filla gran van passar tota la setmana tan histèrics, i van acabar d'explotar al saber que la Clara Farriol havia arribat a obtenir el privilegi d'un passeig amb en Dídac Vallriera.\nNo obstant, a casa dels Bru, que no havien assistit a cap esdeveniment de la Festa Major de Bonestany, aquest histerisme no havia arribat. Però no va tardar gaire. Aquella mateixa tarda van rebre un sobre blanc segellat amb cera vermella.\nEra idèntic als què havien estat rebent durant tant de temps, plens d'amenaces i antics temors.\nCapítol 3: Secrets\nL’Eudald Ripoll va tancar d’un fort cop la porta de casa per desfogar-se després del sermó de la seva mare. Has de madurar d’una vegada, li havia dit, així no arribaràs enlloc. Ell no s’havia atrevit a replicar-li, però la maleïa mentre arrossegava els peus pel camí de sorra, ple de resignació. La Núria Ripoll va obrir la porta i va cridar al seu fill, quan ell ja obria les portes de ferro de l’entrada, i li va demanar que tornés a entrar, però l’Eudald la va ignorar deliberadament. Ell era jove, atractiu i tenia molt anys per davant. És que no tenia dret a divertir-se?\nPerò semblava que la seva mare no compartia la mateixa opinió. Ell sabia que, en el cas de l’Elisenda Farriol, s’havia passat de la ratlla, però des d’aquell moment només havia perseguit a les criades o havia anat als locals de baixa estofa del poble, on aconseguies el què volies per quatre duros.\nEls seus passos el van dirigir inconscientment cap al número 6, va creuar el jardí fins a la gran porta i la seva mà va tocar la campaneta. Només va prendre consciència del què feia quan la Clara Farriol va obrir la porta, amb aires de deixadesa i esverada.\n-Eudald! Ho sento molt, però és un mal moment. L’El... la meva mare s’ha posat de part i tots estem molt atrafegats –va començar a tancar la porta.\n-L’he de veure –l’Eudald va estirar el peu per interposar-se entre la porta i el marc.\n-Impossible. La mare està molt dèbil i el doctor l’està atenent... –la Clara va intentar treure el peu de l’Eudald, però ell va mantenir ferm.\n-No és a ella a qui vull veure i ho saps –li va dirigir una mirada eloqüent.\n-De què parles? –i llavors ho va entendre-. Ets tu?!\nSobre la cadira de caoba, hi reposava la senyora Canaletes, preocupada. El seu marit, el Mateu Bru, l’havia estat intentant consolar, però no podia fer res per ella. Tots dos es trobaven en la mateixa situació compromesa, però el Mateu ho encaixava millor. Al capdavall, l’amenaça l’afectava directament a ella. Ell sempre podria fingir no haver-ne sabut mai res.\n-Demà aniré a Barcelona a fer algunes gestions... Intentaré treure més diners de la banca. Amb una mica de sort, no ens tornaran a enviar cap nota fins d’aquí a dos mesos –el senyor Bru li va prémer el braç suaument-. Maleïts Ripoll... no en tenien prou amb deixar-ho estar després de la mort del senyor Vallriera, no. Havien de continuar...\nLa Lluïsa va aixecar el cap.\n-I per què et penses que el van matar? El Vallriera tenia una salut de ferro, i, tot d’una: pam! Mort. Va ser un assassinat, no n’hi ha cap dubte. Segur que ells sabien això de les amenaces i van decidir continuar amb el xantatge per viure a costa nostra –de sobte es va posar a la mà al front i va exclamar-: Em sap greu, Mateu. Tot això és culpa meva i estàs pagant per mi...\nEs va posar a sanglotar i el Mateu la va abraçar.\n-No et preocupis. Ja vaig acceptar-ho en el seu moment, amb totes les conseqüències que podria aportar. Estem junts en això i ho superarem plegats.\nLa Lluïsa li va somriure amb agraïment i amb els ulls plens de llàgrimes.\nL’Eudald va irrompre a l’habitació del part. Immediatament, una cabellera castanya li va tapar la visió i el va empènyer cap a fora.\n-Què hi fas aquí? –va cridar, enfurismada, l’Anastasia Comas.\n-Com està, ella? –no deixava de preguntar l’Eudald, intentant mirar per sobre l’espatlla de la senyora Comas i fer una ullada a dins de l’habitació, sense aconseguir-ho. Els crits de dolor de l’Elisenda el turmentaven-. Deixi’m entrar, per favor. Al cap de vall, és el meu fill.\n-El teu fill?! –l’Anastasia va tornar a alçar la veu-. El teu fill?! –va repetir-. No ets res d’aquesta criatura! No te n’has preocupat pas, d’ella ni del nen, durant l’embaràs! Si de debò t’haguessin importat, ni que fos una mica, t’hi hauries casat abans no es notés l’embaràs. No tens honor, no tens res... sempre has sigut un desgraciat!\nLes paraules van ferir a l’Eudald. Els xiscles de l’Elisenda Farriol ressonaven al seu cap i li despertaven els seus instints paternals.\n-Sé que no sempre he sigut un home responsable, que sovint m’he comportat amb immaduresa, però l’Elisenda m’importa. Potser no l’estimo com un home hauria d’estimar a la seva esposa, però l’aprecio i no la deixaré a l’estacada en un moment com aquest.\nLa senyora Comas va alçar els braços amb energia.\n-Ara! Ara! Ara véns dient que et vols fer càrrec de la criatura? Tu saps la vergonya que això suposaria per mi davant de tot el veïnat? La senyora que es va fer l’embarassada per protegir la seva filla... sortiria als diaris i tot! Au, vés, no et volem més per aquí.\n-El coixí te’l va regalar la mare, oi? –es va atrevir a preguntar l’Eudald.\n-L’única de la teva família amb una mica de dignitat i sentit del decòrum. Sabia que un escàndol així no podia sortir a la llum de cap manera... Però creu-me, quan el senyor Vallriera es comprometi amb la Clara tot estarà arreglat. Ningú ens tornarà a trepitjar.\nL’Eudald va abaixar la vista i es va girar per anar-se’n quan la seva mirada va topar amb un sobre que hi havia damunt d’una taula, idèntic al què havia rebut la seva família uns dies abans, quan es van assabentar que l’Elisenda estava prenyada.\nEs va girar cap a l’Anastasia Comas i va exclamar:\nLa senyora Comas estava a punt de respondre quan va aparèixer en Julià Ripoll, corrent, i es va emportar al seu fill, arrossegant-lo per la màniga de l’americana a l’Eudald i dient inintel•ligiblement alguna cosa del nebot del senyor Vallriera.\nFins que no va arribar a casa, però, i es va haver calmat, el Julià no va ser capaç d’explicar les fresques notícies que li acabaven d’arribar. La criada a la que havia encomanat vigilar al senyor Dídac Vallriera, l’acabava de veure sortir de casa seva amb un caixeta de vellut morat a la mà. Tenia tota la pinta de ser la capseta d’un anell de compromís. I que el Dídac Vallriera es dirigia ni més ni menys que a la mansió Noguera.\n-Ara ja tenen tot el què volen –va murmurar l’Eudald. I va procedir a explicar l’episodi de les cartes a cal Farriol al seu pare.\nQuan va acabar l’explicació, el senyor Ripoll s’enfilava per les parets i es pessigava per no haver pensat en aquella possibilitat fins ara.\n-O sigui, que han estat els Noguera! Des que el senyor Vallriera va morir han estat ells! Ara tenen el què sempre havien volgut: diners, un gendre ric i ben plantat i les terres del difunt Tomàs Mª.\nI després d’una pausa dramàtica per posar efecte a la següent frase, va dir:\n-Ells van matar al senyor Vallriera. I ara nosaltres els arrabassarem tot el què han aconseguit.\nLa família Noguera al complet era al menjador. La Mª Àngels Viladoms tenia les mans sobre la boca, emocionada davant la bonica proposició que acabava de fer el senyor Vallriera a la seva filla. L’Emilia també estava sense paraules, però la seu somriure radiant era tota la resposta que el Dídac necessitava. L’Andreu Noguera somreia a la seva filla i el Sebastià estrenyia la mà al seu nou cunyat. La casa estava plena d’alegria.\nPer poc temps.\nCapítol 4: El compromís\n-Mateu! Els Noguera ens han convidat a la festa de compromís de l'Emilia amb el Dídac Vallriera!\nLa senyora Lluïsa Canaletes voltava amb la invitació per tota la casa, intentant trobar al seu marit. Finalment, el va trobar a la seva habitació, just al costat de la cambra on ella dormia. El senyor Bru encara s'estava posant la camisa quan es va sentir un toc-toc a la porta.\n-Passa –va respondre ell.\nLa Lluïsa va entrar i li va allargar la carta. Ell la va llegir per sobre i li va preguntar:\n-Segur que hi vols assistir? Els Ripoll segurament hi aniran...\n-I els hem de mostrar què estem espantats per les seves amenaces? Hi anirem de totes maneres; els Noguera sempre s'han mostrat amables amb nosaltres i el senyor Vallriera sembla un bon xicot –va observar la Lluïsa.\n-Com tu vulguis, Lluïsa...\nL'Emilia Noguera va entrar a la sala de la mansió Vallriera del braç del seu pare. Els assistents la van rebre amb aplaudiments. Bé, la gran majoria: la família Ripoll tenia els braços creuats i el rostre de la Mercedes Suárez estava contret en una ganyota.\nEl Dídac Vallriera l'esperava al mig de la sala, amb dues copes de xampany a la mà. N'hi va allargar una i l'Emilia, somrient, la va agafar amb delicadesa.\nEl Dídac va fer un discurs que va aconseguir emocionar a la Mª Àngels Viladoms i a l'Emilia. Seguidament, van entrar els lacais amb els plats de menjar i més copes de xampany, i tothom es va dirigir cap a les taules mentre conversaven, la tensió i la incomoditat evidents.\nLa Mercedes Suárez es va acostar dissimuladament, o no tant, al jove Vallriera, amb intencions malèvoles. N'estava tipa, d'aquella estúpida festa de compromís, sobretot si no es tractava de la seva: l'Emilia mai estaria a la seva altura.\n-Dídac –va dir amb veu seductora-. Estàs segur de voler fer aquest gran pas? –el va tutejar amb deliberació-. Ja saps que el matrimoni és una cosa molt seriosa... has de trobar la persona adequada –i, llançant una mirada desdenyosa a l'Emilia, va afegir-: Potser encara no l'has trobada...\n-Què insinues? –va inquirir el senyor Vallriera.\nElla va moure les pestanyes, sense fer cas de la indirecta.\n-Que et mereixes algú millor... Com, per exemple, jo –va dir amb aire repel·lent i desvergonyit.\n-Posa't en els teus assumptes –va respondre ell en veu baixa.\nPerò abans que la Mercedes pogués respondre, el Julià Ripoll va interrompre'ls amb una riallada escandalosa que va atreure l'atenció de tots els convidats.\n-De debò et creus millor que la Ramona? Amb l'ordinària que ets? Ella és elegant, tota una senyoreta... Mai gosaria intentar seduir a un home compromès! –i va afegir-: Sembla que la cultura sud-americana es permet moltes confiances... –va concloure la seva intervenció amb un glop de xampany.\n-Sí, sí –va intervenir en Miguel Suárez, en defensa de la seva filla-. Moltes confiances, però, aquí, l'única que no es va casar de blanc va ser la senyora Viladoms. Potser va passar massa temps amb el Tomàs Mª Vallriera...\n-Com? –es va sorprendre l'Anastasia Comas, manifestant en veu alta l'estupefacció general, davant la revelació sobre la seva “amiga”.\nEl Sebastià Noguera, en veure que la seva germana Emilia abandonava la sala plorant, va protestar, indignat:\n-Un respecte per la meva mare! No hi ha proves que demostrin aquesta difamació; això és un insult!\nLa Ramona Ripoll va sortir de la sala, per consolar l'Emilia.\n-Almenys a mi no em busca la policia –la Mª Àngels Viladoms va dirigir una mirada eloqüent al Miguel Suárez-. I les meves criades no són esclaves...\n-Com gosa...? –va indignar-se la Clementina-. ¿Qué está diciendo, papá?\n-Cállate, Clementina –va cridar la Mercedes-. Sempre has sigut una bleda.\n-Calleu totes dues! –va vociferar el Miguel Suárez.\nLa Mª Àngels va fer una riallada i l'Andreu Noguera va mussitar:\n-Té tot un comerç d'esclaus a Argentina i no pot ni controlar les seves filles... No m'estranya que hagués de fugir... Com els covards!\n-Per covards, vosaltres! –el Julià Ripoll cada cop estava més alterat-. Enviant cartes amb amenaces, rellevant al Tomàs Mª...\n-Què? –van dir la Lluïsa Canaletes i el Mateu Bru a l'uníson-. Però si sou vosaltres, els de les amenaces del Tomàs Mª!\nL'avi Farriol, però, no va permetre que en Julià respongués, ja que va exclamar:\n-PROOU!! No el mencioneu més, a aquest diable del Vallriera! No vull sentir cap altre cop el seu nom! Va ser un desgraciat des que va néixer fins que va morir.\nEs va instal·lar un silenci incòmode a la sala. La Núria Ripoll va ser la primera a interrompre'l, tornant al tema anterior.\n-No acusi tant, Lluïsa, que aquí la que dorm en una habitació separada de la del seu marit és vostè... Tants anys casats i encara sense fills. O bé està malalta, o bé... –va callar significativament.\n-Núria, vols dir que...? –va respondre el seu marit.\n-No vol dir res! –va sortir en la defensa de la seva dona, el Mateu Bru.\n-I per quin motiu és la casa amb les donzelles més boniques de tot Roureformós? –va acusar la senyora Mª Àngels en adonar-se de la gravetat de la situació.\nEn pocs segons tota la sala xiuxiuejava, amenaçant amb la mirada a la senyora Canaletes. Ho explicaven a sota veu als que encara no ho havien entès, mentre acusaven a la Lluïsa Canaletes de pecadora. Ella va abandonar la sala sense poder aguantar les mirades dels presents.\n-Com gosen acusar-la així davant de tothom! –va indignar-se el senyor Bru.\n-La seva fugida la delata –va observar la senyora Comas-. És una pecadora.\n-Per pecadors els seus fills! –va cridar ell finalment, sense poder aguantar més–. No són ni casats i ja han tingut el primer fill... Fer-se passar per prenyada per tal d'encobrir la seva filla d'haver perdut la virtut amb el Ripoll. Això si que és pecar!\nI va sortir corrents rere la seva dona. Però en aquell moment, tots ja estaven ocupats comentant la nova notícia, fins que l'Eudald Ripoll va anunciar:\n-Estem compromesos, d'acord? Ens casarem d'aquí a unes setmanes, així que, si algú té algun problema amb l'Elisenda, que m'ho digui a la cara –fent-se el gallet. Tot i així, ningú es va atrevir a replicar-li.\n-I vostè, senyor Noguera... Es pensava que amb tota aquesta confusió ens havia despistat? Casant la filla amb el nebot d'aquell usurpador maleït per recuperar la fortuna que tots vam perdre al llarg dels anys per culpa de les seves detestables amenaces... I a sobre, volent encara més! Vostè volia seguir amb els xantatges d'aquell home! No m'ho hauria esperat mai, de la seva família...\nImmediatament, l'Andreu Noguera va replicar per desmentir aquelles calumnies. Mentre el caos es tornava a apoderar de la sala, el Sebastià Noguera es va adonar que el Dídac Vallriera no es mostrava molest ni sorprès per les acusacions que llançaven contra el seu oncle. Al contrari, semblava com si ja sabés tot el que deien. Allò el va estranyar. Això i que encara no hagués obert la boca respecte la discussió.\nEl Sebastià es va excusar amb el pretext d'anar a buscar l'Emilia i es va dirigir al passadís de la mansió, on, en lloc de tirar a mà dreta, on l'Emilia i la Ramona s'havien dirigit, va anar en direcció contrària. Va baixar unes escales fins a arribar al replà d'un soterrani, que desembocava a una porta de fusta negra. Aparentment, era tancada, però quan el Sebastià va girar la maneta, la porta es va obrir amb un grinyol.\nA dins hi havia un escriptori de caoba, ple de papers, i unes prestatgeries plenes de llibres, sobres i més papers. El Sebastià es va acostar a la taula i va començar a agafar fulls a l'atzar, fins que els seus ulls van trobar la paraula Noguera escrit en una nota.\n"Família Noguera: La mare, Mª Àngels Viladoms, no era casta quan es va casar. Va entregar la seva virtut a l'oncle."\nEscandalitzat, va seguir buscant fins a trobar xafardejos de totes les altres famílies de Roureformós, els xafardejos que, fins feia poca estona, s'estaven retraient al pis de dalt. Tots, hi eren tots.\nVa obrir els calaixos de l'escriptori i va veure un diari, semi ocult, envoltat de papers i més notes. El Sebastià el va obrir i va començar a llegir per sobre diversos fragments.\n"...l'oncle em menciona al testament... diu que vol canviar el testament, que la meva mare no era més que una desvergonyida... fresca... dona de cabaret... no puc permetre quedar-me sense res... tinc un pla per aconseguir l'herència de l'oncle..."\nHorroritzat, va seguir llegint.\n"...tenia l'obrecartes a la mà... li he clavat mentre ell em mirava amb cara de fàstic... seguiré amb les amenaces, però he de fer que no sospitin de mi... vull una esposa ingènua i innocent... la Clara Farriol és una bona opció... l'Emilia Noguera sembla crèdula, nècia i manejable... avui aniré a demanar la mà de l'Emilia..."\nEl Sebastià ja no va voler llegir res més. Va tancar el diari de cop i el va deixar dins del calaix on l'havia trobat. Ara entenia el pla mestre del Dídac Vallriera. El seu pla per apoderar-se de la fortuna del seu oncle i seguir-la augmentant, tant amb el patrimoni de la seva esposa com amb els xantatges i coaccions als veïns.\nPerò, ara, aquest pla se n'anirà en orris quan el delati..., va pensar el Sebastià Noguera. I llavors, el rostre de la seva germana va aparèixer davant dels seus ulls. L'Emilia. Estava compromesa a aquell monstre i assassí. Si confessava els seus crims, la seva germana podia córrer un greu perill. I cap d'ells tenia manera de poder desfer aquell compromís.\nLentament, amb les espatlles caigudes en posat de rendició, va dirigir-se cap a la porta i la va tancar. Pujant les escales es va anar dreçant, tot i que el cap encara li feia voltes per la revelació recent.\nQuan va entrar a la sala de la recepció, la va trobar buida, a excepció dels seus pares, l'Emilia i el seu promès.\n-Aquí tenim l'home que ens faltava. He enviat a tots els convidats a casa. Estaven fent massa enrenou i ens espatllaven la vetllada... –el Dídac Vallriera va avançar cap a ell somrient. Segurament a causa del que acabava de descobrir, al Sebastià, aquell somriure, li va semblar hipòcrita i fingit-. On has anat? L'Emilia fa estona que ha tornat... –va inquirir, innocentment, aixecant una cella.\n-No l'he trobat, tot i que he estat una bona estona buscant-la –va respondre ell, dibuixant un esbós de somriure.\nPerò, per la mirada que li va dirigir el nebot del senyor Tomàs Mª Vallriera, va ser conscient que ell sabia la veritat. I també va comprendre l'amenaça implícita que hi havia escrita als seus ulls de gel.\n-Així, doncs, som gairebé cunyats, eh? –va dir el senyor Vallriera.\nEl Sebastià va procurar fer un somriure encara més ampli, cosa que va requerir de tota la seva força de voluntat, i va encaixar la mà que el Dídac Vallriera li oferia.\n-És una gran alegria per mi poder-te anomenar així, cunyat. Benvingut a la família.


Josep Marticella, nou president de l’Andorra Esports Clúster - Altaveu el diari digital d'Andorra\nJosep Marticella, nou president de l’Andorra Esports Clúster\nL’Assemblea General ha aprovat la incorporació, així com la renovació de la junta directiva, que deixa de tenir a David Hidalgo al capdavant\n25/02/2022 (11:18 CET)\nLa incorporació de Josep Marticella com a nou president de l’Andorra Esports Clúster es produeix davant la sortida de David Hidalgo al capdavant de la Junta Directiva. Durant la celebració de l’Assemblea General, s’ha aprovat la renovació dels membres, que inclou noms de referència al món de l’esport. Des de l’entitat asseguren que, sota la presidència d’Hidalgo s’ha aconseguit “arrancar i consolidar el projecte, i situar-nos com l’agent de referència en el sector al país”.\nMés enllà de la figura de Marticella, la nova junta incorpora al ciclista Carlos Verona, al president del Bàsquet Club andorra, Gorka Aixàs, el doctor Bernat Escoda, i l’Alfonso Torreño. Al capdavant del projecte continuaran Gerard Riart com a vicepresident, Antonio Rodríguez com a tresorer, i Patrick Toussaint com a vocal.\nHidalgo i Marticella han explicat, com a clars exemples de la tasca del clúster els darrers anys, que Andorra ha estat l’únic país d’Europa en no tancar els gimnasos després del primer confinament, i la declaració de l’esport a com a Sector d’Interès Nacional. Des de l’entitat, a més, han volgut destacar la implicació de les empreses i el sector públic com a clau d’aquest èxit.\nHidalgo s’ha mostrat “content de completar un període de quatre anys, on malgrat la conjuntura, hem arrancat i consolidat el clúster, unint tot el sector en un projecte comú”. També ha dedicat unes paraules d’agraïment per “la imprescindible implicació i professionalitat de l’Alba Reguant, el Christian Palau i la Lídia Martínez”, vocals sortints.\nPer la seva banda, Marticella ha afirmat que “agraeixo la confiança dipositada i, conjuntament amb la resta de l’equip agafem amb il·lusió, compromís i responsabilitat el llegat de la junta anterior, i animo a la nova junta, a tots els socis, i a l’equip humà del clúster, a afrontar el repte del CLUSTER 2.0”. Així mateix, Gemma Riu, que continua al capdavant de l’equip, s’ha mostrat “molt satisfeta per haver assolit 50 socis en només dos anys d’activitat” i s’ha marcat l’objectiu d’arribar als 70 aquest 2022.


Vols barats de Pamplona a L'Havana des de 868 € a Iberia\tUtilitzem cookies pròpies i de tercers per millorar la teva experiència i els nostres serveis. Si continues navegant considerem que n’acceptes l’ús. Pots obtenir més informació a la Política de cookies.\nNecessitem que ens indiquis les dates concretes del viatge per poder mostrar-te els preus per a aquest trajecte. Vols barats de Pamplona a L'Havana de Pamplona a L'Havana Pamplona-L'Havana, Cuba Vols barats de Pamplona a L'Havana (HAV)\nConsulta l’oferta de vols de Pamplona a L'Havana i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Pamplona a L'Havana. Els preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Pamplona a L'Havana fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


FIRA AVíCOLA FIRES I MERCATS\nLa Fira Avícola de la Raça Prat ha estrenat nou emplaçament: la Granja de la Ricarda. És el primer acte de ciutat que s'organitza en aquest espai des de la seva rehabilitació l'any 2010. Amb aquest teló de fons, el protagonista de la mostra: el pollastre potablava és en un entorn molt més proper al seu hàbitat natural que és l'aire lliure. Un espai molt més ampli que a partir d'ara serà l'habitual de la fira avícola. La Ricarda tanmateix acollirà més usos que caldrà definir en els propers mesos.De moment, aquest nou emplaçament acull també en el marc de la fira, la Mostra d'Entitats on el teixit associatiu de la ciutat fa un petit tast de totes les activitats que organitzen al llarg de l'any. L'altra gran novetat d'aquesta mostra és la primera Fira de l'Economia Social i Cooperativa del Baix Llobregat. Un aparador que pretén donar a conèixer les diverses iniciatives empresarials alternatives que hi ha al territori. Completa el menú de la Fira, el Pavelló Gastronòmic amb el Fira Tapa que ofereixen diversos establiments del municipi i on es pot tastar el recentment guardonat per la revista Cuina: el plat favorit dels catalans 2017 que és el potablava. La primera jornada de la Fira Avícola de la Raça Prat ha arrencat amb la Chicken's Run i l'actuació dels Diables del Prat on tampoc ho podia faltar el Pollo.


On hauria de gastar més la Generalitat? Descobreix l'ordre de preferències dels catalans | NacióDigital\nper Roger Tugas Vilardell , 29 de novembre de 2018 a les 21:30 |\nAquest dijous ha coincidit l'inici de la negociació dels pressupostos de la Generalitat entre el Departament de Vicepresidència i Economia i els comuns amb una confluència de vagues i mobilitzacions de diversos sectors de la funció pública. L'executiu està collat políticament i socialment per apujar la despesa pública, però -com sempre- els recursos són limitats i haurà de triar prioritats. Malgrat tot, la ciutadania té clares quines mesures primaria.\nSegons les respostes al baròmetre sanitari de Catalunya 2017 -elaborat a finals de l'any passat per CatSalut i el Centre d'Estudis d'Opinió (CEO) i fet públic aquest octubre-, els catalans no retallarien despesa en cap àmbit. Tot i això, la pressió per apujar-la és diferent segons l'àrea i les polítiques socials són la clara prioritat on destinar més recursos. En concret, educació (89,1%) i sanitat (88,7%) són les polítiques on més clarament i de forma quasi hegemònica la ciutadania destinaria més o molts més recursos.\nA certa distància, se situen els serveis socials (74,4%) i el medi ambient (71,7%), mentre que la darrera matèria amb més de la meitat dels catalans favorables a gastar-hi més és l'habitatge (55,9%). N'hi ha quatre, però, que freguen la meitat d'adhesions: cultura i arts (48,6%), infraestructures (48,4%), transport públic (47,7%) i justícia (46,2%). Finalment, poc més d'un terç dels ciutadans destinaria més recursos a policia i seguretat (34,2%).\nDes del 2010, quan van començar les retallades, els àmbits on han augmentat més els partidaris d'augmentar-ne el pressupost, però, no són els més estrictament socials, sinó el medi ambient (15,7 punts més) i cultura i arts (11,2 punts). Per damunt de sanitat (11 punts més), serveis socials (10,2 punts) o educació (9,2 punts). En canvi, ara hi ha menys partidaris de gastar més en policia i seguretat (6,7 punts menys) i justícia (9,1 punts menys).\nDiferències per edats i electorats\nNo hi ha diferències massa grans per franges d'edat, per bé que els majors de 65 anys són lleugerament menys partidaris d'augmentar recursos en medi ambient o en educació, però, en canvi, gastarien més que la mitjana en infraestructures o en cultura. En canvi, sí que hi ha més diferències entre els electorats dels partits i aquells que, en general, augmentarien més la despesa són els de Catalunya Sí que es Pot -l'enquesta és de l'any passat i fa referència a l'anterior Parlament- i la CUP (un 67,8%), força per sobre que els del PP (60,4%), Cs (61,3%) o el PSC (62,2%). El de JxSí es troba entremig (64,1%).\nEn alguns àmbits, les diferències són molt acusades. Els votants de Catalunya Sí que es Pot i la CUP, per exemple, augmentarien per sobre de la mitjana les despeses en medi ambient, serveis socials o cultura, àrees que preocupen força menys als electors del PP i, en els dos darrers casos, tampoc als de Cs. Per contra, els populars són els que més incrementarien el pressupost en policia, unes partides que quasi cap votant cupaire milloraria. Aquest està especialment preocupat també per l'habitatge.\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN CADASCUN DELS ÀMBITS, PER ELECTORATS\nA nivell de regions sanitàries -el baròmetre sanitari filtra les respostes en aquestes demarcacions-, també hi ha diferències notables. A l'Ebre, per exemple, veuen el medi ambient, la seguretat o l'habitatge com a àrees poc prioritàries, però, en canvi, gastarien més en seguretat. Un àmbit que preocupa menys a Tarragona o l'Alt Pirineu, que tampoc destinarien més recursos a justícia. Igualment, a Lleida sí que apostarien més per les infraestructures, mentre que a Barcelona o Girona fixen el punt de mira en l'habitatge.\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN EDUCACIÓ, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN SANITAT, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN SERVEIS SOCIALS, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN MEDI AMBIENT, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN HABITATGE, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN CULTURA I ARTS, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN INFRAESTRUCTURES, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN TRANSPORT PÚBLIC, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN JUSTÍCIA, PER REGIONS SANITÀRIES\nPARTIDARIS D'AUGMENTAR LA DESPESA EN POLICIA I SEGURETAT, PER REGIONS SANITÀRIES\nImperdibles, Dades, Política, pressupostos de la Generalitat 2019, educació, sanitat, habitatge, metges, vaga\nPer Clavet el 1 de desembre de 2018 a les 17:17\nI cap pressupost per al procès sobira???, ara que veien que el president de la Xina, a la seva visita a L´Estat, no ha dit ni muu, de la independencia de Catalunya, doncs internacionalment el sobiranisme ha mort del tot, i més que a la cumbre del G20, no es toca el tema, n´hi de refilada, ja en deuen tindre prou en veure aquell gamarus a Waterloo, gastan-se 5000 euros al mes del procès subcutani, ja veieu quin cas fan internacionalment, au va a Crida tothom.\nLa independència de Catalunya passa al davant de tots els problemes socials quotidians, per grans que siguin.\nPer Blai, nacionalista català. el 30 de novembre de 2018 a les 11:41\nQuan Irlanda es va secessionar del Regne Unit al 1949, l'atur a tota l'illa era esgarrifós. No obstant es va prioritzar la secessió. És una bona lliçó que ha d'aprendre Catalunya. Aquests problemes quotidians són l'atiet que fan servir les terceres vies per impedir la llibertat nacional de Catalunya.\nPer Just i Necessari el 30 de novembre de 2018 a les 11:02\nÉs molt significatiu que qui prioritza la inversió en justícia siguin els partits unionistes mentre que pels independentistes no és una prioritat. Tenint en compte que la justícia és un dels principals problemes per a l'independentisme i jo diria que fins i tot per a la bona salut de la democràcia, continua essent quelcom secundari i un tema que no interessa i que fins i tot crea un cert rebuig. És un mal endèmic, els indepes continuen veient la justícia com a l'enemic i no hi ha vocació. Si hi hagués més representació potser es podrien canviar coses des de dins, per contra, si menystenim aquest àmbit deixem l'espai lliure als unionistes per a que l'ocupin, i prou que ho fan. Més inversió ajudaria a captar millors talents, modernitzar-la, incrementar-ne l'eficiència i la professionalitat, europeïtzar-la i en definitiva fer aquest àmbit més atractiu per al conjunt de la societat catalana i per tant més divers ideològicament, menystenir-lo vol dir deixar-lo en mans de qui està ara mateix. Si mai tenim una república haurem de convertir la justícia en prioritat, o s'imaginen vostès haver d'importar professionals d'Espanya? Pensem-hi...\nm'agraden les dades de Policia i seguretat\nPer Fidelot el 30 de novembre de 2018 a les 10:37\nQue sigui la preocupació més baixa desmonta tota la teoria de que vivim en una societat totalment enfrontada i que això sembla l'antiga jugoslavia i no se quantes barbaritats mes que diuen alguns. Per cert, heu posat una borratxera de gràfics, hauria de ser mes senzill.\nComplaença amb els resultats\nPer Andreu Apadéu (Cardedeu ) el 30 de novembre de 2018 a les 09:48\nPoden agradar els resultats molt o gens ni mica , però el valor de l'enquesta reflecteix unes preferències transversals suposadament del contribuent català . Hauria qui s’estimaria més inversió en uns Mossos ben dotats i en el tractament adequat de tot tipus de delinqüència i qui s’estimaria més despesa en activitats de lleure o fins i tot de S&D&R&Roll . No s'hi pot acontentar a tothom . Paciència !


ple 19/12/2017 – El NAS de Cardedeu\nEl Ple extraordinari de desembre es va fer en dimarts 19, ja que el dijous hi havia eleccions\nEl Secretari explica que es proposa incloure un punt per urgència perquè hi ha coses que s’han d’aprovar abans del dia 20.\nEl Punt del dia és: Aprovació de la modificació de les ordenances fiscals 2018 reguladores dels tributs municipals (aprovació definitiva)\nHi ha al·legacions contra les noves ordenances fiscals i Benet Fusté (CUP) diu que la llei no requereix gaires estudis nous, pel que es desestimen les al·legacions de veïns i PSC sobre les noves taxes per les escombraries. Així no es posen en risc les finances futures del poble.\nJordi Abad (GpC) diu que va votar en contra d’aquestes ordenances i ho tornarà a fer mentre l’IBI no baixi, ja que el resultat final és que puja el rebut. Sobre la resta hi està d’acord.\nJosé Quesada (PSC) diu estar d’acord amb el que diu el Sr. Abad, perquè el Govern diu que no hi ha pujada d’impostos i sí que en hi ha, més d’un 2% al aplicar-se la revisió cadastral i veuen aquest increment final sense justificació política. Si es demana un esforç als ciutadans s’ha de dir a què es dedica, i no s’ha explicat. També creu que l’aplicació de criteris progressius no pot fer-se com es fa, no hi ha un estudi detallat i es perjudica a persones que tindran dificultats. En l’impost a vehicles de tracció mecànica sols es beneficia a qui té més poder adquisitiu i es pot comprar un cotxe nou, pel que no s’està fent una reducció per diferències econòmiques i no pensen que s’hagi de fer per criteris tècnics, n’han d’haver també de polítics.\nMarc Blanché (PDeCAT-D) diu que coincideix amb ela “amics socialistes”, no hi ha criteris clars de repartiment i demanen que modifiquin les taxes d’escombraries, però al seguir el demés igual s’abstindran.\nBenet Fusté diu que els ingressos directes descendeixen i per això cal fer progressivitat: que pagui més qui més ingressos té i més deixalles generi. No li sembla just seguir mantenint la tarifa plana sense tenir en compte ingressos i nivell econòmic ni els residus que genera, i una casa genera més deixalles que un pis, i la recollida a cases grans és més costosa que en blocs. Hi ha municipis que no paguen taxes de deixalles, va inclòs en l’IBI. Segons els estudis estem en el 10% de municipis més rics i paguem un 30% menys que les mitjanes catalanes. Pagar menys impostos no és cosa d’esquerres, tal com deia Zapatero, i a vegades cal pujar-los per poder redistribuir millor. Parlant d’estudis, diu, com vol el Sr. Quesada, és demagògic dir que les classes mitjanes han perdut poder adquisitiu. Els estudis diuen que són les classes baixes, les més desfavorides.\nA Cardedeu, segueix, hi ha 8.500 persones que declaren, sols el 20% ho fa per sobre dels 50.000 euros anuals, però són molts més els qui no arriben als 20.000, pel que la taxa plana és injusta. En els vehicles es baixa l’impost als més petits.\nAbad diu que li sembla bé que digui que qui té més paga més, però això no té res a veure amb la casa on vius, perquè pot ser gran i tenir pocs ingressos i anar variant aquesta situació sense canviar d’habitatge.\nQuesada diu que en lloc d’escanyar a la gent amb més impostos s’hauria de reduir despeses de l’Ajuntament. Insisteix en buscar més maneres de trobar progressivitat.\nMarc Blanché diu que la Justícia sols té a veure en no cobrar per la casa que has pogut rebre per herència i pot ser que no s’ajusti a ser indicatiu dels teus ingressos.\nEnric Olivé, l’alcalde (ERC) diu que aquesta acceptació de les al·legacions no modifica l’entrada d’ingressos de l’Ajuntament, sols la manera de com es fa, No es recapta més que el cost de la taxa. Continua fent referència als estudis que fan l’Albiol i Arrimadas buscant famílies que diguin el que volen sentir i no aprofundeixen més. Parla de la recollida de signatures que s’ha fet per fer les al·legacions i ha vist que hi ha gent que ha signat i que hauria estat beneficiada, però s’ha polititzat i se signa contra el Govern, sense mirar el què.\nBenet Fusté diu que la riquesa immobiliària ha fet que uns es facin molt rics i d’altres molt pobres i aquesta riquesa immobiliària és molt clara.\nEs passa a la votació i voten a favor 8, ERC i CUP, en contra 5 PSC, PP i GpC, i hi ha 3 abstencions , PDeCAT-D.\nOlivé diu que al ser un Ple Extraordinari no hi ha lloc a preguntes, desitja Bon Nadal a tots i dóna el Ple per acabat. Són les 19.37 i ha començat a les 19.\nBe the first to comment on "ple 19/12/2017"


El Dr. José García-Arumí, nou president de la Societat Catalana d’Oftalmologia | IMO\nEl Dr. José García-Arumí, nou president de la Societat Catalana d’Oftalmologia\nL’especialista en retina de l’IMO va ser escollit per a aquest càrrec, que ocuparà els propers quatre anys, al darrer congrés de la institució\nEl Dr. José García-Arumí ha estat nomenat recentment nou president de la Societat Catalana d’Oftalmologia (SCOFT). Durant els propers quatre anys en què exercirà el càrrec, i tal com ell mateix ens explica, l’especialista en retina de l’IMO continuarà promovent el desenvolupament científic i tècnic de l’especialitat i la col•laboració amb altres societats, comunitats professionals i universitats vinculades a la disciplina.\nEl nomenament es va fer en el marc del 45è congrés anual de la SCOFT, que el passat mes de novembre va reunir a Barcelona prop del 98% dels oftalmòlegs catalans i també professionals d’altres punts de l’Estat per fomentar el contacte amb les noves tecnologies i l’actualització de coneixements en una disciplina que està en constant renovació.\nContribució dels oftalmòlegs de l’IMO\nDiversos doctors de l’Institut van participar en aquesta trobada amb contribucions destacades en el camp de la còrnia, del glaucoma i de la retina. El Dr. García-Arumí va intervenir en un simposi sobre noves tècniques en el diagnòstic i el tractament, en què es va centrar en la detecció del forat macular, i va moderar un altre simposi sobre la vitreòlisi enzimàtica com a alternativa terapèutica, és a dir, sobre la utilització del fàrmac ocriplasmina en casos seleccionats de tracció vitreomacular per evitar recórrer a la cirurgia.\nEl Dr. Borja Corcóstegui va moderar un curs d’actualització sobre l’evidència i l’experiència en el control de l’edema macular i, amb el Dr. Alfredo Adán, va llegir la comunicació sol•licitada “Avenços en les tècniques d’imatge en patologia retinal”.\nTal com va fer patent la seva intervenció, la retina mèdica és una de les subespecialitats que ha evolucionat més els darrers anys gràcies a avenços tecnològics destinats a millorar el diagnòstic i que, per tant, ajuden en la presa de decisions i contribueixen a optimitzar el tractament posterior. Una definició millor de les imatges i uns resultats immediats, com també la utilització de mètodes no invasius, permeten progressar cap a una medicina cada cop més individualitzada.\nPel que fa a la còrnia, el Dr. José Luis Güell va moderar la taula rodona sobre procediments quirúrgics combinats en la qual es va abordar la cirurgia de cataracta, la de glaucoma, la vitrectomia i la queratoplàstia, a banda que també es va parlar de l’extracció de lents intraoculars fàquiques (sense substitució del cristal•lí) en els pacients que han desenvolupat cataracta.\nPer la seva banda, la Dra. Carolina M. Pallás va fer dues presentacions en vídeo i va participar en tres sessions de pòsters sobre el maneig quirúrgic del glaucoma. Un dels aspectes destacats va ser la seva exposició sobre l’ús d’unes noves sutures alliberables en lloc de les tradicionals sutures fixes en la trabeculectomia, considerada la cirurgia filtrant més clàssica per tractar la patologia. Amb aquestes noves sutures s’aconsegueix que la tècnica sigui més segura i més eficaç i que s’obtinguin resultats tensionals més bons i més previsibles, segons l’especialista.