Accent valencià en les sessions especials de la 33a Mostra de València - País del mar\nInici / CINE / Accent valencià en les sessions especials de la 33a Mostra de València\nCINE Festivals NOTÍCIES POSIDONIA VALÈNCIA\nAccent valencià en les sessions especials de la 33a Mostra de València\nPublicat en\tOctubre 10, 2018, 5:53 pm\nLa 33a Mostra de València-Cinema del Mediterrani, del 18 al 28 d’octubre del 2018 als Cines Babel i en IVC-La Filmoteca, ha programat una sèrie de projeccions especials amb un marcat accent valencià. “Estes sessions especials són una oportunitat immillorable perquè el públic valencià conega altres mirades més arriscades, contemporànies i compromeses del nostre cinema” apunta Gloria Tello, regidora de cultura de l’Ajuntament de València.\nProduccions independents amb veu pròpia que van de la crònica rural al curtmetratge censurat, i passen pel debat fílmic. Així de polièdriques són les sis propostes que conformen les sessions especials de la 33a edició de Mostra de València. Unes projeccions fora de concurs que arrancaran amb el documental ‘Wunderblock‘ el divendres 19 d’octubre. En esta cinta de l’artista multidisciplinari Alfonso Legaz, una pintora i un cineasta ixen a la trobada del filòsof Jean-Luc Nancy i d’algunes veus del Mediterrani com a part d’un procés que enllaça les Històries de l’art i de la guerra.\nA ‘Carrícola, pueblo en transición’, dels cineastes José Albelda i Chiara Sgaramella, es descriu la història recent de Carrícola. Un poble de la Vall d’Albaida que, des de principis dels anys huitanta, ha dut a terme un procés de transformació cap a la sostenibilitat. L’adopció d’estratègies ecològiques i col·lectives tant en la producció agrícola com en la cura del paisatge i dels recursos naturals fan d’esta comunitat un interessant cas d’estudi. Una pel·lícula realitzada en col·laboració amb La Cosecha Producción Audiovisual, amb la implicació directa de la comunitat local en el procés creatiu, que es projectarà el dissabte 20 d’octubre.\n‘El pintor de calaveras’, documental dirigit per Sigfrid Monleón, director valencià quatre vegades nominat als Goyas, es projectarà el 20 d’octubre. Un personalíssim treball documental que s’alimenta del ferment cultural i antropològic del paisatge que va veure nàixer al destacat artista Pepe Dámaso (Agaete, 1933), qui ha aconseguit alçar un original univers plàstic en el qual vincula la transitorietat de la vida i la transmissió de l’art.\nEl dilluns 22 d’octubre serà la projecció del duo ‘Cinema i utopia’, de José Serrador i Pablo Peris, i el curtmetratge que va ser segrestat pel Tribunal de Orden Público en 1971 ‘Salomé’, de Rafa Gassent. Una sessió per a debatre si existix el cinema valencià. II, en este cas, a qui li importa? Un documental, el de ‘Cinema i utopia‘ que fa un succint repàs al sector cinematogràfic valencià. Una història que naix en la clandestinitat antifranquista i culmina amb el naixement de la televisió autonòmica.\nI, tancant este cicle de projeccions especials, el 24 d’octubre s’estrenarà en Mostra de València-Cinema del Mediterrani el documental ‘In the middle of Norway’, de la directora Mia P. Salazar, que mostra la doble vida del vocalista de La Habitación Roja. En esta peça audiovisual, el cantant valencià ens mostra la seua lluita per compaginar les seues dues vides: la que porta durant els estius, on se submergix en gires que li ocupen tot el temps, i la que desenvolupa en l’hivern, quan treballa d’infermer a les nits i cuida la seua dona durant el dia.\nAlfonso Legaz Chiara Sgaramella Cine Cinema i utopia El pintor de calaveras In the middle of Norway Jean-Luc Nancy José Albelda José Serrador La Cosecha La Habitación Roja Mia P. Salazar Mostra de València Pablo Peris Pepe Dámaso Rafa Gassent Salomé Sigfrid Monleón Valencia Wunderblock


UCRONIES: Somereta del Bon Jesús\nAmb els nens ens en fèiem un tip de fer boletes amb els porquets de Sant Antoni. Molt millor que Eurodisney, on va a parar! :)\n14 de febrer de 2012 a les 8:46\nQuan érem nens comandàvem exèrcits, com Tirant. Les formigues eren la infanteria; les someretes del Bon Jesús eren els carros blindats; les mosques i les marietes feien la força aèria. Li donàvem tres voltes a Eurodisney!\n14 de febrer de 2012 a les 11:55


cuina | Totaltupper\n7 de Setembre de 2016 · 12:28\nFoto d’Oriol Lladó (Flickr)\nIngredients (per a dues persones): 3 ous – 1 bossa petita de patates xips – Oli d’oliva verge extra – sal.\nRecepta que es fa en pocs minuts i sense necessitat de pelar patates! En una paella petita amb un raig d’oli ben calent hi passem les xips durant poc temps, menys d’un minut. Apartem la paella del foc. Aboquem les patates en un recipient amb l’ou batut, ho barregem tot sense afegir-hi sal (les patates xips ja en porten) i tornem a posar-ho a la paella. Fem la volta a la truita amb l’ajut d’un plat de la mateixa mida, deixem que es cogui una mica l’altra cara i ja està. Cadascú que busqui el seu punt de cocció preferit, més o menys cuita per dins, més o menys daurada per fora… Mmmm!\nJo prefereixo menjar-me-la immediatament, però si en sobra me la guardo per al tàper de l’endemà 😉\nApunt gurmet: si voleu unes bones patates xips, a Barcelona aneu a la Xurreria San Román (carrer Consell de Cent, 211), o bé trieu-les al supermercat seguint els consells que hem trobat en aquest article de Miguel A. Bargueño a El País “El que de debò us diu una bossa de patates (i no voleu saber)”.\nTagged as carmanyola, cuina, patates xips, ràpida, recepta fàcil, taper, totaltupper, truita\n11 de Juliol de 2014 · 11:08\nFoto: Flickr (Manel Zaera)\nIngredients (per a 4 persones): 1 sípia neta – 350 g d’arròs – 3 porros – 4 o 5 alls – una mica de julivert – mig got de vi blanc – oli d’oliva verge extra – 1 dau de brou concentrat (de peix) o 3/4 de litre de brou de peix – sal i pebre al gust.\nTagged as all, arròs, carmanyola, casolà, cuina, feina, fiambrera, porros, recepta, recepta fàcil, receptes, sèpia, sèpia amb arròs i porros, sípia, taper, totaltupper


Perquè hi ha gent que odia les Falles?\nPublicat el 6 de novembre de 2006 per josepblesa\nUn article per a pensar, ara que els blavers -sense màscara- han irromput al Parlament de la Generalitat d’Amunt. L’autor és Gil-Manuel Hernàndez i Martí. És digne de lectura.\nDos factors a destacar:\nA) La manca de visió futura del moviment valencianista i democràtic. Excepció feta de gent com Francesc Ferrer Pastor.\nB) L’enorme visió de Vicent Gonzàlez Lizondo ( Unió antiValenciana) per a controlar l’entrellat organitzatiu civil més important de tota l’Europa Occidental.\nMés d?una vegada els fallers s?han fet esta pregunta, corpresos i estupefactes per la indiferència, l?hostilitat i fins i tot l?odi que la festa fallera desperta en determinats ciutadans del cap-i-casal. Però sovint, més enllà d?esta pregunta, el món faller no encerta a aprofundir en la resposta, i no són estranyes les afirmacions superficials sobre els crítics, acusant-los de ser simplement antivalencians o gent amargada que critica per criticar.\nEl ben cert és que cada vegada se senten més veus que posen en solfa les suposades virtuts de les Falles, arremetent contra elles amb una vehemència especial, en ocasions prop del fanatisme antifaller. Sabem que molta gent fuig de les falles com de la pesta quan s?aproxima la setmana fallera; altres, dels que es queden, blasmen contra ella i la seua ocupació del carrer, que titllen d?abusiva i descontrolada; finalment, hi ha qui expressa les seua enemistat amb la festa per raons de caire ideològic o gust cultural. Fins i tot les darreres falles es va inaugurar una web que es deia ?Antifallers?, i també és evident que les tensions entre moviment veïnal i falles han proliferat en els darrers temps.\nAra be, si intentem buscar realment una resposta a la incòmoda pregunta plantejada, hauríem de diferenciar diversos estrats o posicionaments entre els crítics amb les Falles. En primer lloc estan aquells que, des de posicions que s?autoanomenen progressistes o d?esquerres, qüestionen parcial o totalment la festa fallera com a sinònim de festa profundament penetrada pels costums festius franquistes; com què, efectivament, la festa fou brutalment instrumentalitzada pel franquisme, si hom es capfica, es pot criticar que continua sent bàsicament una festa reaccionària i antimoderna. Les mateixes persones que així pensen, més o menys, acusen també a les falles de ser una expressió del blaverisme polític, de l?anticatalanisme visceral i del secessionisme lingüístic, atesa la lamentable utilització de la festa per part del bàndol blaver durant la batalla de València. Si a això afegim la posició classista-elitista d?aquells que valoren les Falles com a expressió de cultura vulgar, carrinclona i barroera, obtenim una radiografia estereotipada derl progre antifaller, que per demostrar que és progre ha de ser necessàriament antifaller. Tanmateix, aquestes actituds, molt exteses entre la nostra esquerra i el nostre nacionalisme d?arrel fusteriana, obliden l?arrel crítica i progressista de la festa, les falles anticlericals, republicanes i antifeixistes, l?exaltació literària que de la festa va fer el mateix Joan Fuster o l?admiració que li tenien prohoms valencians progressistes i nacionalistes com Francesc Almela i Vives, Carles Salvador, Vicent Andrés Estellés, Manuel Sanchis Guarner o Josep Renau, entre altres. Obliden, també, el paper que acompliren les falles en la defensa i conreu del valencià en la llarga nit del franquisme, i passen per alt, també, els intents de plantejar unes "falles alternatives" o el fet que les falles d?avui en dia són molt més contemporànies i modernes del que molta gent pensa i que hi ha dins dels seus cens milers de persones que podríem considerar obertament progressistes. En tot cas, el prejudici es manté, alimentat pels trets més conservadors de la festa, que existeixen i que els sectors més immobilistes de la mateixa presenten com una ?essència tradicional? immutable.\nD?altra banda estan els antifallers procedents de les protestes veïnals contra els excessos de les falles. Estos excessos són en la major part dels casos ben certs i molestos, i no és menys cert que la festa s?ha desbordat, afectada d?elefantiasi, mercantilisme, culte a l?empresari i salvagisme urbà, però també cal considerar que el caos de València en Falles és menys degut a l?impacte de les comissions – tot i abusar de carpes i talls de carrer – que a l?arribada de milers de persones i la magnificació de botellons, a les agressives campanyes de les empreses cervesseres o a les concentracions i activitats de tràfic motoritzat que afecten tot l?any a la ciutat. En este punt, dissortadament, el discurs predominant en el món faller és el del victimisme més demagògic i panxacontent, aquell que no para de repetir el rebregat discurs de que els fallers ho donen tot per València altruistament, mentre tenen que suportar els ?incomprensibles? atacs dels veïns. Una vegada engegada esta retòrica, que tanmateix no utilitzen altres moviments igualment altruistes, és molt fàcil caure en el maniqueisme, la simplificació i, sobretot, l?onnubilació passional que entrebanca una visió més equànime de la realitat; en eixe tèrbol brou de cultiu proliferen les veus airades que atien l?antiintelectual·lisme típicament fomentat en el seu moment per l?anticatalanisme, o l?antiprogressisme barat que fa seu el crit de que ?els catalanistes mos volen furtan les Falles? o de que ?els socialistes no volen a València?.\nEl tema és complex, però darrere de l?antifallerisme hi ha molts factors històrics, econòmics, geogràfics i socials a tenir en compte, factors que no es poden despatxar com ?un atac a les Falles?, des del bàndol faller, ni convertir en dogma de fe progressista o esquerrana. Caldria recordar tota la gamma de grisos que hi ha enmig, demanar al que es diuen progressistes més obertura de mires per a les potencialitats de la festa i als que es diuen fallers-fallers més compromís amb la convivència ciutadana. Des d?alguns cercles sempre hem insistit que cal trencar tabús i clitxés i fomentar la major participació dins la festa; és molt fàcil escudar-se en la desqüalificació o en el autisme per evitar afrontar el repte real: el de que cal que una festa tant potent com les Falles siga acceptada i construïda realment per tots. Potser aleshores hi hauran menys valencians i valencianes que odien les falles i menys fallers i falleres que es pensen que són els seus únics propietaris.\nPER UN PACTE ENTRE BLOC, ERPV I ALGÚ MÉS.\nPublicat el 4 de novembre de 2006 per josepblesa\nL’endemà de les eleccions al Parlament de la Generalitat de dalt, em telefona el meu amic monárquico, de l’executiva del PSPV, i em fa: Vaya òstia que nos han pegao en Catalunya……pero no pasa nada, pactaremos con Iniciativa.\nI jo li faig: ¿Amb 37+12=49 fins a 68 encara us en falta alguna cosa, no?\nEl meu interlocutor calla…….\nAquesta és la finesa interpretativa i la independència mental del gruix del PSPV, majoritàriament.\nGuaita el calfament neuronal que porteu amb els resultats al Vilaweb, i fora d’aquest espai comunicacional. Mirant-s’ho per dalt, per baix, per l’endret i pel revers. Després del Saigô Takamori seppuku no zu organitzat pel sr. Madí. Tot és desraó.\nAcí baix podem continuar amb la paranoia: I tot veient la profunditat i el sentit de regeneració que necessitem al país valencià, que no ha de vindre de la mà del meu amic i els seus col·legues sols se m’acut demanar, després d’anys de violència verbal entre el BLOC i ERPV que hi posen trellat, seny, i que es coaliguen per a traure 5 diputats a les Corts Valencianes. I que es deixen romanços.\nPS-1: després de la galtada del PSOE-pspv al BLOC, crec que cal que feu un pensament tots plegats. Que el valencianisme puga escalar per ell sol a les Corts.\nPS-2: un pardalet m’ha dit que hi ha una negociació embastada entre el BLOC i la renovada UV. Tampoc, a mi no m’importaria. Tant em fa.\nSóc conscient de la follia, però estem veient tantes coses al Principat, que tampoc no em fa vergonya.\nL?ARQUISCULTURA DE CALATRAVA: UNA VISIÓ POLÈMICA. (i II)\nQuan vaig finalitzar el recorregut em plantegí anar a veure’l al seu estudi de Zuric. Amb la sorpresa de descobrir que era valencià, de la meua ciutat. Ell no hi era, havia fet un viatge a París. L’ambient era agradable. Vaig publicar al següent any l’article. Passaren un parell d’anys i se’n feu famós ací. Barcelona, Sevilla, etc. Muntà un mini-estudi a València i l’hi vaig portar l’article amb la meua adreça. Sorprenentment, un dia, em telefona la seua secretària dient-me que em volia conèixer.\nTrobades amb Santiago: Vam fer un parell de trobades i m’oferí treballar per a ell. I li vaig contestar -respectuosament- que possiblement la meua arquitectura seria molt més insignificant, però seria meua i si treballava per a ell, sempre faria un altra que em seria aliena.\nEns trobaren una vegada més en el sopar dels Premis Octubre i ja mai no s’hem tornat a relacionar.\nAra, curiosament canviaria algunes coses de l’article, sobretot, perquè conec millor l’arquitectura de GAUDÍ i menys la que ha fet CALATRAVA els darrers anys………però continue professant la mateixa devoció per l’obra d’aquests dos genis que el primer dia. Fins i tot l’he sentit dir, a Santiago, que es considera ,d’alguna manera, continuador o que s’inspira en Gaudí.\nAgaudinisme i tradició\nLa contínua localització de Calatrava com a ?seguidor? de l?obra d?Antoni Gaudí és un factor a l?obra d?aquell que cal matisar, si més no. L?ànsia a enquadrar-lo, a penjar-li una etiqueta tot seguit al seu descobriment, per part dels crítics i arquitetes de renom internacional, que sense una anàlisi profunda de la seua obra ha dut aquesta focalització. Les raons que ens fan divergir d?aquesta són:\nA) El mateix Calatrava ha declinat, alguna vegada, aquesta possibilitat.\nB) Estructuralment Gaudí és un arquitecte empíric, més a prop de les tècniques dels constructors de catedrals que d?ençà, malgrat els seus bons coneixements matemàtics i que contemporàniament a ell tant la teoria de l?elasticitat com de la resistència de materials estaven a punt. Tan sols recordar que el 1919 ja pul·lulava per Barcelona Fèlix Cardellach i la seua ?Filosofia de les estructures?. A més de recordar que Gaudí ?calculava? mitjançant un enfilats amb bosses d?arena posats boca avall.\nC) Un altre punt de divergència és l?esperit d?industrialització, adés esmentat, que en el cas de Gaudí és inexistent, tret d eles voltes de maó en pla que uneixen els caps de les columnes que sostenen la plaça del Parc Güell, doncs està més prop d?una metodologia artesanal i d?un ?anar inventant? sobre la marxa. Algú podria preguntar-se que aquest tema fa un segle estava al bressol. S?enganya. Cal només enumerar el cas del Palau de Cristall de J. Paxton per a l?exposició de Londres de 1851, o dels contemporanis de Gaudí, com ara Doménech i Montaner, que precisament enguany fa un segle, construeix l?Hotel Internacional per a l?exposició de Barcelona en tan sols tres mesos basant-s?hi en un mòdul: una rajola.\nD) Gaudí ignora els nous materials i llurs usos estructurals, el ferro i el formigó armat, excepció feta del Parc Güell, està més abocat als tradicionals, fins al punt de qualificar-lo com a l?últim gran arquitecte en pedra, com veiem postura contraposada a Calatrava. Amb tot, Gaudí tendeix a treballar amb estructures a compressió, en Calatrava n?hi ha de tots els comportaments, a destacar-hi, les que ho fan a tracció, i això té una implicació formal directa. Comparem el viaducte del P. Güell per a passejar amb el corredor porticat de les oficines a Suhr i al projecte de l?estació Staldelhofen.\nAl parc la columna inclinada i anterior és la que suporta, a compressió, l?accés superior de trànsit rodat i els caps de columna són lligats per corretges a flexió. Una mena de taló, exterior, eixampla, l?accés i treballa a compressió també. A Suhr, la corretja que lliga els caps és a tracció i la inclinació del suport és el cap exterior, ço és, contrària a la del Parc Güell. A l?estació la inclinació és la mateixa que la de Gaudí, però el taló està davant, servint de contrapunt al suport que aguanta la marquesina, de tant bon punt que si llevem el taló a l?obra gaudiniana, el passadís restaria intacte; si ho férem a l?obra calatraviana, bolcaria totalment. Val a destacar-hi aquest meravellós taló de Calatrava; es tracta d?un pilar articulat pels seus extrems, amb una certa esveltesa en relació amb la càrrega i la secció, la qual cosa provoca l?efecte anomenat de pandeig, que n?és aquell que es produeix en pressionar pels extrems, amb els dits, una barnilla fins a fer que es corbe. Com diria Goethe: el geni s?expressa en les limitacions. El pilaret adopta una forma de fus, per què?. Doncs perquè el pandeig augmenta, en una secció transversal, en allunyar-se dels extrems en un pilar articulat pels extrems, arribats al màxim de deformació al centre de la barra, per això ha d?anar guanyant en resistència mercés l?augment de secció.\nTanmateix cal ressenyar-hi punts de convergència: la unitat puix tots dos fugen d?espais residuals i invertebrats, tendint cap a la configuració de gran sala amb el consegüent afany en matèria estructural que això comporta.\nAquesta tendenciositat és més aviat una característica sociocultural de l?àmbit de pertinença que una confluència.\nTots dos són grans geòmetres; Gaudí, amb rajola, desenvolupa paraboloides i hiperboloides (reglats o no) que enllaça magistralment. Però gaudí és un arquitecte formalista, en el sentit de masses. A excepció de casos com a Santa Coloma. Calatrava ho és, de formalista, en el sentit lineal, açò és, l?estructura portant lineal conforma l?espai.\nA ressaltar també el caràcter senzill de tots dos i amb un punt de rebel·lia cívica, que en Gaudí, republicà de joventut aigualeix per a caure en un misticisme solitari a l?ombra d?Eusebi Güell d?ençà la Restauració. Aquest esperit rebel es plasma en Calatrava des d?una actitud europeista i de resposta civil, com hem vist últimament.\nCalatrava, a l?igual que els altres grans arquitectes, ha sabut extraure les lliçons del passat i combinar-les sàviament, tot actualitzant-les per a obrir una escletxa en l?espessa estupidesa del postmodern, reconciliant de bell nou organicitat i racionalitat en una obra que ens ofereix un camí segur de la disciplina arquitectònica.\nFins ací l’article de 1988.\nL?ARQUISCULTURA DE CALATRAVA: UNA VISIÓ POLÈMICA.\nPublicat el 2 de novembre de 2006 per josepblesa\nAquest article el vaig publicar el dia 4 de juny de 1988. En el suplement del diari Levante que es deia DIAREMA,\ndedicat a l’arquitectura i l’habitatge, que eixia els dissabtes. L’article el van dividir en tres parts i de manera aleatòria. Total que en el segon no se’nr ecordarien del primer i així -igualment- en la tercera.\nVa trigar sis (6) mesos a publicar-se. Supose perquè era la primera vegada que tenien un article amb contingut i amb un personatge que començava, ja, a tindre grapa. Quasi segur era el primer que en parlava d’en Calatrava a València. I tampoc l’idioma no semblava ajudar-hi massa. Possiblement el primer, amb contingut, en català i que no parlava de literatura, falles, etc. és hereu del “Barcelona entre el Pla Cerdà i el barraquisme” que havia llegit una dècada abans.\nVaig tenir la sort d’ensopegar, en un viatge a Suïssa l’any anterior, a l’estació de trens de Zuric i conversant amb un passatger mentre desdejunàvem a les 6’30 h. de la matinada li vaig demanar sobre diverses obres…i resultà que era un arquitecte Her R. Müller. El bon home m’explicà que eren obra d’un arquitecte afincat espanyol que se’n deia Calatrava i me n’indicà algunes més. Ell, després se’n anà… i en tirar a pagar m’havia pagat el desdejuni- a la manera alemanya òbviament. I vaig pensar amb Francesc Pujols………en broma.\nL’he rellegit i crec que encara conserva la força i frecor del primer dia. Hi ha passat divuit anys. I ara, que tothom li dóna canya, amb la més ignominiosa ignorància, vull fer una tirada de dos apunts amb l’article sencer. Aquest és la primera part.\nL’ARQUISCULTURA DE CALATRAVA: UNA VISIÓ POLÈMICA.\nArran els articles elaborats sobre l’obra d’en Santiago Calatrava i Valls –i, tal com signa ell mateix els seus projectes primers a Zuric- observem una sèrie de mancances i/o errades, així com una manca d’aprofundiment en els corrents on beu. Passem tot seguit, i, des d’un punt polèmic a discutir-los.\nL’organicisme científic positivista\nSi al segle passat aquest terme tenia la consideració de que la forma de l’edifici s’havia d’ajustar a les funcions que calia desenrotllar, Calatrava ho fa sense caure en la banalització que comportà el zoomorfisme epidèrmic, com per exemple la pell de drac de la casa Batlló i d’altres modernistes amb les formes vegetals, ultrapassant l’ornamentalisme i extraient de la imatge poètica de l’esquelet d’un gos (parades d’autobusos a Saint Gallen), el batre de parpelles (portes de la fàbrica Ernsting), valves de calamarsos (Halle Jakem) o becs de gallina (coberta de la sala de concerts a Suhr) unes estructures, que sí són capaces de resistir esforços dinàmics, augmentats d’escala, ho seran per a resistir-ne, d’estàtics a la vegada de peces eminents de l’estructura dels seus edificis i conformadores de l’espai.\nEn el sentit del terme emprat al segle XX, l’organicisme encapçalat per F. LL. Wright es basa en expandir els espais partint d’un nucli central; en el seu cas les xemeneies a les cases de la prada centrifuguen els espais. Amb el temps, aquest nucli es va transparentant, implícitament a l’edifici d’oficines Larkin a Buffalo (1910) i explícitament al museu d’art Guggenheim a Nova York (1946) on la llum raja des d’una claraboia situada a la coberta.\nCalatrava reprèn aquest tema però centrífuga els espais del voltant sobre el nucli central, com és l’edifici d’oficines a Suhr.\nUn altre factor a destacar pres d’aquest corrent és l’interès pels detalls de tota mena, n’observem la delicadesa i elegància de les unions d’elements, perfectament dissenyants que constitueixen una arquitectura construïda.\nCal descobrir en molts de casos una subtil referència a temes clàssics, ja siga de tipologies de temples circulars (Tholos) com les oficines de Suhr, ja siga de temples rectangulars com la Madeleine de Vignon a París, aquest darrer paradigmàtic a la façana lateral de la fàbrica Ernsting on els tres cossos són evidents: sòcol, la xapa d’alumini plegada ondulant, tot suggerint-nos una magna columnata, i com a l’entaulament, una potent peça de remat correguda. N’és la transcripció a l’actualitat dels temples clàssics.\nCalatrava atansa el doctorat de ciències tècniques a Zuric amb el tema “la plegabilitat de les estructures”. Aquest és un tema, que d’antic, sembla, l’ha incitat a l’estudi i que onsisteix a estudiar la geometria dels elements en estat dinàmic, ¡fixem-nos-hi!\nSi complexa d’entendre és una superfície reglada en l’espai, ¿com serà una colla de barnilles d’acer que cada segon estan conformant una superfície reglada diferent a la immediata anterior que obren i tanquen les portes del moll de descàrrega de la fàbrica Ernsting o l’escultura “L’ull”?\nTots els coneixements estructurals de què gaudeix no tindrien la menor incidència si no foren acompanyats del domini de la geometria, doncs elements estructurals i superfícies evolucionen\nA l’espai, la referència al pòrtic hi és mínima.\nSovint, l’obra de Calatrava, ens remet a la indústria, i d’ací a l’estàndard. Les seues obres són prototípiques i fetes a base d’elements susceptibles d’ésser elaborats lluny del lloc d’execució, d’aquí la propensió a fer les estructures isostàtiques. De més a més, aquest factor és determinatiu dels materials emprats. Tanmateix, defuig de l’avorriment formal a què ens té acostumats la indústria en termes estètics. Prova fefaent d’aquesta actitud és el fet de que els seus projectes porten reiteradament dels esbossos de com s’ha de transportar i muntar els elements.\nSegons Bruno Zevi, el tret característic i essencial de l’arquitectura és poder-nos albergar, ço és, de posseir espai intern, que ens fa entendre totalment l’edifici. Mentre que l’escultura, per a entendre-la, cal que passegem al seu voltant, no interessant-nos gens el seu interior.\nEn les obres de Calatrava succeeix un estrany fenomen. En les –seues- obres d’arquitectura voltem per a veure les façanes, generalment amb tractament diferents, talment com si d’una escultura es tractàs.\nPerò si algú ha tingut la sort de travessar el pont de Bac de Roda, s’esdevé el cas oposat: tenim la sensació d’estar embolcallats per una capsa transparent que delimiten els cables que tiben els arcs. A risc d’equivocar-nos no s’estarem de remetre aquest bellíssim pont al primer projecte d’Otto Wagner per al Donaukanal a Viena sobre el Danubi, també amb arcs suspesos que suporten la planxa-tauler de trànsit, i ambdós curiosament amb quatre escalinates descendent al caixer del riu.\nMAL KE BIEN.\nAquest és l’equip de l’estudi. El dia que vam inaugurar un restaurant que vam dissenyar i construir. Com sempre: amb pocs diners i molta il·lusió.\nEl millor: l’equip que conformem.\nLa fotografia, com ja és costum, un desastre. Haahahhaa.\nM’ha vingut al cap el nom del restaurant- que ara triomfa com la Coca-Cola- després de les eleccions al Parlament de la Generalitat d’Amunt.\nBon temps per a empényer noves propostes i realitats.


Revisió Mèdica Essencial - Centre Mèdic Creu Groga\nUNITATS ASSISTENCIALS / SERVEI DE MEDICINA PREVENTIVA: REVISIONS MÈDIQUES / REVISIÓ MÈDICA ESSENCIAL\nUNITATS ASSISTENCIALS / SERVEI DE MEDICINA PREVENTIVA: REVISIONS MÈDIQUES/ REVISIÓ MÈDICA ESSENCIAL\nUn examen de salut intel·ligent\nAquesta revisió mèdica essencial va dirigida a aquelles persones que volen avaluar el seu estat general de salut i mantenir un control del mateix a través de la prevenció.\nQuin es l’objectiu d’aquesta revisió?\nLa revisió mèdica essencial està orientada a examinar acuradament el seu estat de salut i prevenir les patologies associades al seu tipus de treball, sexe, edat, estil de vida i història clínica personal i familiar. El metge responsable del seu examen de salut el visitarà i assegurarà la coordinació de tots els especialistes i proves diagnòstiques, per obtenir una valoració específica de cada expert i així aportar-li un diagnòstic complet.\nQuines proves inclou?\nRevisió i valoració per metge especialista\nAnàlisi de sang i orina\nProves funcionals respiratòries (Espirometria)\nA l’hora concertada s’haurà de presentar en dejú al nostre centre on l’atendrà el metge responsable de la revisió qui després d’una visita exhaustiva s’encarregarà d’indicar-li quines proves o especialistes li convenen més. I també serà qui elaborarà els informes finals i de fer-li les recomanacions mèdiques oportunes.\nSeguidament s’entrevistarà amb el nostre assessor qui li programarà les proves protocol·litzades, que, en la seva majoria, es realitzaran el mateix dia. Totes les revisions i proves diagnòstiques tenen lloc al nostre centre, garantint la màxima comoditat, discreció, fiabilitat i el mínim temps.\nFinancem la teva revisió mèdica a 12 mesos sense interessos. Informa’t sense compromís.


Home > Activitats generals > CosmoCaixa Barcelona > T.REX a CosmoCaixa\nLa Trix és un Tyrannosaurus rex que va ser trobat a Montana, Estats Units. Les seves restes fòssils formen part d'un dels tres esquelets més complets que s'han descobert mai: té més de la meitat dels ossos, que no estan deformats i es troben molt ben conservats. Es tracta d'un exemplar adult, possiblement femella, i un dels més grans que s'ha trobat fins ara.\nTot indica que la Trix va tenir una vida plena d'incidents. Molts dels seus ossos presenten senyals d'infeccions, fractures i altres tipus de lesions. Com interpreten aquestes dades els paleontòlegs?, com és que es conserva tan bé?, com s'alimentava? Vine a l'exposició i descobriràs aquestes qüestions i moltes més sobre aquests rèptils gegantins que van regnar al planeta fa 67 milions d'anys.


Pensaments d'un dropo: de desembre 2013\nLa vida es el que passa mentre fas altres plans\nQuan vam saber que adoptariem l'Abel una de les coses que mes il·lusió ens feia era la seva relació amb les gosses. Al arribar d'Etiopia, va trigar 30 segons amb començar a jugar amb elles, i es veia clar que la nostra esperança de que es farien amics i de que les gosses, en especial la Amy, ens ajudarien a educar-lo anaven en la bona direcció.\nTres dies després, la Amy es va posar malalta i va morir el dia 25.\nTenia tres anys i era la gossa mes alegre que havia vist mai; ara ja no podrà còrrer per la muntanya amb el seu nou amic.\nEspero que allà on sigui hi hagi prats on còrrer, boscos que explorar i muntanyes on enfilar-se. Per a la resta, el mon es un lloc mes trist.\nNo sé qui va dir que per que la vida valgui la pena cal haver plantaqt un arbre, tingut un fill i escrit un lliure. L'arbre es l'advocat que tenim al pati, faltaven dos. Com que per la cosa del fill feia una mica de mandra tot el tema dels bolquers i de no dormir a les nits que t'expliquen tots els pares, hem anat directament a un que ja sapa anar tot sol al lavabo. Si el escriure un blog compta com a llibre, ja haurè complert.\nLa pregunta es: en hi ha prou amb tenir el fill, o també compta el tema de la educació, formació i entrenament en general?, perque això ja es una mica més difícil!\nSi heu seguit les nostres aventures més recents (i si no les has seguit, què coi fas llegint això?), ja sabeu que acabem de tornar d'Etiopia amb l'Abel. Ja porta un parell de dies amb nosaltres i, de moment, la convivència es prou bona. S'ha fet amic de les gosses, el gat li fa gràcia i dorm molt bé (no com els fill d'altres!!!); d'altre banda, haurem de gestionar problemes emocionals que tot just ara comencen a sortir (com la seva alèrgia a la paraula 'no').\nSuposo que això es el que vol dir ser pares, no?\nAdjunto un parell de fotos entranyables, per donar color a la cosa.\nBuscant petxines a la platja. El problema es que està obsessionat amb banyar-se al mar, sense importar la temperatura!\nTirant les primeres pilotes a la Amy


Ningú ha guanyat mai quatre títols consecutius en l’actual format de competició\nLa prèvia del partit Reial Madrid - MoraBanc Andorra\nActualitzada 16/02/2017 a les 10:24\nLa Copa del Rei és el torneig de les sorpreses, en el qual tot pot passar i en què ser favorit no significa res. Això es demostra edició rere edició, però tot i això, el Reial Madrid s’ha encarregat els últims anys de no permetre que es doni cap tipus de resultat inesperat. Fa tres anys que és el màxim aspirant al títol, els mateixos seguits que l’ha guanyat (Màlaga 2014, Gran Canària 2015 i la Coru nya 2016).\nA Vitòria, és novament el màxim favorit. Tot i això, alguns dels precedents van en contra de les seves aspiracions. Repetir triomf a la final és un fet que històricament s’ha donat en comptades ocasions. Concretament quatre vegades, dues de les quals protagonitzades pel rival del MoraBanc als quarts, mentre que les altres dues ha estat l’FC Barcelona qui ho ha pogut fer. La història diu que ningú mai ha assolit quatre Copes del Rei consecutives des que es fa en l’actual format de fase final, tot i que ningú abans n’havia guanyat tres de manera consecutiva, fins que l’any passat ho van fer els blancs.\nEl Madrid, per tant, està acostumat a trencar rècords i estadístiques, ja que és el dominador absolut de la competició. Té més títol que ningú (26) i és el que compta amb més MVP de finals en les actuals plantilles. Rudy Fernández té l’honor de ser l’únic que n’ha obtingut tres (dos amb el Joventut i un amb el Reial Madrid), mentre que Sergi Llull i Gustavo Ayón n’han sumat un cadascun. El campió vol seguir fent història i sumar la seva 27a Copa del Rei i el seu primer gran obstacle per aconseguir aquest objectiu és el MoraBanc Andorra.


VAUDE Valdipino Blau comprar i ofertes a Bikeinn\nDescripció VAUDE Valdipino\nYoull estar cantant sota la pluja amb aquesta moto lleugera pluja ponxo fet de matèria primera certificada bluesign el medi ambient? que es pot posar en un flash per protecció contra la pluja instantània.\nPacks per complet en una butxaca integrat, de manera que sempre es pot portar amb vostè.\nProductes amb aquest logo estan còmodament tallen i especialment dissenyats per satisfer les necessitats dels ciclistes de trajecte i els viatgers de la bici.\nVAUDE Valdipino té la total garantia oficial de VAUDE. Com a distribuïdors oficials de VAUDE, tots els productes de ciclisme que trobaràs al catàleg online tenen 2 anys de garantia. A bikeinn seleccionem els productes de Roba home de la millor qualitat perquè puguis practicar esport amb el material idoni. Tenim una extensa varietat de productes de Ponxos entre la qual trobaràs el material que estàs buscant, i que t’ajudarà a practicar més esport amb total seguretat i confort.\nCaracterístiques VAUDE Valdipino\nSostenibilitat VAUDE Valdipino\nEspero rebre el meu poncho. Serà molt útil, bona marca\nSóc un ancià pensionat i va comprar el ponxo per quan estic amb la meva mobilitat caminador. Refugia't va tractar it 'sota la pluja encara, però sembla com si va a servir al propòsit admirablement.


Apartment Belinskogo 11/66 Nizhny Novgorod Rússia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nUlitsa Belinskogo, 11/66, Sovetski, Nizhny Novgorod, Rússia, 603000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Belinskogo 11/66\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Nizhny Novgorod, no busqui més enllà de Apartment Belinskogo 11/66. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Belinskogo 11/66 és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, balcó/terrassa, insonorització per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Apartment Belinskogo 11/66.


Cristhian Herrera i Àlex Granell lluitant per la pilota LALIGA\nGironaLa història que hi ha entre el Girona, el Lugo i el temps de descompte és per analitzar-la en profunditat. Deu ser paranormal, perquè no s'entén cap altra cosa. Ja va passar el 2015 a Montilivi, en què tot l'estadi era a punt de celebrar un ascens frustrat de mala manera. Ahir, tot i que el final no té res a veure, Cristian Herrera es va disfressar de Caballero –el diable de fa cinc anys– i va pispar-los dos punts al minut 96 que els de Francisco ja tenien a la butxaca (2-2). Un empat que fa mal perquè, sense voler-ho, els gironins s'havien vist amb opcions reals de pujar a Primera de manera directa. I ja se sap, amb les il·lusions, que quan descobreixes que són falses necessites un temps per curar el cor.\nGirona FC Segona Divisió CD Lugo


Sala de premsa d'Onada Edicions: Josep Usó va parlar de la novel·la "La senda llarga" a Primavera Literària de l'Institut d'Almassora\nJosep Usó va parlar de la novel·la "La senda llarga" a Primavera Literària de l'Institut d'Almassora\nJosep Usó va ser l'escriptor convidat a la XIX Primavera Literària celebrada a l'IES Álvaro Falomir, d'Almassora. Allà, a la fresca i en un ambient relaxat, fora de l'aula, Usó va parlar de la novel·la "La senda llarga", amb la qual va guanyar el premi de narrativa que concedeix aquesta vila de la Plana. La trobada ha estat recollida al blog del professor Jesús Bernat amb una nombrosa galeria fotogràfica.\n"Josep Usó va fer una apassionada explicació de la seua dualitat, entre Almassora i la veïna Vila-real... i de tants elements que han bastit 'La senda llarga'. S'encetà, després, un torn de preguntes que portaren l'autor a parlar sobre la Tereseta i les bestieses d'Evaristo, sobre l'ofici d'escriure i... sobre tot això i allò. I després, l'alumnat, com cada any, guaità per recollir uns mots amables, unes paraules que feren més seu el llibre. Entre roses i romer d'una Primavera Literària més, la satisfacció de fer amb el llibre un dia festiu", hi apunta a l'article al blog Imatgies, qui tanca amb les pàgines que l'alumnat va ressenyar sobre la novel·la del vila-realenc a la revista del centre Badallet.\nI també tenim la visió d'aquesta jornada des de l'altra banda. El mateix escriptor ha publicat un article al seu blog en el que narra aquesta jornada literària a l'IES Álvaro Falomir. "Jo n’he aprés molt. I he comprovat que el jovent només necessita algú que l’empenyi per tal de llençar-se a conquerir el coneixement, les oportunitats i el món si es deixa. Per molt que alguns en malparlen, la joventut és sempre el futur. I em resulta fantàstic comprovar com ells ho qüestionen tot. Des del final de la història fins al principi. Sense fer remossos. Com ha de ser.", explica Usó.


Caminant no hi ha camí, es fa camí al caminar | aula-actual.cat\nset. 7, 2021 | Article\nArticle publicat a Social.cat ( 7 de setembre)\nEl tema que vull tractar avui, m’ha semblat adient introduir-lo amb les estrofes del poeta Antonio Machado: “Caminante no hay camino, el camino son tus huellas nada más, caminante, no hay camino, se hace camino al andar”.\nAquesta afirmació guanya força en els temps actuals. La pandèmia que estem vivint n’és un clar exemple. Hem hagut d’improvisar comportaments, noves maneres de conviure, i afrontar una economia afeblida, amb un mercat de treball molt castigat. Hem hagut de descobrir nous camins defensius i ho hem fet.\nTambé hem vist la resposta de la natura per l’agressió climàtica: inundacions catastròfiques, grans extensions de boscos cremats, cases destrossades, collites perdudes. I el més greu: les vides humanes que els desastres s’han endut.\nI ara s’obre un gran futur ple de riscos i també d’oportunitats. Haurem d’aprendre a caminar obrint altres camins. Hem d’entrar a la societat del coneixement associada a la intel·ligència artificial amb tots els seus derivats.\nLa tecnologia farà un gran esclat amb nous recursos que revolucionaran la força econòmica i social provocant probables disrupcions. S’obriran noves possibilitats fins ara barrades. La comunicació ocuparà un espai important en la generació d’influències. Les xarxes socials tindran molta capacitat, en positiu i en negatiu. Algunes de les noves tecnologies penetraran en els àmbits mentals de les persones amb captació de dades fins ara privades. Serà bo en alguns aspectes i perillós en altres.\nL’economia sembla que seguirà marcant les grans estratègies. El món de les empreses, quedarà afectat: n’hi haurà que desapareixeran, altres s’hauran de reinventar creant estructures amb millor dotació tecnològica que requerirà més qualificació professional amb nous coneixements i noves habilitats.\nEl talent humà: clau\nJa es pot deduir que el talent humà haurà de liderar més que mai la gestió d’aquesta nova realitat. Caldrà, per tant, entrenar-lo molt bé. La capacitació de les generacions que es formen esdevé essencial per afrontar amb èxit aquesta transformació en la qual les noves generacions seran protagonistes. L’aliança de talents serà una exigència competitiva.\nHauríem d’analitzar el sistema de formació actual. Penso que el model educatiu, que ha de capacitar a les persones professionals del futur, exigeix una revisió dels continguts. No ens hem de centrar excessivament en els coneixents: cal desenvolupar habilitats, actituds i enfortir bones emocions. Tot això ens ajudarà a afrontar noves realitats, que al mateix temps, estan en inestabilitat constant.\nUn canvi tan substancial no es pot improvisar. Permeteu-me ser agosarat en donar suggeriments, més enllà dels coneixements, sobre entrenaments de les tres etapes claus per la formació global. La primera és l’arrencada inicial del procés d’educació i d’estimulació mental a càrrec dels pares com a actors principals. Els pares i les mares han de saber interactuar emocionalment amb els seus petits fills i filles creant diversitat d’estímuls per a desvetllar la seva curiositat, l’observació, la imitació, l’experimentació, la creativitat lúdica i els primers significats lingüístics. També valors apuntalats amb amor. L’amor els hi dóna força i consistència\nAixò empalma amb la primera etapa de formació escolar. Com diu el neurocientífic Joaquim Fuster, l’estudi del cervell ha posat de manifest que aquests primers estímuls s’estructuren en xarxes i els valors que s’aprenen en aquest tram educatiu són els que creen les categories mentals que ajuden després a estructurar la nostra visió del món que vivim i ens preparen per assimilar aprenentatges complexos d’etapes posteriors. Per tant, en aquesta etapa és bàsica la tasca educativa del professorat. A més dels coneixements, en aquestes edats dels nens i nenes, que és l’estadi de les operacions concretes, – segons la teoria de l’aprenentatge del conegut psicòleg suís Jean Piaget-, és bàsic incentivar l’esforç, l’autoestima, la iniciativa, la creativitat, i els valors humans. Molt important la comunicació i les primeres relacions de grup, enfortint els vincles positius.\nLa tercera etapa crítica i fonamental es dona en l’adolescència i l’entrada en l’edat jove, quan el cervell té més plasticitat i una alta capacitat d’aprenentatge.\nAquesta etapa la voldria il·lustrar prenent com referents, la trajectòria formativa de tres persones becades per la Fundació Aigües de Barcelona (AGBAR), que s’han graduat aquest any: la Inés , el Cristian i el Sergi. La primera ha cursat, enginyeria de sistemes biològics, i ells l’enginyeria Informàtica. Des del projecte de la Confederació d’Associacions Veïnals de Catalunya (CONFAVC), Aula Actual, els hem ajudat en el seu procés. Ja en el batxillerat els tres mostraren un bon rendiment en els estudis. Això ha seguit evolucionant durant la seva carrera universitària: han complementat els coneixements amb habilitats professionals dinàmiques que els permetrà guanyar competitivitat professional i crear altres camins per afrontar nous reptes.\nQuan dic “els hem ajudat”, durant els acompanyaments personals – mentorings- vull dir que hem promogut l’esforç persistent, a dominar les tècniques d’aprenentatge, a estimular la seva capacitat emprenedora i creativa, a saber treballar cooperativament en equip, a ser bones persones comunicadores i amb una bona versatilitat mental que els permet assimilar diferents sistemes de treball i nous aprenentatges. Alhora, aquests joves han sabut cuidar els valors i ajudar a altres.\nUna evidència del bon nivell general assolit, la podem apreciar amb els resultats dels treballs de final de carrera: un 10, un 9 i un 9,3. Tres excel·lents que abunden poc.\nPenso que aquest és el tipus de capacitació que pot ajudar a les noves persones professionals a crear-se un espai digne en el mercat de treball amb noves experteses extretes de projectes diversos. Guanyaran polivalència en la gestió i capacitat resolutiva en les decisions.\nCom conclou el poeta: “Al andar se hace camino”.


Pèsols i faves - Diari de Girona\nPèsols i faves\nEls pèsols, com les faves, constitueixen alhora un llegum, si es mengen secs, i una verdura, menjats frescos i, sobretot, acabats de collir; combinen molt bé plegats, però per separat també admeten una gran varietat de preparacions, algunes molt populars\njaume fàbrega 04.04.2021 | 00:29\nPèsols a la brasa amb botifarra negra i cansalada de Les Cols d'Olot. aniol resclosa\nPèsols a la brasa amb botifarra negra i cansalada de Les Cols d'Olot.\nLa primavera és la temporada de les faves i pèsols. En podem trobar a partir del febrer, però fins i tot se n'han aconseguit pels volts de Nadal. A la regió de Girona sempre van associats, ja que la nostra deliciosa versió de les faves ofegades o a la catalana quasi sempre comporta la presència d'uns quants pèsols.\nEls pèsols, com les faves, constitueixen alhora un llegum -sobretot si es mengen secs- i una verdura, menjats frescos i, sobretot, acabats de collir. Josep Pla va escriure que les faves a la catalana eren el millor plat del gènere de la tribu catalana. La veritat és que de faves ofegades en trobem a tots els països de parla catalana, sigui al País Valencià -faves sacsades, faves al tombet- o a les Balears -faves ofegades, etc. Són receptes similars, en les quals s'utilitza el porquim característic de cada zona (botifarra, botifarró, botifarra de ceba, sobrassada...). Faves i pèsols. Quan són frescos, tenen unes virtuts que en fan una hortalissa única, ja que són molt més dolços i tenen menys midó, sobretot pel que fa als pèsols. També es mengen les faves amb tavella, dites xiulets en algun lloc.\nLa Xina aprova la reforma electoral de Hong Kong que anul·la l'oposició.\nL'OMS planteja que la COVID-19 es transmetés a través d'un altre animal.\nDimiteix el ministre d'Exteriors brasiler pressionat per l'entorn del president.\nEs diu que el pèsol és originari de la Xina, però ja es coneix a la Mediterrània almenys des del Neolític. En menjaven els antics jueus, grecs i romans. A França el pèsol fresc es consumeix des de Lluís XIV, mentre que a Itàlia té un gran predicament.\nA Mallorca també en diuen txíxeros i altres variants formals. Al País Valencià són relativament poc coneguts, i només s'admet posar-ne a la paella a Alacant o Castelló. A les comarques centrals troben una heretgia posar-ne a la paella.\nEls pèsols, com a llegum sec, als països del nord i centre d'Europa constitueixen una de les sopes o purés més apreciats, normalment combinats amb pernil fumat. L'origen de les sopes de sobre bo i preparades, justament, és degut al fet que un comerciat suís de fa dos segles, anomenat Maggi, va començar a envasar la farina d''aquests pèsols llesta per ser utilitzada. Al mercat es troben partits, el que a França s'anomenen pois cassés (trencats).\nEls pèsols frescos també es troben enllaunats, formant part d'altres conserves -com les barreges franceses de verdures per a guarnició, amb pastanagues, patatetes, etc.-, o de les anomenades ensalades russes. És preferible, si no són acabats de collir, fer-los servir congelats, sobretot de la varietat anomenada comercialment «superfí», ja que són més petitons i bons. Uns dels millors són els que es venen en bosses sense etiquetar, procedents de Suècia.\nEs poden fer simplement ofegats, tant a l'estil francès com català, i són esplèndids, però també bullits amb verdures -patates, pastanagues-, formant part d'ensaladilles, etc., que servirem amb un bon raig d'oli d'oliva extra verge o una maionesa. S'ofeguen amb cansalada, botifarra i poca cosa més, el propi suc de cocció fa la resta: trobo aquesta recepta –o la francesa, amb enciam- molt més interessants que els guisantes con jamón de la cuina espanyola, una mica eixarreïts. A la Catalunya Nord hi afegeixen trumfes noves. També aquí es fan amb ous durs, com antigament de l'Alt Empordà, agafasants. Són molt bons afegits a les faves ofegades, perquè el seu gust dolç apaga l'amargor d'aquestes. Pel mateix motiu, es combinen molt bé amb les carxofes, tant ofegats i formant plats de guisats primaverals -de xai, vedella, etc.- com dels arrossos. A Itàlia els combinen amb la pasta -per exemple se'n fa una deliciosa lasanya-, així com amb l'arròs, com és el cas del risottto risi e bisi del Vènet. Es fan sevir en pastissets farcits i acompanyant tota mena de guisats de peix o de carn, amb receptes tan famoses com el congre amb pèsols ?o el lluç, les sardines, la sèpia, la mòllera o lluça, etc.?, el xai amb pèsols, la vedella amb pèsols...\nUna varietat de pèsol deliciosa és el de tavella o tirabec, que no sempre es troba i que ara molts associen als plats xinesos. Es mengen amb tavella i tot, com una mongeta tendra. Els pèsols negres, que es mengen secs, són propis d'alguna comarca de muntanya, com el Berguedà.\nUna joia de la gastronomia, sobretot si provenen del Maresme, la seva temporada va de febrer a maig. És una lleguminosa i les dues varietats més preuades són la garrofal o de Llavaneres i el de la floreta. També són famosos els pèsols de les hortes de Palafrugell, lloats per Josep Pla.


Tinc entès: Ens hem d'anar acostumant a això que en diem crisi?\nEns hem d'anar acostumant a això que en diem crisi?\nTornarà a funcionar igual que abans el mercat laboral i tornarem a tenir les mateixes expectatives econòmiques que esperàvem tenir anys enrera? O alguna cosa ha canviat per sempre i haurem de canviar la nostra estratègia de formació i de carrera professional si volem mantenir els nivells esperats de prosperitat econòmica? Aquesta és la qüestió que plantejo a l'entrada d'aquesta setmana?\n"Les nostres expectatives laborals i econòmiques han canviat per sempre o tornaran algun dia a ser les d'anys abans?"\nNo hi ha consens en aquesta qüestió. Alguns economistes diuen que la globalització i els avenços tecnològics estan canviant les nostres condicions econòmiques per sempre, però hi ha altres persones, sobretot polítics, que pensen que la crisi es superarà i tornarem a estar al mateix nivell de prosperitat al que vam estar, que només és qüestió de temps i de paciència.\nPodem definir la crisi econòmica com un període de temps en el qual la nostra situació, oportunitats i expectatives econòmiques s'han vist deteriorades. Amb la nostra mateixa intel·ligència, esforç i recursos de sempre obtenim resultats econòmics inferiors als que podiem obtenir abans i no podem esperar una millora suficient a curt termini. Tenint en compte això, que cadascú tregui les seves conclusions sobre si hem sortit ja de la crisi.\n"La crisi és el període de temps en el qual la nostra situació econòmica i laboral s'ha vist força deteriorada"\nPerò si aquesta situació i aquestes expectatives no són temporals, sinó que han vingut per quedar-se entre nosaltres permanentment, com alguns suggereixen, ja no parlem de crisi, sinó de nova normalitat.\nSi hi ha una nova normalitat, per poder mantenir o recuperar la prosperitat econòmica esperada, caldrà encara la nostra formació i la nostra carrera professional d'una manera diferent a com sempre hem fet. No fer-ho així ens pot portar a unes expectatives decreixents i insuficients.\n"En funció de com creiem que evolucionarà el mercat laboral, enfocarem la nostra carrera d'una manera o d'un altra"\nSembla que l'economia està cada cop més encarada cap al talent i cap al valor, on les nostres possibilitats venen donades per les coses que sabem fer i allò que som capaços de satisfer o de solucionar, i no tant les titulacions i la trajectòria que hem pogut tenir en el passat.\nDe si pensem que tot tornarà a ser com abans o si pensem que tot ha canviat per sempre en dependrà l'estratègia que adoptem a partir d'ara, si seguim intentant fer allò que ens van inculcar des de sempre o intentem presentar-nos davant el mercat de treball d'una manera diferent. La decisió és força important perquè és una estratègia a mitjà i llarg termini.\nPublicat per Didac Díaz a 11:11


Cantó també acusa el PP d'”haver discriminat el castellà”\n11 de març de 2019 (22:11 CET)\nEl valencià, de nou, en el punt de mira. En aquesta ocasió, ha sigut el candidat del Partit Popular al Govern d'Espanya, Pablo Casado, en un míting organitzat pel PP d'Alacant, qui ha sigut l'encarregat de realitzar un nou atac a una de les llengües oficials de la Comunitat, com és el valencià. I és que en plena campanya política, el valencià s'ha convertit en l'arma llancívola dels partits de dreta que tracten, coste el que coste, d'utilitzar la llengua per a dividir i crear una confrontació inexistent entre el valencià i el castellà.\nEn aquesta ocasió, Casado ha fet referència a la seua proposta de la Llei de Llengües, que es basa en quatre paràmetres principals: que el castellà siga la llengua vehicular en Educació; que el castellà siga l'utilitzat en l'Administració; que les oposicions públiques siguen en castellà, sent la "llengua cooficial un mèrit, però no un requisit excloent"; i, finalment, que la senyalització urbana i interurbana es duga a terme en castellà, i no en valencià, demanant "no perdre l'ús d'una llengua tan rica com és el castellà".\nSens dubte, unes mesures que no solament releguen al valencià a un ús, exclusivament, familiar, sinó que, a més, van en contra de les mesures del foment del valencià que el Govern del Botànic ha impulsat al llarg d'aquesta legislatura, com el plurilingüisme en els centres escolars de la Comunitat Valenciana o el requisit lingüístic per als treballadors de l'Administració pública, amb l'objectiu que passara de ser un simple mèrit a un requisit excloent, sempre depenent del càrrec a exercir.\nUn canvi que, en absolut, es comparteix des del Partit Popular que, el passat cap de setmana, i en paraules de Casado, explicaven que "un de Palència no pot optar a una plaça a València per desconéixer el valencià i, en canvi, un valencià sí que pot fer-ho a la província palentina".\nCantó critica també al PP per "discriminar" el castellà\nEl candidat de Ciutadans a la Generalitat Valenciana Toni Cantó, és un altre dels polítics que també ha manifestat el seu rebuig al valencià, abanderant-se com el defensor del castellà. Així, a més de repetir, en reiterades ocasions, que "en alguns centres escolars no s'estudia el castellà", i assegurar adoctrinament a les aules, també ha airejat una circular amb faltes ortogràfiques d'un col·legi públic de Paterna, amb l'objectiu de denunciar el desconeixement del castellà en Educació.\nNo obstant això, en la seua croada particular contra el valencià, també ha tingut temps per a criticar el treball realitzat dels quals, suposadament, pretén pactar per a accedir al Govern valencià. Així, no ha dubtat a acusar la candidata del PP a l'Ajuntament de València, Maria José Català, d'"haver discriminat el castellà" durant la seua etapa com a consellera d'Educació en impulsar un model que, a parer seu, va propiciar que, en molts centres escolars, es deixara a un costat el castellà. Així mateix, també ha assenyalat a la líder del PP valencià, Isabel Bonig, a la qual ha recriminat que "no diguera res".


Per segon any consecutiu ens hem apropat al Saló Bizbarcelona, celebrat a Barcelona els passats 4 i 5 de juny. Bizbarcelona s’ha convertit en un espai de visita obligatòria per a pimes i persones emprenedores. Durant dos dies, al Pavelló 1 i al Palau de congressos de Fira de Barcelona s’ofereixen serveis, assessorament i infinitat d’idees per a qualsevol tipus de negoci.\nEn el nostre pas pel Saló vam tenir la oportunitat de conèixer, a l’àrea d’expositors, nous proveïdors i nous serveis, que tindrem en compte per a projectes futurs. El saló es dividia en 6 àrees especialitzades: exportació, finançament, assessorament empresarial, networking i cooperació, franquícies i solucions e-commerce.\nA més, vam assistir a un parell de conferències, entre les més de 200 que es realitzaven. En destaquem la ponència “Els teus usuaris i clients són mòbils” de José Luis Alonso, de l’empresa QDQ. És evident que amb les noves tecnologies hem canviat els nostres hàbits de consum, però conèixer les xifres d’ús et fa ser més conscient de la necessitat d’adaptar els teus serveis a la tecnologia mòbil.\nTot i que el nostre temps de visita va ser molt limitat, l’experiència va resultar força satisfactòria. Per això, des de Crea congressos podem afirmar que bizbarcelona s’ha convertit en una convocatòria anual plena d’oportunitats i continguts enriquidors per a construir les nostres eines de treball.\nEns veiem a l’edició del 2015!\nEts a Inici » bizbarcelona 2014


Tala de pi en alçada, som taladors de pins\nTalador de pins a Barcelona Girona i Tarragona\nTrepa\tTales 16 Mai 2016\t Vist: 886\nTelèfon tala de pins +34 619 586 213\nTècniques de tala de pi en alçada\nLa tècnica de tala de pins en realitat no difereix de les tales de seguretat en què la tala de l'arbre es realitza tallant les branques de dalt a baix.\nLes tales de pins les realitzem durant emergencies per temporals de vent, realitzant tales en alçada per descarregar pes de branques altes, tallant primer branques gruixudes. Realitzem tala de pi a Barcelona provincia.\nServei 24 hores per tales de seguretat de pins\nLa tala de pi per seguretat o perill de caiguda es un servei de 24 hores, uns treballs de emergencia on el temps es determinant pel exit de la tala sense incidents majors.; tallar de a dalt a baix fen descarregues de branques i trossos de troncs per parts. Davant una inclinació repentina d'un pí hem de actuar en el menys temps posible.\nLes tales de pins han de començar per netejar les branques baixes mortes i pujant fins la la copa del pi, desde on tallarem branques i descarregant.\nLa tala d'un pi exigeix instruccions acurades per part dels nostres taladors sobre l'elecció del ángle i direcció de caiguda de les branques i troncs durant la tala del pi.\nTala de seguretat de pins\nLes tales de seguretat de pins començen per les branques inferiors, pujant fins la copa del pi, podes de descárrega de les branques més gruixudes de la copa del pi, a través de la poda de branques més interiors. Tallada la copa del pi es fa la descárrega del troços del tronc tallats a mesura que anem baixant.\nUtilitzem instruments com destrals, podalls, tisores, serres i motoserres. Disposem de maquinària i equips per tales en alçada. Grúes i equips per a la tala i poda de pins en alçada. La intensitat de la tala és el percentatge de matèria verda i situació del pi, encara que aquesta supressió pugui comportar efectes depenent de la posició relativa de l'arbre i la densitat de la massa verda del pi.\nEspecies de pi que podem trobar a Barcelona i el área metropolitana\ntales de pins


Actualitzada 28/08/2018 a les 10:38\nL’any 1974, quan encara no l’habitava el cos momificat del Generalísimo, els i les estudiants de 8è d’EGB de les escoles nacionals de Bellpuig, vam visitar el Valle de los Caídos, en el marc del viatge de final de curs que ens va portar a la capital del Regne, aproximadament durant una setmana.\nLa majoria no havíem sortit mai de casa –literalment vull dir– per la qual cosa el viatge a Madrid va ser com travessar una frontera, al darrere de la qual ens esperava la vida que hauríem de viure, immediatament després, quan passat l’estiu començaríem BUP a l’institut i ens faríem, de sobte, grans, coincidint amb la mort de l’altrament conegut com el lucero del Pardo.\nVam fer el circuit clàssic; és a dir, vam visitar el Prado, el Palau d’Orient i el balcó des d’on Franco mitinejava els afectes, la Casa de Campo i el Retiro, Aranjuez i, finalment, l’Escorial i el Valle de los Caídos. De postres, vam anar a veure un partit al Bernabéu en el qual el Madrid va golejar Las Palmas, després que ens caigués a sobre un brutal xàfec d’aigua que és, més o menys, el que va caure futbolísticament al damunt a l’equip canari per desconsol nostre i satisfacció del Sr. Calvera, el nostre particular guia i tutor carismàtic d’aquell curs.\nNo sé la resta, però jo no he tornat mai més al Valle i, per tant, els records que en tinc són de fa prop cinquanta anys i poden estar manipulats pel pas del temps. Crec que ens va agradar el colossalisme de l’obra.\nLa creu de 110 metres d’alçada, les mides de la mà dels evangelistes que custodien la cripta, la dimensió inabastable de l’esplanada de l’entrada. A manca d’altres mèrits, ressaltaven les dimensions de la basílica que un dia acolliria les despulles del cap de l’Estat o, si més no, això crec recordar.\nHores d’ara, el Govern espanyol ha aprovat endegar amb urgència els tràmits legals per exhumar el cos del general Franco i traslladar-lo allí on determini la seva família. Sentir els arguments de la dreta política i mediàtica per oposar-se a aquest trasllat m’ha fet evocar la meva única visita al recinte funerari i m’ha convençut que és el moment indicat per fer-ho.\nDesprés d’una dècada de guerracivilisme estèril, em sembla que traure el cos del Caudillo del seu mausoleu urgentment, és el millor colofó que podia tenir la transició que va iniciar-se amb la seva mort.


Apunts de Rock: de juny 2013\nUNA LLEGENDA EN ACTIU\nEric Clapton, que s'autodefineix com "un vell bluesman" ha publicat "Old sock", un disc molt personal en el qual es capbussa en les pròpies arrels musicals.\n"Sóc un vell bluesman". D'aquesta manera clou Eric Clapton una entrevista amb la revista britànica Mojo, en la que repassa la seva trajectòria musical amb motiu de la publicació del seu darrer disc, Olds Socks, i reafirmant els principis bàsics de la seva trajectòria musical.\nEric Clapton forma part de la reduïda colla de llegendes musicals encara en actiu que han escrit amb lletres d'or el seu nom a la història de la música. Algú que ja ha dit tot el que havia de dir al món del rock es pot permetre el luxe de publicar discos més personals, allunyats de la necessitat d'un retorn en forma d'èxit de vendes o de reconeixement públic. De fet, és el que passa amb personalitats de la talla de Bob Dylan, els Rolling Stones i companyia: són allà, com a valor refugi d'un panorama musical actual que a voltes sembla sortit d'una desvastació nuclear. Tant és així que aquest treball es publica sota el propi segell del guitarrista Bushbrangh Records, trencant la llarga relació de trenta anys amb Warner.\nOld Socks segueix l'estel·la d'altres treballs de la discografia d'Eric Clapton en què es capbussa en les pròpies arrels musicals. Si, bàsicament, la recerca de Clapton s'havia centrat fins ara en el món del blues primigeni, recatant de l'oblit alguns noms imprescindibles i oblidats (Robert Johnson, Skip James, Leroy Carr, Freddy King i un llarg etcètera), ara vol fer un exercici de memòria nostàlgica amb la reinterpretació de vells temes que el van acompanyar (d'una manera o altra) durant la seva presa de consciència musical i d'altres que, senzillament, li agraden. Una recerca del passat amb intenció d'investigació i actualització d'aquest llegat.\nEn tot cas Old Socks té alguna cosa de casual. S'allunya de treballs més propers al blues com l'Unplugged, el seu disc amb BB King o els dedicats a Robert Johnson. El seu origen es remunta a dos anys enrere, quan per matar el temps entre dos actuacions es dedica a visitar els estudis de gravació. A la manera del que Paul McCartney i Rod Stewart havien fet, Clapton gira el cap i mira enrere amb una barreja d'estils molt evident. Són temes del que Eric Clapton anomena "pre-rock'n'roll" temes que poc després confluirien en el naixement del rock: temes blues, swing i standards de l'època. Però no volia versionar clàssics, sinó que els volia reinterpetar a la seva manera i amb el seu estil. Si Kisses On The Bottom és un dels discos menys maccartians de Paul Mcartney, aquest Old Socks encaixa perfectament en la discografia de Clapton.\nFinalment, amb una banda bàsica de baix, bateria i teclats (i la seva guitarra, clar), Clapton enregistra 10 versions i dos temes nous (Every Litte Thing i Gotta Get Over). Les versions van del rock i el blues (Goodnight Irene, de Lead Belly) al reggae (Till Your Well Runs Dry, de Peter Tosh) passant pel jazz (All Of Me, el clàssic de Gerald Marks i Seymour Simons de1931) i els standards intemporals (Our Love Is Here To Stay, de George i Ira Gershwin) amb aturades a temes d'amics com J.J. Cale (Angel) i el desaparegut Gary Moore, amb una sentida versión de Still Got The Blues en la que s'acompanya del vell col·lega d'aventures musicals Steve Winwood.\nI, precisament, d'amics n'és ple el disc, com no podia ser d'altra manera en un exercici de divertimento d'aquest nivell. A Old Sock hi trobem Paul McCartney, el vell Taj Mahal, el mateix J.J. Cale, la imprescindible bateria de Jim Keltner i el Hammond de Steve Winwood, a banda d'altres secundaris de solvència constrastada. Un luxe.\nTot i que Eric Clapton ja té 68 anys a les esquenes, la seva activitat és continua. El Crossroads Guitar Festival va aplegar l'abril a Nova York (amb objectius solidaris) a primeres espases de la guitarra bluesera, de B.B. King a Buddy Guy, els Allman Brother's o John Mayer; i per a aquest estiu té una gira preparada per diversos països europeus, amb l'habitual estada de 5 nits al Royal Albert Hall de Londres.\nOld Socks és el 21è disc d'estudi d'Eric Clapton. La seva trajectòria com a guitar hero inclou gairebé a parts iguals episodis glorisos com una etapa fosca i difusa. Seva és la guitarra immortal (un dels riffs més recordats de la història de la música) a Layla, de Derek and the Dominos; seva la capdal contribució a la recuperació del blues en versió blanca (amb el padrí John Mayall); va ser Clapton un dels partíceps dels primer supergrup de la història, els Cream (el seu company Jack Bruce diu que "el 90% del que sé del blues ho vaig aprendre de l'Eric").Clapton, Stratocaster als braços, continua sent aquella mà lenta i per a molts, encara, com dèien les pintades de Londres, "Clapton Is Good".\nPublicat al DOMINICAL del DIARI DE GIRONA, 2 de juny de 2013\nPublicat per Magical Mistery Club a 1:57 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2013, Diari de Girona, Eric Clapton\nELS MORTS DEL ROCK\nHem conegut darrerament la mort de dos il·lustres secundaris del món del rock. El dia 16 de febrer moria Tony Sheridan, un dels introductors de rock americà al Regne Unit, però conegut sobretot per la seva relació amb els Beatles a principis dels anys 60. Sheridan, resident a Alemanya, va utilitzar els Beatles com a grup d’acompanyament per a enregistrar un disc a Hamburg per a la discogràfica Polydor l’any 1961. Aquell disc, que contenia, entre d'altres, el tema My Bonnie va representar l’inici de la carrera dels Beatles i va unir per sempre més el nom de Tony Sheridan al de John, Paul, George i Ringo. La seva mort ha afectat la família beatlemaníaca, ja que Sheridan era un personatge estimat i molt proper. Poca gent sap que el seu grup d’acompanyament en les seves gires per l’estat espanyol era un grup d’Olot i, poc abans de la malaltia que seria definitiva, s’estava intentant la seva participació al festival Beatles Weekeend de l’Estartit.\nL’altra mort a la que em referia va succeir el 6 de març. Alvin Lee, guitarrista de Ten Years After, que va passar a la història arran de la seva actuació al festival de Woodstock el 17 d’agost de 1969. Va ser elèctrica i electrificant la interpretació d’Im Going Home. Lee va viure durant molts anys entre Catalunya i Londres (a on era veí del seu amic George Harrison).\nUn tercer esdeveniment que volia remarcar abans d’entrar en matèria és la publicació d’un nou disc amb material inèdit de Jimi Hendrix titulat People, Hell and Angels. Hendrix, que va morir el 1970 va publicar tot just 3 discos d’estudi en vida, mentre que la discografia complerta fins a aquest nou disc tot just aparegut, inclou no menys de 50 referències.\nEls món del rock, com una moderna religió, té en alta estima els seu ídols caiguts. La necrofília roquera arriba a límits difícilment igualables, fins al punt que alguns músics han tingut més rellevància després de la seva mort que reconeixement en vida. L’extens saqueig que ha sofert el llegat de Jimi Hendrix té a veure amb aquest devoció que certs noms encara provoquen. La revista Forbes publica cada any una llista amb els personatges del món de l’espectacle que més diners han generat després de morts i noms com els d’Elvis Presley, John Lennon o el mateix Hendrix hi són presents en llocs destacats any rera any. Tony Sheridan i Alvin Lee, com abans Jimi Hendrix, han entrat en una categoria especial d’aquesta cosa anomenada Rock (en el sentit tant ample que vulgueu donar al terme).\nEn molts casos, una mort oportuna ajuda a sanejar els balanços econòmics d'una discogràfica. Si el nom és il·lustre, s'engega una maquinària sincronitzada a escala mundial. És inevitable el disc recopilatori, millor en format doble i la reedició de l'obra anterior, millor amb afegits inèdits. Aquell personatge del qual feia temps que ningú no en tenia notícies i que, probablement, havia tingut dificultats per a editar els seus darrers treballs, és ara onmipresent a premsa, ràdio, televisió i internet. La industria aprofita per a treure del seu cau de seguidors fidels però de repercussió minoritària l'interfecte per dimensionar el calaix d'ingressos, i el músic s'acaba convertint en protagonista involuntari del negoci. Perquè, un cop mort, ja només es tracta del negoci. Tant de bo, deu pensar el músic en el paradís del més enllà, la seva companyia discogràfica hi hagués abocat tants esforços en el seu darrer disc, publicat ja fa molts anys i completament abandonat a la seva sort pels executius que ara el reivindiquen.... Noms com Elvis Presley, John Lennon, Buddy Holly, Jimi Hendrix, Janis Joplin i un llarg etcètera, han generat més dividends a les seves companyies discogràfiques (avui conglomerats industrials de l'oci) un cop morts que en vida mateix. Curiositats del negoci musical.\n“Viu ràpid, mor jove i tindràs un cadàver ben bonic”. Aquesta és una frase que repetia sovint Mick Jagger als anys 70 i que es va atribuir a l'escriptor Truman Capote. Efectivament el rock tendeix a situar com a semi-déus incorruptes els seus morts. Buddy Holly continua tenint aquella imatge de nen ingenu amb les seves ulleres de pasta negra; Jimi Hendrix és l'enfant terrible de la guitarra, salvatge, devot de l'intrument; Janis Joplin té aquella veu trencada a cops de glops de Suthern Comfort; Keith Moon és el salvatge bateria; John Lennon conserva aquella imatge de pacífica tranquil·litat amb els cabells llargs i les ulleres rodones..... Els veiem allà, damunt l'escenari i escoltem la seva música amb devoció. La crítica queda per als vius.\nLa crónica negra del rock, evidentment, té molts capítols. Hi morts per accident (Buddy Holly i Otis Reading d'avió; Eddie Cochran i Marc Bolan de cotxe; Duane Allman de moto), per sobredosis de drogues i alcohol (Hank William, Billie Holiday, Brian Jones, Jimi Hendrix, Janis Joplin, Gram Parsons, Elvis Presley...), de manera violenta (Sam Cooke, per trets; King Curtis i Nancy Spungen, apunyalats; Marvin Gaye, per trets disparats pel seu pare; John Lennon assassinats a trets....) . També hi ha suicidis (Phil Ochs, Ian Curtis, Kurt Cobain...) i alguns per accidents diguem-ne de treball, com ara descàrregues elèctriques (John Rostill dels Shadows o Keith Relf dels Yardbirds). I, evidentment, també hi ha mort per causes naturals (Bob Marley, càncer; Muddy Waters i Roy Orbison, atac de cor...).\nEls fans han estat sempre molt fidels als seus ídols. La data del 8 de desembre és recordada arreu del món i la figura de John Lennon es reivindica cada any com a músic, però també com a símbol de la pau. Igualment el 16 d'agost els fans i seguidors d'Elvis Presley peregrinen a Graceland, la seva cas de Memphis per a retre homenatge a qui va ser el Rei del Rock. I és que el món de la música, el rock, és certament especial i té les seves pròpies regles. Els músics són icones que representen alguna cosa més que el que diuen les seves cançons. John Lennon era l'apòstol de la pau i Kurt Cobain l'heroi inconformista i rebel. Deixen de ser persones i es converteixen en símbols, molts cops a desgrat seu i els personatge pot acabar devorant la persona, que paga un preu molt alt per la seva fama. Aquell jove amb inquietud musical que somnia ser una rock'n'roll star, s'acava convertint, efectivament, en una gran estrella del rock i viu presonera en aquets món. Mor com ídol i com a ídol serà venerat i recordat.\nPublicat al setmanari HORA NOVA, 28 de maig de 2013\nPublicat per Magical Mistery Club a 2:19 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: 2013, Hora Nova


Castelló bonifica fins al 70 % de l’IBI dels horts en producció per recuperar el valor social del sistema agroalimentarió | Notícies Dígitals\nCastelló bonifica fins al 70 % de l’IBI dels horts en producció per recuperar el valor social del sistema agroalimentarió\n08/04/2021 castello, ibi, sector agroalimentació\nL’Ajuntament de Castelló ha aprovat enguany una bonificació en l’Impost de Béns Immobles (IBI) dels horts en producció agrària per a incentivar l’activació del sector agrari, fomentar un consum de proximitat i saludable i reforçar la conservació del cinturó verd. Les parcel·les en actiu comptaran amb una bonificació del 50% i les que certifiquen en ecològic un 70%.\n«La pandèmia ens ha recordat la importància de la nostra agricultura i ramaderia per alimentar-nos. En les setmanes més dures de confinament es va mantindre l’activitat perquè era un sector essencial. Si avancem cap a un sistema agroalimentari de proximitat i respectuós amb el medi ambient garantirem una alimentació saludable per a la ciutadania, generarem ocupació i cuidarem del terme. Per això ja treballem en un Pla de Recuperació Agrària i este mes estem desenvolupant la campanya l’Alimentació és Salut per posar en valor al nostre sector primari i explicar la importància del que mengem», afirma el regidor de Transició Ecològica, Fernando Navarro.\nEl regidor d’Hisenda, David Donate, recalca que aquesta bonificació forma part del paquet de mesures fiscals aprovades per a aquest 2021. “Tot un paquet fiscal i modificacions d’ordenances que aprovem amb el clar objectiu de pal·liar la situació de crisi econòmica provocada per l’emergència sanitària, incentivar l’activitat econòmica i introduir una fiscalitat verda i progressiva”, explica. Donate subratlla que, entre aquestes noves mesures, “la bonificació de l’IBI Rústic pretén posar en valor i incentivar el sector agrari local”.\nL’Ajuntament comptarà per a la gestió d’esta bonificació amb la col·laboració de les comunitats de regants de la ciutat (Sindicat de Regs, el Coto Arrocero i la Comunitat de Regants del Pantano de Maria Cristina), que ajudaran a difondre política al llarg de 2021 entre els seus associats i, a més, els rebuts dels consums de reg serviran per justificar l’activitat agrària.\nLes persones interessades poden sol·licitar la bonificació durant tot 2021 al Registre General, situat al Palau de la Festa, o en el servei electrònic (sede.castello.es). La bonificació s’aplicarà sobre els rebuts de 2022.\n← Sanitat registra 311 casos nous de coronavirus i 178 altes a la Comunitat Valenciana\nTornen les actuacions ‘de quilòmetre zero’ amb Raval de MusiCS →


El Col·lectiu de dones titulars de les secretaries de les confraries de pescadors és un dels guardonats del 2018. Actualment les dones ocupen el 33% dels càrrecs de les 36 confraries i federacions de pescadors de Catalunya\nEnguany, també han estat premiats pel seu treball i defensa del sector pesquer i aqüícola Salvador Manera González, Rafa Zafra Rodríguez i Josep Ramon Castells Gestí\nDe l’edició 2017 s’ha premiat Eusebi Esgleas i Parés, juntament amb Anna Nebot i Morató, i el programa de televisió ‘La Barca de l'Andreu’ del canal Terres de l'Ebre\nEl president de la Generalitat, Quim Torra, amb la consellera d’Agricultura, Ramaderia, Pesca i Alimentació, Teresa Jordà, ha presidit avui, al Museu Marítim de Barcelona, a les Drassanes Reials, l’acte de lliurament dels guardons de la Pesca Catalana, que atorga anualment el Departament.\nEn l’edició corresponent al 2018, ha estat reconegut amb la Medalla de la Pesca Catalana Salvador Manera González, per la lluita diària per la recuperació d'arts de pesca perduts per evitar la pesca fantasma i també la diversificació de la seva activitat laboral cap a la divulgació i sensibilització de la ciutadania en relació a l'afectació dels plàstics al medi ambient, i la seva col·laboració des de fa anys en la recerca amb organismes de reconegut prestigi com l'Institut de Ciències del Mar en la lluita per la conservació de l'entorn marí.\nL’altre Medalla de la Pesca Catalana 2018 ha estat per a Rafa Zafra Rodríguez, xef, per la seva implicació en la pesca catalana, potenciant el producte fresc i les espècies de peix de poc valor comercial, i la seva difusió. Per a ell és molt important la traçabilitat, tenint al seu restaurant el peix amb l'etiqueta original de llotja, i per la seva relació amb els pescadors, interès de les arts de pesca, de l'estacionalitat de les espècies, d'allò que preocupa el sector i del que pot fer ell per transmetre aquesta professió tan dura i a vegades tan poc reconeguda i valorada.\nTambé s’ha concedit una Medalla de la Pesca a títol pòstum, a Josep Ramon Castells Gestí, aqüicultor, per la seva destacada trajectòria com a aqüicultor del musclo i l'ostra arrissada en la badia del Fangar del Delta de l'Ebre. El 2007 va impulsar, conjuntament amb la Direcció General de Pesca i Afers Marítims, la constitució de la Federació de productors de Mol·luscs del Delta de l'Ebre (FEPROMODEL), de la qual fou el primer president durant el període 2007-2014. Impulsor de les depuradores Marisc Català, SL i Nova Devimar, SL i partícip del reconeixement el 2012 de la Federació de productors de Mol·luscs del Delta de l'Ebre com a agrupació de defensa sanitària), una de les primeres ADS que es van reconèixer a l'Estat espanyol.\nEn relació als guardonats corresponents al 2017, ha estat reconegut amb la Medalla de la Pesca Catalana Eusebi Esgleas i Parés, Patró Major de la Confraria de Pescadors de Blanes, pel seu treball i defensa del sector pesquer, de les confraries de pescadors i llurs federacions. Per la seva tasca de representació institucional i participació en organismes internacionals. Pel seu compromís i implicació que han possibilitat l'entesa entre els diferents sectors involucrats en l'activitat pesquera. Ha estat pescador i patró de diferents embarcacions des dels 17 anys. L'any 2006, va ser nomenat Patró Major de la Confraria de Pescadors de Blanes, càrrec que exerceix en l'actualitat. L'any 2009, va ser nomenat president de la Federació Nacional Catalana de Confraries de Pescadors fins a l'any 2017. Va ser elegit vocal del Comitè Executiu del MEDAC l'any 2013, i ha treballat intensament en la creació i consolidació de la Interfederativa de Confraries de Pescadors del Mediterrani.\nTambé s’ha concedit la Medalla de la Pesca catalana 2017 a Anna Nebot i Morató, biòloga, pel seu treball en diversos àmbits relacionats amb l'aqüicultura i en el projecte de reproducció controlada del mero Epinephelus marginatus en col·laboració amb diferents col·lectius relacionats amb les activitats marítimes, com és el cas dels sectors pesquer i aqüícola, el de la pesca esportiva, el científic i el de l'Administració. Aquest projecte tenia per objectiu aconseguir una gestió sostenible d'aquesta espècie a partir d'un model d'informació, educació, conscienciació i divulgació de la problemàtica que l'afectava. Actualment, desenvolupa un projecte que comprèn 3 activitats: Educació ambiental amb nens i nenes, Turisme i Aqüicultura d'espècies d'aigua dolça.\nPel que fa la Placa de la Pesca catalana per a l’any 2017, s’ha concedit al programa de televisió del canal Terres de l'Ebre “La Barca de l'Andreu”, presentat pel senyor Andreu Carranza i Font. El premi s’atorga per la seva aportació a la divulgació de l'activitat pesquera. Aquest és un programa de difusió de la vida i de les persones lligades al mar en general i més concretament del sector pesquer. L'escriptor Andreu Carranza “navega” amb les persones que d'una manera o altra estan lligades al nostre mar i, a través del seu relat, es mostren les tradicions marineres, els productes de cada zona i de temporada, com es pesquen o cultiven, la comercialització i la gastronomia lligada als productes marins, i els museus o espais de divulgació de la vida marina arreu de la nostra costa.


Pension Formen Naka-shibetsu Japó - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n6-4 Higashi 31 Jokita, Nakashibetsu, Naka-shibetsu, Japó, 086-1071 - Veure al mapa\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Naka-shibetsu, Pension Formen és l'el·lecció perfecta. L'hotel no està massa enfora del centre de la ciutat: només a 2.7 Km, i normalment només es triga 8 minuts per arribar a l'aeroport. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nPension Formen també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Naka-shibetsu. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, servei de neteja diari, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, restaurant.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Pension Formen és una elecció inteligents per a viatgers a Naka-shibetsu, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nTots els tipus de viatgers (36) Parelles (9) Viatgers en solitari (20) Famílies amb infants petits (3) Grups (4)


Dolors Comas al Casal de la Dona, “No podem baixar la guàrdia”\nYou are here: Home / Moviments socials / Política / Societat / Dolors Comas al Casal de la Dona, “No podem baixar la guàrdia”\nDolors Comas durant la xerrada al Casal de la Dona (Foto: PV)\nTot i la retirada de l’avantprojecte de llei sobre avortament del ara ja ex-ministre Gallardón, que és “una batallada guanyada”, afirmen des del Casal de la Dona, “no podem baixar la guàrdia”.\nAixí ho ratificà Dolors Comas, professora de la Universitat Rovira i Virgili, ex-diputada al Parlament i ex-regidora a l’Ajuntament de Tarragona, el passat dijous durant un acte realitzat al Casal de la Dona, convocat per la Plataforma pel Dret a l’Avortament de la ciutat.\nA la presentació, la presidenta del Casal, Usi Toresano, explicà que l’acte ja estava convocat abans de la retirada de l’avantprojecte; clar que llavors era un acte contra aquesta reforma que volia el PP i que tot indica que ha decidit deixar aparcada, al menys mentre passen les convocatòries electorals del proper any i es treballen una mica més la unitat interna entorn a la qüestió.\nLa Dolors Comas, amb dècades de lluita feminista a les esquenes, advertí que, tot i la retirada de la reforma, encara tramita el recurs del PP contra la llei del 2010 al Tribunal Constitucional. O sigui, les espases continuen en alt. Aquest procés, tot plegat, insistí, “ens ensenya que no hi ha conquestes definitives” i que, com resava la convocatòria, “no es pot baixar la guàrdia”.\nD’altra banda, en aquest cas era evident l’intent d’agressió contra el dret de les dones a decidir. Però n’hi ha altres agressions en curs i que sí estan tenint èxit, “subtils” afirmà Dolors, però ben efectives. Moltes són conseqüència més o menys directa de les retallades i les polítiques d’austeritat i neoliberals.\nTotes aquestes polítiques “qüestionen aspectes fonamentals de la reproducció social”, àmbit en el qual tradicionalment la dona és la principal protagonista. Creix i augmenten les desigualtats i els problemes per a les dones.\nEn definitiva, la lluita i perspectiva feministes no només continuen sent molt necessàries sinó que, a més, esdevenen clau central per entendre les contradiccions de la societat actual, així com per poder plantejar alternatives justes per al conjunt de la societat.\nContacte Casal de la Dona: https://www.facebook.com/groups/291269231066816/


El curs ha començat amb "normalitat" i "sense incidències" a les comarques gironines - Empordà\nEl curs ha començat amb "normalitat" i "sense incidències" a les comarques gironines\nACN 12.09.2018 | 16:32\nl director dels Serveis Territorials d'Ensenyament, Martí Fonalleras, assegura que el curs escolar ha començat amb "normalitat" i "sense incidències" a les comarques gironines. Fonalleras ha explicat que la jornada ha arrencat "bé" i que fins ara no s'ha registrat cap problema remarcable. A la demarcació, 123.358 alumnes han acudit a les aules dels diferents centres educatius, un 2,29% més que l'any passat. Durant una visita a l'Institut Escola de Lloret de Mar (Selva), Fonalleres ha dit que aquest és un model que "interessa molt" al Departament i que es podria aplicar a molts punts del territori. Per la seva banda, el delegat del Govern, Pere Vila, ha admès que l'aplicació del 155 i la manca d'inversions dels darrers anys ha fet "impossible" atendre totes les demandes d'infraestructures i ha dit que s'haurà d'afrontar en els propers anys.


FRANCO FAGIOLI DEBUTA AL PALAU DE LA MúSICA CATALANA\nFranco Fagioli debuta al Palau de la Música Catalana amb el Gabetta Consort amb un programa de lluïment vocal i instrumental\nEl proper dijous, 20 de gener, a les 20 h, el cicle Palau Grans Veus acollirà l’esperat debut al Palau de la Música Catalana del contratenor argentí Franco Fagioli, contratenor de veu brillant i amb les possibilitats que li proporciona un registre de tres octaves.\nAl Palau presentarà un programa amb el títol Natura & turments, que convida l’espectador a endinsar-se al món de la natura i els turments a través de la música vocal del segle XVIII. Unes composicions que eren interpretades al seu moment pels castrati i que ara moltes d’aquelles melodies tenen els contratenors com a encarregats de tornar a la llum. El repertori del concert està integrat per àries d’òpera de Händel, Vinci i Porpora intercalades amb Concerts per a violí de Vivaldi. “Un flirteig de virtuosisme entre la veu de Franco Fagioli i el violí de Andrés Gabetta, que han estat els «dissenyadors» d’aquest programa fet a mida”, segons els comentaris de la musicòloga María José Anglés al programa de mà del concert. Fagioli estarà acompanyat del Gabetta Consort, una formació de dimensions variables fundada l’any 2019 pel mateix Andrés Gabetta amb l’objectiu de redescobrir un repertori barroc italià i francès divers, inusual, inèdit i innovador.


Batilly-en-Gâtinais - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 04′ 25″ N, 2° 22′ 52″ E / 48.0736°N,2.3811°E / 48.0736; 2.3811Coord.: 48° 04′ 25″ N, 2° 22′ 52″ E / 48.0736°N,2.3811°E / 48.0736; 2.3811\ncanton de Batilly (fr)\nEl 2007 la població de fet de Batilly-en-Gâtinais era de 397 persones. Hi havia 163 famílies, de les quals 38 eren unipersonals (38 dones vivint soles i 38 dones vivint soles), 67 parelles sense fills, 50 parelles amb fills i 8 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 204 habitatges, 162 eren l'habitatge principal de la família, 36 eren segones residències i 6 estaven desocupats. 194 eren cases i 8 eren apartaments. Dels 162 habitatges principals, 141 estaven ocupats pels seus propietaris, 17 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 4 estaven cedits a títol gratuït; 1 tenia una cambra, 11 en tenien dues, 40 en tenien tres, 43 en tenien quatre i 67 en tenien cinc o més. 142 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 71 habitatges hi havia un automòbil i a 68 n'hi havia dos o més.\nPiràmide de població de Batilly-en-Gâtinais el 2009.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 250 persones, 172 eren actives i 78 eren inactives. De les 172 persones actives 155 estaven ocupades (92 homes i 63 dones) i 16 estaven aturades (4 homes i 12 dones). De les 78 persones inactives 24 estaven jubilades, 32 estaven estudiant i 22 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Batilly-en-Gâtinais hi havia 160 unitats fiscals que integraven 400,5 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 17.662 €.\nDels 10 establiments que hi havia el 2007, 2 eren d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 1 d'una empresa de construcció, 2 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 1 d'una empresa de transport, 2 d'empreses d'hostatgeria i restauració i 2 d'empreses de serveis.\nL'any 2000 a Batilly-en-Gâtinais hi havia 10 explotacions agrícoles.\nA Wikimedia Commons hi ha contingut multimèdia relatiu a: Batilly-en-Gâtinais\nRésumé statistique[Enllaç no actiu] Fitxa resum de dades estadístiques de Batilly-en-Gâtinais a l'INSEE.\nÉvolution et structure de la population[Enllaç no actiu] Fitxa amb el detall de dades de Batilly-en-Gâtinais a l'INSEE\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Batilly-en-Gâtinais&oldid=29097599»


HABITATGE S. - Càritas Diocesana de Lleida\nÀREA D’ATENCIÓ SOCIAL: PROCESSOS D’INCLUSIÓ\nPrograma d’HABITATGE SOLIDARI\nTé com a objectiu general, acollir i ajudar, en el procés d’integració de les persones immigrants, amb escassos recursos econòmics, que tinguin la intenció d’establir-se a la ciutat o comarques de la diòcesi.\n-Oferir acompanyament personalitzat i recolzament psicoafectiu personalitzat i afavorir l’adquisició d’hàbits socials i conductuals durant el temps de permanència en el programa.\n-Promoure la participació del voluntariat en el programa per col·laborar en la tasca dels professionals per assolir els objectius anteriors.\n1.- Realitzar campanyes de sensibilització per la cessió d’ús d’habitatges tant entre particulars com cedits a CdLL.\n2.- Incrementar i consolidar els equip de voluntaris del programa vetllant per la formació dels voluntaris, per tal que tinguin una actitud acollidora i positiva de la immigració.\nFacilitar la incorporació de nous voluntaris, especialment joves i universitaris.\n3.- Promoure i desenvolupar accions de sensibilització i denúncia, tot coordinant-se amb el programa de Comunicació, Sensibilització i Denúncia.\n4.- Revisar i actualitzar els perfils d’usuari que atenem al programa d’habitatges.\n5.- Orientar el treball futur del programa en funció dels perfils revisats.\n6.- Realitzar una formació específica pels professionals i voluntaris de recursos residencials (gestió, atenció i acompanyament, …)i contactar amb d’altres Caritas d’Espanya que duguin a terme programes similars per tal de compartir idees, experiències i treballar-ho en xarxa.\n7.- Adequar la composició de l’equip responsable del programa per gestionar de manera coordinada els sis actuals habitatges i possibles variacions en disposició de CdLL, determinant clarament els objectius socials de cada habitatge.


Informe mercat de treball a Sant Boi. Febrer 2022 – Observatori de la Ciutat – Open Data – Ajuntament de Sant Boi de Llobregat\nInforme mercat de treball a Sant Boi. Febrer 2022\nAugment històric de la contractació indefinida\nBaixa lleugerament l’atur i s’incrementen de forma significativa els contractes indefinits.\nAl mes de febrer la taxa d’atur es manté estable en 10,4%. Baixa en 5 persones el nombre de persones aturades i la dada actual és de 4.226. En la comparativa amb el mes de gener, destaca la baixada de l’atur en les dones, 13 persones menys en situació d’atur i una baixada relativa del 0,5%. Per sectors, els serveis registren una baixada del 0,4% en el nombre de persones aturades.\nCopy: Copy: IMT Sant Boi. Febrer 2022\nLes dades en la comparativa amb el mateix període de l’any 2021 són molt favorables, confirmant un mes més la milloria del mercat de treball que es situa en valors millors als mesos anteriors a l’inici de la pandèmia. La nota preocupant continua sent el creixement lent però constant del aturats de llarga durada. Tot i ser freqüent en èpoques de crisi, els aturats de llarga durada s’incrementen en 50 persones, un creixement del 3,5% amb respecte el mes de gener i representen el 34,6% del total d’aturats.\nContractació indefinida històrica\nLa contractació, tot i baixar, presenta una dada especialment important: la contractació indefinida, que ha crescut en un 89,7%, passant de 321 al mes de gener a 609 durant el mes de febrer. Aquesta variació notable es relaciona directament amb la reforma de laboral, que situa la contractació fixe al centre de les relacions professionals. Aquesta millora no té precedents i és el millor registre dintre de la estadística de contractació de tota la història. Acutalment, a Sant Boi de Llobregat, la contractació indefinida representa el 22,44% front el 10,18% al mes de gener. Dades, per tant, que confirma l’efecte de la reforma laboral i la recuperació del mercat de treball enfront la crisi COVID.\nAutor Observatori de la CiutatPublicat el 4 de març del 2022\nIndicadors febrer 2022 (60 KiB)


Investiguen un professor de Lleida per suposats abusos a una exalumna de 17 anys\n09/09/2020 a les 05:19\nUn docent de Filosofia del Màrius Torres que va ser denunciat a mitjans d'agost || Els Mossos d'Esquadra l'han interrogat i han remès les diligències a un jutjat\n© Imatge presa ahir de l'institut Màrius Torres de Lleida.\nUn jutjat de Lleida investiga un professor de filosofia de l’institut Màrius Torres per un presumpte delicte d’abús sexual a una exalumna de 17 anys. Els Mossos d’Esquadra van citar a declarar l’home, de cognoms H.A., el passat 17 d’agost després de rebre hores abans una denúncia pels suposats abusos. La policia va interrogar el sospitós en qualitat d’investigat i assistit per un advocat. Posteriorment, va remetre la denúncia i l’interrogatori a un jutjat d’instrucció que s’ha fet càrrec la investigació, van informar ahir fonts dels Mossos d’Esquadra. També s’ha remès al jutjat unes converses de WhatsApp que va tenir el professor amb la suposada víctima i que podrien ser comprometedores per al denunciat, segons ha pogut saber aquest diari. S’indaga si el docent va fer tocaments a la menor, que coneixia perquè anteriorment havia estat alumna seua, després de citar-la al seu domicili per entregar-li uns llibres, segons s’explica en la denúncia presentada per la suposada víctima juntament amb els seus pares. Amb el pretext de fer-li un massatge, l’investigat presumptament li va grapejar els pits. L’adolescent va abandonar l’habitatge molt nerviosa, sempre segons la denúncia. Fonts judicials van dir ahir que està previst que el jutjat dugui a terme en els propers dies noves diligències.\nPer la seua part, la direcció de l’institut no va entrar a valorar el cas i es va remetre al departament d’Educació, que es va limitar a dir que “el conseller ha demanat als serveis territorials i a la inspecció un informe respecte a aquest cas mentre la denúncia davant dels Mossos d’Esquadra segueix el seu curs”.\nEls Mossos li van prendre declaració després de rebre la denúncia i van derivar el cas al jutjat\nLa Fiscalia de Lleida va obrir l’any passat 219 diligències d’investigació per delictes sexuals a majors de 16 anys davant de les 198 d’un any abans, és a dir, un 10,6% més, segons les dades de la seua Memòria anual. Per tipologia, els que més pugen són les agressions sexuals (un 45,6% més), amb 83 denúncies el 2019 davant de les 57 del 2018. D’abusos sexuals hi va haver 68 casos, set més que el 2018. Quant a víctimes menors de 16 anys, hi va haver 57 delictes de caràcter sexual, set més que en l’exercici anterior. En 41 casos, les diligències es van obrir per suposats abusos sexuals i en quatre, per presumptes agressions sexuals.\nEducació. El departament va explicar que “el conseller ha demanat als serveis territorials i a la inspecció un informe respecte a aquest cas mentre la denúncia davant dels Mossos d’Esquadra segueix el seu curs”.\nJutjat. Els Mossos han remès al jutjat tant la denúncia com la declaració de l’investigat, que va fer acompanyat d’un advocat.\nBalanç. La Fiscalia de Lleida va obrir l’any passat un total de 219 diligències per delictes sexuals a majors de 16 anys, 68 de les quals per suposats abusos, set més que el 2018.\nEl professor investigat per presumptament abusar d'una exalumna a Lleida continua treballant


Garni Ferwall Galtur Àustria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nGarni FerwallGaltur 32A, Galtur City Center, Galtur, Àustria, 6563 - Veure al mapaExcel·lent8,8Basada en85comentarisGarni FerwallVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 25 fotosExcel·lent ubicació 9,1Veure al mapa9,1Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Galtur, Garni Ferwall és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Garni Ferwall és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen servei d'habitacions, caixa forta, caixer automàtic a l'espai. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, TV satèl•lit/cable, caixa forta a l'habitació, plat de dutxa per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com sauna, esquí, solàrium que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Garni Ferwall.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsCaixa forta a l'habitacióempolles d'aigua de cortesiatelevisió de pantalla planacalefaccióplat de dutxaTV satèl•lit/cableMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Garni Ferwall de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.Mostrar més