UNA DONA VOLA AL COSTAT D'UNA NINA AMB BITLLET PROPI | COLLONADES\nUNA DONA VOLA AL COSTAT D'UNA NINA AMB BITLLET PROPI\n0 0 Francesc Puigcarbó 26/9/16\nL'amo de la nina també va portar "una pila" de plàtans amb ell per menjar durant el vol. L'escriptora Sara Novic, ...\nL'amo de la nina també va portar "una pila" de plàtans amb ell per menjar durant el vol. L'escriptora Sara Novic, de Brooklyn, Nova York, va haver de volar divendres passat al costat d'una callada companya de viatge, una nina a la qual el seu amo havia comprat un bitllet.\n"Bona notícia: no hi ha cap persona al meu costat en el seient del mig. Mala notícia: una aterridora nina que pertany a l'home del seient de la finestra s'asseu al meu costat", va escriure la dona.\nL'home va reservar un seient d'avió per la seva nina Barbara sota el mateix nom de joguina per visitar una rèplica gegant de l'arca de Noè a Cincinnati (Estat d'Ohio), indica Novic.\nSegons l'escriptora, una hostessa va explicar a l'home que la propera vegada el bitllet no ha d'estar a nom del canell, ja que "la TSA tractava frenèticament de confrontar el nom i la data de naixement que proporciona" fins que es van adonar la nina no era una persona real. A més del canell, l'home també es va emportar "una pila" de plàtans per menjar durant el vol. Després d'una escala de dues hores, quan Novic pensava que s'havia alliberat de l'home i de la seva estimada Barbara, aquests van tornar a seure al seu costat.\n"Estic al seu costat dret aquesta vegada. Per si de cas necessitaven una millor vista", fa broma la escritora.rt.com\nCOLLONADES: UNA DONA VOLA AL COSTAT D'UNA NINA AMB BITLLET PROPI


Meritxell Cucurella-Jorba: “La poesia ens ha d’obrir mons”\nLa poeta dels Hostalets de Pierola publica ‘La volumetria del neguit’, premi de Poesia Màrius Torres (Pagès Editors)\nMeritxell Cucurella-Jorba, a la llibreria Finestres de Barcelona\n17/01/2022 16:13 Actualizado a 17/01/2022 17:00\n“Hi haurà huracà, com sempre, / perquè no pot haver-hi en mi / cant sense huracà”, escriu Meritxell Cucurella-Jorba (Pierola, 1973) al seu darrer llibre La volumetria del neguit, premi de Poesia Màrius Torres (Pagès Editors). La seva poesia és un huracà que l’any passat ja havia publicat dos llibres més, Verticalitat i delinqüència (Fonoll) i Rareses i cares B (Universitat de Lleida). Poeta (amb aquests ja duu onze llibres publicats), dramaturga, activista (va fundar l’Horiginal i festivals com Delicadeses-Art de Tros), i traductora (de Natalia Ginzburg o Alda Merini, entre d’altres).\nDes del 2017 que no publicava un llibre i ara van tres en un any...\nEm diuen que és massa, ja ho sé, i això que havien de ser quatre, que un s’ha posposat. No estava previst a priori. No sabia que guanyaria el premi Màrius Torres i que es publicaria el 2021. Jo anava escrivint en la cadència habitual, que és escriure molt i rebutjar molt, i tenia previst publicar només Verticalitat i delinqüència, primer, però els astres es van posar d’acord i feia temps que parlàvem de publicar un llibre per la Col·lecció de Poesia Jordi Jové de la Universitat de Lleida, que no se sabia quan sortiria, però ja va bé. I encara n’hi ha un altre, Mascançà, una obra de teatre que publicarà Arola Editors, i que està previst que surti al març.\nA La volumetria... hi ha molta música, és ple de referències de Nick Cave, Micah P. Hinson, Cigarrettes After Sex...\nSí, i més que n’hi haurà! Al proper llibre totes les seccions estan encapçalades per cites de Nick Cave, per exemple. Has de tenir el cos preparat per segons quina música, i per a l’escriptura de La volumetria del neguit van ser molt importants.\nAquest llibre és un alliberament, hi he posat totes les cartes en joc, totes les coses que a mi m’interessen, m’apassionen i em fan bullir la sang”\nSón poemes molt vius, intensos però dinàmics, i en canvi la música que hi posa és sovint lenta i etèria...\nExacte. Aquest llibre és un alliberament, en el sentit que em vaig proposar posar-hi totes les meves cartes en joc, totes les coses que a mi m’interessen, m’apassionen i em fan bullir la sang, i ho contraposava amb tot el que passava al meu voltant. Pensava: jo estic aquí exultant de felicitat perquè m’estic deixant anar amb el cinema que a mi m’agrada, que és un cinema destructiu, i una música fosca. M’agrada perquè ho contraposo amb la meva exaltació vital.\nSón llibres molt construïts, i fins i tot hi ha una mena d’arquitectura.\nHi ha conceptes arquitectònics, que sempre són molt presents a tots els meus llibres, aquí ja en el títol, amb la volumetria o a l’anterior era la verticalitat. I jo no me n’estava adonant, fins que m’ho va dir la meva germana Montserrat, que és arquitecta. Em vaig deixar anar, hi ha les renúncies constants, o aquesta dissidència que es respira als poemes. Una dissidència vital, de dir, “jo faig això, jo no soc indiferent”. Tira endavant, malgrat la incertesa, malgrat el neguit.\nAmb tot, encara hi ha lectors que llegeixen poesia pensant que és no-ficció...\nSí, creuen que els novel·listes s’inventen vides i personatges i els poetes parlem de la nostra pròpia experiència. I no, esclar. Fem literatura, els poemes tenen entitat pròpia, encara que hi hagi la nostra vida. Per això faig moltes picades d’ullet i moltes trampes, com comenta Jaume Pont en l’estudi que en fa al final que és com la traca al final del castell de focs, fantàstic i excessiu.\nLa poesia és una pulsió i al darrere hi ha una fe cega en tot el que fem. Una voluntat de dir: no em rendiré”\nEn fa la seva lectura.\nI per sort la teva pot ser una altra, i la meva una altra. La poesia ens ha d’obrir mons, no és novel·la negra on hi ha un crim, una arma, un assassí i un fugitiu. Als tres darrers llibres hi ha coses per despistar el lector, no vull relatar un món perfecte sinó que hi he de posar en joc tots els meus conflictes i contradiccions però no els meus, sinó els que en el meu cap de poeta entren en joc. I és quan agafo influències i ressons diferents i ho passo pel meu filtre, amb una llengua bastant tibada i treballada, però tampoc no faig servir paraules gaire estranyes. L’estranyesa és la manera com les faig servir.\nLa llengua, que és la veu del misteri.\nSí, i també passa amb tots els llibres que molta gent et pregunta massa coses. Hi ha el component de misteri entès en un concepte ampli: la poesia és evocació, és misteri, i per tant no és un dos i dos fan quatre, pot fer deu, tres o infinit... La poesia és una pulsió i al darrere hi ha una fe cega en tot el que fem. Una voluntat de dir: no em rendiré, no canviaré la meva manera de fer, continuaré escrivint així encara que no se m’entengui. Perquè si ets un autor comercial pots pensar en el teu públic, però com que els poetes pertanyem més a un àmbit folklòric o underground també tenim molta més llibertat. Foix ja ho deia, que tenia la sort de ser pastisser i de guanyar-se la vida amb un ofici molt clar perquè llavors tot el seu treball de llengua, expressió i radicalitat el podia fer amb la poesia.


Aquesta nit ja es pot reservar el cap de setmana de #Girona10\n← Girona, Ciutat d’Europa\n2012, l’Any Xavier Montsalvatge →\nEl cap de setmana del 14 i 15 de Gener, #Girona10\nFinalment aquest matí s’ha donat a conèixer la campanya #Girona10 que feia setmanes que tenia intrigades les xarxes socials de Facebook i Twitter.\nAquesta atrevida proposta del gremi de l’hostaleria i la restauració de Girona consisteix en oferir durant el cap de setmana del 14 i 15 de gener una oferta turística de la màxima qualitat amb uns preus incomparables.\nAquesta iniciativa pretén celebrar que una revista de prestigi com National Geographic Traveller o la guia Formmer’s hagin triat la ciutat de Girona i la Costa Brava com un dels seus destins recomanats per l’any 2012 que ara comencem.\n1.000 places d’allotjament en més de 25 hotels, pensions i cases de turisme rural de la ciutat sortiran aquesta nit a la venta a través dels portals DestiGirona.com, CostaBrava.org/ i el portal de reserves Booking.com pel preu de 10€.\nTambé el sector gastronòmic amb prop de mig centenar de restaurants, s’ha afegit durant aquell cap de setmana a la proposta del Girona10 oferint, no només als turistes sinó, a tothom en general menús a 10€.\nEn l’àmbit cultural s’oferiran també durant aquests dies de forma gratuïta visites guiades pel centre històric de la ciutat, recorreguts amb el Tren Turístic Gerió, entrades als cinc museus de la ciutat, així com també als Banys Àrabs o el Centre de Visitants del Gironès.\nEls comerços de la ciutat no podien quedar al marge d’aquesta iniciativa del 10, i hi participaran obrint els seus establiments de 10 del matí a 10 del vespre i amb xecs regal per valor de 10€. El Mercat del Lleó per la seva banda també oferirà bosses de productes valorats en 30€ al preu de 10€ i tasts gratuïts a la seva Aula Gastronòmica.\nPer facilitar la mobilitat durant aquest dia els autobusos urbans circularan de forma gratuïta i el trajecte d’anada i tornada a l’aeroport es podrà fer en taxi fer per 10€.\nLa campanya que ha estat presentada avui a les 11 a la sala de descansos del Teatre de Girona pel president de l’Associació d’Hostaleria de Girona i Radial, Xavier Nicolazzi, qui ha destacat que la campanya respon a les ganes del sector d’oferir una oferta de qualitat que atregui un major nombre de turistes cap a la ciutat.\nEn l’acte també han participat l’alcalde de la ciutat Carles Puigdemont i el president del Patronat de Turisme Girona-Costa Brava Joan Giraut; així com altres regidors i personalitats del consistori municipal.\nAquesta entrada s'ha publicat dins de Costa Brava, Esdeveniments, Gastronomia, Girona, Notícies, Restaurants i etiquetada amb Costa Brava, gatronomia, Girona, Girona10, GironaEmociona, oci, turisme. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Casal de Cultura Can Gelabert, Binissalem: de març 2013\nCONCERT DELS GUANYADORS D'ART JOVE 2012 (Can Gelabert, 15 de Març)\nAquest divendres dia 15 de març a les 20 hores al Casal de Cultura Can Gelabert es durà a terme el concert a càrrec dels guanyadors del Certamen de música per a joves interprets solistes, inclòs en la convocatòria d'Art Jove 2012. Els intèrprets seran Álvaro Renard López (oboè), Germán Guillén Alcocer (clarinet) i Júlia Martínez Bevià (piano), i interpretaran obres de Schumann, Poulenc, Debussy i Messager. El concert ha estat organitzat per l’Institut Balear de la Joventut i el programa Art Jove, i compta amb el suport de l’Ajuntament de Binissalem i el Casal de Cultura Can Gelabert.\nÁlvaro Renard López, oboè\nNascut a Cullera (València) l’any 1983, finalitza els seus estudis musicals al Conservatori Superior de Música Joaquin Rodrigo de València amb el catedràtic d’oboè Francisco Salanova Alfonso, amb la qualificació d’excel·lent. Paral·lelament, realitza els seus estudis universitaris a l’Escola de Magisteri Ausiàs March de València, on obté la Diplomatura de Magisteri en l’especialitat d’Educació Musical.\nHa estat membre titular i oboè solista a la JMWO (Jeunesses Musicals World Ocrchestra), Jove Orquestra de la Generalitat Valenciana, Orquestra Filharmònica de la Universitat de València i la Banda de la Federació de Societats Musicals de la Comunitat Valenciana. Ha col·laborat en nombroses ocasions amb l’Orquesta de Extremadura, Orquestra Filharmònica de València, Banda Municipal de Palma, el Grup Instrumental de València, etc.\nL’any 2006 fou professor d’oboè al Conservatorio Profesional de Música de Palencia. Al 2007 obté la plaça per concurs-oposició com a professor d’oboè al Conservatori Professional de Música i Dansa de Palma. El novembre de 2012 obté el segon premi del Certamen de música per a joves interprets en la modalitat de solistes del programa Art Jove.\nNascut a Bigastre (Alacant) al 1984, inicia els seus estudis a l’escola de música municipal sota la influència de D. Manuel Moya, persona que marca notablement el seu desenvolupament artístic i humà. Més endavant es trasllada al CPM d’Oriola i posteriorment al CPM de Murcia. Al 2005 estudia al Rotterdam’s Conservatorium amb els professors Nancy Braithwaite i José Luis Estellés. Al juny de 2006 finalitza el Grau Superior al CSM Manuel Massotti de Múrcia amb D. Miguel Torres, obtenint la qualificació final de Matrícula d’honor. Actualment cursa estudis de perfeccionament amb el professor Vicente Alberola.\nÉs membre fundador dels grups de cambra Cuarteto de clarinetes En Palma Quartet i Quinteto de viento Áulide, col·laborant al llarg de la seva carrera com a convidat en gran diversitat de bandes, grups de cambra i orquestres. Recentment ha obtingut el primer premi al Concurs de música de cambra Art Jove (2011), el primer premi al Concurso de interpretación Villa de Cox (2012) i també el primer premi al Certamen de música per a joves interprets en la modalitat de solistes del programa Art Jove.\nDes del 2005 al 2010 fou director titular de la Banda de la Sociedad Unión Musical de San Fulgencio i professor de clarinet a les escoles de música de Bigastro i Los Montesinos, i assistent de solista a l’Orquestra Simfònica Ciutat d’Elx. Des de 2010 forma part de la plantilla de la Banda Simfònica Municipal de Palma.\nJúlia Martínez Bevià, piano\nNeix a València, on comença a estudiar piano des de ben petita. Estudia a Badajoz amb Alexander Kandelaki i Mariana Gurkova. Realitza estudis de postgrau amb el professor Jerzy Romaniuk a l’Akademii Muzycznej im. Fryderyka Chopina de Varsòvia, Polònia.\nHa rebut classes magistrals de Joaquin Soriano, Claudio Martínez-Mehner, Josep Colom, Christofer Elton, Almudena Cano, Tibor Szasz, Nino Kereselidze, Marta Gulyás i Elzbieta Tarnawska.\nActualment resideix a Mallorca, on és professora al Conservatori Professional de Música i Dansa de les Illes Balears, activitat que compagina amb la de concertista.\nRobert Schumann (Zwickau, actual Alemania, 1810-Endenich, id., 1856)\n3 romances per a oboè i piano op. 94\nCompositor alemany que pertany a l’època del romanticisme, Schumann escrigué aquestes tres peces el desembre de 1849 com a regal de Nadal per a la seva esposa Clara Wieck Schumann, pianista i compositora.\nLa primera peça es titula Nicht schnell (no ràpid) i presenta un tema preciós a l’oboè, amb el recolzament de l’acompanyament imaginatiu al piano. Aquesta descripció podia aplicar-se també a la segona peça: Einfach, innig (simplement, ardentment) però té una segona secció tensa i moguda. La tercera peça, anomenada Nicht schnell, és melòdica i viva. Té una secció central amb un caràcter similar a les melodies de les dues primeres peces.\nClaude Debussy ( Saint-Germain-en-Laye, 1862 - Paris, 1918)\nDebussy és considerat, juntament amb Maurice Ravel, com a una de les figures més prominents de la música impressionista. A principis de 1909 es convertí en membre del Consell Superior del Conservatori de París, a recomanació de l’aleshores director, Gabriel Fauré. Com a jutge dels exàmens d’ingrés del departament de vent d’aquest conservatori, al 1910 escriví dues peces amb acompanyament de piano per a l’examen de clarinet: l’exigent Première Rhapsodie per a la prova de rendimient i una petita peça com o prova curta de lectura a primera vista.\nReflex del caràcter colorista de l’època, la Rapsodia constitueix una gran mescla d’atmosferes desenvolupades en una sola part,fet que la fa ser d’una exigència elevada, arribant a ser catalogada como una obra referent en el repertori clarinetístic.\nFrancis Poulenc (París 1899-1963)\nSonata per a oboè i piano op. 185\nCompositor francès i membre del grup francès Les Six, composà música en tots els grans gèneres, entre ells la cançó d’art, la música de cambra, oratori, òpera, música de ballet i música orquestral.\nLa sonata per a oboè i piano de Francis Poulenc data del 1962, i està dedicada a la memòria de Sergei Prokofiev. Per a expressar el seu dol pel seu amic, Poulenc utilitza els registres més greus i més aguts de l’oboè al llarg de tota la sonata. La peça consta de tres movimients: Elégie (paisiblement, Sans Presser), Scherzo (Très animé) i Déploration (Très calme). Els moviments segueixen l’ordre lent-ràpid-lent, fet que no concorda amb l’ordre ràpid-lent-ràpid de la sonata tradicional.\nLa sonata per a oboè i piano és la darrera de les sonates de Poulenc per a instruments de vent. Les altres que composaria son la Sonata per a flauta (1956) i la Sonata per a clarinet (1962).\nAndré Messager (Montluçon, 1853– París, 1929)\nCompositor i director d’orquestra francès, malgrat el seu Solo de concurs (per a clarinet i piano) és plenament respectuós amb els requisits per a una peça d’examen (Allegro enèrgic, el lent moviment expressiu, la formidable cadència seguida per un exuberant final), ens remet d’alguna manera a l’opereta, gènere en que va ser considerat amo i senyor.\nSolo de concours, escrita al 1899, és considerada per molts una peça instrumental on es resumeix tot el talent de Messager.\nPublicat per Casal de Cultura Can Gelabert a 21:12 Cap comentari:\nACTES DEL DIA DE LA DONA 2013 A BINISSALEM\nAquest divendres dia 8 de març, dins els actes del Dia de la Dona 2013 a Binissalem, es durà a terme a les 11h a Can Gelabert la inauguració i entrega de premis de l’exposició de murals fets per escolars de Binissalem sota el lema “Som iguals, som diferents”. L’exposició es podrà visitar fins dia 23, de dilluns a divendres de 15:30 a 21h i dissabtes de 17 a 20h.\nEl mateix dia 8 a les 18 hores es projectarà a Can Gelabert la pel•lícula “La boda del monzón” de la directora Mira Nair, que va obtenir el Lleó d’Or a la millor pel•lícula al Festival de Venècia 2001.\nLES EXPOSICIONS DE MERCEDES LAGUENS, MARIA ISABEL URIBE I XIMENA YUTRONIC, A CAN GELABERT FINS DIA 23 DE MARÇ\nEl passat dissabte 23 de febrer va arribar a Can Gelabert el festival Miradas de mujeres que a l’illa de Mallorca compta amb vint-i-tres seus entre galeries i espais expositius públics, i ho va fer de la mà de les exposicions de les artistes Mercedes Laguens i María Isabel Uribe, les propostes de les quals es podran veure a Can Gelabert fins dia 23 de març. El mateix dissabte dia 23 s'inaugurà l’exposició In death and life de l’artista xilena resident a Mallorca Ximena Yutronic.\nMercedes Laguens (Tarazona, Saragossa, 1953) presenta a la Sala Imperial de Can Gelabert Soy capaz. Letanía para una mujer, una proposta, a manera de gest simbòlic, que pretén aprofundir en la capacitat de convenciment que té la paraula. “L’acció – explica Laguens- consisteix en escriure, sobre plaques de pasta brisa amb tinta comestible, una llista de frases que descriguin situacions reals de frustració, incapacitat, limitació, negació..., i com a lletania repetida escriure després de cada frase: Soy capaz. Plegades les pastes a manera de paquets amb el text escrit en el seu interior, s'enfornen per a poder ser menjades i digerides”.\nLletania per a una dona. La paraula dita, la paraula escrita, la paraula menjada la paraula creguda. Les frases escrites amb carbonet a les parets de la sala, peces de pasta brisa i tinta comestible enfornades, fotografies del procés... Per a la realització deSoy capaz Laguens ha comptat amb la col·laboració de les dones de diverses edats que formen part del Grup de lectura en veu alta de la Biblioteca Municipal de Binissalem, les quals han participat activament en el projecte de Laguens, aportat les seves frases i escrivint-les damunt la pasta que també han pastat amb les seves mans.\nMaria Isabel Uribe (Neiva-Huila, Colòmbia) intervé les Sales Florentines amb Abraçant l’espai, un laberíntic muntatge de diferents peces realitzades amb mànigues de camises unides entre sí i rematades en els extrems amb guants per a què ens suggereixin braços que es desplacen com una maranya d’abraçada sense fi per tot l’espai: per les parets, trespol i el sòtil.\n“L’escultura tèxtil –explica Uribe- és un dels llenguatges amb el que em sent còmoda treballant. Vivim en un època de trasllats. Anam d’un lloc a un altre amb tanta rapidesa, que perdem l’essencial, els moments i instants dels llocs que anam deixant i de les persones amb les que compartim moltes emocions. Molts de nosaltres no som ni d’aquí ni d’allà, una gran quantitat de circumstàncies han condicionat la nostra recerca de vivència en països i llocs que no eren el nostre i que mai no ho seran”.\nXimena Yutronic (Xile, 1965) exposa a la Sala del Directori de Can Gelabert In death and life, (en mort i vida), una representació d’una cerimònia de compromís amb el negatiu el positiu de l’existència. L’exposició és una metàfora de la part agressiva i passiva que se’ns presenta dia a dia.\n“La vida –planteja Yutronic- és una eterna cerimònia de compromís con elles. La sexualitat és el principi creador de totes les coses i a "In death and life", el femení i el masculí s’uneixen per crear. Passar por la frontera del dolor forma part d’un quotidià esquema d’emocions”. Flors, espines, gotes de sang... formen un recorregut de situacions i sensacions, convidant a l’espectador a un íntim diàleg.\nLes exposicions es podran visitar fins dia 23 de març, de dilluns a dimarts de 15:30 a 21hores i dissabtes de 17 a 21 h.\nCONCERT DELS GUANYADORS D'ART JOVE 2012 (Can Gelab...\nLES EXPOSICIONS DE MERCEDES LAGUENS, MARIA ISABEL ...


Agnès Busquets serà la pregonera de les festes de Santa Tecla de Tarragona La República\nACN Tarragona.-L’actriu Agnès Busquets serà l’encarregada de pronunciar el pregó de les festes de Santa Tecla de Tarragona d’enguany. La tarragonina, coneguda per les seves interpretacions al programa ‘Polònia’ de […]\nACN Tarragona.-L’actriu Agnès Busquets serà l’encarregada de pronunciar el pregó de les festes de Santa Tecla de Tarragona d’enguany. La tarragonina, coneguda per les seves interpretacions al programa ‘Polònia’ de TV3, el llegirà el proper 21 de setembre. Tot i la situació sanitària, la intenció del consistori és que Busquets es pugui dirigir a la ciutadania des del balcó de l’Ajuntament, com ja es va fer l’any passat. Això sí, amb mesures de seguretat com ara un aforament limitat, el públic assegut i invitació prèvia, ha apuntat l’Ajuntament.


Piqué, a la directiva del Barça: «Que em truquin, tenen el meu telèfon i saben on és el vestidor»\nEl central segueix al focus de la polèmica per haver produït el documental 'La Decisió', on Griezmann va dir que es quedava a l'Atlètic de Madrid\n21/06/2018 11:42 | Actualitzat a 21/06/2018 11:57\nGerard Piqué no ha desconnectat de l’esfera blaugrana, tot i trobar-se en plena disputa del Mundial de Rússia. El central barceloní del Barça i la selecció espanyola va cridar l’atenció quan el passat divendres, abans de debutar amb ‘La Roja’ davant Portugal, va sortir a la llum que el documental ‘La Decisió’ —on Griezmann, pretès pel Barça, havia d’anunciar el seu futur— havia estat produït per la seva productora audiovisual.\nPer més inri, Gerard Piqué també va fer algunes piulades que, segons va indicar Jordi Mestre, van generar «sorpresa i malestar» entre la cúpula directiva del club blaugrana. La resposta de Piqué, però, no va deixar ningú indiferent: «Que em truquin per parlar, tenen el meu telèfon i saben on és el vestidor. Podem parlar sense cap problema».\n«Que em truquin, tenen el meu telèfon»\nVa ser la particular rèplica de Piqué a les queixes de Jordi Mestre sobre ‘l’afer Griezmann’. El ‘3’ del Barça, de fet, no va mossegar-se la llengua després de patir d’allò més per superar ahir la selecció d’Iran i va enviar el seu particular desafiament des de la zona mixta de l’estadi rus.\nAquest «que em truquin», però, genera certs dubtes. I és que a principis de setmana, el mateix Jordi Mestre va explicar que Josep Maria Bartomeu ja li havia tocat el crostó a Piqué.\nGerard Piqué amb la Selecció Espanyola de Futbol | CatalunyaDiari.cat\n«El president ha parlat amb Piqué per fer-li saber que hi ha sorpresa i malestar amb la seva participació en el cas Griezmann. Parlarem, de manera interna, amb ell i Umtiti (que també va referir-se al documental) quan tornin de vacances», va dir Mestre.\n‘La Decisió’ de Griezmann i el maldecap de Piqué\nTot semblava ben encaminat quan Guillermo Amor o Josep Maria Bartomeu van insinuar a principis d’any que Griezmann, amb contracte en vigor amb l’Atlètic de Madrid, podria acabar fitxant pel Barça.\nMogut per aquesta idea, doncs, Piqué va proposar-li al davanter francès gravar un documental, que girés entorn de la seva decisió. Finalment, però, Griezmann —que va acceptar la proposta de Gerard Piqué— va assegurar en aquest documental que es quedava al Wanda Metropolitano i que desestimava, per tant, la proposta blaugrana.\nEls comentaris de Piqué abans i després del documental, d’altra banda, també haurien estat l’origen d’aquest «malestar» que se sent a les oficines de Can Barça.


Els infants trien un Campi tipus CSI - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEls infants trien un Campi tipus CSI\nEl Saló de la Infància i la Joventut de Manresa celebra entre el proper 27 de desembre i el 4 de gener la 30a edició, i la tercera que acull el Complex Vell Congost\nValentí Junyent, Àuria Caus i Jordi Santamaria amb la Gisela, la Judit, la Martina i la Sabrina G. C.\nL'eix temàtic del Campi qui Jugui, que celebra la 30a edició, el van triar el curs passat els integrants del Consell d'Infants, que, després de proposar diversos temes, van escollir la investigació científica policial atiats per l'èxit de sèries com CSI i Bones. També van proposar activitats que els responsables del Saló de la Infància i la Joventut han mirat de fer realitat adaptant-les als seus recursos. El Campi se celebrarà del 27 de desembre al 4 de gener, de 4 de la tarda a 2/4 de 9 del vespre. Per tercer any consecutiu, l'escenari serà el Complex Vell Congost.\nEl primer dia del Campi hi haurà l'actuació de Manel Justícia, i el darrer, caravana de vehicles dels Bombers, els Mossos i altres cossos d'emergències i seguretat gràcies a la col·laboració de l'IPA (International Police Association) Bages, que prepara una sorpresa final, mentre que la resta de jornades organitzarà una activitat diària. A banda d'un eix temàtic llaminer, que inclourà una zona d'ensinistrament físic dels futurs agents secrets a les instal·lacions de l'Egiba i un laboratori, el Campi amplia les activitats exteriors. Per als menuts de 0 a 3 anys hi haurà un espai exclusiu (Microxics).\nAbans d'ahir, la Judit, la Martina i la Gisela, alumnes de 6è de primària del col·legi L'Espill, i la Sabrina, de la Renaixença, van representar els nens i nenes del Consell d'Infants per explicar el procés de la seva col·laboració amb el Campi. Una col·laboració, va dir Jordi Santamaria, president de l'Associació Campi qui Jugui, que es podria repetir en properes edicions i que va néixer de la necessitat de rebre propostes noves per evitar que «les activitats sempre fossin les mateixes».\nL'alcalde de Manresa, Valentí Junyent, va felicitar els 30 anys del Campi; va dir que «podem donar per bo el trasllat al Complex Vell Congost», i va posar en relleu que l'eix temàtic d'enguany l'hagi triat el Consell d'Infants, que el curs actual integren mig miler de nens i nenes de 5è i 6è de primària dels col·legis Jeroni de Moragas, Muntanya del Drac, La Salle, Vedruna, Oms i de Prat i Sant Ignasi.\n94.000 euros de pressupost\nLa regidora de Participació i Joventut, Àuria Caus, va informar que el pressupost del saló és de 94.000 euros (4.000 més que l'any passat). D'aquests, l'Ajuntament n'aporta 57.000, els espònsors 18.000 i la resta es preveu treure'ls de les entrades (que l'any passat van recaptar 25.000 euros). El preu es manté en els 5,5 euros per als infants a partir de 3 anys i 3 per als acompanyats d'adults, amb descomptes amb el carnet del Consell d'Infants, Imagina't, el de família nombrosa i presentant la postal del Campi que arribarà a les cases.\nLes activitats del Camp Qui Jugui. Manresa


La Torre Muntadas, una joia amagada de l'avinguda del Tibidabo | betevé\nL'edifici de Puig i Cadafalch va ser la casa mostra de la urbanització de la via a principis del segle XX\nClara Vera Colina | Montse Llorens Sala | dimarts, 20 de juliol del 2021, a les 14.06\nA finals del segle XIX el doctor Salvador Andreu va idear una avinguda de luxe formada per mansions enjardinades per a la burgesia barcelonina: l’avinguda del Tibidabo. Per exemplificar el seu projecte de ciutat jardí de Sant Gervasi va fer construir a l’arquitecte Puig i Cadafalch una casa mostra al capdamunt del carrer. La torre va ser comprada per Lluís Muntadas, un dels enginyers del tramvia blau i el funicular del Tibidabo, que la va adquirir per 31.000 pessetes i va anomenar-la torre Muntadas.\nLa família Muntadas van ser els primers veïns oficials de la urbanitzada avinguda del Tibidabo, tot i que anteriorment hi havien viscut pagesos. Els Muntadas provenien d’Igualada i van instal·lar-se a Sants, on van fundar La Espanya Industrial. Lluís Muntadas va ser enginyer industrial de la primera promoció de l’Escola a Barcelona i va crear l’empresa Indústria Elèctrica Espanyola que, més tard, es fusionaria amb Siemens.\nLluís Muntadas venia amb el cotxe de cavalls a visitar l’obra del tramvia. Es va enamorar de la casa i la va comprar per 31.000 pessetes”\nJuli Nadal, besnet de Lluís Muntadas\nLa casa mostra de l’avinguda del Tibidabo\nLa torre, construïda el 1901, està inspirada en les masies catalanes, amb serigrafies florals i sostre ondulat. Encara s’hi conserven els vitralls i les reixes i elements decoratius de ferro forjat. Josep Puig i Cadafalch també en va dissenyar l’interior i el mobiliari, del qual ja no en queda gairebé res. Pel que fa al jardí de la casa, va ser dissenyat per Rubió i Tudurí.\nQuatre generacions de Muntadas\nEns obra les portes a la finca en Juli Nadal, besnet de Lluís Muntadas, i de la quarta generació de la família que viu a la casa. “L’avinguda del Tibidabo va ser una novetat, apostar per un estil de vida, el que s’entenia per ciutat jardí, volia dir l’alçada i l’aire”, explica un dels copropietaris i inquilins. De fet, els carrers adjacents a l’avinguda del Tibidabo porten els noms dels propietaris de les cases com el carrer de Mas Yebra, de Roman Macaya o de Lluís Muntadas.\nLa torre Muntadas ha tingut diverses modificacions al llarg dels anys i actualment la que va ser una llar per a quatre persones amb una casa pel servei inclosa, ara està dividida en tres pisos. És una de les poques cases residencials que queda a l’avinguda, ja que moltes de les torres modernistes on va viure la burgesia catalana ara són consolats, escoles i centres mèdics.\n— arquitectura — modernisme — patrimoni arquitectònic — patrimoni històric


‘The Boy in the Bubble’, de Paul Simon. Música amb aires africans ideal per a avui. - Totxanes, totxos i maons\n‘The Boy in the Bubble’, de Paul Simon. Música amb aires africans ideal per a avui.\nL’any 1986 Paul Simon va editar el que, al meu parer, és el millor disc de la seva extensa carrera en solitari; és a dir, més enllà de l’inoblidable tàndem que entre 1964 i 1970 va formar amb Art Garfunkel. Em refereixo a ‘Graceland’ (vegeu aquí), una obra que malgrat la referència al nom de la casa de Memphis, a l’estat de Tenessee en el delta del Mississipí, on va viure i morir Elvis Presley, està molt influenciada per la música africana i presenta una perfecta simbiosi -i un mutu enriquiment- entre els aires diguem-ne occidentals de les composicions de Paul Simon i l’aportació dels músics africans que el varen acompanyar.\nParlar de coses africanes em sembla adient avui que és el dia que a españa celebren la festa que commemora l’infaust moment que, de la mà de Colom i de tota la llopada que el va seguir, els indígenes del continent americà varen descobrir el pa que s’hi donava, amb els españols.\nTambé em sembla oportú destacar el primer tema del disc, que es titula ‘The Boy in the Bubble’ (‘El noi de la bombolla’), un assumpte que aquests dies de virus desencadenats i escoles reobertes està de plena actualitat.\nE se non è vero, è ben trobato, que diu que diuen a Itàlia.\nVegeu aquí sota la versió d’aquesta cançó tal com surt en el disc (1986):\nAquí el mateix tema interpretat en directe l’any següent:\nI, per acabar de servir-vos com us mereixeu, aquí teniu la lletra:


la pedra i el marge / LPM: COM\nEls cantants i intèprets valencians ho tenen pitjor encara en aquest desert que és paradís de cràpules. D’un temps ençà, però, s’han decidit a fer front a una situació insostenible i s’han forjat a fons l’ofici d’altaveus de la dignitat d’un poble. Aplegats en el Col·lectiu Ovidi Montllor (COM), fecunden la memòria del genial artista alcoià i ens empenyen al futur. Alguns d’ells seran aquest nit al Micalet per posar música i lletra al nostre anhel i homenatjar el mestre.\n[Publicat al Levante-EMV, dissabte 24 de setembre de 2005.]\n[Cartell del cicle de concerts d'Homenatge a Ovidi Montllor La Fera al Palau.]\nPublicat per Manel Rodríguez-Castelló a 16:41


Vols barats de Múrcia a Düsseldorf a Iberia\nVols barats Alemanya Düsseldorf Múrcia-Düsseldorf\nVols barats de Múrcia a Düsseldorf (DUS) de Múrcia a Düsseldorf Múrcia-Düsseldorf, Alemanya\nConsulta l’oferta de vols de Múrcia a Düsseldorf i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats de Múrcia a Düsseldorf.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a de Múrcia a Düsseldorf fetes recentment per clients. Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


La regata per Vaixells Clàssics, Època i ORC Vintage, VII COPA HANSEÁTICA està organitzada pel Reial Club Nàutic de Barcelona, amb la col·laboració de la Federació Catalana de Vela i es celebrarà en aigües de Barcelona els dies 10 i 11 de novembre de 2018 amb 3 proves programades. Està destinada a embarcacions clàssiques, època i ORC Vintage i la patrocinen Estrella Damm i la Diputació de Barcelona.\nSOBRE LA COPA HANSEÁTICA\nEl 20 d'Abril de 2012, el Norddeutscher Regatta Verein de la ciutat d'Hamburg va fer donació al Reial Club Nàutic de Barcelona del Trofeu denominat COPA Hanseàtica amb la indicació que el RCNB organitzés una regata per commemorar el hermananmiento d'ambdues institucions.\nDes de Desembre de 2012 s'ha celebrat en aigües de Barcelona la COPA HANSEÁTICA per a vaixells CLÀSSICS I ÈPOCA d'acord al reglament CIM. Per a l'edició de 2018 de la COPA HANSEÁTICA segueix incloent la classe ORC VINTAGE que agrupa les embarcacions amb data d'avarada anterior a desembre de 1.992.


Samu Ponce fitxa per l’equip Interpro Cycling - El Periòdic d'Andorra\nSamu Ponce fitxa per l’equip Interpro Cycling\nLa FAC intentarà que l’equip japonès s’inscrigui a Andorra de cara al 2020\nSamuel Ponce en una cursa de la temporada passada. | MVK*25-ACA\nSamu Ponce va fer un bon paper durant la temporada. El ciclista de MVK*25-ACA va destacar en guanyar la cursa de Millàs (França) i el Campionat Nacional d’Aragó. A més, va ocupar places d’honor en moltes altres curses. Amb tot, la Federació Andorrana de Ciclisme (FAC) es va posar en contacte amb l’equip japonès de categoria Interpro Cycling, que té estructura a França.\nCom a part d’aquest conveni amb Interpro Cycling, la FAC intentarà que l’equip s’inscrigui a Andorra de cara al 2020 per tal que altres corredors nacionals puguin tenir l’oportunitat de «debutar en la màxima categoria del ciclisme mundial».\nEl nou equip de Ponce fa tres anys que està en la categoria UCI Continental i per la temporada 2020 van adquirir la llicència UCI Continental Pro. Així doncs, el curs vinent hi haurà «un corredor andorrà competint en els cinc continents en curses de nivell professional».


Espores - Botànica del mes: Eva Barreno\nQuè et va atraure el món de la Botànica?\nPer a començar, les meues experiències vitals infantils i juvenils. Jo vivia a Madrid, però com la meua mare és d'Astúries passàvem els quatre mesos de vacances allí. A més, tenia una relació directa amb la naturalesa, ja que el meu oncle Elías era un home que coneixia el camp de meravella i em va ensenyar moltes coses. D'altra banda, recorde que en el meu col·legi, bastant especial per a l'època, amb directora formada en la Institució Lliure d'Ensenyament, tots els dies havíem de llegir una biografia d'un llibre de Vicens Vives. I a mi em va tocar Linneo. Jo no era realment de ciutat, estava bastant acostumada a viure amb animals i plantes, i saber que les plantes tenien nom em va deixar fascinada per a sempre. Després, ja a la Universitat, vaig tindre la gran sort de trobar-me amb un professor com Salvador Rivas-Martínez. En tercer de carrera, quan jo no tenia molt clar què volia fer dins del món de la biologia, Salvador em va descobrir les comunitats vegetals, la seua relació amb l'hàbitat, i li vaig trobar sentit a les plantes que anàvem xafant pels camins, les que el meu oncle Elías em deia que podíem agafar, les que eren tòxiques… Llavors vaig saber que volia ser botànica.\nParmelia barrenoae Divakar, M. C. Molina & A. Crespo, epífita sobre tot tipus d'escorces, descoberta a la Comunitat Valenciana, ara es coneix de tot l'hemisferi nord on havia sigut confosa amb P. sulcata; és l'espècie basal del gènere. A la dreta Acarospora hilaris (Duf.) Hue (amb lòbuls) parasitada per Acarospora epithallina H. Magn. (umbilicada) sobre quarsites riques en ferro (Montes de Toledo), relacionada amb moltes espècies dels deserts de Califòrnia i Arizona; no supera l’estatge mesomediterrani.\nT'especialitzes en liquenologia, no gaire coneguda, en general. Per què?\nRealment, també em venia de la infància. El meu avi, a Astúries, me'ls ensenyava, sabia què eren els líquens. No obstant això, hi havia la creença que els líquens colonitzaven els fruiters, sobretot les pruneres i les pomeres, i que eren dolents per als arbres. El que no sabien és que, quan un arbre té menys fulles, els líquens creixen i es desenvolupen més, però perquè són heliòfils, no perquè maten els arbres. Molt de temps després, en la primera excursió a la qual ens va portar Salvador Rivas a Cercedilla, havíem de presentar un herbari de 450 plantes, amb dos dies de pràctiques! El cas és que allí em van cridar l'atenció els líquens de les pinedes, em vaig recordar del meu avi i li vaig preguntar a Rivas, que em va dir: són líquens, una cosa molt interessant, però jo no sé res. Jo, per si de cas, els vaig agafar i els vaig guardar en una caixa. A l'any següent, com vaig traure matrícula vaig poder optar a ser ajudant, estudiant que ajudava a donar les pràctiques. És quan vaig conèixer Ana Crespo, que acabava de vindre del País Basc i que ja estudiava els líquens, com a bona canària. El cas és que a mi no m'eixien els talls en les pràctiques, i havia d'aprendre'ls per a després poder ensenyar a fer-los en classe. Com sóc molt perseverant, vaig insistir i vaig insistir, i finalment vaig aconseguir tallar i veure de què estaven constituïts. A partir d'ací em vaig quedar enganxada amb els líquens per a sempre.\nA l’esquerra, líquens fruticulosos. El liquen fosc és Cetraria iberica Crespo et Barrine, sobre branquetes d’estepa ladanífera, estretament relacionat amb una espècie de les costes pacífiques fredes d'Amèrica del Nord. El clar és Evernia prunastri (L.) Ach., amb el típic color que proporciona l'àcid úsnic, un dels líquens més comuns en la península Ibèrica amb certa preferència per les escorces una mica àcides. En la imatge del centre, Letharia vulpina (L.) Hue, dita així perquè es posava com a verí per a llops i raboses, epífit sobre escorces de coníferes en altes muntanyes. Curiosament és un liquen que a Espanya està amenaçat per excés de deposició nitrogenada i, de fet, aquesta foto realitzada en les zones cimeres de la Serra de Javalambre (Terol), ja no és possible realitzar-la ara, ja que pràcticament ha desaparegut. A la foto de la dreta, Pseudevernia furfuracea (L.) Zopf, epífit preferent en coníferes d'alta muntanya, dóna caràcter als troncs dels arbres i al paisatge.\nEvidentment, la seua tesi, també va ser sobre líquens.\nPer descomptat. En aquells dies estava jo de “amanuense i estorbante”, un nom que servia perquè no ens pensàrem superiors als nostres companys en el laboratori. I Salvador Rivas, que sempre ha tingut una visió molt moderna de la ciència Botànica i que tenia molta relació amb Kew Gardens, en tornar d'un dels seus viatges ens va portar un pòster sobre la relació de la contaminació atmosfèrica i els líquens. A Gran Bretanya ho tenien clar, amb mesuradors i correlacions, i ens va dir: “això cal fer-ho ací a Madrid, a la Complutense, ja”. Però les úniques claus que hi havia llavors de líquens eren en alemany, i ningú tenia coneixements d'aquest idioma. Per sort, Wolf Wildpret, d'origen alemany, ens va poder explicar com partir les paraules per a poder buscar-les en el diccionari. I més tard, per fi, va eixir un llibre en francés de Ozenda i Clauzade. Amb aqueixes bases rudimentàries, agafem vol i ens adonem que no podíem assimilar el que havien fet els britànics, senzillament perquè les nostres espècies eren diferents. Així i tot, va eixir el primer treball que publiquem en 1977 sobre els efectes de la contaminació a Madrid (Anals Inst. Bot. Cavanilles 34 (1): 71-94). Llavors hi havia líquens en l'avinguda Complutense, hui ja no queda ni un! Salvador anava sempre per davant de tot. Volia que continuàrem investigant perquè sabia que, si nosaltres podíem interpretar els líquens, li anàvem a donar pautes de bioindicació molt bones per a interpretar millor la vegetació i la seua cartografia. I la bioclimatologia. Tot molt intuïtiu, però eren meravellosos descobriments conjunts.\nEva Barreno mostrejant les crostes biològiques de líquens sobre algeps miocens en els turons de Titulcia (Madrid), on conviuen líquens terrícoles sobre substrats rics en bases, salobres i gipsícoles, alguns dels quals també es troben en les estepes irano-turàniques. Una de les espècies millor desenvolupada és (DD) Diploschistes diacapsis (Ach.) Lumbsch, que després de les investigacions del grup, s'ha demostrat que actua com a donant de microalgues per a moltes altres espècies de la comunitat que després s'independitzen, (AP) Acarospora placodiiformis; (AN) Acarospora nodulosa; (RM) Rhizocarpon malenconnianum; (DRM) Diplotomma rivas-martinezii. Dibuix de Cati Artigues.\nVa ser llavors quan vaig fer la meua tesi doctoral sobre els líquens terrícoles de la província de Madrid. I la vaig fer molt ràpid espentada per Salvador Rivas-Goday, el pare del meu mestre, i Conchita Sáez, la dona de Salvador. Em van escoltar en una exposició i em van dir que havia de posar-me a escriure de seguida, i no portava ni any i mig d'experimentació. Així que vaig acabar la carrera en 1973 i vaig presentar la meua tesi al desembre de 1975. Em vaig fer amiga de conserges, vigilants…, quasi no dormia, vaig treballar molt dur, però ho vaig tirar avant i ara crec que vaig fer un bon treball tenint en compte els mitjans dels quals disposava.\nVaig passar de l'ecologia “de bota”, de camp, al que faig ara, la biologia molecular i les ultraestructures, passant per testar fisiològicament els efectes dels contaminants atmosfèrics en plantes i líquens. Diguem que tot és molt interdisciplinari, perquè també he anat passant per la fisiologia i la bioquímica. Al final, els dissenys experimentals per a les filogènies moleculars, per a la identificació de les microalgues i altres organismes poden produir resultats originals, gràcies a l'experiència de camp, al fet que m'he trepitjat quasi tot l'hemisferi nord. Es publiquen molts resultats d'estudis moleculars, però no se sol considerar l'organisme com “holobiont” i les seues interrelacions amb el mitjà.\nEl líquen model Ramalina farinacea (L.) Ach. en les investigacions del grup “Lichen Symbiogenesis team”, sobre el qual s'han realitzat estudis interdisciplinaris. En ell es va descobrir la coexistència de diverses espècies de microalgues en un únic tal·lus de líquen; s'ha aïllat i seqüenciat el genoma, per tècniques HTS, de la microalga Trebouxia sp. TR9 a partir de material de la Sierra d'El Toro (Castelló) i s'han realitzat nombrosos experiments fisiològics i bioquímics amb les microalgues aïllades. Es va descobrir així mateix que hi havia nombroses colònies de bacteris no fotosintètics sobre el còrtex que interrelacionen (simbiosi) amb les hifes del micobiont.\nÉs una de les característiques dels seus equips, són multidisciplinaris.\nM'agrada parlar d’inter, interdisciplinaris, perquè no estem desordenats, tenim objectius comuns i integradors. Així he sigut sempre i també el meu formador ho era, tractava d'aprendre dels altres, d'altres disciplines. Va ser el que va potenciar la Liquenologia a Espanya sent expert en vegetació vascular.\nEquip GIUV: Simbiosi, Diversitat i Evolució en líquens i Plantes: Biotecnologia i Innovació. Dinar de Nadal 2017. D'esquerra a dreta: Patricia Moya (biologia molecular), Eva Barreno, Pedro Carrrasco (bioquímic), Francisco Marco (fisiòleg vegetal), Salva Xiva (col·lecció microalgues simbionts), Ernesto Hinojosa (bioinformàtica), Pepe Reig (anatomista), Francisco García-Breijo (anatomista, UPV), Alfonso Garmendia (ecólogo, UPV), Nuria Cebrián (Jardí Botànic UV), Isabel Martínez-Nieto (bacteris i llevats). Faltaven alguns membres.\nEquip GIUV. Equip de Treball, tant en laboratori com en camp, i “noves generacions que són motivades”, a Assuévar, després de mostrejar al Barranc de la Mosquera (Serra d’Espadà). Cristina Dumitru (becària i realitzant TFM), Salva Xiva (col·lecció microalgues simbionts i tesi en crostes de sòls), Arantxa Molins (amb Hugo) i Patricia Moya (amb Sabina), doctores expertes en biologia molecular i dissenys mostrals.\nDe quins projectes et sents especialment orgullosa?\nLa veritat és que podríem dir que tinc diverses trajectòries i en cadascuna hi ha coses que m'agradaria destacar. Si parlem de líquens, una de les millors experiències és haver participat en la flora del desert de Sonora, i també d'Amèrica del Nord, Baixa Califòrnia i altres. Va ser una fita impressionant, encara que no vaig publicar molt sobre aquest tema perquè, quan tornava de les estades, entre classes i pocs mitjans, ho tenia difícil. Ho tinc ajornat per a la jubilació.\nExpedició als boscos de Sequoiadendron giganteum a Califòrnia, amb el professor Mauro Tretiach (Universitá di Trieste). Estudi de la flora i vegetació de líquens a les muntanyes de Itxlán de Juárez (Oaxaca, Mèxic), amb increïbles grandàries de tal·lus d’Usnea sp. ja impossibles de trobar a Europa.\nDesprés, com pràcticament no es finançaven projectes de liquenologia a Espanya, vaig acceptar un projecte de la Conselleria d’Agricultura que em demanava que investigara la relació entre contaminants i plantes de cultiu. Començaven a tindre seriosos problemes, amb moltes pèrdues en els trasplantaments des de vivers a camps i estava clar que alguna cosa passava. Així que, com mantenia relació amb Tom Nash, d'Arizona State University, i m'havia presentat als investigadors de Riverside que havien descobert els efectes de l'ozó en els arbres, treballaven en cultius i amb els efectes de compostos nitrogenats, vaig reprendre el contacte. De les estades amb ells vaig aprendre moltíssim. Per això, quan la Conselleria va voler implantar les Open-Top-Chambers (cambres de fumigació obertes), els vaig dir que havíem de portar a aquests investigadors. Així ho vam fer. Una varietat de meló, que es cultivava en la zona del Puig, va ser la que va donar l'alarma: era sensible a l'ozó i, a més, per les arrels, que quedaven desprotegides de fongs micorrizògens a causa de l'excés de compostos nitrogenats per tant d’abonament, penetraven infeccions. D'ací els fracassos. I aconseguirem detectar-ho. Gràcies a això vam tindre bastants projectes amb la Conselleria d’Agricultura.\nMostrejos per a l'establiment d'una xarxa biològica de control i seguiment dels danys observables en les pinedes a Canàries, a l'illa de la Palma, en l'entrada al Parc Nacional de la Caldera de Taburiente. En primer pla, el Dr. Patrick Temple que amb el Dr. Andrej Bytnerowicz (Riverside Forest Fire lab, USDA Forest Service) ens van acompanyar en l'establiment de les localitats de mostreig a Arnoldo Santos, Eva Barreno, Toñi Ramos, Juan Carlos Tormo i Patricia Pérez-Rovira. A la dreta, dalt, recol·lecció amb perxes de les branques per a avaluar els símptomes, Simón Fos i Juan Carlos Tormo. Baix, els “mostrejadors passius” d'ozó que implantàrem en els boscos per a confirmar l'impacte d'ozó troposfèric en aquests. Es van calibrar en l'Observatori d’Izaña (Tenerife). Es va publicar el llibre Caracterización y tipificación de daños vegetales para el establecimiento de una red biológica de calidad ambiental en los pinares de Tenerife (Jardí Botànic de la Universitat València, 1996).\nD'altra banda, també teníem contractes amb Endesa i Unelco, relacionats amb els efectes de la contaminació dels líquens i plantes als Ports i Maestrat, i amb la deterioració de masses forestals de pins a Canàries, que tenien els mateixos símptomes que jo ja havia vist als Estats Units. Recorde perfectament a Arnoldo Santos, un amic i un excel·lent botànic, el millor de la Macaronèsia al meu entendre, dient-me que estava obsessionada amb aquest tema. Però jo tenia raó, les pinedes estaven danyades. No obstant això, la privatització d'Endesa i altres factors professionals van truncar aqueixos projectes. De ser una empresa que finançava investigació, es va passar al no-res. De la biomonitorització feta als Ports, ens quedem amb el llibre fet, enquadernat i… sense publicar; just ara es presentarà un TFM sobre el seguiment de l'evolució de la biodiversitat i dels símptomes de danys 22 anys després de l'últim mostreig. La veritat és que, havent trobat la major part dels arbres que havíem marcat, és una pena constatar l'evolució negativa dels hàbitats i com ja llavors els líquens havien advertit dels riscos. En algunes zones hem detectat greus pèrdues de valor ecològic.\nBiomonitorització feta als Ports i Maestrat (Castelló, Terol) des de 1989. Seguiment de l'evolució de la biodiversitat de líquens i dels símptomes de danys en espècies sensibles, 22 anys després de l'últim mostreig. Pleurosticta acetabulum (Neck.) Elix & Lumbsch, (al centre) en boscos amb impacte de contaminants (fotooxidants i deposició nitrogenada), (a la dreta) en boscos amb aire net els tal·lus no mostren cap símptoma de danys. / Fotos d'Andreu Manzanera.\nEn definitiva, un poc de tot. La investigació realitzada ha sigut publicada en revistes d'impacte. Per exemple, les dels efectes fisiològics dels fotooxidants sobre cultius valencians són ara les més citades de la meua trajectòria professional. Però sembla que s'ha decidit que no es vol saber més i ja no es financen aquest tipus d'investigacions. Juntament amb Ángeles Calatayud, investigadora de l'IVIA, havíem començat a testar coses importants, a trobar pal·liatius, substàncies que no danyaren el medi ambient, que no fóra obligatori usar sempre hivernacles per a previndre impactes… Però un dia, sense més, van tallar el finançament i es van desmuntar els sistemes de 9 cambres OTC (Open Top Chambers) i l'estació meteorològica en la Estació Experimental de Carcaixent.\nCentre de Capacitació Agrària de Carcaixent. Estació meteorològica i Cambres de fumigació obertes OTC (Open Top Chambers). Efectes de l'ozó en: cultiu de l'encisam (Lactuca sativa L.) cv. Candele R7 (esquerra) i amb abonament de nitrogen sobre el cultiu de meló d'Alger (Citrullus lanatus Thumb.) cv. Reina de Corazones. Fluorímetre PAM-2000 de fluorescència modulada per a mesurar les cinètiques de l'espectre d'emissió de fluorescència després de l'excitació de la clorofil·la. Aquestes anàlisis poden ser diverses ordres de magnitud més sensible que altres tècniques per a investigar l'estat fisiològic de les plantes.\nExplica'ns alguns dels teus descobriments.\nGràcies a la tesi, per exemple, vaig trobar molts líquens de l’Astrakán rus i dels sòls salins ací, en els algeps miocens en Vall de l'Ebre, a Madrid, Murcia i Almería. Un primer gran descobriment? ja que no hi havia constància d'això. Després, juntament amb Ana Crespo i Gerhard Follmann, descobrírem que existien líquens vagants en la península Ibèrica. Són els líquens que roden pel sòl, que en la Bíblia se'n diu “del mannà”. I ara, a més, hem trobat que les algues que formen part d'aquests líquens són molt especials i estem intentant fer un estudi conjunt amb un equip estatunidenc.\nLíquens vagants (“mannà”) del gènere Circinaria a les muntanyes de la Serra de Javalambre (Terol), amb condicions molt continentals, amb vent i fredes, de les més acusades d'Europa occidental. Tots dos líquens, en ser estudiats amb tècniques de biologia molecular, sembla que són espècies no descrites encara que similars morfològicament a altres de les estepes fredes d'Àsia i Amèrica del Nord. Les microalgues simbionts són diverses, coexisteixen diverses espècies i algunes seran descrites com a espècies noves per a la ciència. La de dalt només es troba en el cim del Javalambre i la muntanya Olimp a Grècia. La de baix està més àmpliament distribuïda en les erms ibèriques i en Javalambre és freqüent trobar-la fructificada.\nUna altra fita important, de la qual estic orgullosa, és l'haver descobert que en els tal·lus dels líquens pot haver-hi diverses espècies de microalgues simbionts (ficobionts). Això ha marcat un canvi de paradigma en la liquenologia, un punt d'inflexió en la interpretació de les simbiosis liquéniques. De fet, altres grups estrangers amb molt de finançament ja s'han llançat a investigar-ho, però vam ser nosaltres qui descobrirem que, almenys, hi havia dues espècies dominants d'algues en un liquen molt comú: Ramalina farinacea. Ens va costar anys que fóra acceptat per a publicar. Més recentment, en 2017, utilitzant seqüenciació massiva, hem trobat que hi ha almenys 32 OTU, de les quals 27 algues són espècies de Trebouxia diferents. Aquest liquen l'hem estudiat des de Califòrnia passant per Canàries i península Ibèrica, on sempre hem obtingut el mateix resultat. Poden preponderar la Trebouxia TR9 a Canàries, la TR1 en la Península, però sempre hi ha dues espècies preponderants i altres 25 addicionals perfectament recognoscibles des del punt de vista molecular i, a més, altres gèneres. Una melé. I ara estem en la interpretació ecològica d'això, perquè hi ha preguntes de primer ordre que no sabem respondre encara.\nImatge del treball publicat en PLOS ONE signat per les investigadores de l'Institut Cavanilles Patricia Moya, Arántzazu Molins, Lucía Muggia i Eva Barreno, a més de per Fernando Martínez-Alberola de la Universitat de Trieste, en què han descobert la presència de gran diversitat de microalgues en els tal·lus dels líquens. Aquesta aportació desmunta el vell paradigma que els líquens són associacions simbiòtiques entre un fong i una alga. / Universitat de València.\nTenerife. Mirador de Mastega, zona limítrof amb mar de núvols, Eva Barreno, Patricia Moya i Arnoldo Santos. Zona on és freqüent Parmotrema pseudotinctorum (roques), un liquen on s'ha descrit una espècie nova de microalga, Trebouxia crespoana. A les Illes Canàries, el liquen Ramalina farinacea és abundant i en les seues poblacions la microalga dominant és Trebouxia sp. TR9, espècie nova de la qual hem seqüenciat el genoma.\nArantxa Molins i Guillermo Salvá, en La Guancha, realitzant una acurada recol·lecció de tals del liquen Ramalina farinacea, amb perxa, guants i desinfecció contínua, amb l'objectiu d'analitzar els bacteris simbionts. Aquestes recol·leccions li van ser entregades a Ángela Figás Segura perquè realitzara la seua tesi doctoral.\nAlguna anècdota divertida que contar?\nDoncs quan jo treballava a l'Arizona State University, per temporades, en una ocasió el professor Nash em va demanar que acompanyara al Dr. Bruce Ryan al desert de Yuma, a Arizona, perquè allí havia descobert una espècie de liquen. A mi no m'abellia anar, però vaig acceptar perquè m'ho demanava Tom Nash. Abans d'endinsar-nos en el desert, vaig aprofitar per a comprar algunes provisions en el supermercat. A més, també portava bones botes i roba de camp, seguint els consells del professor Rivas-Martínez. El meu company, Bruce, va comprar el just per al dia i el seu calçat era d'hipermercat. El cas és que van passar les hores, no trobàvem líquens i es feia tard. L'ecologia no semblava l'òptima i li vaig demanar que em donara més dades. Va ser quan em va indicar que havíem de trobar goles estretes on una paret es feia ombra a una altra. Me’n vaig pujar al sostre del vehicle, vaig guaitar l'horitzó i vaig veure l'únic lloc possible on podríem trobar-los. Ryan volia anar just en direcció contrària, per la qual cosa li vaig donar un ultimàtum. Finalment, jo tenia raó i allí estaven. Però es va emocionar tant que no es va fixar on deixava el tot terreny. Quan vam tornar de recol·lectar, el cotxe estava afonat. Li vaig dir que no accelerara, que havíem de posar pedres, ja tenia alguna experiència similar en Doñana, però no em va donar temps i va aconseguir que el cotxe s'afonara més. Així que vam agafar els aliments i començarem a caminar en direcció a una àrea d'acampada de caravanes. La mala sort és que no hi havia ningú i, segons Bruce, allí no ens podíem quedar perquè, si ens veien així, podrien pegar-nos un tir, tal qual. Propietat americana, un concepte arrelat. Encara que li vaig insistir, em va dir que el millor era que ens veieren caminant i buscant ajuda, i no semblar sospitosos, això ens posava en perill. Així que continuarem caminant, però no trobàvem a ningú. Calia prendre decisions sobre quins camins seguir, i gràcies a aplicar les hipòtesis europees sobre anàlisis de la vegetació, vaig poder anar prenent les adequades. Les òperes de Verdi em van fer aguantar, mentre Bruce només parlava de líquens i lamentava haver-me ficat en semblant situació i només parlar en anglés. Quan vam veure un cartell de 20 milles, es va ensorrar. En canvi, jo em vaig posar contenta perquè em vaig adonar que havíem seguit el camí adequat. Com el vaig veure afonat, vaig optar per donar-li el doble de menjar i ens gitarem sobre un plàstic per intentar dormir i descansar. Ens acomiadàrem. No sabíem què anava a passar. Era de nit, feia molt de fred... I el fred ens va tornar a despertar. Quan va eixir el sol, la que es va ensorrar vaig ser jo. Ell semblava més descansat i estava millor. Pujàrem un pujol i per fi endevinàrem el que semblava una autopista. Jo m'arrossegava. Vam veure una furgoneta però em vaig adonar que no ens anava a ajudar. Ens van donar aigua i doritos. Era un senyor que tenia molta pressa perquè era aficionat, havia plogut i volia veure les flors del desert. No anava a perdre temps amb nosaltres. Tal qual. Així que ens va dir com arribar i el que havíem de fer perquè algú ens recollira, i va seguir pel seu camí. Finalment, ens creuàrem amb una altra furgoneta on viatjava una parella. Ens van portar a la ciutat, tot típic americà, les cambreres, el cartell de deixe ací les armes… Vam menjar i ens van acompanyar fins on teníem el cotxe. Es tractava de gent que s'ocupava d'ajudar als qui patien algun tipus d'accident o dificultats en el desert, rebien un sou del USDA Forest Fire Service, i no volien els nostres diners. Quan els vaig dir que, almenys, em permeteren enviar-los un regal des d'Espanya i em van escriure el seu nom i adreça… Es deia Barrien, d'origen basc com la meua família paterna… Al·lucinàrem!\nEva Barreno al seu despatx de la Facultat de Ciències Biològiques, amb un bonic símbol liquenològic: un cartell de fotos de líquens sobre substrats durs realitzat pel Dr. Simón Fos per a la Generalitat Valenciana, no existeix res semblant en altres països. Baix, dibuix encarregat pels membres de l'equip d'investigació per al seu aniversari, realitzat per Araceli Isaac Delso, que reflecteix fidelment el seu estil de vestir, maquillar-se, les ulleres perennes i molts detalls del despatx. Eva Barreno assegura que va ser un regal preciós.\nJa ens has parlat d'algunes persones interessants que has conegut al llarg de la teua carrera. Algú més a qui t'agradaria nomenar?\nCom ja he comentat, Salvador Rivas-Martínez és un excel·lent botànic, coneix com cap altre la vegetació del món juntament amb Manuel Costa i Jesús Izco, del seu equip. A més, Lynn Margulis, que és la que més em va influir en el meu canvi de perspectiva. La vaig convidar a donar la conferència inaugural d'un congrés que organitzava i ens vam fer amigues. Discutíem molt i s'apassionava amb els líquens per la representativitat de les seues hipòtesis sobre les ectosimbiosis cícliques. Va postular que les microalgues i els bacteris tindrien molt a veure en les simbiosis liquèniques, però va morir just abans d'aquests descobriments. Amb ella vaig organitzar el congrés Gaia 2000, per mandat del llavors rector de la Universitat de València, Pedro Ruiz, al qual van assistir els investigadors més notables de la biogeoquímica del món. En 2001 o 2002, quan jo estava estudiant les reaccions dels cultius front a l'ozó, em va dir: “Eva, cerca, els líquens són quelcom més. Oblida't del que estàs fent i dedica't de ple a les simbiosis”. Es va avançar a tot el que ara estem corroborant. A partir d'ací vaig començar a plantejar-me altres perspectives científiques.\nAcompanyant a Lynn Margulis en l’acte d'investidura com a Doctora Honoris causa a la Universitat de València.\nActe d'imposició de la medalla d'or de la Universitat de Santiago al catedràtic Jesús Izco, amb motiu de la seua jubilació. Dinar en honor seu en l'Hostal dels Reis Catòlics a Santiago de Compostel·la: Eva Barreno, Manuel Costa, Salvador Rivas-Martínez i Ana Crespo. El professor Izco és l'editor del llibre Botánica de McGraw-Hill Interamericana (1997 i 2004).\nDins del món de la liquenologia, vaig tindre la sort de conéixer al millor, per a mi: Joseph Poelt, del qual vaig aprendre moltíssim. De fet, en la meua primera eixida d'Espanya, quan es va morir Franco, i el meu marit em va permetre eixir, la meua primera parada va ser al sud de França, en una expedició a la qual també assistia George Clauzade. Del deixeble de Poelt, Hannes Hertel, també vaig aprendre moltíssim. Em va oferir la seua casa a Munic, vaig poder estar quasi dos mesos i vaig aprendre la metodologia rigorosa de la investigació en liquenologia. La veritat és que he conegut moltes personalitats, he tingut sort, però aquestes crec que són les fonamentals.\nCom ha condicionat la teua carrera professional el fet de ser dona?\nCuriosament, vaig tindre la sort de viure el final de la dictadura, quan tothom era molt progressista. Per això, en l'equip de Rivas-Martínez, amb Manuel Costa, Jesús Izco i Ana Crespo, masclisme, què va, tot el contrari. Però si que vaig tindre un gran xoc quan vaig arribar de catedràtica a la Universitat de València. Pense que existeixen alguns reminiscents culturals que propicien que es qüestione el paper de la dona, sempre de manera indirecta, clar. Fa no massa, quan la Universitat va reconéixer a les pioneres directores de departament i em van fer una entrevista per ser una d'elles, vaig contar que ho havia passat malament i que vaig arribar a dimitir per no poder suportar determinades qüestions. I per eixa mateixa entrevista em van arribar a demanar explicacions. La societat és com és, i si ara hi ha masclisme, en la dècada de 1980 també n'hi havia, i més.\nActe de reconeixement a les dones pioneres com a directores de departament en la Universitat de València. Paranimf de la Nau, 6 de juny de 2018.\nAmb el sistema educatiu, eres crítica.\nAbans em deixaven ensenyar, ara, no. Ara estic una mica frustrada. Per exemple, abans en Biològiques existien les especialitats i els dos últims anys de carrera hi havia grups d'alumnes homogenis, grups d'especialitat que s'interrelacionaven. A més, els professors ens posàvem d'acord per a quadrar horaris i poder fer estades a l'estranger. Jo podia organitzar campanyes botàniques per la península Ibèrica i Tenerife. Però ara la reglamentació i les estructures horàries són molt poc flexibles, són limitants. En canvi, per a mi, és essencial poder eixir, veure què es fa fora i poder transmetre coses noves als estudiants contínuament.\nAmb els estudiants del Màster de Biodiversitat i Conservació, en les pinedes amb símptomes de danys per impacte de contaminants atmosfèrics en el Port de Sant Rafael, Sierra de Gúdar (Terol).\nA més, has fixat part dels teus coneixements en algunes publicacions educatives.\nEfectivament. He participat en el llibre Botánica de McGraw Hill. Em vaig encarregar del capítol 9: fongs simbionts. En la segona edició també vaig col·laborar en el de caràcters taxonòmics. El llibre es continua venent molt a Llatinoamèrica. Després, tinc el de Líquenes en la Reserva Natural Integral de Muniellos, Astúries, disponible en obert en la web de la Universitat. Em vaig dedicar a fons i alguns dels capítols s'ensenyen tant en instituts com en universitats. És l'únic que existeix en espanyol amb aquests continguts, especialment el glossari amb dibuixos explicatius, i compta amb una clau dicotòmica original. Però s'usa més a Llatinoamèrica. I també existeix un altre projecte, una Guia interactiva sobre els macrolíquens epífits d'Espanya.\nRecentment, hem desenvolupat dues pàgines web amb la informació científica del grup i documentació sobre els avanços en els estudis sobre microalgues simbionts de líquens: symbiolichen.blogs.uv.es i symbioticgreenalgae.com.\nHi ha estudiants que s'interessen per la liquenologia?\nEn Biològiques, amb els nous plans d'estudi, va desaparéixer una assignatura fantàstica: Micologia. Des d'aquesta ens arribaven estudiants interessants i interessats, per això m'agradaria que es tornara a incloure. Vull defensar-la. Si no estic en contacte i no tinc assignatures on poder transmetre tot el que sé, no puc atraure estudiants. En la dècada de 1980, els americans ens cridaven els europeus per a desenvolupar la liquenologia allí, la gent anava a Arizona a estudiar-la. En tan sols unes dècades, s’ha pegat la volta i són ells els punters.\nRecentment, el 3 i 4 de desembre de 2018, hem organitzat al campus de Burjassot el Workshop “The Complexity of Lichen Symbiosis: Novel Interdisciplinary approaches from Genomic to Functional perspectives”, finançat per la Generalitat Valenciana, dins del Projecte PROMETEU d'Excel·lència a la Investigació. Han intervingut alguns dels investigadors europeus més destacats i es va dedicar mitja jornada a l'aplicació pràctica dels programes bioinhformàtics per a l'anàlisi de filogènies, poblacions, biogeografia, etc., pensada per als estudiants de màster i doctorat. De València només es van apuntar tres estudiants mentre que d'Alemanya, Suïssa i altres centres d'Espanya i Portugal van participar quinze.\nBona representació de liquenòlegs europeus i americans implicats en la complexitat de les simbiosis i de les microalgues simbionts en particular, a més de membres del nostre grup d'investigació. Workshop Meeting of the Trebouxia - Working Group en Universitá di Trieste (Itàlia), setembre de 2016.\nEls líquens són desconeguts per la societat. Per què?\nPer a mi, el problema són els mitjans de comunicació i les polítiques de publicació. En la Universitat, sempre estan pendents de les nostres troballes, s'escriuen notes de premsa i s'envien, però els mitjans no les publiquen. Aconseguim seqüenciar el genoma del cloroplast de l'arboç i vam tindre un èxit tremend. Era una planta. Els enviem el tema de la diversitat de les microalgues en els tal·lus de liquen i no ens van traure ni en els mitjans que podríem considerar seriosos. Això dels llevats, com venia d'Amèrica, sí que es va publicar, però la nostra troballa, importantíssima, no. El món natural sembla que no interesse, ni tan sols als més progressistes. I ho dic jo, que en 1983 vaig treballar per al govern socialista com a Cap de Servei en la Direcció de Medi Ambient, en el Ministeri d'Obres Públiques i Urbanisme.\nEstudi del liquen Seirophora lacunosa (Rupr.) Frödén, seriosament amenaçat, a l'illa de Lanzarote amb Arnoldo Santos. A la dreta, baix, comunitats de líquens ornitocopròfils (ataronjats) del gènere Xanthoria, en penya-segats calcaris de l'illa de Dragonera; els de color fosc són Rocella sp. pl. que simbiotitzen amb algues Trentepohlia.\nTinc molt bona relació, i quan porte als meus estudiants, tinc la meua pròpia guia. Pense que el Jardí ofereix moltes possibilitats i m'agrada portar-los i explicar-los tot dins del context evolutiu i d'interrelació amb el mitjà. I en el laboratori d'Anatomia he format equip amb Pepe Reig i Francisco García-Breijo, a tots dos els vaig convéncer perquè aplicaren als líquens l'aprés en plantes, i treballen molt en els nostres projectes.\nCom valores la situació en el sector?\nNo sé si tota la gent que treballa amb mi, que són doctors de primera contractats per projectes, tindrà opcions de seguir amb els meus treballs una vegada m'haja jubilat. A diferència del que va succeir amb els meus mestres, que ens van poder donar oportunitats, jo no puc oferir més que els contractes de treball a projecte. Són projectes relacionats amb la complexitat de la simbiosi liquènica, llevats, bacteris, coneixements bàsics que es poden aplicar a moltíssimes coses, per exemple en biotecnologia, d'alt valor afegit. Però som una societat de serveis i de turisme…\nSi tingueres tot el pressupost possible en el teu treball, què faries?\nMuntaria el laboratori interdisciplinari que es mereix perquè tots els resultats que estem aconseguint ara pogueren créixer exponencialment. La gent està formada, té el coneixement, es podria incorporar més personal. També tenim en el meu equip a Lucía Muggia (Universitat de Trieste, Itàlia), Pavel Ŝkaloud (Universitat de Praga), Cristina Branquinho (Universitat de Lisboa) i Myriam Catalá (URJC de Madrid).\nDos líquens bioindicadors de la qualitat ambiental dels ecosistemes, desgraciadament desapareguts de la Comunitat Valenciana. A l'esquerra, Lobaria pulmonaria (L.) Hoffm., Boscos de Somiedo (Astúries), era conegut com “pulmonaria d'alzines”. És un excel·lent bioindicador de la salut i equilibri dels boscos en general i de l'absència d'impacte de contaminats atmosfèrics. A la dreta, comunitat de líquens terrícoles, dominats per Cladonia mediterranea Duvign. & des Abb. que arriba a aconseguir grandàries i biomasses espectaculars en les dunes sorrenques de la Reserva Natural de l'Estuari del riu Sado (Setúbal, Portugal). Eva Barreno la va arribar a recol·lectar, de grandària més xicoteta, quan era estudiant en les dunes del Saler, just on es va construir el poliesportiu. / Foto de Pedro Arsenio, Lisboa.\nObservant un fong liquenícola, Cyphelium marcianum, en el cim de la Serra de Pina (Castelló).\nEres al·lèrgica a alguna planta?\nSóc al·lèrgica a les espores de fongs!\nCom veus el futur de la botànica?\nLa botànica es mor i els estudis de biodiversitat en general, ja que és difícil publicar treballs d'aquest tipus en revistes d'alt impacte, i així és difícil competir. Els animalets, com dic jo, criden i tenen sang, però com les plantes no... Així que la botànica està ferida de mort, almenys en determinades universitats d'aquest país, entre elles la de València; amb honroses excepcions, en conjunt està condemnada. Malgrat que se'ns omple la boca amb la paraula biodiversitat, no es trasllada a la realitat. Arriben estudiants, en principi de bons col·legis, i no saben res. El poc que saben és de bioquímica i genètica i això és lamentable, perquè hem sigut capdavanters d'Europa en botànica. I la biodiversitat molecular, sense entendre la idea del conjunt holístic de l'organisme, no és suficient. No dóna la informació del que és l'organisme i de com es relaciona amb el medi ambient, i, per tant, de tots els factors implicats en l'evolució dels éssers vius i la seua diversificació.\nCrec que he viscut la millor època de la botànica espanyola i europea. Ara ja ha derivat. Per això pense que he tingut molta sort, sóc una privilegiada.\nMés en aquesta categoria: « Botànic del mes: Emili Laguna\t10 preguntes verdes a... JOAN ESPINOSA »


Ionian Breeze Studios Lefkada Grècia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nParedrou Efstathiou Mavrouli str Aghios Ioannis, Agios Ioannis, Lefkada, Grècia, 31100 - Veure al mapa\n"Everything was wonderful. The owner was extremely helpful. C..."\nMés informació sobre Ionian Breeze Studios\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Lefkada, Ionian Breeze Studios és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Lefkada. Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, express check-in/check-out, aparcament de cotxes són només algunes de les comoditats que fan que Ionian Breeze Studios sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses jardí, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Ionian Breeze Studios.\nTots els tipus de viatgers (82) Parelles (54) Viatgers en solitari (6) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (3) Grups (11)


Vols barats (experiències)\tCultural a Principat d'Astúries des de 50 € a Iberia\nVols barats Cultural Principat d'Astúries\nVols barats culturals a Principat d'Astúries\nAquí pots veure els preus més barats a Principat d'Astúries per a vols culturals que han trobat els nostres clients.\nConsulta l’oferta de vols a Principat d'Astúries per a vols culturals i reserva el teu bitllet d’avió en línia. Iberia et garanteix els millors preus d’última hora per a la nostra oferta de vols barats a Principat d'Astúries.\nEls preus mostrats corresponen a cerques de vols a Principat d'Astúries fetes recentment per clients.Poden canviar segons la disponibilitat de places, possibles variacions de tarifes, taxes i altres suplements en el moment de fer la consulta. Els preus per trajecte són aplicables comprant bitllets d’anada i tornada.


El conte de l'estrella | Barcelona Cultura\n12 i 13 de juliol.\nc/ Flors, 22\nTel: 93 441 70 22\nUna història d'ombres xineses plena de poesia i llum\nUn cel brillant damunt del mar cobert per la negror de la nit, i una estrella que explica contes i canta cançons! Aquest és el punt de partida de l'obra d'ombres xineses que podeu veure al Tantarantana Teatre.\nEl conte de l'estrella és un espectacle de la companyia Animamundi. Capitanejada per la titellaire Kerstin von Porat, està especialitzada en la tècnica del teatre d'ombres que sempre apareix en les obres creades per la mateixa companyia.\nEn aquest espectacle d'ara, els astres lluminosos i la nit són els protagonistes, on els contrastos lumínics encara es fan més palesos en una història plena de poesia i cançons que us explicarà l'aventura de l'Estrelleta a la Terra.\nUna obra per sortir-ne ben estelats!\n‘El Nombre’, un clàssic de la comèdia actual, versionat i dirigit per Daniel Veronese\nI el nen, com es dirà? Heu viscut una situació com aquesta mil i una vegades, però mai no heu escoltat una...


L'obra de la setmana #136 | Fundació Amics del MNAC\nL'obra de la setmana #136\nL'obra de la setmana és un 'Denari' (90 aC) de la República Romana (510 aC - 27 aC).\nEl denari és una moneda romana d'argent que es va encunyar durant un llarg període de la història de Roma, entre el 268 abans de Crist i el segle IV, abastant des de l'època republicana mitjana fins gairebé el final de l'Imperi. El seu valor inicial era de deu asos, la primera moneda de referència romana, feta de coure. Per aquest motiu, el seu símbol era la X. Com que l'as de bronze s'utilitzava poc i gairebé no circulava, el 212 aC la República Romana va impulsar un nou sistema monetari que tindria el denari com a base, passant del patró bronze al patró argent.\nEn els seus inicis, el denari tenia 4,55 grams de plata, però el seu valor va anar baixant al llarg dels segles. A l'inici de l'època imperial, per exemple, el seu pes en plata ja era de 3,90 grams. La progressiva devaluació de la moneda va fer que s'acabés fent de bronze amb només la cobertura d'argent. Aquesta pèrdua de valor va propiciar la creació d'una moneda nova, l'antoninià, que equivalia teòricament a dos antics denaris i que, a la llarga, l'acabarà substituïnt com a moneda de referència.\nA part del canvi de valor, el disseny del denari també anirà evolucionant al llarg dels segles. La peça que presentem avui ens permet veure com era aquesta moneda a l'època republicana. A l'anvers, com era habitual, hi trobem representada una divinitat romana. En aquest cas, es tracta de Mutinus Titinus, la deïtat fàl·lica del matrimoni, propera en alguns aspectes al déu Príap grec. Al revers, per contra, hi veiem representat Pegàs, el cavall alat mitològic que va néixer del coll tallat de la Medusa. Al revers dels denaris habitualment hi havia un carro o una quàdriga. El principal canvi de disseny d'aquesta moneda es produirà a l'inici de l'Imperi, en què els déus romans de l'anvers seran substiuïts pels retrats dels emperadors que governin en cada moment.\nEl denari que presentem avui serà una de les monedes que s'estudiaran al seminari monogràfic que celebra aquesta setmana el Gabinet Numismàtic de Catalunya, sota el títol 'La moneda: de la conservació-restauració a l'anàlisi metal·logràfica'. Aquest curs ofereix als inscrits l'oportunitat de treballar en l'anàlisi no destructiva d'aliatges metàl·lics amb tècniques de raigs X.


Quality Inn Pleasantville (NJ) Estats Units - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n1012 Black Horse Pike, Pleasantville, Pleasantville (NJ), Estats Units, 8232 - Veure al mapa\nSituat en el cor de Pleasantville, Quality Inn és un lloc ideal des d'on descobrir Pleasantville (NJ). Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Gàcies a la seva bona ubicació, des de l'allotjament es pot accedir fàcilment a les visites obligades de la ciutat.\nQuality Inn ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Per anomenar algunes de les comoditats de l'hotel, hi ha Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb habitacions per a no fumadors, aire condicionat, servei de despertador, despertador, telèfon a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Quality Inn és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Pleasantville (NJ).\nTots els tipus de viatgers (37) Parelles (15) Viatgers en solitari (7) Famílies amb infants petits (10) Grups (5)


MORES – osteopatiavalles.es\nDe petits tots ho hem fet alguna vegada: ens hem assegut sota un arbre, a l’ombra, a endrapar a cor què vols les móres que acabàvem de collir. Les móres són una fruita excel·lent pels bioflavonoides, i el seu contingut en vitamina C i en betacarotè les converteix en magnífiques antioxidants. Provenen d’Àsia i Europa i creixen als marges dels camins i en terrenys humits. La seva època de maduració és el final de l’estiu i el principi de la tardor. Propietats nutricionals Tenen poques calories i més vitamina C que els cítrics. La vitamina C té un efecte antioxidant i intervé en la formació del colagen, els ossos, les dents i els glòbuls vermells, i afavoreix l’absorció del ferro.\nCom la majoria de les fruites, les móres són una bona font de fibra i milloren el trànsit intestinal. També contenen força ferro i potassi, que és necessari per a la transmissió i generació dels impulsos nerviosos i per a l’activitat muscular normal; també intervé en l’equilibri d’aigua dins i fora de la cèl·lula.\nLes vitamines del grup B, en especial la tiamina, la niacina i la riboflavina, ajuden a tenir el sistema nerviós en perfecte estat de revista. Efectes sobre l’organisme Les móres tenen una qualitat energètica neutra i són dolces i amargues. Són bones per al fetge i els ronyons, i per aquesta raó es fan servir per controlar les funcions urinàries i la necessitat d’orinar amb massa freqüència. La substància responsable d’aquest efecte és l’arbutina, un glucòsid amb propietats diürètiques i antibacterianes. Les móres també netegen la sang de toxines i l’enriqueixen, i són un bon aliat en casos d’anèmia per la combinació de ferro i vitamina C que presenten. El suc de móra també pot combatre la diarrea. Canvis vitals Malgrat que se’n poden trobar de congelades, les que presenten més nutrients i són més gustoses són les acabades de collir als mesos d’agost i setembre. És molt important consumir productes d’estació, i potser aquesta és una oportunitat excel·lent per comprar amb el calendari a la mà. Com es cuina A la botiga trieu les que tinguin un color més brillant i intens i les que siguin de carn dura i seques, perquè les toves i humides es fan malbé de seguida. Deixeu-vos guiar també per l’olfacte: han de fer una olor intensa i perfumada.\nEs fan malbé amb molta facilitat i un cop les hàgiu comprat deseu-les de seguida a la nevera, on es conservaran en perfectes condicions entre tres i cinc dies, aproximadament. Receptes bàsiques A la secció de receptes de la Montse Vallory trobareu unes postres excel·lents, gustoses i molt ràpides de preparar. Incorporeu-hi móres durant l’últim mes de l’estiu.


UV Absorber UV-234 Preus, vendes - comprar proveïdors UV Absorber UV-234 a medicinerawmaterials.com\nPes molecular: 846.7645\ndensitat: 1.12 g / cm3\nPunt de fusió: 139-143ºC\nPunt d'ebullició: 589.3ºC a 760 mmHg\nPunt d'inflamació: 383 ° F (il·luminat)\nAparença: Pols groc\nDescripció Quant a l'absorbent UV UV-234\nUV Absorber UV-234 és un fort absorbent ultraviolat. Té una baixa volatilitat a altes temperatures i una bona compatibilitat amb els polímers. L'absorbent UV UV-234 és altament eficaç per a polímers que es processen normalment a altes temperatures, com ara pel·lícules i fibra.\nEl producte s’utilitza principalment per a policarbonat, polièsters, poliacetal, poliamides, sulfur de polifenilè, òxid de polifenilè, copolímers aromàtics, poliuretà termoplàstic i fibres de poliuretà. Protegiu els materials de la radiació ultraviolada.\nUV Absorber UV-234 es pot utilitzar sol o en combinació amb altres additius (HALS, antioxidants).\nSi us plau, en qualsevol moment si us interessa Absorbent UV UV-234.\nSi voleu saber-ne Absorbent UV UV-234 preu, truqueu a la nostra línia d’atenció al client +86 592 5365887 o envieu el correu electrònic a [protegit per correu electrònic].


M@RC - Conjunt històric de Tortosa\nConjunt històric de Tortosa\nEl casc antic de Tortosa, conjunt històrico-artístic, es troba situat dins del perímetre emmurallat del segle XIV. Aquest espai és testimoni de la importància de la ciutat al llarg del temps, que comprèn des d'època ibèrica i romana, passant pel passat medieval andalusí i cristià, la ciutat renaixentista i moderna, i les construccions modernistes d'inicis del segle XIX.\nDatació: Època romana, medieval, moderna i contemporània\nEl conjunt històric de Tortosa és l'àrea inclosa dins el traçat de les muralles medievals del segle XIV, que no van ser traspassades fins al segle XIX, i dins de les quals es trobava l'antiga ciutat andalusí de Turtuxa i la ciutat romana de Dertosa.\nDe l'antiga ciutat romana se n'han documentant diverses restes arran de les excavacions arqueològiques, si bé algunes evidències es van conservar per la seva reutilització en èpoques posteriors, com el portal del Romeu, o el fòrum de la ciutat, sobre el que es troba l'actual catedral.\nDel període andalusí, la mesquita es va construir en l'espai preeminent que ara ocupa la catedral, i els elements més destacats que es conserven són el castell de la Suda o de Sant Joan, amb la seva necròpolis, i algunes làpides reaprofitades en edificacions posteriors.\nAmb la conquesta cristiana de la ciutat per Ramon Berenguer IV el 1148 es va iniciar una nova etapa de prosperitat, on els jueus hi jugaren un important paper. D'aquest període serien els barris jueu i el de la moreria, situats al sector dels Jardins del Príncep, al barri de Remolins.\nEls eixos urbans d'aquella època estaven constituïts pels carrers de la Rosa, Sant Felip Neri i Montcada, on hi trobem gran nombre de construccions com ara la Seu i el Palau Episcopal, els palaus Despuig i dels Oriol, o el Convent de Santa Clara.\nTambé destaquen nombroses edificacions renaixentistes, com els Col·legis Reials, i d'època més recent les construccions d'estil modernista, entre les que podem destacar el Palau dels Abària, la casa Grego o el temple de la Reparació.\nJa en època protohistòrica Tortosa tenia un paper clau en la ruta comercial vertebrada entorn a l'eix de l'Ebre, i posteriorment va quedar plasmada llur importància en la fundació de la ciutat romana de Dertosa. En època de la dominació andalusí esdevé la ciutat àrab de Turtuxa, essent la Suda i el seu cementiri un testimoni a destacar. La posterior conquesta cristiana el 1148 va comportar la construcció d'importants edificis, com la catedral i els palaus gòtics del seu voltant, protegits per la muralla del segle XIV, diversos convents i el call jueu. En època moderna la prosperitat del període medieval no va continuar, ja que la ciutat havia perdut el seu paper destacat com a centre comercial, i aquest fet quedà reflectit en què, fins al segle XIX, la ciutat no va ultrapassar el perímetre del segle XIV. No obstant, la ciutat va ser un enclavament militar destacat, pel seu paper de control del pas de l'Ebre, i durant els segles XVII i XVIII es van reforçar i adequar les seves muralles amb fotins i baluards per adaptar les defenses a l'artilleria. Ja d'època contemporània hem de destacar les construccions modernistes, com la Casa Grego, que són els exemples monumental més recents de la ciutat.\nPublicació: BOE. 25/03/1976\nÚs i funció actual: Carrers, edificis públics, privats i religiosos.\nDes de l'ajuntament, l'entitat Turisme Tortosa ha posat en marxa diverses rutes a peu per conèixer la seva història visitant els diversos monuments i llocs d'interès: Passeig de les fortificacions, Turtuxa ciutat d'Al-Andalus, La Tortosa Jueva, La Tortosa Cristiana, La Tortosa modernista.\nLloc web: http://www.tortosaturisme.cat/ca/que-fer/13-rutes-culturals-tortosa-a-peu/\nCoordenades Geogràfiques G.G. (x,y): [40.814077],\t[0.522764]


POLÍTICA - 27/03/2020 08:52 / Redacció\nPilar Rahola esclata contra Pedro Sánchez per la salvatjada de no permetre el confinament de la Conca d'Òdena\nEl Gobierno de Pedro Sánchez continua amb al seva peculiar gestió de la crisi del coronavirus. No tanca la Comunidad de Madrid ni tampoc cap altre territori sensible com Catalunya. Els experts van per un costat i els polítics per l'altre i es fa més que evident que les decisions es prenen amb fins electorals.\nFOTO: Pilar Rahola\nTal com vam EXPLICAR AQUI, el Gobierno va denegar el tancament de la Conca d''Òdena. Els motius són inversemblants i és que consideren que "no està demostrat" que aquest confinament total sigui efectiu. És a dir, no cal fer excessos encara que aquests excessos potser no serveixin de res.\nLa periodista i escriptora Pilar Rahola ha esclatat contra el president del Gobierno de España, Pedro Sánchez, i ha publicat un contundent: "aneu-vos a la merda". Considera Rahola, com molts catalans, que més val pagar per excès que no per defecte. Els ciudadans criticaran aquesta gestió pels dèficits i no pas pels excessos.\nParaules clau: PILAR RAHOLA PEDRO SÁNCHEZ CONFINAMENT CONCA ÒDENA


Alumnes de l’INS Joan Amigó aprenen valors gràcies als avis i àvies de la Residència Jaume I | EFMR.cat\nInici Notícies Alumnes de l’INS Joan Amigó aprenen valors gràcies als avis i àvies...\nAlumnes de l’INS Joan Amigó aprenen valors gràcies als avis i àvies de la Residència Jaume I\nJa fa quatre cursos que l’alumnat de l’Aula Implica’t de l’Institut Joan Amigó de l’Espluga, participa en un projecte de convivència i valors a la Residència d’avis Jaume I de l’Espluga de Francolí.\nSón les mateixes àvies de la Residència amb la supervisió de l’animadora cultural i la mateixa tutora dels alumnes, qui dirigeixen els tallers i fan de professores i guies del treball a realitzar. La coordinació entre l’institut i la Residència s’estableix a principis de setembre i s’hi marquen els objectius a treballar i la finalitat educativa de les activitats que s’hi realitzaran. Aquests projecte es desenvolupa els dimarts al matí i té una durada aproximada de dues hores.\nAvui dia, un centre escolar ja no s’entén, com un edifici hermètic que obre les seves portes a l’hora en punt i es posa a treballar al sonar el timbre. L’aula ja no es composa, prioritàriament, d’una filera de pupitres que marquen l’espai particular de cadascú i separat del company.\nAl mateix temps, ja no es concep l’institut i els professors com a únics posseïdors de coneixements, sinó que es té en compte que l’alumne ja té un bagatge i unes experiències fora del centre i que a més, l’entorn natural, social, cultural… condiciona el ritme i la qualitat del seu propi aprenentatge.\nTanmateix, l’objectiu bàsic i primordial d’aquestes trobades entre l’alumnat de l’institut i els residents és establir un contacte humà intergeneracional en el que tots aprenem de tots.\nArticle anteriorEl delegat territorial del Govern de la Generalitat a Tarragona visita l’Espluga i Blancafort\nArticle següent9 alumnes de l’INS Joan Amigó participen a les Olimpíades Científiques Juvenils


Chabelita explica com es troba després de la seua ruptura amb Omar\nChabelita va rebre un colp molt dur, quan va ser expulsada pel públic de 'GH VIP 6' la setmana passada. En molt pocs minuts, va haver d'assumir l'eixida d'un concurs en el qual li feia molta il·lusió participar, una ruptura sentimental en directe, a més d'escoltar les paraules de la seua mare. La filla d'Isabel Pantoja ho està passant malament, o almenys això es pot intuir si llegim la publicació que ha compartit amb els seus seguidors.\nAmb unes paraules al seu compte d'Instagram ha estat la manera escollida per la jove per reflexionar sobre la ruptura amb la seua parella Omar Montes, el qual finalment va confirmar els rumors i es va convertir en nou concursant del 'reality' de Telecinco.\nDesprés de parlar sobre la seua mare en el plató de 'GH VIP', ha estat a les seues xarxes socials on Isa ha explicat així com se sent després de la fi de la seua relació: «Què passa quan acabem aquesta relació? Com ho fem per superar aquest moment? Hi ha una recepta màgica per superar la fi? Tinc una mala notícia, si et protesta el cor, no preguntes a la farmàcia si tenen pastilles per no somiar, no venen pastilles per aquest tipus de dolor i no hi ha cap fórmula per evitar-lo».\nA més d'aquestes paraules, Chabelita ha penjat també una fotografia seua i també la següent reflexió: La millor manera de matar algú en el teu cor és deixar-lo morir lentament en la teua ment sense nomenar-lo, telefonar-li, escriure'l, buscar-lo... que mora de poc a poc, en una agonia lenta perquè no revisca, si el deixara morir de sobte, reviurà en cada instant. Sent-lo, plora'l, pateix-lo... però no eternament.\nMentre ella compartix públicament el seu dolor, la seua exparella Omar Montes està gaudint d'allò més en la seua estada en la casa de Guadalix. No va tardar massa temps a començar una nova 'relació especial' amb, la que va ser amiga dins del concurs de Chabelita, Techi.\nEls seus companys ja han confirmat que hi ha hagut alguna cosa més que besos entre tots dos. «Els moviments ja són bèsties», va dir Makoke sobre els dos joves mentre veia moviment sota un matalàs i escoltava sospirs i gemecs.


Dos-cents veïns impedeixen la detenció d'un narcotraficant\nDavant la gravetat i violència exercida contra els agents, aquests van haver de disparar trets a l'aire.\nAl vehicle recuperat es van trobar 510 quilos d'haixix, repartits en diversos fardells\nActualitzada 26/03/2018 a les 18:53\nMés de dues-centes persones van impedir la detenció per part de la Policia Nacional de Cadis d'un suposat narcotraficant que va fugir a peu després d'abandonar un vehicle carregat amb 510 quilos d'haixix. Segons una nota de la Policia Nacional, el vehicle va ser interceptat la nit d'aquest diumenge al barri de Sant Bernardo, a La Línea de la Concepción, i el seu conductor va fugir del lloc després gràcies a l'ajuda de més de 200 veïns, que van increpar l'actuació dels agents, els quals, davant la gravetat i violència exercida contra ells, van haver de disparar trets a l'aire.\nEls fets van ocórrer al voltant de les 22.30 hores quan els agents van observar que un vehicle que circulava pel carrer Canarias de la localitat tenia la part posterior molt baixa, com si portés molt pes al seu interior. Per les sospites, i per tractar-se d'un cotxe del tipus que solen utilitzar les bandes que es dediquen al narcotràfic d'haixix, els policies es van dirigir al vehicle per comprovar la càrrega que portava.\nEl conductor, a l'adonar-se de la presència policial, va emprendre la fuga, la qual cosa va donar lloc a una persecució que es va desenvolupar per diferents carrers de la ciutat, col·lidint amb diversos vehicles estacionats.\nSegons la nota, finalment el sospitós va abandonar el vehicle, un SUV d'alta gamma, al carrer Ubrique de La Línea de la Concepción i va emprendre la fugida a peu. Els agents el van perseguir, fins que l'individu es va amagar l'interior d'un habitatge. Els agents van haver de realitzar diversos trets davant el devessall de més de 200 persones congregades al lloc, que van intentar agredir als tres agents, i que van intervenir perquè no detinguessin al traficant. Al vehicle recuperat es van trobar 510 quilos d'haixix, repartits en diversos fardells.\nComenta el contingut : Dos-cents veïns impedeixen la detenció d'un narcotraficant


Absolen l'acusat de violar una dona a Sant Pere Pescador - El Gerió Digital\nL'Audiència el condemna per colpejar la víctima\nACN, Lourdes Casademont, Marina López / Alt Empordà / Girona\nL'Audiència de Girona ha absolt l'acusat de violar una dona a Sant Pere Pescador (Alt Empordà) el 13 de gener del 2016. El tribunal subratlla que té "dubtes seriosos i raonables" sobre l'agressió sexual perquè la víctima "no ha relatat el mateix" en les diverses declaracions que ha fet al llarg del procediment. "El tribunal té dubtes que les imputacions efectuades contra l'acusat responguin a la realitat exacta del que va passar", recull la sentència, que també l'absol d'un delicte de coaccions. Per contra, el condemnen a pagar una multa de 270 euros per un delicte lleu de lesions per haver colpejat la víctima.\nEl processat haurà d'indemnitzar la víctima amb 950 euros per les lesions causades.\nL'Audiència de Girona sí que el condemna, en canvi, com a autor d'un delicte lleu de lesions. La sentència relata que, quan tots dos van marxar de casa de l'acusat, van començar a discutir. "El processat la va agafar pels cabells, la va llançar contra terra i li va donar patades", concreta. Com a conseqüència de l'atac, la dona va patir contusions i hematomes i li han quedat cicatrius com a seqüela. Per això, el tribunal condemna l'acusat a pagar una multa de 270 euros i a indemnitzar la víctima amb 950 euros.


Santi Cazorla s'ha convertit en el maxim golejador del Villarreal CF en primera divisió | | Notícies Dígitals\nSanti Cazorla s’ha convertit en el maxim golejador del Villarreal CF en primera divisió\n09/07/2020 10/07/2020 maxim golejador, primera divisio, santi cazorla, villarreal cf\nLa màgia de Santi Cazorla va molt més enllà de les xifres. Malgrat això, el migcampista asturià de 35 anys segueix fent història i engrandint la seva llegenda com a ‘groguet’ a cada trobada que s’enfunda l’elàstica groga.\nDesprés de la seva doblet davant el Getafe CF, el mag groc s’ha convertit en el màxim golejador nacional de el Vila-real CF a Primera Divisió, a l’igualar les 39 dianes de Víctor Fernández.\nAquestes són les altres xifres que fan de Santi Cazorla un emblema de club groc:\nÉs el tercer màxim golejador de la història de el Vila-real CF en l’elit amb 56 gols. Està a tan sols tres punts dels 59 que va anotar Diego Forlán com groc.\nÉs el quart jugador de la història de el Vila-real CF amb més partits oficials (331). Només per darrere de Bruno Soriano, Mario Gaspar i Marcos Senna.\nLa temporada 2019-20 ja és la temporada més golejadora de tota la seva carrera (15). Amb el Vila-real CF, ha anotat 10 gols en Laliga i 4 en Copa d’Rei. També ha vist porteria amb la Selecció Espanyola (1).\nÉs el migcampista més assistent de Laliga, amb vuit passades de gol.\nÉs el segon migcampista més golejador de l’campionat domèstic, amb 10 gols.\nÉs el migcampista amb millors xifres de Laliga. Cap altre jugador de la seva demarcació suma 18 accions directes de gol (10 gols i 8 assistències).\nÉs el màxim golejador de Laliga des dels onze metres aquesta temporada. Compta amb un 100% d’efectivitat, a l’haver marcat els 8 llançaments de penal que ha executat.\n← El groguet Ruben Peña analitza la victoria davant el Getafe\nEls campus del Villarreal CF ja estan en marxa →


La Reial Societat torna a liderar la classificació a quatre jornades del final de la Lliga\nQuan falten només quatre jornades perquè acabi el campionat de Lliga de Primera Divisió, la Reial Societat sembla disposada a no cedir al capdavant de la taula. Els bascos són de nou líders després de la mínima victòria (1-0) assolida davant el Recreativo de Huelva. Sumen 69 punts, tan sols un més que el Reial Madrid, que és segon gràcies a la contundent victòria sobre el Màlaga (5-1) i a la inesperada derrota del Dépor a Riazor contra el València (1-2).\nMercès a aquest triomf, els valencians se situen quarts, en zona, per tant, de Lliga de Campions, amb 56 punts, dos per sobre del Celta de Vigo, que és cinquè i jugaria ara mateix la UEFA la temporada que ve. L'última posició de UEFA l'ocupa a hores d'ara l'Athletic de Bilbao, sisè amb 48 punts. A la cua de la classificació, el Rayo Vallecano està pràcticament a l'espera de proclamar-se matemàticament equip de Segona Divisió. Els madrilenys sumen tan sols 29 punts, i tenen l'equip immediatament per sobre, l'Alabès, a cinc punts. L'objectiu de la permanència, doncs, sembla pràcticament inabastable per a l'equip de Vallecas. Tanca la tripleta d'equips situats en zona de descens el Recreativo de Huelva, que és divuitè amb 34 punts i que la pròxima jornada rep la visita del Barça.