Eloi Miralles: Una nova època d’or dels castellers\nInici / Eloi Miralles: Una nova època d’or dels castellers\nLa junta d’administradors de la Festa Major de Vilafranca és una escola de gestors de la vida pública\nLa seva dèria és fotografiar gegants i més gegants. Passen de quatre mil les “peces diferents” que ha fotografiat arreu d’Europa. “Catalunya és el país on la nòmina gegantina és més nombrosa”, assegura l’Eloi Miralles i Figueres, a qui podreu veure recorrent festes majors i cercaviles, la càmera penjant del coll i la mirada atenta a qualsevol detall.\n― L’afecció al cartonatge s’ha convertit en una passió des que vaig descobrir l’impacte emocional que els gegants van desvetllar en el meu fill gran, el Jordi, quan només tenia cinc o sis anys. Allò em va portar al seguiment de moltes trobades geganteres arreu de Catalunya, la resta de la península i Europa. Amb les fotografies que he pogut aconseguir d’altres continents, l’arxiu “Ferragut”, que és com es diu el gegant de Vilafranca, ja supera les cinc mil imatges.\nPerò no n’ha tingut prou de perpetuar gegants: ha extrapolat la seva afecció a altres elements de la cultura popular: capgrossos, bestiari… Els anys i els coneixements adquirits l’han convertit en un estudiós del folklore, autodidacte si es vol dir d’aquesta manera, malgrat el seu títol universitari: llicenciat en farmàcia.\n― Apotecari ―precisa recobrant un vell mot en desús― com ho eren el meu pare i el meu avi, i el meu fill Jordi, ja la quarta generació. I la Montserrat, la meva dona, que s’ha incorporat a la nissaga.\nEl seu avi s’establí al Vendrell després de passar per Sóller, Balaguer i Camarasa. Durant la guerra civil, a Vilafranca va fer famosa “la pomada de l’ou”, que preparava tot fent creure que utilitzava aquest ingredient. La realitat era que els ous servien per treure’s la gana d’aquella època de privacions. Ho explica complagut de tenir un fill, en Jordi, que seguirà la professió. A l’altre, l’Aleix, també li ha contagiat la seva passió pels castells. Era al folre en el moment memorable en què els Castellers de Vilafranca aixecaven el primer tres de deu amb folre i manilles.\nA l’àmbit del folklore, l’Eloi Miralles és polivalent. Per començar, abans que la febre pels gegants va sentir la febre castellera, i abans que fotògraf va ser cronista. Cal citar la revista “Som” i la premsa local de Vilafranca, on s’inicià, i diverses publicacions de la cultura popular: “Terços amunt, Gegants” de l’Associació de Geganters, “La Xermada” de Sitges, “Foment” i “La Porra” de Vilanova, “Cultura” de Valls, “El Figarot” de Vilafranca… Però sobretot cal citar-lo com a cronista casteller als diaris de Barcelona. Començà al “Ciero”, i a “La Vanguardia” arribà a informar en català, insòlitament a la premsa de l’època.\n― No m’agradava que publiquessin les meves cròniques a prop de les necrològiques ―comenta prescindint de la importància que en la història del gran diari barceloní ha tingut aquesta secció― però va ser un bon servei al món casteller i una incipient aportació a la normalització lingüística. Entre uns quants vam iniciar també el camí de normalitzar la presència de la cultura tradicional als mitjans de comunicació que, malgrat haver millorat, encara és molt lluny del que seria just.\nEl cronista casteller també ha escrit llibres. A partir del “Fem pinya!” que li van editar el 1981 amb un poema introductori de Salvador Espriu: “S’aixequen torres / en esborrats vestigis, de mortes danses…” ha publicat llibres sobre el Ball de Gitanes i el de Cotonines de Vilafranca, editats per la Caixa del Penedès, de la que ara és vicepresident segon. També va col·laborar en el “Món Casteller” editat per Dalmau i dirigit per l’insigne Pere Català i Roca.\n― El “Manifest casteller”, amb que s’inicia aquesta obra comuna, es dóna el cas que és el text que vaig redactar i que va ser llegit públicament el 1977 al Palau dels Reis de Mallorca a Perpinyà, en les sessions de cloenda de l’Àmbit d’Antropologia i Folklore del Congrés de Cultura Catalana.\nTambé el Bestiari del Garraf, el Ball de Pastorets i el Ball de Turcs i Cavallets de Tarragona han merescut opuscles. Altres els ha dedicat a les sortides a Ginebra i Sardenya entre les moltes anades que han fet a l’estranger els Castellers de Vilafranca, entitat de la qual ha estat vicepresident. Cal dir que la seva ploma també ha estat útil a l’Enciclopèdia Catalana i al “Ca-talunya dia a dia” d’Edicions 62.\nPer acabar d’arrodonir la polivalència, el trobarem entre els universitaris vilafranquins inquiets que, als anys 60, treballaven per la democràcia. No és estrany que en anar amb els castellers al País Valencià se li acudís la idea d’aixecar un pilar de cinc davant la casa de Xàtiva on va néixer Raimon, cosa que també van fer a Sueca amb Joan Fuster. Des d’un cert sentiment de “ciutadà dels Països Catalans”, no pot estranyar que els d’Algemesí el facin “Muixeranguer d’honor”. “Casteller de soca-rel” ja l’havien fet els seus companys de Vilafranca, per citar alguna de les distincions que li han atorgat pels seus escrits i per la realització de no poques inquietuds culturals, entre les quals no es poden oblidar els ponts traçats amb els catalans d’Itàlia per mitjà de la vice-presi-dència dels Amics de l’Alguer, on també va acudir amb els Castellers de Vilafranca l’any 1978 i hi ha tornat en vuit ocasions més.\n― Hi he fet grans amics, a la Barceloneta de Sardenya ―explica recalcant una certa “vocació algueresa”―. Recomano a tothom anar a l’Alguer. T’hi sents com a casa i ells saben que la permanència de la cultura catalana allà serà possible si establim ponts de cooperació cultural.\nD’on treu el temps? Perquè, a més a més del currículum descrit, ens el trobarem al Patronat del Museu de Vilafranca i a la delegació de l’Òmnium de l’Alt Penedès, que va organitzar una celebració important per a les lletres catalanes com és la Nit de Santa Llúcia. També ens hem de preguntar com un home de ciències es realitza en paral·lel a la professió i troba en la cultura popular la sortida vocacional… Potser la cosa es va iniciar en les lectures d’aquella “Geografia General de Catalunya” de Francesc Carreras i Candi, que de molt jovenet es va trobar entre els llibres del seu pare i que el va fer entrar en els detalls d’un País que a l’escola no li havien explicat.\n― Formo part d’una generació a la qual els mestres, per imperatius de l’època, ens ensenyaven coses molt distants d’aquelles que podíem descobrir amb els propis ulls. Eren històries pretèrites, d’una utilitat sovint limitada a l’exercici memorístic: les serralades del continent asiàtic o l’inefable llista dels reis visigots que encara podria dir sense errors. Als meus fills els vam ensenyar molt aviat que al llindar del nostre Penedès hi havia unes muntanyes de quasi mil metres, que es deien el Mon-tagut, el Formigosa i el Castellar, i més enllà, al Pirineu, no només hi teníem l’Aneto, també hi ha la Pica d’Estats, que va coronar mossèn Cinto Verdaguer al tombant de segle. Lògicament també els hem parlat de Jaume I el Conqueridor i de Pere el Gran, més que de don Pelayo i Alfonso X el Sabio, i del romànic de la nostra capella de Sant Joan més que de les meravelles gòtiques de la catedral de Burgos…\nSegurament, quan t’adones que la informació que han posat dins el teu cap al llarg de tota la teva vida escolar et situa dins d’un món que no és el teu món més immediat i “si al mateix temps, davant teu es produeix l’esclat de la cultura popular que és encara latent, malgrat que està reprimida, també has trobat un camí per complementar la teva formació humanística”, potser acompanyada de la sort de fer d’apotecari en un dels carrers més populars de Vilafranca, concretament a la confluència dels carrers de la Cort i de la Parellada, a quatre passes de la Plaça de la Vila, i no gaire més lluny de la basílica de Santa Maria, on va ser escolà i on es produeix l’espectacular “entrada de Sant Fèlix”, primer acte gran de “la Festa Major de les festes majors”, sembla lògic que sorgeixi una apassionada complicitat amb la teva ciutat.\n―Si, a més a més, un dia et designen per formar part de la Junta d’Administradors de la Festa Major, quan la situació permet organitzar la festa amb llibertat… ―m’hi afegeix.\nAleshores el dinamitzador sociocultural gaudeix de la plenitud… s’entrega a una tradició que ha permès durant segles organitzar la festa des del propi poble, amb les aportacions dels vilatans i el compromís de fer-ho millor que l’any abans…\n― Aquesta circumstància i la responsabilitat que sents ―emfatitza― acaben formant promocions de gestors de la vida pública, sobrepassant l’àmbit festiu i cultural. Els ajuntaments, seguint aquesta tradició, possibiliten l’existència d’una veritable escola de gestió de la cosa pública.\nÉs un gran entusiasta del sistema d’administradors. Recorda que, quan el van designar, es va fer el primer programa de Festa Major en català des de la Guerra Civil. No va poder ser fins al 1978; dos anys abans encara s’havien vist obligats a fer bilingüe el de la Marxa de la Llibertat. Encara ho té com un punt de referència. Cada generació d’administradors ha introduït les seves innovacions.\n― M’agradaria haver-ho estat quan es va crear el que s’ha dit “la Festa Major dels petits”, amb l’objectiu d’involucrar-los com a figurants en la riquesa i varietat de les comparses i dels balls populars que són un patrimoni inqüestionable de la Festa Major de Vilafranca.\nInevitablement tornem al fet casteller. Els de Vilafranca acabaven de pujar un quatre de nou amb agulla i l’Eloi se sentia al bell mig de la pinya, com “formant part d’un equip que ha posat un nou cim a la història dels castells, perquè jo crec que efectivament la colla és un tot inseparable. Cal dir-ho ara que hi ha tanta proliferació de colles, que es viuen moments d’eufòria, una època d’or com la del segle passat”. Té tota una teoria a l’entorn del final d’aquella eufòria: “Va acabar ―diu amb convicció― pels canvis de costums i la idiosincràsia de la gent, a causa del desenvolupament dels transports de masses, especialment el ferrocarril, i la proliferació dels esports. Aleshores, els castells eren una activitat típicament de lleure. En realitat només hi havia colles a Valls, Tarragona i, esporàdicament, a Montblanc, però els requerien setmanalment i sovint es veien obligats a dir que ja estaven llogats”.\nL’eufòria d’ara, amb colles al Baix Llobregat, Vallès, Maresme… Salt, Figueres, La Jonquera, Lleida, Manresa, Plana de Vic…, sorgeix en parlar d’una nova època daurada…\n― També hi ha colles al Riberal, a prop de Perpinyà, a Palma i a Manacor. A Algemesí, la Muixeranga fa torres molt considerables i enguany ha descarregat quatre vegades la que podríem dir “la més alta” de sis pisos, que gairebé arriba a l’alçada del 4 de 8. També cal no oblidar els castellers dels casals catalans de Mèxic i l’Argentina, malgrat que encara no tinguin gaire entitat. No hi ha crisi de colles quant a la quantitat d’actuacions i la qualitat va en augment, possiblement gràcies a la com-petitivitat que es produeix entre les colles grans i també entre les de segon nivell. Sorprèn veure que algunes de les que comencen aviat fan castells de set. La descoberta dels castells amb folre ho ha revolucionat, i ha aconseguit fites insos-pitades només fa trenta anys. I quan semblava que s’arribava a un cert estancament, s’inventen noves construccions com el 3 de 10. Cada vegada es busquen sostres més agosarats ―reflexiona quan sorgeix la com-petitivitat de l’esport implantada al món casteller― i es fa difícil preveure qualsevol cosa. L’experiència demostra que no hi ha res escrit. Potser s’imposarà el criteri de treure folres per damunt del d’afegir manilles als folres, a causa de la dificultat d’aplegar tanta gent a l’assaig, a fi de cordar edificacions tan mastodòntiques. La gent de sota acaba el gas.\nSorgeix sense que ens ho proposem el contrast entre l’eufòria castellera i un cert desencís del sardanisme…\n― Malgrat l’entranyable simbologia de la sardana, la diferència sobretot es concreta en l’espectacularitat. La televisió ha estat l’instrument d’aquest miracle, que podria recordar, quant a l’impacte social, l’eufòria sardanista dels anys 20, quan la sardana començava a ser útil a un projecte de País. Curiosament la sardana es va estendre de nord a sud i en el cas dels castells s’està produint a la inversa. Ara també pot ser que els castells siguin útils al País d’una altra manera. Només cal precisar la procedència dels immigrants o acudir als locals socials que han estat un eficaç mecanisme de dinamització del món casteller, que han possibilitat una relació personal més enllà dels castells que no existia en el passat.\nEs faria tan llarga la conversa com l’anecdotari recollit per uns ulls observadors d’una cultura popular que “és un camí d’afirmació d’identitat, però també d’integració social”.\nSopem al restaurant del local social dels Castellers de Vilafranca, regats amb un excel·lent blanc del Penedès –també podria ser un cava signat pel seu bon amic i consoci Oriol Rossell, fundador i primer cap de colla– i recorda quan “vivien rellogats” al local del coro a la Plaça de la Vila. Es fa evident que “ha estat important haver conquerit un local propi, cosa que ha aportat a la vida castellera el model social dels ateneus”, que per altra banda a Vilafranca són tan importants. A prop de nosaltres juga en “Schus-ter”, anxaneta de la colla, i em parla del tremp que necessita un nano com aquell. Fa memòria de quan els de Vilafranca –“que érem la plaça més castellera, però no teníem colla”– anaven amb els del Vendrell i Valls, fins que el 1948 es van decidir a fundar la seva pròpia colla. I em trasllada mentalment a una tertúlia de la Colla Rabassons, fundada per un grup d’amics enamorats dels castells arran d’una anada amb carros des de Valls a Vilafranca el 1972, rememorant com ho feien atàvicament els Xiquets de Valls. L’experiència l’han repetida cada deu anys i es reuneixen regularment fent àpats i tertúlies, fins i tot patrocinaven el premi periodístic i casteller “Força, equilibri, valor i seny”, com una síntesi d’una forma de fer castells… Potser Eloi Miralles també podria ser la premissa d’una forma de viure.\n← Josep Espar i Ticó: L’impuls de la societat civil\nJaume Ramon i Morros: Excursionistes des de la curiositat intel·lectual →


COMUNICACIÓ I PROTOCOLS: ESPECIALISTA EN PRESTACIÓ EN ADMINISTRACIÓ I ATENCIÓ CIUTADANA – EMV Fons Valencià\nCOMUNICACIÓ I PROTOCOLS: ESPECIALISTA EN PRESTACIÓ EN ADMINISTRACIÓ I ATENCIÓ CIUTADANA\nDates realització: 1 d’agost a 1 de setembre de 2022\nSoci Local: Centro Ecuatoriano para la Promoción y Acción de la Mujer (CEPAM)\nLocalització: Cantón Otavalo i parròquies rurals, en la Provincia de Imbabura, Republica del Ecuador\nPerfil: Especialista en administració municipal, atenció a la ciutadania i protocol. Coneixement de l’experiència en comunicació i maneig de TICs.\nDossier d’indicadors qualitatius i quantitatius respecte al sistema de comunicació amb atenció a la ciutadania i protocols d’atenció a la persona usuària.\nCrear un mapa de processos, model de gestió en funció de les competències municipals.\nElaboració d’un programa per a la gestió documental municipal en funció als processos substantius, adjectius i governants.\nDesenvolupar i crear eines de comunicació en les finestretes municipals per a millorar l’atenció a la persona usuària.\n– Diagnòstic de la situació del sistema d’atenció a la ciutadania en el GAD Municipal del Cantón de Otavalo.\n– Plantejar un sistema administratiu, model de gestió, mapa de processos i competències que afavorisquen una major eficiència i eficàcia.\n– Proposar l’ús d’un programa model de gestió documental de processos, adjectius, substantius com també de processos governants.\n– Implementar l’ús d’eines informàtiques per a modernitzar i optimitzar el sistema d’atenció a la ciutadania en les dependències municipals. , com també en la difusió de projectes institucionals i comunitaris.\nL’especialista en prestació de serveis municipals orientats en l’administració, atenció a la ciutadania i protocols participarà d’un procés d’avaluació institucional per a diagnosticar el model d’atenció ciutadana vinculat a l’ús de les TICs i la promoció davant la ciutadania enfocada a un servei de calidesa, eficiència i eficàcia.\nEl sistema d’atenció a la ciutadania en el municipi de Otavalo és convencional, la qual cosa comporta l’ús il·limitat de papers i tràmits que requereixen de manera urgent un model de gestió documental vinculat a l’ús de les TICs, per tant el suport tècnic que pot brindar l’especialista consisteix a diagnosticar i elaborar un nou model de gestió concorde a l’avanç tecnològic, el qual suggereix un software que done resposta en menor temps i atenga major quantitat de tràmits de la ciutadania a partir de la finestreta única. Es tracta de crear un sistema de comunicació i control documental intern que done resposta al personal funcionari de les diferents direccions departamentals de manera eficaç.


Inici > Programa del màster > Especialitats del Màster > Matemàtiques\nMàster Universitari en Professor/a d'Educació Secundària per la Universitat de València\nRequisits per a l'accés a l'especialitat de Matemàtiques\nPoden accedir a aquesta especialitat sense necessitat de realitzar la prova d'accés les persones que posseisquen la titulació de Llicenciatura o Grau en Matemàtiques o Estadística.\nTambé poden accedir a aquesta especialitat directament aquells llicenciats / des o graduats / des universitaris / es amb 240 crèdits ECTS (no és possible només amb diplomatura) que mitjançant un certificat acadèmic acrediten haver rebut formació universitària equivalent a una assignatura bàsica de 18 crèdits que necessàriament incloga fonaments d'Àlgebra , de Càlcul, de Geometria i d'Estadística. En aquest cas, si els estudis no han estat cursats a la Universitat de València cal aportar els programes de les matèries que s'al·leguen per a l'exempció de la prova d'accés.\nAquells / es aquells llicenciats / des o graduats / des universitaris / es que no acrediten les titulacions ni les matèries esmentades hauran de superar una prova que confirme el seu domini -a nivell de grau universitari- de les competències relatives a aquesta especialitat. La prova versarà sobre els continguts de les matèries pròpies de l'especialitat.\nAquests continguts constituiran el referent sobre el qual versarà la prova d'accés a l'especialitat.


Encarna Garcia | oson@corre\nBon dia Companys/es d’Oson@corre,\nUs faig un petit resum de la Mitja que vaig participar ahir, no per el magnífic resultat obtingut, ni per fer cap marca personal, simplement per compartir una de les curses que m’ho passo més bé.\nCom molts ja sabeu i he anat parlant aquest primer mes d’entrenament del Grup, no tenia previst corre cap cursa fins aquesta Mitja Marató de Mollerussa, no per no tenir ganes de competir, sinó per no patir desprès de les 3 setmanes de parada de vacances que penso que ens havíem guanyat desprès de la temporada passada.\nEl meu objectiu era fer de “llebre” del cosí que volia baixar de 1h 30’ ja que l’hi feia molta gràcia. En el moment que va dir-me que volia fer aquest temps, no vaig dubtar en acompanyar-lo, ja que l’any passat vaig compartir l’experiència en la seva primera Mitja i va fer 1h 34’ i vaig disfrutar, com no es fa en moltes curses, però aquest cop va ser una mica diferent.\nVam sortir a ritme de 4:12 a 4:15 els primers 5 quilometres i semblava que tot anava sobre rodes, els quilometres anaven avançant i nosaltres estàvem complint en l’objectiu que ens havíem marcat, però en el quilòmetre 9 ens avança la llebre de 1h 30’ cosa que em va fer tornar a mirar el rellotge i veure que la llebre semblava la de Vic…(Anava amb uns 45 o 50 segons per sota de la marca i quasi anava sola…). Nosaltres la vàrem deixar marxar ja que anàvem uns 20 o 25 segons per sota de la marca final. El pitjor estava per arribar. En el quilòmetre 11 vaig veure que començava a quedar-se i la cara parlava per si sola i em diu: “Geri tira, tira, m’estan pujant els bessons”, jo em vaig quedar un quilòmetre esperant si allò era passatger o era real, però malauradament es va quedar. Em trobava el quilòmetre 12 i jo sol com un “Mussol”, quedaven 9 quilometres les sensacions eren molt bones i m’havien avançat desenes de corredors. Veien que allà ja no feia ni podia fer res, vaig decidir augmentar el ritme i posar-me a 3:45 – 3:50 i aguantar fins el final. Vaig començar avançar corredors i corredors, primer la llebre 1h 30’, desprès la segons noia, desprès la primera noia (Encarna Garcia del CA Vic i guanyadora de la prova) i les meves sensacions eren boníssimes tot i el fort vent que bufava de cara. La gent anava amb grupets de 3 o 4 corredors per evitar el fort vent, només hi havia un “atleta”, que a falta dels últims 9 quilometres anava sol i anava avançant corredors.\nFinalment vaig crear la meta desprès de 9 quilometres en solitari i avançar una 50ena d’atletes amb un temps discret de 1:27 en la posició 31 de la general, però realment tot i el mal gust de boca que em va quedar per no poder acabar la cursa amb ell, vaig disfrutar del corre, en una Mitja que m’encanta corre i amb les sensacions que vaig sentir.\nEn fi que no vaig fer ni MMP ni vaig fer cap podi, però vaig gaudir del corre!\nSalut i km’s (si els tenim de disfrutar, sinó FUTBOL)!!!\nEtiquetes: Encarna Garcia, Gerard Costa, Mitja Marató Mollerussa


Petjades benedictines: Monestir de Sant Ponç de Corbera\nInici > Petjades benedictines: Monestir de Sant Ponç de Corbera\nPer Catalunya Religió. Ds, 03/09/2016\n(CR) Continuem la ruta benedictina  d’aquest estiu al Baix Llobregat. El monestir de Sant Ponç de Corbera es pot trobar sobre un turó a la ratlla divisòria entre els municipis de Cervelló i de Corbera de Llobregat.\nEl monestir de Sant Ponç de Corbera consta documentalment que existia ja el 1068, però segurament la seva fundació és molt anterior. Guillem de Mediona, senyor de Corbera, va manar construir l'església entre 1025 i 1050. Els mateixos fundadors van vincular aquest monestir al de Sant Pere de Caserres i tots dos ho estaven al gran monestir borgonyès de Cluny.\nEl primer abat conegut de Sant Ponç, de 1096, es deia Salomó i era de Cluny. Però no tornem a tenir notícies de Sant Ponç fins 1235, en què veiem que la casa és governada per un prior amb cinc monjos dels quals dos són sacerdots i els joves "levites" que provenen de Cluny.\nEl 1303 ja no depenia directament de Cluny sinó d'una altra filial cluniacenc més petita, Llavors el prior de Sant Ponç va entrar en conflicte amb el bisbe de Barcelona, a qui va negar l'accés al monestir perquè pretenia fer-li un visita canònica oficial, mentre els monjos deien que estaven exempts de l'autoritat episcopal diocesana. Després de diversos intents, en 1310 el bisbe de Barcelona excomunica al prior de Sant Ponç i posa a l'església en dubte i prohibeix celebrar-hi actes de culte. Finalment, el 1313 el prior reconeix el dret del bisbe, ja que el monestir també tenia parròquia, i d’aquesta manera que el bisbe aixeca les censures.\nEl 1550 un fill de la família Corbera ostentava el títol de prior comendatari de Sant Ponç, però en 1590, la visita promoguda per Felip II va assignar les rendes d'aquest monestir al Col·legi d'Estudiants de la Congregació Benedictina Claustral de la Universitat de Lleida. En extingir-se aquest col·legi, va passar a ser propietat del monestir de Sant Pau del Camp de Barcelona.\nAmb la desamortització de 1835, ambdós monestirs van desaparèixer. L'església de Sant Ponç de Corbera va deixar de ser parròquia i actualment només ocasions excepcionals s’hi celebra culte.\nURL d'origen: https://www.catalunyareligio.cat/ca/articles/petjades-benedictines-monestir-sant-ponc-corbera


Madame de La Fayette, La princesa de Clèves | Arantxa Bea • Trapezi\nPublicat per Arantxa Bea • 29 de maig de 2019\nLa pricesa de Clèves\nTrad. Josep A. Grimalt\nQuid Pro Quo – El Gall Editor, Pollença\nHauria estat un gran plaer tenir un veí com Montaigne, deia Madame de La Fayette (París, 1634-1693) quan es retirava als boscos de Meudon i se sumia en una solitud i una inactivitat que li feien més suportable la seua delicada salut; entre els coneguts, tenia el malnom de «la Boira» —conta Sainte-Beuve en el retrat que en feu— precisament perquè de tant en tant desapareixien «la raó dolça (…), afectuosa, alhora que lliure» i «les paraules precises i sorprenents» de la seua conversa. Gran amiga de Madame de Sévigné, Marie-Madeleine Piochet de la Vergne —com fou batejada l’autora—, que havia après llatí i italià amb Gilles Ménage quan era dama d’honor de la reina Anna d’Àustria, freqüentà des de jove els salons literaris parisencs, on conegué, entre d’altres, La Rochefoucauld, amb qui a partir de 1665 mantingué una «llarguíssima i inviolable relació» tardana que, segons Sainte-Beuve, feu que la vida de la comtessa s’assemblara a una novel·la; per al crític, els protagonistes de La princesa de Clèves són un reflex «embellit» de la joventut d’aquesta peculiar parella «quan encara no es coneixien ni es podien estimar».\nQuan en 1678 es publicà La princesa de Clèves, de seguida anà en boca de tothom, en les cartes i les converses, rebé desaprovacions i lloances i, com explica Josep A. Grimalt en l’epíleg d’aquesta preciosa edició, suscità una certa polèmica perquè la innovadora confessió de la muller al marit que en gran part sustenta la intriga no paregué creïble, com tampoc el desenllaç. Malgrat això, l’obra ha estat considerada com la primera novel·la francesa moderna perquè manté un estrany i difícil equilibri entre la idealització i l’observació de la vida cortesana. L’autora prescindí dels excessos del gènere sentimental —les grans catàstrofes— i hi aportà proporció i sobrietat: «la novetat particular de Madame de La Fayette consisteix en l’extrema finesa d’anàlisi; els sentiments tendres hi són estudiats amb tota la subtilesa i la confusió que posseeixen», escriu Sainte-Beuve. És curiós, però el pas del segles ha jugat a favor de la versemblança d’aquesta història.\nEfectivament, es diu que La princesa de Clèves inaugura la novel·la psicològica perquè ressegueix l’interior de la protagonista, les oscil·lacions de l’atracció prohibida que sent pel príncep de Nemours, dibuixa la inquietud i els canvis d’humor dels enamorats, la gelosia, la il·lusió i el desesper, o la felicitat sobtada quan, per exemple, les circumstàncies permeten uns moments d’intimitat fugissera: «La presència del marit i l’interès del vidam de Chartres la tranquil·litzaven en certa manera dels seus escrúpols. Només sentia el plaer de veure el senyor de Nemours, gaudia d’una joia pura i sense mescla que no havia sentit mai; aquella joia li donava una llibertat i un enjogassament a l’esperit que el senyor de Nemours no li havia vist mai i que li redoblava l’amor». El senyor de Clèves, l’espòs, representa el tercer vèrtex: estima profundament la muller, però s’adona que els sentiments d’ella no van més enllà de l’afecte i el reconeixement.\nEn aquest llibre tenen llum pròpia també altres personatges com la poderosa duquessa de Valentinois, amistançada d’Enric II després d’haver-ho estat de Francesc I —el monarca pare— i odiada per la reina Caterina de Mèdici que havia de tolerar-la per «raons de bona política» a fi d’atreure el rei cap a si. O l’inconstant i arribista vidam de Chartres, amic i confident de Nemours, el qual li retrau haver gosat intentar enganyar na Caterina: «És italiana i reina i, per consegüent, plena de sospites, de gelosia i d’orgull». I, per descomptat, Maria Stuart, la intrigant i xafardera esposa del delfí. És cert, com explica Grimalt, que sovint les descripcions inicials de la veu narradora que sublimen les qualitats dels cortesans —tots magnífics i admirables— contrasten amb les seues maniobres interessades i, en ocasions, d’una certa vilesa; però més que incoherència, el lector actual hi percep un curiós efecte irònic.\nLes esponsalles, les noces, els balls, els festins, els torneigs, les reunions diàries al voltant de la reina o de la delfina, una trobada inesperada en un establiment de pedreria —el comerciant italià s’havia enriquit de tal manera que «la seva casa semblava més tost la d’un gran senyor que la d’un marxant»—; una comèdia que es representa al Louvre, el començament de la qual es retarda perquè el monarca no hi arriba —ha discutit amb Madame de Valentinois—; les maquinacions entre grups de poder, les traïcions, les confabulacions per a pactar matrimonis, les negociacions i els acords de pau entre Enric II de França i Felip II d’Espanya i tot un seguit d’altres detalls constitueixen un fresc minuciós de les galanteries i conspiracions de la cort dels Valois: «Hi havia tants interessos i tantes conxorxes diferents, i les dames hi prenien tanta part que l’amor anava sempre mesclat amb els afers i els afers amb l’amor».\nAmb les dosis adients d’història i introspecció, de complots i malentesos que provoquen els girs necessaris de la trama, La princesa de Clèves és una obra profana en el sentit que no apel·la mai a la divinitat ni al més enllà: «la seva moral és individualista i aristocràtica», diu Josep A. Grimalt. Al final, el deure s’imposa sobre una passió que, com insisteix la protagonista, només batega mentre no és satisfeta; una visió de l’amor que —explica Grimalt— coincideix amb la idea que en tenia la comtessa de La Fayette: «Estic tan convençuda que l’amor és una cosa incòmoda que estic contenta que els meus amics i jo ens en trobem exempts»; o, en paraules de Montaigne, «…fins a quin punt l’amor seria un plaer estúpid si no el férem valer gràcies a la imaginació i a la dificultat?».\nEtiquetes: francésMadame de La Fayettenovel·laQuid Pro Quo


Els festivals de senderisme dels Pirineus comencen amb bon peu - SOMPirineu\n14 - juliol, 2016\nLa primera edició dels festivals de senderisme dels Pirineus ja és història. Aquests esdeveniments, innovadors al nostre país, van celebrar-se a la Vall de Boí (Alta Ribagorça), a la Cerdanya i a la Vall Ferrera (Pallars Sobirà) del 9 al 12 de juny, mentre que el de la Vall Fosca va tenir lloc del 8 al 10 de juliol.\nTotes les entitats organitzadores, així com ajuntaments, consells comarcals, consorcis turístics i altres col·laboradors com els Parcs Naturals de l’Alt Pirineu i del Cadí–Moixeró i el Parc Nacional d’Aigüestortes i Estany de Sant Maurici, en fan una valoració molt positiva i ja estan pensant en la segona edició.\nSegons dades proporcionades pels organitzadors, el Vall de Boí Trek Festival, el Cerdanya Happy Walking i el Festival de Senderisme Vall Fosca – Pirineus van comptar, cadascun, amb uns 200 participants. En total, doncs, més de 600 senderistes que van gaudir d’un extens programa de rutes guiades i activitats paral·leles com ara tastets de productes gastronòmics locals. No es disposa de dades del Festival de Muntanya Pica d’Estats.\nLes valoracions dels participants van ser, en tots els casos, molt satisfactòries. Així, per exemple, a la Vall Fosca els senderistes destacaven la qualitat dels guies, la descoberta de l’entorn i dels paisatges, i l’ambient familiar de les activitats. En el següent vídeo del Cerdanya Happy Walking es pot veure un resum de les activitats i la satisfacció dels participants.\nPensant en noves edicions i nous territoris\nEl Patronat de la Vall de Boí i el grup de treball de senderisme, format per empreses locals que aposten per la descoberta del territori a peu, es mostren entusiasmats per tirar endavant una segona edició del Vall de Boí Trek Festival amb activitats més diferents i noves rutes que sorprenguin els participants.\nDes de l’organització del Cerdanya Happy Walking s’està valorant de promocionar les noves edicions del festival a escala internacional. I és que a la primera edició hi han participat, a més de públic català i espanyol, senderistes procedents de França, Holanda i altres països.\nDes de l’Institut per al Desenvolupament i la Promoció de l’Alt Pirineu i Aran (IDAPA), que ha coordinat la difusió conjunta dels quatre festivals d’enguany, s’aposta per seguir reforçant aquests esdeveniments i començar a treballar en l’organització dels festivals de 2017 amb una clara voluntat de millora. També s’anima a tots els territoris pirinencs a crear el seu propi festival. En aquest sentit, l’IDAPA es felicita de la voluntat expressada per empresaris de la Val d’Aran de sumar-se, amb la col·laboració de diferents entitats, parcs i ens locals, a aquesta iniciativa.\nPrevAnteriorPublicat el número 26 del butlletí SENdÈRIA\nSegüentPublicat el número 27 del butlletí SENdÈRIANext


POSIBILIDAD DE CONCERTAR VISITAS ON LINE.\nPer a ABOGADOS VILANOVA eficiència, lleialtat i ètica són les premisses sobre les que es sustenta la nostra relació amb els clients. La recerca de la qualitat és una obsessió i l’esperit innovador i de superació, el nostre coneixement. Una forma de treball que ens ha fet creditors de la confiança de tots i cadascun dels nostres clients. Els valors que ens inspiren:\nCompromís de servei al client.\nCompromís amb la qualitat i eficiència.\nCompromís d’actuació ètica.\nABOGADOS VILANOVA és un despatx jurídic multidisciplinar amb més de deu anys d’experiència en el sector. Els nostres professionals són especialistes amb llarga trajectòria en les diferents branques del Dret.\nTel: 93.8147550 - 666478652\nVa cursar els seus estudis a la Facultat de Dret de la Universitat Autònoma de Barcelona, i a la facultat de Dret Universitat Jean Moullin de Lyon (França) – Erasmus-. Col•legiat número 21218 de l’Il•lustre Col•legi d’Advocats de Barcelona (ICAB). Amb amplia experiència en els camps de:\nDret CIVIL i de FAMILIA\nLLEI DE 2ª OPOTUNITAT\nPertany a la Comissió de Dret Mercantil del Col•legi d’Advocats de Barcelona. Col•labora com a assessor extern.\nLlicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona (any 1993). Va fer els cursos de Doctorat en Dret Públic per la Universitat Pompeu Fabra (Bienni 1994-96). Actualment estudia el Grau Universitari en Criminologia (en curs).\nCol•legiada número 22.721 de l’Ilustre Col•legi d’Advocats de Barcelona, especialitzada en Dret Civil, de Família i Penal.\nProfessora de Dret Constitucional al'Institut de Seguretat Pública de Catalunya des de l'any 1994 fins l’any 2013.\nE. EvaColl i Soler\nLlicenciada en Dret per la Universitat de Barcelona (any 1992).Col•legiada núm. 19239. Especialista en Dret Civil i de Familia. Advocada acreditada i exercint davant del Tribunal eclesiàstic de la Rota des de 1995. Diplomada al 1993 en Dret Laboral i Seguretat Social.\nMembre de la Comissió de Dret Matrimonial de l’il•lustreCol•legid’advocats de Barcelona, així com de les Seccions de Dret civil i matrimonial de l.ICAB.\nABOGADOS VILANOVA, és un despatx multidisciplinari que té com a objectiu donar resposta a les necessitats dels nostres clients, podent oferir el nostre assessorament en les següents matèries:\n DRET IMMOBILIARI\nAssessorament jurídic en la promoció i gestió immobiliària\n RECLAMACIONS DE DEUTE I IMPAGATS\nProcediments de reclamacions de quantitat\nProcediments d’execució de títols\n PLANIFICACIÓ SUCCESSÒRIA\nAltres disposicions testamentàries\nAssessorament d’acceptació d’herència amb optimització fiscal\nProcediments judicials hereditaris\n DRET MATRIMONIAL\nSituacions de crisi del matrimoni\n ASSESSORAMENT EN MATÈRIES NO CONTENCIOSES\n DRET ADMINISTRATIU\nTràmits davant les Administracions Públiques\n CREACIÓ I SEGUIMENT DE FUNDACIONS I ASSOCIACIONS COOPERATIVES\nA ABOGADOS VILANOVA, seguim una premissa fonamental: la orientació cap al client. Ens mou l’objectiu d’aportar valor afegit a qui precisi del nostre assessorament i ho aconseguim gràcies a:\nun sòlid coneixement jurídic,\nla profunda comprensió dels nostres clients,\nl’anticipació a les necessitats dels nostres clients,\nla vocació professional que ens compromet amb entusiasme amb cadascun dels assumptes que escometem,\nla formació continuada del nostre equip.\nEns devem a la societat i a l’entorn on prestem els nostres serveis. A ABOGADOS VILANOVA VÁZQUEZ BAREA, som conscients de les necessitats d’assessorament de moltes persones i/o entitats.\nPer aquesta raó, anualment, VÁZQUEZ BAREA, ADVOCATS I CONSULTORS, assumeix casos en benefici de la comunitat i/o de la societat en general. Tots els membres del despatx assumeixen el repte de forma gratuïta i dediquen el seu temps a portar el tema.\nA més, en els casos Pro Bono, ofereixen assessorament jurídic gratuït a persones desfavorides que vegin perjudicats o amenaçats els seus drets essencials i no tinguin mitjans econòmics per a fer front a la seva defensa jurídica.


Qüestionari d'autoavalaució per a ens locals en relació amb l’envelliment actiu. Agència de Salut Pública de Catalunya (ASPCAT)\nEls ens locals tenen un paper cabdal en la promoció de l'envelliment actiu. Per tal de facilitar idees que ajudin en la implementació d’accions i programes en relació amb aquest tema, s’ha elaborat aquest qüestionari com una adaptació del document de l’OMS.\nQuè és aquest qüestionari?\nUna adaptació de la llista de control de l’OMS Checklist of Essential Features of Age-friendly Cities. WHO/FCH/ALC/2007. World Health Organization. 2007\nUna proposta d’idees per ajudar a promoure l’envelliment actiu des dels ens locals\nUna eina d’autoavaluació\nUn instrument per ajudar a definir prioritats entre les possibles àrees de millora\nUn instrument per fer un seguiment de la implementació d’accions en funció de cada una de les 8 línies estratègiques definides per l’OMS per promoure l’envelliment actiu\nQuè no és aquest qüestionari?\nUn instrument de comparació entre diferents ens locals\nCom heu d'utilitzar aquest qüestionari?\nAquest document s’estructura en 8 taules, una per a cada línia estratègica, seguint el model del qüestionari de l’OMS. Permet conèixer les fortaleses, així com possibles àrees de millora per tal d’aconseguir una ciutat o poble amics de les persones grans.\nEn concordança amb el contingut d’aquest qüestionari, trobareu, adjunt, el document Idees per viure més i millor (PDF, 1.44 MB), destinat al col·lectiu de persones grans, que té per objectiu facilitar l’accés a iniciatives participatives en l’àmbit de la promoció de l’envelliment actiu i saludable.\nCal tenir en compte que aquest qüestionari no emmagatzema les dades introduides, pel que cal omplirlo integrament i fer l'enviament en el mateix moment.\nEn el cas de no poder complimentar el qüestionari en la seva totalitat li recomanem que l'imprimeixi fent servir l'enllaç que trobarà a continuació. Imprimir formulari\nTermini de consulta\nSi us és possible, cal que retorneu la resposta al qüestionari en un termini màxim de dos mesos.\nDades de l'ajuntament (Tots els camps són obligatoris)\nSeleccioneu Fins a 500 500 - 2.000 2.000 - 5.000 5.000 - 10.000 10.000 - 50.000 Més de 50.000 Correu electrònic de contacte:\nLínia estratègica 1. Suport social i participació\nAfavorir l’accessibilitat de les persones grans a les activitats socials és fonamental per millorar la salut mitjançant el suport social i la participació.\nSuport social i participació. Grau d’assoliment de les accions que afavoreixen l’accessibilitat a les activitats socials\nEn relació amb les seus\nSón properes o fàcilment accessibles amb transport públic (econòmic/gratuït i adaptat)\nEstan adaptades a les característiques físiques de les persones grans (fins i tot si van amb crosses o amb cadira de rodes, de manera que sigui fàcil anar-hi sol)\nS'hi ofereixen programes de voluntariat per acompanyar a les persones grans a les activitats\nEn relació amb les activitats\nSe’n fa difusió amb documents adaptats (lletra gran, fàcilment llegibles) que incloguin informació sobre l’accessibilitat (transport, llocs d’accés a l’edifici)\nS’adapten els horaris a la quotidianitat de les persones grans (en horari diürn, respectant horaris d’àpats, quan hi hagi transport públic)\nEn municipis grans, es programen les accions en diferents seus per millorar la proximitat i facilitar-hi l’accés\nEs disposa d’assistència mèdica\nResultat 0 punts\nEspai destinat a fer les aportacions, els aclariments o suggeriments que cregueu convenients en relació amb aquesta línia estratègica.\nLínia estratègica 2. Entorn\nLe accions que afavoreixen la qualitat i la seguretat dels entorns milloren la salut de les persones grans perquè els faciliten la seva mobilitat i, en conseqüència, la seva integració social.\nEntorn. Grau d’assoliment de les accions que afavoreixen la qualitat i seguretat dels entorns tant interiors com exteriors i faciliten la mobilitat de les persones grans\nEn relació amb la utilització dels espais públics\nEs disposa de parcs urbans i espais verds accessibles i propers als llocs de residència?\nEstan equipats tant els parcs i les zones verdes com les vies urbanes amb seients suficients?\nEs mantenen nets els espais públics?\nEstan equipades les voreres amb ferm antilliscant?\nEs mantenen les voreres netes i lliures d’obstacles (motos, bicicletes, tanques, terrasses d’hostaleria,...)?\nEls carrils bici estan situats en les vies urbanes, és a dir, fora de les voreres?\nEn cas de carrils bici són a les voreres, hi ha amplada suficient perquè puguin passar els vianants?\nEs mantenen ben il·luminats els carrers, especialment en zones amb obres o amb obstacles?\nEn relació amb els passos de vianants, estan ben senyalitzats? Són accessibles per a persones amb diferents tipus de discapacitat (cadira de rodes, crosses, senyals acústics...)\nEn els passos de vianants senyalitzats, el temps de pas s’adequa a la velocitat de marxa de les persones grans?\nHi ha espais per seure per evitar que les persones grans facin cues dempeus?\nHi ha taulells i/o taquilles específics per evitar que les persones grans facin llargues cues dempeus?\nEstan equipats els espais urbans amb serveis públics (WC) suficients, accessibles, nets i ben senyalitzats?\nEspai destinat a fer les aportacions, els aclariments o suggeriments que cregueu convenients en relació amb aquesta línia estratègica\nLínia estratègica 3. Ocupació\nLes accions que promouen la qualitat de la vida laboral i familiar i una bona transició cap a la jubilació milloren la salut de les persones grans en l’àmbit laboral.\nOcupació. Grau d’assoliment de les accions que estimulen la participació dels treballadors de més edat en l’àmbit ocupacional, promouen la qualitat de vida laboral i faciliten una bona transició cap a la jubilació\nEstan adaptats els llocs de treball a les característiques dels treballadors de més edat tenint en compte els riscos, la seguretat la higiene, l’ergonomia i la psicosociologia (els torns i flexibilitat horària)?\nEs promou l’ocupabilitat de la població de 50 anys i més que no treballa?\nS’inclouen entre les activitats de formació continuada aspectes específics per als treballadors de més edat, adaptats a les seves necessitats?\nEs fomenta entre les empreses municipals l’adopció de pràctiques com la utilització dels treballadors de més edat com a mentors dels més joves o la conformació d’equips de treball d’edats plurals?\nEs propicien esquemes de treball a temps parcial per als treballadors que s’apropen a les edats de jubilació, d’acord amb els principis de voluntarietat i flexibilitat, que facin possible compatibilitzar el salari i lapensió?\nEs promou i es dóna suport a les persones grans emprenedores que volen incorporar-se al mercat laboral de forma autònoma?\nEs presta atenció específica a la detecció de factors de risc i al tractament precoçde les patologies cròniques que poden incidir negativament en la qualitat de vida dels treballadors i més edat?\nEspai destinat a fer les aportacions, els aclariments o suggeriments que cregueu convenients en relació a aquesta línia estratègica.\nLínia estratègica 4. Formació i aprenentatge\nLes accions que afavoreixen la formació i l’aprenentatge de les persones grans milloren la seva salut física i mental.\nFormació i aprenentatge. Grau d’assoliment de les accions per oferir recursos educatius a les persones grans\nEs potencia l’alfabetització i la millora de la formació de les persones que tenen un nivell d’estudis reglats més baix?\nEs facilita l’accés a les noves tecnologies de la informació i la comunicació a les persones grans, especialment a aquelles que viuen soles, les de nivells socioeconòmics més baixos o que formen part de minories?\nEs promou l’educació per a la salut en diferents àmbits (estils de vida, disponibilitat de serveis i recursos sanitaris…)?\nEs promouen els recursos educatius formals i informals per a les persones grans, especialment les aules d’extensió universitària (aules per a la gent gran?\nEs potencia el paper de les persones grans com a formadores i generadores de continguts formatius, aprofitant-ne el bagatge de coneixements acumulats i l’experiència vital?\nEs promou l’establiment de xarxes, grups i plataformes virtuals com a eines d’aprenentatge entre les persones grans?\nEs compta amb persones grans per dissenyar i implementar projectes de formació adreçats a persones grans?\nLínia estratègica 5. Alimentació, activitat física i salut mental\nLes accions que afavoreixen els hàbits saludables, concretament l’activitat física i l’alimentació quotidiana, milloren la salut i la qualitat de vida de les persones grans.\nAlimentació, activitat física i salut mental. Grau d’assoliment de les accions que promouen l’alimentació i l’activitat física saludables i la salut mental de les persones grans\nS’informa les persones grans sobre les especificitats de l’alimentació i l’activitat física en funció de l’edat?\nEs difon entre les persones grans (casals, atenció primària, centres cívics…) els recursos locals disponibles en relació amb l’alimentació i l’activitat física?\nEs promou el desenvolupament en l'àmbit local d’infraestructures i espais adequats per a la pràctica d’exercici?\nEls entorns urbans estan adaptats a les característiques de les persones grans per afavorir la pràctica d’activitat física quotidiana?\nEs programen activitats físiques assequibles i adaptades a les persones grans?\nEs fa difusió i es dóna visibilitat a les accions programades a través de canals accessibles a les persones grans?\nS’emprenen actuacions (trobades/tallers intergeneracionals presencials o/i interactius) pel manteniment de l’hàmbit de cuinar potenciant la transmissió de coneixements de les persones grans?\nEs promouen accions de formació (tallers, materials,..) per potenciar la figura del cuidador com a agent de salut en la detecció de possibles canvis evolutius i promoció de conductes saludables?\nS’emprenen actuacions per millorar la detecció i el tractament de les persones grans que realitzen poca activitat física o presenten trastorns mentals o nutricionals?\nEs col·labora amb els serveis socials i assistencials en la programació d’activitats vinculades a la salut mental de les persones grans?\nEs promouen actuacions destinades a la prevenció de trastorns físics i mentals dels cuidadors informals?\nLínia estratègica 6. Prevenció de lesions no intencionades\nLes accions per prevenir els maltractaments i els consums no saludables (tabac i abús d’alcohol) entre les persones grans els ajuden a mantenir la salut i la qualitat de vida.\nPrevenció de lesions no intencionades. Grau d’assoliment de les accions per disminuir el risc de lesions no intencionades de les persones grans\nEs difonen entre les persones grans missatges per augmentar la seguretat en els habitatges (per exemple, baranes, agafadors de bany, elements per retirar catifes, etc.)?\nEs difonen entre les persones grans missatges per augmentar la seguretat dels vianants d’edat avançada?\nEs difonen entre les persones grans missatges per augmentar la seguretat dels conductors de vehicles de motor d’edat avançada?\nEs proporciona informació oral i/o escrita sobre les actuacions de reducció del risc de caiguda als col·lectius més propensos?\nEs fomenten activitats per mantenir o augmentar la força muscular i l’equilibri entre les persones grans?\nLínia estratègica 7. Prevenció de riscos\nLes accions que adeqüen el funcionament dels serveis de salut a les necessitats específiques de les persones grans els ajuden a millorar el nivell de salut i la qualitat de vida.\nPrevenció de riscos. Grau d’assoliment de les accions per prevenir maltractaent i consums no saludables (tabac i alcohol) entre les persones grans\nS’han establert accions per sensibilitzar i informar la població en general i les persones grans en particular sobre els maltractaments; com identificar-los, la seva naturalesa, les conseqüències, i les accions que cal dur a terme per tal de posar-hi fi o evitar-los?\nS’han establert accions per potenciar la formació dels professionals sanitaris i dels serveis socials així com la dels cuidadors (formals i informals) de persones grans amb relació als maltractaments?\nS’han establert protocols per millorar la detecció de casos i la coordinació entre els serveis socials, de salut, policials i judicials?\nEs realitzen accions per promoure l’abandonament del tabac i del consum excessiu d’alcohol en totes les franges d’edat?\nEn relació amb la prevenció de riscos, es té constància actualitzada dels recursos disponibles en l'àrea d’influència pròpia?\nLínia estratègica 8. Serveis de salut\nServeis de salut. Grau d’assoliment de les accions per adequar el funcionament dels serveis de salut a les necessitats de les persones grans.\nHi ha programes o convenis per millorar l’accés de les persones grans més fràgils i les que tenen un nivell socioeconòmic més baix als serveis de salut?\nS’organitzen activitats preventives destinades a les persones grans i/o es dóna suport a les que es puguin promoure des d’altres àmbits?\nEs proporciona formació als professionals que tracten amb persones grans sobre les especificitats en l’atenció d’aquest col·lectiu?\nEs potencia la coordinació entre les xarxes de serveis socials i serveis sanitaris?\nEs difon sistemàticament entre les persones grans informació actualitzada dels recursos sanitaris i socials disponibles?\nPuntuació total: 0 punts


25 de gener de 2021 (18:17 CET)\nmaje juicio patraix\nLa secció segona de l'Audiència de València ha acordat aquest dilluns prorrogar la presó provisional a María Jesús M.C., coneguda com a Maje, i al qual fora un dels seus amants, Salvador R.L., tots dos condemnats per l'assassinat a punyalades del marit d'ella, Antonio, comés l'agost de 2017 en un garatge del barri valencià de Patraix, segons han informat fonts judicials.\nEl tribunal ha dictat acte de pròrroga de presó fins a la meitat de les penes imposades en sentència, mentre aquesta no siga ferma. Tots dos han recorregut al Tribunal Superior de Justícia la condemna. Maje ha seguit la vista a través de videoconferència des de la presó mentre que Salva no. La seua advocada no s'oposava a eixa pròrroga de la presó, segons les fonts consultades.\nEl desembre de 2019, quan el cas estava encara en investigació, el jutjat d'instrucció va acordar una primera pròrroga de presó, ja que tots dos portaven dos anys en la presó des de la seua detenció, més de quatre ja en aquest moment.\nMaje va negar durant la vista qualsevol tipus de participació, planificació o desig de la mort del seu marit i només admetia haver encobert al seu examant, mentre que Salva va confessar la mort encara que va assegurar que ho va fer perquè ella li ho va demanar.\nEl jurat va creure a Salvador i va considerar que tots dos van actuar de comú acord per a perpetrar el crim i que seria ell qui executaria l'acció. Per això, Maje va facilitar les claus del garatge al seu amant i informació precisa d'Antonio perquè posara fi a la vida d'ell a ganivetades.\nEl president del tribunal jutjador va recollir aquestes tesis i va determinar que tots els indicis contra els acusats, valorats en el seu conjunt i no d'un en un, aplicant els canons assenyalats de lògica, raó i màximes d'experiència "ratifiquen la tesi acusatòria i eliminen qualsevol indici de dubte raonable quant a la participació en la planificació de María Jesús en la mort del seu marit".


La Diputació de Girona aprova el pressupost de 2020 amb l'abstenció del PSC i el vot contrari de la CUP | NacióGirona\nLa Diputació de Girona aprova el pressupost de 2020 amb l'abstenció del PSC i el vot contrari de la CUP\nL'equip de govern de JxCat i ERC defensa que són "innovadors", donen impuls a la lluita contra el canvi climàtic i incrementen les partides d'habitatge\nper Xavier Borràs, Girona | 10 de desembre de 2019 a les 12:37 |\nEl president de la Diputació de Girona, Miquel Noguer, i el vicepresident primer, Pau Presas. | ACN.\nEl ple extraordinari de la Diputació de Girona que s'ha celebrat aquest matí de dimarts ha aprovat el pressupost per al 2020. L'equip de govern format per JxCat i ERC compta amb majoria absoluta i no necessita els vots de cap altre grup. Tot i això, la proposta per a l'any vinent ha comptat amb el suport dels dos diputats de Tots per l'Empordà i Independents de la Selva.\nEls quatre diputats del PSC s'han abstingut després que l'equip de govern s'hagi compromès a mantenir el diàleg, un cop les xifres definitives estiguin tancades, per a incorporar mesures relacionades amb la generació d'ocupació o la modernització del comerç.\nLa veu més crítica al ple ha estat la de la diputada de la CUP, Laia Pèlach, que hi ha votat en contra. La cupaire ha qualificat el pressupost de "continuista" i ha lamentat que la incorporació d'Esquerra al govern no hagin suposat un tomb cap a l'esquerra.\nCent quaranta-nou milions d'euros\nLa Diputació de Girona comptarà amb un pressupost de 149 milions d'euros de cara al 2020, en què destaquen els augments de partides dedicades a l'habitatge i a l'emergència climàtica.\nConcretament, hi haurà un increment d'uns 400.000 euros en ajudes socials, 2,2 milions d'euros en la creació d'un parc públic i per a la promoció l'habitatge social i una partida dedicada a combatre l'emergència climàtica, que també augmenta en mig milió més respecte de 2019.\nPressupost general de la Diputació de Girona (en milers d'euros). Foto: @diputaciogirona.\nEl primer pressupost general consolidat del mandat 2019-2023 de l’ens supramunicipal s’ha dotat d’un total de 149,6 milions d’euros, la qual cosa suposa un increment, en termes consolidats, de gairebé 8,5 milions d’euros, és a dir, un 6 % més respecte de l’exercici anterior. Aquest pressupost general engloba tant els organismes autònoms de la Diputació de Girona (Dipsalut, XALOC i Conservatori de Música Isaac Albéniz) i l’entitat pública empresarial local Serveis de Millora i Expansió Ramadera i Genètica Aplicada (SEMEGA) com la mateixa corporació.\nLes principals inversions previstes per a l’exercici 2020 són per a Xarxa Viària, amb 5,7 milions d’euros, i per a la Xarxa d’Itineraris Turístics Pedalables i Vies Verdes, amb 4,9 milions d’euros.\nInstant de la votació dels pressupostos 2020 a la Diputació de Girona. Foto: @diputaciogirona.\nPriorització de les polítiques socials i mediambientals\nAmb l’objectiu de donar resposta a les principals demandes socials, l’exercici 2020 posa l’accent en aspectes tan prioritaris com el problema de l’habitatge, la pobresa energètica, l’atenció a la gent gran i les polítiques de salut, entre d’altres.\nAixí mateix, amb aquest pressupost, innovador i de caire social, la Diputació de Girona plasma les seves principals línies estratègiques acordades per a aquesta nova legislatura, que tenen en compte el desenvolupament d’una administració més transparent i propera tant als ciutadans com als ajuntaments i la lluita contra el canvi climàtic.\nL’aportació a Dipsalut incrementa incrementa la seva partida en 515.000 euros per impulsar polítiques de salut pública i es converteix en un dels elements destacats de l’execució pressupostària. Així mateix, l’Àrea d’Assistència i Cooperació als Municipis incrementa les seves partides en 765.000 euros, a través de Cooperació Local, amb 300.000 euros, i a través d’Habitatge, amb 465.000 més.\nDes d’Acció Social, a més, s’impulsaran noves polítiques per lluitar per la igualtat de gènere i d’oportunitats, així com en defensa dels drets del col·lectiu LGTBI. Pel que fa a l’assistència a la gent gran, s’ampliarà el servei per reduir el percentatge de persones de més de vuitanta anys que encara no tinguin contacte amb serveis sanitaris. Alhora, se seguirà treballant en la implementació de l’espai Girona Territori Saludable com a eix vertebrador de les polítiques saludables mitjançant els parcs de salut i els boscos terapèutics.\nPel que fa al Servei d’Habitatge, amb un pressupost total de 2,2 milions d’euros, mantindrà totes les línies de subvenció i es crearà una nou Pla d’Habitatge per lluitar contra la pobresa energètica, dotat amb mig milió d’euros.\nDes de Medi Ambient, es desenvoluparà també un pla de xoc amb una clara aposta per les renovables, l’eficiència i la transició energètica, l’autoconsum, la disminució de les emissions de CO2, el reciclatge i el Pacte d’Alcaldes per a l’Energia i el Clima, amb l’objectiu d’aconseguir que la Diputació de Girona generi zero emissions de CO2. Amb aquest objectiu, les ajudes de concurrència competitiva d’aquest servei arribaran als gairebé 2,5 milions d’euros.\nSuport a les entitats locals de les comarques gironines\nLa cooperació local seguirà sent el pal de paller en l’assistència i els serveis de la Diputació de Girona als municipis, amb una continuïtat en l’increment del Fons de Cooperació, principal línia de subvenció a les entitats locals, que ascendeix a 20,2 milions d’euros. Les entitats locals seran destinatàries, doncs, del 48 % de les subvencions i les transferències.\nLa principal novetat d’aquesta àrea, que augmenta en 300.000 euros, és la creació d’una nova línia per a manteniment i inversions en cementiris per a municipis petits. En aquest àmbit també cal destacar que la línia de subvencions per a emergències i urgències es continua dotant de 600.000 euros.\nL’objectiu és assistir els municipis gironins tenint en compte les necessitats que presenta la demarcació, ampliant el compromís social, el desenvolupament econòmic i les inversions territorials.\nAposta per la cultura i l’esport\nLa Diputació continuarà apostant també per la cultura, com ha fet fins ara, i per la creació i la producció, amb l’objectiu de fer-la arribar a tots els ciutadans de la demarcació i que tots en puguin formar part. Enguany aquesta àrea s’ha dotat d’un pressupost de gairebé 17,5 milions d’euros.\nAixí mateix, l’ens supramunicipal torna a tenir com un dels seus eixos principals la promoció de l’esport al territori, així com dels esportistes, amb un pressupost de 3,5 milions d’euros.\nMillora de les condicions socioeconòmiques del territori\nDes del punt de vista del desenvolupament econòmic, es donarà suport al teixit productiu de les comarques gironines a través del turisme, i a totes les persones emprenedores i a les petites empreses, així com al teixit empresarial, per mitjà de les àrees de promoció econòmica municipals i impulsant polítiques actives contra l’atur.\nPer aquest motiu, una de les principals línies de subvencions previstes per a aquest exercici és la destinada al foment de la promoció econòmica. L’àrea, amb una dotació de més de 2 milions d’euros, es centra en nou programes que incideixen directament en l’afavoriment de la competitivitat i el posicionament estratègic de la demarcació. D’aquests, en destaquen el programa Co-Creix, de suport a l’emprenedoria, el SITMUN i el XIFRA.\nPromoció turística de la demarcació\nFinalment, convé destacar l’aposta per la promoció turística de la demarcació mitjançant el Patronat de Turisme Costa Brava Girona, entre d’altres, lligada també a un nou projecte, com és el projecte de Reserva de la Biosfera de la Costa Brava.\nPolítica gironina, Política, Ple de la Diputació de Girona, pressupostos 2020, PSC, CUP, Miquel NOguer


Aquest centre es troba al poble de la Cortinada. És molt recomanable visitar el centre de natura abans d’arribar al Parc. Durant el recorregut interactiu podreu veure com es van formar els Pirineus i els tipus de roques, vegetació i fauna que trobareu a la muntanya i al parc. L’entrada és gratuïta i molt recomanable per les famílies amb nens.\nCaseta d’informació del parc\nA l’aparcament del parc hi ha una caseta d’informació al visitant equipada amb WIFI i servei de venda de begudes fresques.\nEl guia de muntanya et us donarà tota la informació necessària per tenir gaudir d’un dia espectacular al parc.\nPodeu pots adquirir llibres temàtics de natura, fauna i flora, com mapes de la zona.\nDel 27 juny al 30 d'agost, de 8:30h a 16:30h\nDel 31 d'agost al 13 de setembre, de 10:00h a 16:30h\nFora de la temporada d’estiu podeu fer les vostres consultes a l’oficina a ot@ordino.ad\nÉs un aparcament a l’aire lliure i gratuït amb 50 places per a vehicles i dues per a minusvàlids.\nA l’hivern, es redueix el número de places a causa de l’acumulació de neu.\nEl jardí botànic es troba a uns 20 minuts seguint la pista que surt des de la zona d’aparcament, que es el punt d’accés al parc natural de la vall de Sorteny.\nÉs un jardí botànic d’uns 800 m2 que ens presenta prop de 300 espècies de flora classificades per hàbitats com les zones de prats de dall, les megafòrbies, les de prats alpins, les de les tarteres, les plantes comestibles i les plantes medicinals. Aquestes dos últimes són les més conegudes i fotografiades del Jardí.\nDestaquem les plantes endèmiques dels Pirineus com, l'aster del Pirineu (Aster pyenaeus), la gençana de Burser, (Gentiana burseri), el salze (Salix reticulata), l'orella d'ós (Ramonda myconi), altres de gran interès són: l'Astragalus penduliflorus, la saxífraga de fulles rodones (Saxifraga rotundifolia), i la flora d’ús tradicional com, la salsafraja (Peucedanum ostruthhium), l'àrnica (Arnica montana), i el coscoll (Molopospermum peloponnesiacum).\nLa millor època per visitar el jardí botànic i descobrir els diferents colors de les seves flors és durant el període de floració que el podríem acotar des de finals de juny a finals de juliol, tot i que hi ha plantes que floreixen al mes d’agost.\nEstripagecs és un conjunt escultòric format per cinc tòtems de grans dimensions, creat pel artista andorrà Pere Moles, que prenen la forma de cinc estripagecs (barrots metàl·lics amb punxes laterals irregulars que es col·loquen a les finestres per evitar que hi entri ningú; el nom ve de la seva funció, estripar els “gecs” dels lladres). Formen part del patrimoni cultural i arquitectònic d’Andorra, i són rèpliques exactes d’estripagecs de la parròquia d’Ordino.\nL’element del tòtem és un objecte, ésser o animal sobrenatural, que en les mitologies d’algunes cultures es pren com emblema del poble o de l’individu.\nAquest pot incloure una diversitat d’atributs i significats. En el totemisme, al igual que en el Land Art, s’entén també com una relació simbòlica entre la natura i el ser humà.


M3. Taller de projecte — Màster universitari en Intervenció Sostenible en el Medi Construït. MISMeC — UPC. Universitat Politècnica de Catalunya\nM3. Taller de projecte\nProposta i resolució de projectes viables i solvents d'intervenció urbana en l'entorn construït, de cara a la millora de la seva sostenibilitat. Els equips d'estudiants, organitzats per interessos acadèmics, desenvolupen un treball d'auditoria i diagnòstic orientat a definir una estratègia d'actuació i les corresponents línies d'intervenció a partir d'un cas real, en col·laboració amb les administracions locals.\nProfessors: Pere Fuertes (responsable), Albert Cuchí, Elena Albareda\nEl taller es basa en la realització d'un projecte d'intervenció i consta de dues parts: una primera d'anàlisi i diagnòstic del tema a tractar —dirigit ja cap el projecto d'intervenció— i una segona de proposta, que s'haurà de realitzar en equip.\nEs desenvolupen propostes a partir de casos reals facilitats per una administració local de l'àrea metropolitana de Barcelona i en col·laboració amb els seus serveis tècnics, associacions ciutadanes i amb els propis veïns. L'actualitat del cas, l'accés a la informació i el treball de camp queden, en aquest sentit, garantits. Fins avui, el taller s'ha ocupat del barri de Ponent, a Viladecans; els barris de Les Oliveres i Can Franquesa, a Santa Coloma de Gramenet; així com Bellvitge i Can Serra, a l'Hospitalet de Llobregat. Aquest curs, el màster es focalitza en els barris de Marianao i El Vinyet, de Sant Boi de Llobregat.\nEl taller s'organitza en sessions teòriques dirigides al tema concret que es planteja, al coneixement de la realitat sobre la qual se actua, de casos de estudi de referència i altres coneixements complementaris. Té un àmbit de seguiment presencial en el que es discuteix públicament l'evolució dels treballs i es donen instruccions i ajuts als equips.\nAixí mateix, compta amb el treball no presencial dels estudiants dirigit a obtenir informacions sobre el tema, treball de camp, propostes, anàlisi, etc., que permeten desenvolupar el projecte.\nEls continguts teòrics ocupen la meitat de la presencialitat mentre que les correccions i la presentació final dels treballs ocupen l'altra meitat. Les tutories i els treballs es podran realitzar indistintament en castellà, català o anglès.\nVeure l'experiència del taller a Santa Coloma i a Viladecans.


Tres companyies venen vols a 15 destinacions per a l'estiu del 2018\nPassatgers a l'interior de la terminal esperen la sortida del seu avió, en una imatge d'arxiu.\nJet2.com, Thomas Cook i Thomson ja ofereixen bitllets per a la temporada turística següent, a l’espera que es tanqui l’operativa de l’Aeroport de Reus\nActualitzada 31/08/2017 a les 08:56\nEncara sense haver-se configurat i donat a conèixer l’operativa global de l’Aeroport de Reus per a la temporada turística de l’any 2018, i enmig d’una de molt bona a les instal·lacions de la capital del Baix Camp, algunes aerolínies han començat ja a comercialitzar bitllets per a l’estiu vinent. És el cas de Jet2.com, Thomas Cook o Thomson Airways. Les tres companyies ofereixen, a través dels seus llocs web, vols entre Reus i una quinzena de destinacions, la major part de les quals repeteixen d’aquests mesos. Altres entre les de més pes, amb tot, com Ryanair, posaran els seus seients a la venda més endavant.\nEn detall, Jet2.com mantindrà connexions entre l’Aeroport de Reus i almenys un total de nou destinacions, segons queda reflectit en la venda de bitllets al seu lloc web. Belfast, Birmingham, East Midlands, Edimburg, Glasgow, Leeds, Londres-Stansted, Manchester i Newcastle conformen el ventall que ofereix avui l’aerolínia.\nLa major part de les rutes de Jet2.com reprendran l’activitat a partir del 5 de maig. Londres-Stansted ho farà una mica abans, el dia 4, mentre que l’enllaç amb East Midlands no estarà operatiu fins al dia 29 de maig. El 20 d’octubre –per a Edimburg i Glasgow–, el 27 –Belfast, Leeds i Newcastle–, el dia 28 d’octubre –East Midlands i Manchester– i el 29 –London-Stansted– s’enlairaran els darrers dels vols que Jet2.com planteja ara per a la temporada d’estiu a través de Reus. La darrera connexió en extingir-se serà la de Birmingham, la qual finalitzarà el 30 d’octubre. Aquestes són, de fet, totes les rutes que ha operat la companyia aquesta temporada a l’aeròdrom del Baix Camp.\nPel que fa a Thomas Cook, són set les connexions per a les quals ja ofereix seients. De moment no n’hi ha de disponibles, a la pàgina de la companyia, dues de les que sí que ha mantingut aquest estiu: Bèlgica i Brussel·les. Les que ja es poden comprar són Belfast –entre el 4 de maig i el 23 de setembre–, Cardiff –del 23 de maig al 23 de setembre–, Glasgow –entre l’1 de maig i el 23 d’octubre–, Londres –del 3 de maig al dia 4 d’octubre, Londres-Stansted –del 27 de maig fins al 3 de juny i, en una segona tongada, del 5 d’agost al 4 de setembre– i finalment Manchester –de l’1 de maig al 28 d’octubre–.\nTambé a Aberdeen\nThomson Airways, al seu torn, comercialitza ara bitllets per a les mateixes set rutes que aquest estiu a Reus, i també per a Aberdeen. En concret, Londres, Londres-Lutton, Cardiff, Birmingham i Mannchester arrencaran el dia 2 de maig del 2018. Aquestes connexions deixaran d’operar-se també alhora, i ho faran per darrera vegada el 23 d’octubre. Bristol comença una mica més tard, el 5 de maig, i retalla també en la data de l’últim vol, que almenys en aquest moment està previst per al 20 d’octubre. Volar entre Doncaster i Reus amb Thomson serà possible a partir del 4 de maig i fins el 19 d’octubre. Els vols a Aberdeen, tal com estan programats rar, els oferirà l’aerolínia a partir del dia 6 de maig, mentre que la connexió amb Reus tocarà a la seva fi el 21 d’octubre. La previsió és que, al llarg dels propers mesos, totes les companyies vagin confirmant la seva operativa a Reus.


Convenientment situat a Berlín, Leonardo Royal Hotel Berlin Alexanderplatz és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a 0.7 km. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara Parc del Poble, Haus der Elektroindustrie, Museu Prenzlauer Berg. Simplement imagini's totes les comoditats i diversions que vostè espera de Fattal Hotels i afegeixi-hi el comfort de la seva llar. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix restaurant, bugaderia, equipaments per a persones amb discapacitats, servei d'habitacions, instal·lacions per a reunions i banquets . Els clients poden triar d'entre 346 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de jardí, sauna, centre esportiu. Leonardo Royal Hotel Berlin Alexanderplatz és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Berlín.\nSituat en el cor de Mitte, Ramada Hotel Berlin Alexanderplatz és un lloc ideal des d'on descobrir...


Les dades meteorològiques obertes centren la celebració del Dia Meteorològic Mundial del Meteocat - El temps\nAlberto Alcántara 23/03/2019 - 11.48 Actualitzat 23/03/2019 - 12.02\nL'acte de celebració del Dia Meteorològic Mundial organitzat pel Servei Meteorològic de Catalunya (SMC) va girar al voltant de la importància de les dades obertes en el món de la meteorologia. La commemoració es va fer aquest divendres al palau de Pedralbes.\nEl director de l'SMC, Eliseu Vilaclara, va presentar la celebració amb l'anunci que ben aviat estaran disponibles per a tothom més de 300 milions de dades d'estacions meteorològiques automàtiques, i que es preveu que a curt termini se n'obrin d'altres.\n@eliseuvilaclara, director del @meteocat inaugura el #DMM2019 amb molt bones noticies: dades en obert i eliminació de la publicitat al web! Felicitats a tota la comunitat meteorológica! pic.twitter.com/FJDA1hVz7M\n GAMA (@GAMA_UB) 22 de març de 2019\nEl desembre passat, el govern va aprovar l'estratègia de dades obertes de la Generalitat i l'adhesió a la Carta Internacional de Dades Obertes, amb l'objectiu de gestionar i visibilitzar totes les dades de la Generalitat per fomentar la transparència i la reutilització social de la informació pública.\nDebat sobre dades obertes\nLa cap de gestió de productes digitals d'Eurecat, Lali Soler, va introduir la temàtica de les dades obertes amb una presentació. La part central de l'acte va ser la taula rodona moderada per l'enginyer Josep Maria Ganyet. Hi van participar Eliseu Vilaclara i Lali Soler, acompanyats de la directora general de Transparència i Dades Obertes, Núria Espuny; el director de l'empresa HYDS, Rafael Sánchez-Diezma, i el director de l'Earth Sciences del BSC, Francisco Doblas-Reyes.\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, que va presidir l'acte amb la secretària de Medi Ambient i Sostenibilitat, Marta Subirà, va tancar la ronda d'intervencions i va destacar la importància de les dades obertes per "generar riquesa i crear oportunitats de negoci i d'ocupació". Calvet també va remarcar que el compromís del govern en la lluita contra el canvi climàtic és absolut.\nUn any més l'acte del #DMM2019 ha estat un èxit. Moltes gràcies a tots els que hi heu assistit! @meteocat @BSC_CNS @bdigital @eliseuvilaclara @ganyet @governobertcat pic.twitter.com/Vd1Wdt5XLO\n Meteocat (@meteocat) 22 de març de 2019\nCelebració del Dia Meteorològic Mundial 2019


Treball aplica nova fórmula i revisa 8.500 pensions d'ocupació parcial\nActualitzada 16/08/2019 a les 11:10\nDe les que 2.200 poden incrementar-se fins un 4%\n© Una pensionista fa exercici a Bilbao.\nL’Institut Nacional de la Seguretat Social (INSS) ja ha començat a aplicar una nova forma de càlcul a les sol·licituds de pensions per treball a temps parcial i ha anunciat que revisarà 8.500 casos, dels que al voltant de 2.200 poden incrementar-se fins un 4 %.\nS’han incorporat les indicacions del Tribunal Constitucional que, a començaments de juliol, va declarar nul·la la norma per calcular la pensió de jubilació en el treball a temps parcial en considerar-la discriminatòria, informa en un comunicat el Ministeri de Treball.\nEs consideren dies naturals des de dilluns passat els dies cotitzats a temps parcial, mentre que fins ara es computaven reduïts en funció de la parcialitat de l’ocupació.\nEls nous criteris, explica la font, s’apliquen tant a les noves sol·licituds de pensió que es presentin com a les ja reconegudes i la resolució de les quals encara no sigui ferm en la via administrativa.\nSuposarà revisar d’ofici al voltant de 8.500 de les ja reconegudes i amb resolució no ferma, de les que prop de 2.200 poden veure’s incrementades entorn d’un 4 %, detalla la font.\nLa resta mantindrà l’import reconegut inicialment, per diferents raons: prop de 3.500 no tindran increment de quantia per haver assolit inicialment el 100 %; unes altres 800 no tindran increment perquè la parcialitat de la jornada era del 67 % o superior i prop de 2.000 perceben un complement a mínims, que serà absorbit per la pujada.\nEl Tribunal Constitucional va considerar injustificada la doble penalització que suposava en el dret a la jubilació dels qui han treballat a temps parcial l’anterior fórmula de càlcul, vigent des de 1998 i adaptada el 2014.\nLa manera de computar els dies cotitzats era doblement discriminatòria, segons recull el text, ja que les bases de cotització que prenen per calcular la pensió dels empleats a temps parcial ja són inferiors a les d’algú que treballa a temps complet.\nA més, el Tribunal considera que es produeix una discriminació indirecta per sexe, ja que l’ocupació a temps parcial l’exerceixen majoritàriament les dones: el 63 % de les jubilacions a temps parcial van correspondre a dones i només el 37 % a homes el 2018.


public space: Plaza del Pueblo Gallego: Vigo (Espanya), 2010\nVigo (Espanya), 2010\nCreació d’una plaça vestibular davant una nova seu del Col·legi d’Arquitectes de Galícia.\nL’enderroc de l’antiga redacció d’«El Pueblo Gallego», històric diari que havia tancat el 1979, va obrir al Casco Vello de Vigo un buit inesperat. Quedava a tocar d’«O Sireno», l’estranya escultura que assenyala el centre neuràlgic de la ciutat i l’envoltaven edificis de molt diverses alçades i èpoques, d’entre els quals destaca el modernista Simeón, eclèctica i fastuosa seu d’uns grans magatzems de principis del segle XX. Però, malgrat la seva centralitat, la riquesa del context i la confluència de diversos carrerons que eixamplaven la seva buidor prometent l’aparició d’una plaça, el solar romania mut, encerclat per una tanca opaca i envoltat de cotxes força mal aparcats.\nLa situació es va allargar uns anys, fins que l’Ajuntament va aprovar un pla que preveia edificar parcialment la parcel·la amb un edifici de serveis precedit d’una plaça vestibular. El Col·legi Oficial d’Arquitectes de Galícia, corporació de dret públic que agrupa els professionals d’aquest gremi, va veure-hi l’oportunitat d’aixecar la seva nova seu a Vigo. Ambdues entitats es van posar d’acord per elaborar un programa de necessitats i convocar juntes un concurs públic per a la construcció de l’edifici i la urbanització de la plaça. El nou espai públic heretaria el nom de l’antic diari.\nLa façana principal de l’edifici i la plaça vestibular que el precedeix s’han concebut com un díedre dialogant i coherent. La primera està recoberta amb una membrana translúcida i ventilada que reinterpreta la tradició de la mansarda en termes contemporanis. La protecció solar que li brinda aquesta segona pell permet que la façana es pugui abocar sobre la plaça amb grans superfícies vidriades malgrat estar encarada a migdia. A més, translucidesa i profunditat fan que l’aparença de la façana variï molt en funció de les condicions lumíniques. Si de dia tamisa els espais que té al darrere, mostrant un parament de composició independent, de nit s’esvaeix per insinuar-los de manera borrosa, omplint la plaça amb les seves llums tal com ho faria un fanalet de paper.\nPer la seva banda, la plaça també s’aboca cap a l’edifici. Un desnivell de més de tres metres, imposat per la topografia dels carrers perimetrals, ofereix l’excusa perquè el paviment de formigó es plegui formant un petit amfiteatre que abraça l’entrada principal del col·legi. Les seves grades i escales conviden els usuaris a seure i permeten celebrar-hi actes amb públic, com concerts o representacions. A les contrapetges dels graons hi ha llums encastats que banyen tant el pla de terra com el de la façana. El formigó del paviment està resolt amb diversos acabats que defineixen diferents àmbits. En alguns d’ells hi ha incrustacions de pissarres i carreus recuperats de les restes del desaparegut diari.\nAquí i allà, tant si el terra és pla com si forma grades o rampes, apareixen escocells circulars que interrompen la continuïtat del formigó. En cadascun dels escocells s’hi ha plantat un pal vertical metàl·lic que queda unit a d’altres pals per mitjà de travessers horitzontals, igualment metàl·lics. Els pòrtics resultants no sols donen suport a lluminàries, sinó també a un sostre vegetal d’anglesines que brollen des dels mateixos escocells. Aquestes trepadores caducifòlies, que fan ombra a l’estiu, es deixen traspassar pel sol a l’hivern i floreixen a la primavera, aporten a la plaça molta variabilitat al llarg de les estacions. Comparteixen els escocells amb altres plantes, com herbàcies dels gèneres Miscanthus i Liriope o arbustives florides del gènere Cornus.\nCom qui passa pàgina en un llibre, la intervenció ha afavorit que plaça i façana intercanviessin propietats. En un joc de plans abatuts, la identitat de l’antiga redacció d’«El Pueblo Gallego» s’ha projectat sobre el nou terra públic, que n’ha heretat el nom i alguns materials constructius. A més, l’abatiment ha destapat la nova identitat del successor, el nou col·legi, que s’emmiralla igualment en el terra de la plaça. Tant el pla horitzontal com el vertical s’han enriquit amb el diàleg, ressonant l’un en l’altre a través de dues bones qualitats. Una d’elles és la porositat, que permet tant al sostre vegetal de la plaça com a la membrana protectora de la façana jugar amb les ombres per refrescar-se i guanyar profunditat. L’altra és la variabilitat, fomentada per jocs cromàtics i lumínics, de reflexió i transparència, que muda les seves aparences. Com a resultat, porositat i variabilitat han dilatat en l’espai i el temps el llindar on es troben l’espai públic i el domini privat.\nValor promig: 4.0 / Vots: 5\nCIUTAT: Vigo (286.585 habitants)\nSUPERFÍCIE: 1.950 m2\nCOST: 225.000 €


Pròrroga per renovar la targeta d'aparcament individual i col·lectiu\nLes targetes caducades durant el període compromès entre l’1 de març i la data de finalització de l’estat d’alarma tenen validesa però amb l’obligació de renovar-les un cop acabi l’esmentat estat d’alarma.\nEl Diari Oficial de la generalitat de Catalunya ha publicat en data 11 de maig la pròrroga referent a la validesa de les targetes d’aparcament per a persones amb discapacitat i la de les targetes d’aparcament de transport col·lectiu que hagin caducat en el període comprès entre l’1 de març i la data de finalització de l’ estat d’alarma.\nDegut a la situació de crisi sanitària ocasionada per la COVID-19 s’ha establert la suspensió dels terminis en la tramitació dels procediments administratius de les entitats del sector públic fins a la finalització de l’estat d’alarma. Conseqüentment, les persones titulats de les targetes d’aparcament per a persones amb discapacitat i de les targetes d’aparcament de transport col·lectiu tenen l’obligació de sol·licitar-ne la renovació quan hagi finalitzat l’estat d’alarma esmentant.\nTreballadores Socials MIFAS\nAnna Brasas / Ester Acosta\n650 09 36 34 (només whatsapp)\nDOGC - Vigències targetes aparcament discapacitat (PDF)


Quatre estrelles: La marató per la pobresa, la marató per manipular-nos (un cop més)\nSembla que ja s’acosta el dia. Demà, després d’uns dies d’intensa propaganda dignes d’una campanya electoral, el país sencer (Catalunya, és clar) sembla que viurà una altra jornada solidària de la mà d’un format televisiu que ha quallat en la nostra societat i genera un “bon rotllo col·lectiu” pel fet de ser tan comprensius i empàtics amb la gent que pateix. Demà viurem una nova edició de La Marató de TV3, un programa que ja té més de vint anys i ha demostrat que en solidaritat als catalans i catalanes no ens guanya ningú. Bé, que siguem solidaris també ho demostren moltes altres coses, com l’espoli fiscal que pateix el país, el pagament de peatges per carreteres més que amortitzades o simplement fer una ullada als pressupostos generals de l’Estat per veure de quina pasta estem fets.\nTornant al tema estrella d’aquest cap de setmana, demà Catalunya es vestirà de dol per assumir que cada cop hi ha més pobresa a Catalunya. En altres paraules, perquè parlar de pobresa sembla que estiguem esquivant el tema per ser tan generalista, això vol dir que cada cop hi ha més persones que tenen dificultats per afrontar les necessitats bàsiques per sobreviure (que no viure). A Catalunya, ja parlem d’un 23% de pobresa infantil. Traduït, això significa que 23 nens i nenes de cada 100 no tenen res per menjar abans d’anar a dormir, o que no saben si podran anar a escola l’endemà, o que simplement veuen l’angoixa dels seus pares per la situació que estan patint, una violència totalment traumàtica. I demà, emmascarat dins el format d’una marató com les que la televisió pública porta fent molts anys, se’n farà una per combatre aquest tema, com si fos una malaltia.\nA mi, personalment, em sembla lamentable que s’intenti combatre de la mateixa manera la pobresa d’un país com l’estudi del càncer o qualsevol altra patologia de les que ha tractat La Marató de TV3. Hi ha qui diu que la idea és la mateixa i per conscienciar la població ja està bé, però hi ha un rerefons que no podem obviar i cal que l’entenguem. Per començar, les causes de per què hi ha pobresa a un país no són les mateixes de per què apareix una malaltia. És evident que hi ha malalties relacionades amb la pobresa, però a Catalunya no hem arribat a aquest punt ni pretenc fer-hi referència. Només cal mirar a alguns països de l’Àfrica per entendre-ho.\nA grosso modo, una malaltia apareix en un individu per causes genètiques i/o ambientals, és a dir, per herència però també per l’ambient en el que vius o els hàbits que tens. Em nego a creure que la pobresa s’hereta, si més no hauríem de tenir mecanismes per evitar-ho. El factor ambient és cert que pot desencadenar a que una persona es trobi amb dificultats per viure, com pot ser una mala educació, que abusin de tu o simplement per mala sort. Per tant, em sembla més que correcte educar la societat amb maratons per ajudar a investigar certes malalties, moltes de les quals són una loteria (genètica) i cal donar un impuls en la investigació, independentment de si el Govern reflecteix o no aquesta necessitat en els seus pressupostos. El que no em poden fer creure és que hi hagi persones que els “ha tocat” ser pobres i que calgui ajudar-les per aquest fet. Si hi ha persones pobres, i cada cop n’hi ha més, no són per causes genètiques, i per tant, l’ambient hi té algun paper. No pot ser que ens facin creure que la pobresa és una injustícia i que entre tots hem de fer alguna cosa quan el sistema capitalista en el que vivim ja planteja l’existència d’un “sector pobre” (sinó, no existiria el “sector ric”). I encara menys em faran creure que això ho podem arreglar “entre tots” quan realment no som tots els qui intentem arreglar-ho.\nPer mi és violent que se’m demanin diners per afrontar la pobresa del país quan s’estan retallant drets fonamentals com són l’educació i la sanitat. No concebeixo aquesta solidaritat que se’ns exigeix quan s’està retallant en drets socials i s’està asfixiant a milers d’entitats i associacions que precisament lluiten per a que l’escletxa entre rics i pobres no es faci més dolorosa. I no entenc que es faci una marató per la pobresa patrocinada per les empreses que han generat aquesta descompensació en el sistema capitalista i que han ensorrat en la misèria a milers de famílies; empreses que han estafat a famílies senceres; empreses que malgrat tenir milions d’euros de benefici segueixen acomiadant personal i empreses que a través de la mentida i emparats pels òrgans governamentals han mermat l’estabilitat d’una societat que està caminant pel llindar de l’abisme.\nI ens volen fer creure que és una magnífica idea demanar diners als que no estem en la pobresa però que estem amb l’aigua al coll o fent veritables esforços per a intentar viure dignament? Va home, d’això se’n diu cinisme. I aquí queda retratada tota la classe política donant suport a aquestes iniciatives totalment estèrils i no aplicant polítiques de canvi reals i fent pagar als veritables culpables del problema que estem pagant justos per pecadors.\nSenyors polítics, no ens creiem que faltin cadires, en sobren. A vosaltres us sobra insolència i us falta lleialtat cap a un poble a qui representeu i no feu més que maltractar. Però sabeu molt bé que aquesta situació és insostenible, i tard o d’hora haureu d’actuar si no voleu una revolta social o una guerra civil.\nUs deixo un enllaç que resumeix aquest escrit i que em sembla força encertat. Em sobra alguna frase però em sembla feina ben feta.\nEscrit per Oriol Timoneda Heredia i publicat a les 17:35\nEtiquetes: #sobrencadires, Capitalisme, La Marató, Pobresa, Retallades\nRamon 10 de juny de 2012 a les 13:49\nNo sabia que haguessin re-orientat la Marató aquest any. Tampoc no tinc ni idea de quan van recaptar però segur que és xavalla si ho compares amb els sous dels presidents de La Coixa & co. Pel que fa al teu enllaç, hi estic totalment d'acord, en total 135!\nLa marató per la pobresa, la marató per manipular-...


El Regne Unit instal·la fonts d'aigua potable a les estacions de tren - Jornal.cat\nEl Regne Unit instal·la fonts d'aigua potable a les estacions de tren\nLa companyia ferroviària Network Rail es compromet a instal·lar fonts d'aigua gratuïtes a les estacions més importants de la nació\nDilluns, 16 d'abril de 2018 | 09:00 h\nFotografia: Pere Tubert Juhé a Flickr\nLa companyia d'infraestructures ferroviàries va presentar una nova font a l'estació de Londres, Charing Cross, a finals del març passat. L'objectiu és instal·lar-ne a les 17 estacions més concorregudes del Regne Unit, abans de finals d'any.\nAquest anunci el recull The Guardian després que Network Rail havia avançat al desembre que de moment no es tiraria el projecte endavant. Però fa pocs dies, un portaveu de la companyia va anunciar que s'instal·larien fonts d'aigua potable gratuïta a les 17 estacions de ferrocarril més concorregudes de tot el país. Aquesta primera fase s'executarà abans que acabi l'any i, més endavant, la mesura s'anirà estenent a la resta d'estacions.\nNetwork Rail gestiona algunes de les estacions més grans i més transitades del Regne Unit, incloses totes les terminals principals de Londres, Birmingham New Street, Manchester Piccadilly i Glasgow Central.\nEntre elles hi ha Waterloo, recentment nomenada l'estació de ferrocarril més transitada de Gran Bretanya, per 14è any consecutiu. L'estació és utilitzada per més d'un quart de milió de persones cada dia.\nEls responsables de la xarxa de ferrocarril expliquen que amb aquesta acció no només volen ajudar a satisfer la set dels usuaris de les estacions de manera gratuïta, sinó que, a més, busquen un impacte positiu en la lluita contra la generació de plàstics d'un sol ús.\nL'actuació es fa poques setmanes després que l'alcalde de Londres, Sadiq Khan, va anunciar plans per llançar una nova xarxa de fonts d'aigua i punts de recanvi d'ampolles a la capital.


HTC Exodus 1s: El nou telèfon blockchain de la marca | Androidsis\nEder Ferreño | | HTC, Mòbils\nFa un any que es llançava l'HTC Exodus a el mercat, el primer telèfon blockchain de la marca. Un model amb el qual la marca entrava en un nou segment de mercat i que es podia comprar només amb Bitcoin. Sembla que el fabricant taiwanès està content amb els resultats que aquest model ha obtingut en el mercat, perquè arriben amb una nova versió.\nLlancen el Exodus 1s, que és realment una versió modificada, però amb unes especificacions de pèssima qualitat. Una aposta alguna cosa estranya de la marca, que reconeixia fa poc que havien deixat d'innovar. Encara que amb aquest moviment no sembla que hagin de canviar massa aquesta opinió.\nEl telèfon té una pantalla de 5,7 polzades amb ràtio 18: 9 i resolució HD +. A més, aquest HTC Exodus 1s fa ús d'un processador Snapdragon 435, que sorprèn en l'actualitat, sobretot per a un telèfon blockchain com aquest. Mentre que ens dóna 4 GB de RAM i 74 GB d'emmagatzematge.\nPer a les càmeres, s'usa una posterior de 13 MP i una frontal de 13 MP també. Mentre que tenim una bateria de 3.000 mAh de capacitat en el mateix. No s'ha confirmat la versió d'Android, encara que alguns parlen que fa servir Android 8.1 Oreo. Un model que resulta decebedor en tots els sentits, per tant.\nSobre la forma en què pots comprar aquest telèfon no hi ha sorpreses. Els interessats podran comprar aquest HTC Exodus 1s mitjançant Bitcoin, amb un preu de 219 euros, que s'han de convertir per tant en aquestes monedes. Aquest és el preu d'aquest telèfon de la signatura.\nUn llançament alguna cosa estranya per part de l'empresa. Aquest HTC Exodus 1s és un telèfon que ningú està esperant, Que no sorprèn i que no és realment necessari. Pel que segueix amb la senda de llançaments dubtosos de la signatura, que amb aquest tipus de telèfons no sembla vagi a recuperar la seva presència al mercat.\nRuta completa cap a l'article: Androidsis » dispositius Android » Mòbils » HTC llança el seu nou telèfon blockchain el Exodus 1s\nDóna't un viatge pel món per conèixer la cultura i història de cada país en Exactamundo: World Trivia Tour


Toshiba prova bateries per a xarxes elèctriques (Toni Garganté)\nInicia un projecte en una subestació elèctrica de Gas Natural a Alcalá de Henares per millorar l'eficiència de les línies de distribució\nEls avenços tecnològics domèstics destinats a millorar el consum energètic solen reflectir-se directament en el rebut de la llum. Si, per exemple, ens acostumem a pitjar l'interruptor cada vegada que entrem o sortim d'una habitació, ho acabarem notant de manera positiva en el pròxim rebut de pagament. Es tracta d'una acció que s'entén ràpidament.\nEn canvi, hi ha altres accions que no es veuen tant o que no provoquen un estalvi tan immediat. Si hi afegim que aquestes accions d'eficiència es fan en el sistema majorista, en les grans xarxes elèctriques, el benefici queda més difús. Aquest és el cas del desenvolupament que ha realitzat Toshiba d'un sistema d'emmagatzematge d'energia elèctrica a gran escala amb bateries.\nLa multinacional japonesa i Gas Natural han anunciat aquesta setmana que col·laboraran en la verificació d'aquesta tecnologia denominada Battery Energy Storage Systems (BESS), que es basa en l'ús de bateries d'ió-liti transportables, com a suport de les grans xarxes del sistema de distribució.\nGas Natural verificarà el funcionament del sistema BESS durant cinc anys en diferents punts de la seva xarxa. La primera prova pilot d'aquest acord es fa a la subestació elèctrica madrilenya d'Unión Fenosa Distribución d'Alcalá de Henares.\nL'objectiu del projecte serà l'avaluació de l'efectivitat de les bateries per a respondre als moments de punta de demanda i també la seva capacitat per gestionar el subministrament elèctric en llocs de gran consum de manera temporal o estacional.\nCom que l'energia elèctrica no es pot emmagatzemar (a diferència del gas), les grans línies de distribució han d'estar preparades per respondre en els moments més exigents de demanda més elevada. En els últims anys, com que la crisi ha fet baixar la demanda, no s'han produït problemes de saturació, però la xarxa ha d'estar preparada per si es produeixen aquests episodis d'alta demanda en un futur.\nA més de mesurar els nivells de transport eficient, segur i estable, les bateries avaluaran l'efectivitat del sistema per gestionar fluctuacions a la xarxa causades per fonts d'energies renovables. Així, l'equip que s'instal·larà a la subestació d'Alcalá de Henares del grup que presideix Salvador Gabarró consta d'unes bateries de 776 kilowatts hora de capacitat i gestionarà una potència de 500 kilowatts, segons les dades facilitades en un comunicat.\nGran escala El projecte de demostració ja es va iniciar al desembre i s'allargarà cinc anys, i té el suport de l'organització Nova Energia i Desenvolupament de Tecnologia Industrial del Japó (NEDO, en les sigles en anglès).\nToshiba promou a gran escala la utilització del sistema BESS, que compta amb unes bateries d'ió-liti amb la tecnologia SCiBTM, que ofereix una llarga vida de més de 10.000 cicles de càrrega i descàrrega i una gran capacitat i efectivitat en les operacions a baixes temperatures.


IB3 | Els alumnes de la UOM fan un viatge en el temps a Can Toni d’en Jaume Negre\nPortada > societat > Els alumnes de la UOM fan un viatge en el temps a Can Toni d’en Jaume Negre\nEls alumnes de la UOM fan un viatge en el temps a Can Toni d’en Jaume Negre\nFan una sortida per celebrar els 20 anys de la Universitat Oberta per a Majors\nMés de 70 alumnes de la Universitat Oberta per a Majors d’Eivissa han visitat la finca que té en custòdia el grup ecologista GEN-Gob, Can Toni d’en Jaume Negre. És un dels actes de celebració dels 20 anys d’aquesta universitat a l’illa. Els participants han pogut aprendre una mica més sobre les races autòctones, l’arquitectura tradicional i les tortugues de terra.\nAmb aquest uc comencen els alumnes de la Universitat Oberta per a Majors d’Eivissa el recorregut per Can Toni d’en Jaume Negre, una casa del 1890 que va quedar abandonada fa 40 anys i que ara recupera el GEN. Ho fan per recordar com en Xomeu, el darrer propietari de l’habitatge, es comunicava amb els vesins. La primera parada la fan per visitar el sistema per emmagatzemar l’aigua.\nPerò el punt estrella de la visita són les tortugues de terra, que fins fa 40 anys es podien veure als camps i boscos d’Eivissa. Ara es crien en aquesta finca per recuperar-les. Solen viure de mitjana uns 80 anys.\nEls alumnes de la Universitat Oberta per a Majors també poden apreciar l’interior de la casa pagesa, un autèntic viatge en el temps. Fins i tot s’hi pot veure una fotografia de Nova Iork de l’any 1920 on es veu un dels propietaris de la casa, que se’n va anar a fer les Amèriques.\nEl recorregut acaba amb una visita a les gallines autòctones i una gimcana per posar a prova els coneixements dels majors.\nLa drecera legal que va agilitzar l’ampliació de Son Salomó impedeix ara a Ciutadella cobrar 856.000 euros


Juanjo Cardenal ens va obsequiar aquest dimecres al local de El Públic, de Mataró, amb un recital monotemàtic de poemes en castellà, directament o indirectament relacionats amb el tema de Déu, sota el títol polivalent de “¡Ay Dios!”. La veu profunda i sonorament articulada de Cardenal, densa com el primer dels poemes recitats, ens apropava a la veu interior que tot poema adquireix una vegada ha sortit a la llum. El poeta dóna al poema una expressió oral primigènia, a més de l‘expressió escrita, en el decurs de la seva creació, però aquesta primera expressió oral queda limitada al seu àmbit personal, i probablement per això ens sona sovint estrany el recitat que els poetes fan dels seus propis poemes. A part d’aquesta primera expressió oral que segueix el poeta mentre el fa, quan esdevé una obra acabada (autònoma) adquireix una dimensió oral i de sentit que pot ser percebuda de manera molt diferent per cada nou lector.\nEs pot llegir més o menys bé en públic un text comú, una redacció, una presentació, un discurs, una dedicatòria, però la lectura en públic d’un poema no deixa de ser una operació d’alt risc, perquè significa enfrontar-se a la recerca de la seva veu o so interior, indissolublement unida al seu sentit (com definia P.Valery), sense deixar de mostrar la perspectiva personal, subjectiva, de qui recita. Juanjo Cardenal va enfrontar aquest repte amb la seva veu potent, especialment dotada per a la recitació, però no per aquest privilegi va deixar d’encarar-se també amb el sentit profund de l’oralitat dels versos. No només recitava sinó que els sentia i els feia sentir, i per tant “ens els donava a conèixer” i creava una complicitat per continuar escoltant i obrint portes als sentits i al sentit.\nA aquest fet cal afegir el mèrit, no per extern menys apreciable, tant dels organitzadors de El Públic com del mateix Juanjo Cardenal, d’atrevir-se amb el tema polièdric de Déu. Almenys per fer-ho recuperant el tema de Déu com una qüestió de subsistència cultural que no ha deixat d’interrogar als poetes des de diferents àmbits, de presència, d’absència, d’absurd, de negació, d’oposició, de dubte, de solidaritat, de projecte, de projecció, de sàtira o escarni. És treure Déu de les esglésies, on queda reduït als límits de la tradició, per portar-lo al públic, perquè el públic s’ho prengui com vulgui.\nValgui la redundància i el joc fàcil de paraules, però això vaig veure que passava al local de El Públic quan l’entrepà, l’amanida, la cervesa, el te o el tallat , es prenien escoltant amb atenció la llarga lamentació poètica de Miguel de Unamuno entorn del Crist jacent de Santa Clara (“porque él, el Cristo de mi tierra, és sólo tierra, tierra, tierra, tierra...”), o la reflexió franciscana de F. Pessoa en el seu “No creo en Dios”, o el consell irònic del xilè Nicanor Parra al déus fall.libles (“tienes que darte cuenta de que los dioses no son infalibles y que nosotros perdonamos todo”) en el seu “Padre nuestro”, o les imprecacions de l’argentí Juan Gelman en la seva “Oración de un desocupado” (“Desde los cielos bájate, si estás, bájate entonces, que me muero de hambre en esta esquina”). Com entre les cassoles de la cuina de Santa Teresa, el mot “Déu” pren una connotació i consistència diferents entre el públic d’un bar. I en tot cas, de la mateixa manera que es parla de la crisi, es pot renegar de la falta de feina buscant quelcom que hi posi remei, con en aquest poema de Juan Gelman: