Les pedres: junio 2011\nDiumenge 5 de juny, tarda, al Raval de Montserrat\nLa resposta de la gent que col·labora:\nComunicar la metàfora. Les persones responen solidàriament, comprensivament i participen de l'acte poètic. Hi participen persones de diverses edats, joves acampats, simpatitzants (indignats) i persones que van viure en primera persona els enfrontaments del 67 (algunes de les quals deixen el seu testimoni).\nPublicado por Roser López Monsò en 21:45 No hay comentarios:\nDivendres 3 de juny, tarda, al Raval de Montserrat\nInici del procés o projecte per a l'elaboració d'una instal·lació amb pedres (de la via del tren) embolicades amb roba i brodades.\nAcció pública a l'Acampada de Terrassa, a la tarda, dies 3 i 5 de juny. Instal·lar una parada on els assistents a l'acampada i totes aquelles persones que s'hi vulguin afegir poden participar en l'obra. Demanar la col·laboració de la gent; explicar el projecte i motivar la gent a participar-hi.\nEs tracta de l'elaboració d'una obra col·lectiva mitjançant la participació activa de les persones, que hauran d'embolicar pedres amb roba i cosir-la.\nL'objectiu del procés i de l'obra és la realització d'un acte poètic que té per objectiu: preservar la memòria històrica i protegir l'acte (i el dret) a a reivindicació pacífica simbolitzat per les pedres, la idea de lluita; fer evident la participació col·lectiva des de l'anonimat i a l'uníson.\nLa participació col·lectiva. Cada pedra és una persona, ahir i ara; cada pedra ha d'estar manipulada per una individualitat.\nLes pedres, com les persones, desapareixen sota l'anonimat; cada individu pren força en la constitució de l'obra, és força en l'obra, però desapareix com a “jo”, esdevé intenció. L'obra és una suma d'intencions: un acció col·lectiva i potent.\nEnllaçar dues lluites, dues reivindicacions, passat i present; explicar-les a diferents protagonistes.\n(Posteriorment, realitzaré una segona intervenció en les pedres, que consistirà en un brodat). Construcció d'un organisme viu mitjançant la posterior unió de totes les pedres.\nPublicado por Roser López Monsò en 21:43 No hay comentarios:\nLa compareixença (Verí de Puig II)\nPer Josep Ma Casasús Rodó\nComentaris a la compareixença de Felip Puig al Parlament el 8 de juny de 2011, a propòsit de l'operació de “neteja” a l'Acampada BCN\n“Indudablemente, la prisa por expulsar la inseguridad y restablecer el orden es poco compatible con la prudencia, el sosiego, el rigor indagatorio y la ecuanimidad requeridos para la búsqueda de la verdad” (Jaume Curbet, “¿Seguridad? ¿Qué seguridad?”)\nVerí de Puig\nA “Verí de Puig” [veieu totes les referències al final de l'article] assenyalava jo que el fet que hi hagessin actes violents darrera els camions de la neteja (actes mai no demostrats ni documentats), no justificaria tampoc els cops de porra a ciutadans asseguts amb els braços enlaire oferint resistència pacífica davant dels mateixos camions.\nTambé apuntava a una futura “guerra d'imatges”, que finalment no s'ha donat a la compareixença de Felip Puig al Parlament, possiblement perquè hi tenia les de perdre (en lloc no han aparegut filmacions d'agressions contra els mossos que justifiquessin la contundència policial, cosa estranya tenint en compte que a la Plaça de Catalunya hi havia un munt de reporters gràfics). Temps al temps, però. Això sí , a la compareixença Puig i els seus acòlits s'han exercitat en l'estratègia de fer circular una interpretació que faci esvair l'impacte de les imatges.\nComençava aquell text amb la idea que l'operació de neteja era de fet una operació de contaminació i contagi. Calia contaminar la bona imatge dels acampats i les assemblees amb la de la violència i els aldarulls. A ser possible, també contagiar alguns individus amb la ràbia suficient perquè abandonessin la consigna de no ser violents. L'operació de contaminació ha continuat el seu curs al llarg de la compareixença, amb la servil complicitat, com era d'esperar, del diputat de CiU. Per exemple, aquest va acabar la seva intervenció reconeixent la importància dels drets a la llibertat d'expressió i de reunió, però sempre que “no vagin acompanyades d'aldarulls”, obviant el fet que d'aldarulls sols n'hi va haver quan van intervenir els mossos per “facilitar la neteja”. És curiós que s'oblidés el diputat que allò que havia motivat la sessió era l'ús de la violència fora de mesura per part dels mossos, no dels acampats. Ara, ell havia de fer la seva part d'enverinament, de deformació dels fets, parlant com si els mossos haguessin actuat com a conseqüència d'uns aldarulls, com si els acampats busquessin i creessin per se aldarulls. Si vas parlant com si l'acampada hagués anat acompanyada d'aldarulls, al final la gent acabarà creient que hi va haver aldarulls. I ja no criticarà l'actuació dels mossos.\nLa compareixença va començar aproximadament una setmana abans, quan Miquel Sellarès va publicar un article al diari de dretes Avui, titulat “Curbet: un referent per a la nostra policia”. S'hi podia llegir que s'havia de “dur a terme una tasca pedagògica”, i que “cal explicar què és una policia democràtica, quines són les seves obligacions i els seus deures”. Enmig de la circulació d'imatges de mossos repartint cops de porra a ciutadans asseguts amb les mans enlaire, hom podria haver entès que el pensador conservador afí a Convergència es referia a la necessitat que dins dels cossos de seguretat es fes l'esforç pedagògic d'explicar què és una policia democràtica, i que com a tal no ha de considerar que va contra la ciutadania ni contra la gent, com si fossin enemics, especialment quan exerceix els seus drets constitucionals. Però no, resulta que la pedagogia havia d'anar adreçada “als nostres polítics, la societat civil, les universitats, els instituts, tots els sectors professionals, tots els sectors de la nostra societat”. En mig de les reaccions a les evidents actuacions desproporcionades de la nostra policia que mostraven les imatges , Sellarès apunta no cap a qui va donar els cops, sinó als qui difongueren les imatges i als qui en reaccionaren críticament. Qui ho havia fet malament, i necessitava “pedagogia” (eufemisme per a “interpretació ideològicament correcta”, doncs) era la societat, i molt especialment els “mitjans de comunicació”. El problema no eren els cops de porra que plogueren damunt els qui es resistien pacíficament, sinó la reacció en contra que es va aixecar a la societat i entre els mitjans de comunicació. El problema no és la imatge ni els fets que denuncia, sinó la interpretació que en fem; per això proposa una pedagogia amb “més mitjans que mai” que ens redreci l'opinió, ens faci agafar el bon camí.\nAfirma, quan encara tothom té les imatges i la indignació fresques, que “és transcendental que la ciutadania comenci a veure la nostra policia d'una altra manera”. No entra en les seves consideracions, doncs, que la policia, en certes situacions, com en el cas de la desobediència civil no violenta, hagi d'actuar d'altres maneres. Aleshores, com es pot demanar que la ciutadania vegi d'una altra manera la policia, si no hi ha cap autocrítica envers l'actuació policial del 27-M? Se'ns demana que acceptem dòcilment, i fins i tot amb beneplàcit, actuacions com aquelles? Si som ciutadans crítics i que demanen explicacions i investigacions imparcials, som un problema per a una policia democràtica? Només si hi ha una ciutadania crítica, la policia pot esdevenir autènticament democràtica.\nEl conseller, en iniciar la compareixença, donà la benvinguda a la sala, entre altres, a Miquel Sellarès. El diputat de CiU, a la seva intervenció, va reprendre les idees de l'esmentat article de l'Avui – concebut i publicat, doncs, per a aplanar-li el camí. Aquest diputat és un peó més en la infiltració de verinoses interpretacions que tenen com a objectiu neutralitzar l'efecte de les imatges, i permetre que els simpatitzants de CiU dormin tranquils, car aquests es poden dir “hi va haver aldarulls, hi havia agressions molt violentes, per tant, els mossos van fer bé d'apallissar els que estaven asseguts a terra, encara que estiguessin mans alçades sense tornar-s'hi”; és clar, tot això sense anar més enllà ni demanar proves de les suposades agressions, sense veure el sofisma que s'amaga en l'argument tranquil·litzador com un somnífer.\nNo és estrany que el titular de portada del diari dretà Avui fos el més benèvol: “Puig ha sortit indemne”. El diari havia col·laborat en l'estratègia de la compareixença, perquè ja deu entendre que es tractava de defensar-se dels “altres”, en pura lògica bèl·lica. Convenia que Puig no sortís tocat – independentment de la veritat. De la manca d'explicacions sobre la injustificada duresa de la intervenció policial en els moments àlgids, el diari no en deia res de res. Es veu que aquest diari ja ha triat bàndol, i no caldrà esmerçar-hi gaire “pedagogia” perquè ha triat el costat considerat bo per alguns.\nPosem al centre del debat el que mai no va afrontar directament el conseller: que els mossos van colpejar reiteradament ciutadans que no els agredien, que sols es resistien mans enlaire, pacíficament. I no pot dir Felip Puig que no li ho recordessin alguns diputats (Uriel Beltran de SI, i el d'ERC, per exemple, tots dos amb especial insistència). Va tornar a escudar-se en les ja mítiques agressions contra les mossos, sense concretar-les ni documentar-les. Ni sense donar-se per assabentat del sofisma que amaga el recurs als “violents”: si havia violents, contra ells s'hauria d'haver actuat amb contundència, i no pas contra els no violents.\nÉs clar, latent hi ha una interpretació molt perillosa: els que oferien resistència pacífica no es mereixen un tracte individualitzat, proporcionat a la seva transgressió de la llei, perquè tots plegats, els no violents i els violents no captats per les càmeres, formen una mena de massa uniforme sense individualitats, tota ella punible en tots i cadascun dels seus membres. Vaja, Felip Puig va continuar intentant imposar-nos la “verinosa lògica de guerra (amic-enemic à la Schmitt)” de què jo parlava a “Verí de Puig”. En qualsevol cas, com molt sagaçment va observar Uriel Beltran, ja havia aconseguit el conseller, sense oferir proves i en contra del que mostren les imatges, que els teletips diguessin que les càrregues van ser causades per “agressions violentes”. Sense imatges, sense proves documentals d'altre tipus, sense informes imparcials, de cop i volta les “agressions” són una qüestió de fet. Els diaris de dretes se'n poden fer ressò i ajudar a que circuli i s'imposi la “interpretació correcta”, és a dir, s'engega la “tasca pedagògica” que anunciava Sellarès.\nCriticables, denunciables i punibles són alguns dels fets de què va informar Felip Puig, com per exemple, que alguns mossos s'hagin trobat amb pintades amenaçadores davant de casa. Ara bé, què té a veure això amb la justificació o no d'uns fets previs (tornem-ho a dir, ciutadans colpejats desproporcionadament)? En quin grau justifiquen o atenuen aquestes pintades amenaçadores l'actuació dels mossos divendres al matí? Hem d'alliberar a aquells mossos, i especialment als seus comandaments, de la responsabilitat d'una acció desproporcionada, pel fet que posteriorment alguns d'ells hagin rebut amenaces?\nUn altre cop, darrera d'aquesta informació, com d'altres similars, deixada anar com si res, hi havia la intenció de suggerir un estat de guerra, un enfrontament amic-enemic, el qual pot justificar un estat d'excepció. Venia a dir: “ho veieu com els acampats i els seus simpatitzats són dolents, i ens volen mal, ens amenacen amb pintades? Això és la guerra i em dol que no estigueu amb nosaltres!” D'aquí la lamentació respecte als mitjans de comunicació. Li dol que se situïn al bàndol “equivocat”, que critiquin, perquè en la verinosa lògica de guerra que vol imposar no hi ha termes migs: o amic o enemic, o estàs amb mi o estàs contra mi. Cal estar a favor de la policia de totes totes, no és bo que se la critiqui tant – aquesta deu ser la pedagogia que s'ha de fer amb tots els mitjans. Les imatges no compten. Les proves no calen.\nAbans havia admès errors. Queda bé als titulars: Felip Puig admet errors. Sembla que hagi fet un exercici d'autocrítica. Però, quins errors? Renunciem a esperar que admetés que tota l'operació, en la seva intenció manifesta o latent, i en el sol fet de plantejar-se dur-la a terme, fos un error. Quins errors va admetre, doncs? Potser que quan hi ha ciutadans que ofereixen resistència pacífica, el que cal fer és retirar-los un a un, com tantes vegades hem vist fer, en lloc d'atonyinar-los? No. Que no s'havien instruït adequadament les ordres respecte al que calia fer en situacions com aquelles? No. L'error fou, segons el conseller, que havia menystingut la possibilitat de reaccions violentes! (Ja hi tornem a ser: sense documentar-les, i passant de puntetes pels cops de porra a gent pacífica). Els errors que va admetre, entre altres, eren que havien deixat que les coses anessin massa al límit sense actuar, i que no va valorar adequadament la capacitat de reacció violenta. Quina pot ser la solució a aquests “errors” aplicable a les properes intervencions? No pas modificar el comportament dels amos de la porra, dels qui tenen el monopoli de la violència, en nous casos de resistència pacífica, sinó intervenir encara amb més duresa des de l'inici, tenint en compte que hi ha els “violents” (invisibles per a les càmeres).\nEls errors que va admetre són sols un subterfugi sofista per a tirar endavant l'estratègia de guerra i de contaminació de la imatge dels indignats, per a justificar properes intervencions més dures encara contra els ciutadans que es mobilitzin críticament, sota l'excusa que s'han d'evitar agressions violentes com les que suposadament es van produir a la Plaça de Catalunya. Va colar-nos , sota la disfressa dels “errors”, l'ombra sinistra de “violents” fixats (legalment?). Felip Puig administra molt bé les informacions i les afirmacions a les seves intervencions. Cap al final de la compareixença va treure's del barret una cinquantena de “violents” fixats que els constava que es trobaven entre els acampats. No va admetre els errors veritables: l'ús abusiu del monopoli de la violència, i que la decisió de dur a terme l'operació no estava justificada ni a priori ni a posteriori en els termes que es plantejava (de neteja). Va admetre els errors que permeten incidir en la seva interpretació tendenciosa, i seguir així amb l'operació de contaminació i contagi. I sobretot, ara pot planificar operatius del mateix tipus amb major cobertura ideològica. En lloc de rectificar, s'ho va fer anar bé per a obrir camí al que ja duia entre cella i cella des de l'inici del mandat.\nDemocràcia i policia\n“... la seguridad que acapara la praxis política de los estados, acaban generando muy a menudo un escenario de infinita inseguridad social, (...) de inseguridad civil, debida a la restricción de derechos y lbertades causada por un exceso de seguidad.”(Jaume Curbet, “¿Seguridad? ¿Qué seguridad?”)\nAls anys trenta, tot reflexionant sobre l'adveniment de la república espanyola, Josep Pla deia que a França hi havia una república policial (intuïció que confirmaria el posterior Règim de Vichy). Ho deu continuar essent, si jutgem per tal com es va produir el desallotjament amb gasos dels indignats de La Place de la Bastille (exemple que va usar hàbilment Puig per tal d'intentar rebaixar la duresa de les imatges de mossos colpejant ciutadans indefensos i no violents; però la duresa d'unes imatges i d'uns fets no es rebaixa amb comparacions mesquines amb altres fets i altres imatges igualment durs). Un règim policial, tinguem-ho present, genera una violència reactiva, com a França la de les revoltes de la banlieue.\nAl final de la seva compareixença el conseller es va posar solemne. Va compartir unes reflexions sobre la democràcia i la policia (de fet en coordinació amb l'article de Sellarès i la intervenció del diputat de CiU).\n“En un estat democràtic no es pot anar amb el prejudici que les actuacions policials vulneren drets. Si la policia no existís i no actués no es vulneraria cap dret, senzillament perquè no en tindríem cap.”\nEn primer lloc, un prejudici és una opinió sense fonament, prèvia a l'anàlisi de les dades i dels fets. No ens pot acusar Puig de prejudici, si resulta que moltes i moltes imatges, fins i tot emeses en directe, denuncien l'agressivitat policial injustificada (ho repeteixo: mossos atonyinen ciutadans asseguts amb les mans enlaire), i cap prova se'ns ofereix de les suposades agressions (i encara que apareguessin, caldria ponderar si justifiquen, com ja he dit manta vegades, la càrrega contra els no violents). No és un prejudici: és una opinió i una crítica que sorgeix de la contemplació de les dades i els fets. Recollint les paraules de Felip Puig: en un estat democràtic no es pot permetre que els judicis crítics amb la policia (i que demanen una investigació imparcial, i un exercici d'autocrítica real, si s'escau finalment) siguin rebutjats com a mers prejudicis. Una democràcia és forta, i la policia és forta en un estat democràtic, si no evita els judicis crítics, les investigacions imparcials, l'autocrítica. Això és, a la compareixença Felip Puig, no s'enfrontava a “prejudicis”, sinó a opinions fonamentades en dades, informacions i imatges.\nEn segon lloc, a la segona frase hi ha una ambigüitat inquietant. Si la policia no existís, no hi hauria drets: sembla que sigui la policia la que genera els drets! Els drets són anteriors a la policia; i per això la policia els defensa, sí, i també s'hi ha de sotmetre. Ara bé, en la formulació del conseller és directament el policia l'encarnació del dret, en una identificació inextricable. Sense l'una no hi ha els altres. Així van actuar a la Plaça Catalunya: van sentenciar, sense necessitat de passar pel poder judicial, que aquella gent asseguda davant d'uns camions de la neteja eren culpables d'infringir una llei, i van decidir quina pena havien d'aplicar (cops de porra malgrat el fet que no oferien resistència violenta). O bé, si seguim el motto insistent del conseller: els policies van jutjar que aquella gent asseguda eren còmplices dels que havien comès actes violents, i per tant mereixien com a tals la pena dels cops de porra. Aquells policies van fer alhora de poder judicial i poder executiu. Fins i tot, van instaurar una llei implícita: en una concentració de molts individus, cadascun d'ells es mereixedor de la pena que correspondria a un altre que ha comès actes delictius. Això és , qualsevol membre de l'acampada, encara que fos no violent, es mereixia el tracte penal dels violents: cops de porra. Si la divisió de poders és una de les bases de la democràcia liberal, aquells policies van ser molt poc democràtics, perquè van concentrar en si mateixos, en aquells instants, el poder judicial (jutjaven que tots eren culpables dels suposats actes dels violents, i en determinaven la pena), l'executiu (aplicaven la pena, els cops de porra, de forma desproporcionada i sense dret a recórrer la sentència) i el legislatiu (de la punta de les seves porres emanava la llei d'excepció que aplicaven). Aquells policies eren com sobirans en ple estat d'excepció: decidien la llei (excepcional) i l'aplicaven. No és sols pedagogia dirigida cap a la societat i els mitjans de comunicació el que cal per aconseguir una policia democràtica, sinó també una pedagogia cara endins dels cossos policials.\nA més a més, aquells policies, i els seus comandaments, i el seu cap polític, s'han sostret, un cop succeïts els fets, al poder judicial. No han seguit la llei, car no era visible la preceptiva identificació. No es pot acusar davant d'un tribunal, amb totes les garanties de defensa que estableix un estat de dret democràtic, a aquells agents que potser van extralimitar-se en les seves funcions. Tampoc són jurídicament a l'abast del ciutadà els comandaments. En aquest sentit, és trist que els defensors d'aquesta actuació policial (Puig al capdavant) els amoïni més una pretesa manca de lleialtat d'alguns mitjans de comunicació i de la societat en general, que no pas la vulneració dels drets de denúncia dels ciutadans. Potser és perquè el marc de l'estat de dret pretén superar la lògica d'estat de guerra en què sembla que ens vol situar Puig. I sobretot perquè l'estat de dret està a les antípodes de l'estat d'excepció que es va donar per moments a la Plaça de Catalunya.\nSe'ns dirà que el conseller es va sotmetre a control parlamentari. Trista escena que confirma la desconfiança dels anomenats indignats envers el sistema polític. Si ho hagéssim de traduir en un acudit gràfic periodístic, dibuixaríem uns mossos colpejant gent asseguda amb les mans enlaire com la de la Plaça Catalunya, i al costat Felip Puig, amb cara de víctima pel fet d'haver d'aguantar tanta violència, ell que no és de tarannà violent (cosa que li atorguem sense cap mena de dubte ni ironia), dient. “Aneu fent, aneu fent, que jo després ja assumiré tota la responsabilitat i aguantaré el xàfec dialèctic de desqualificacions i crítiques! (A cadascú li toca la seva creu)”. En un segon globus encara llegiríem: “Tant de bo pugui fer una mica de brometa, per distendir...”.\n¿De què serveix sentir dir i repetir a Felip Puig que n'assumeix tota la responsabilitat, si aquestes declaracions sols tenen per objectiu fer-nos oblidar que allò va passar realment a als carrers, i que el qui se'ns presenta com a responsable, en cap moment respon a allò que hi ha al centre del debat: que els mossos van colpejar reiteradament ciutadans que no els agredien, que sols es resistien mans enlaire, pacíficament; i que, en segon lloc, difícilment es pot entendre que una qüestió de neteja pogués ser el motiu d'aquell ball de bastons? Felip Puig adopta el posat de víctima, però no mira per les víctimes reals. La seva pose d'assumpció de responsabilitats en realitat emmascara la determinació de deixar fer a la policia en el futur el mateix tipus de feina bruta que se li ha recriminat arran del 27-M. Assumir la responsabilitat plena és sols un efecte retòric, dilatori, que ha de permetre que no res canviï. És un tallafocs de les crítiques, que així es queden sense efectes.\n“En un estat democràtic, quan la policia indica que s’ha de sortir, però que no es pot entrar en un determinat lloc públic, o que s’ha d’obrir pas per a la circulació, ho lamento profundament, la gent n’ha de fer cas, no és optatiu. ”\nAquesta és una altra de les reflexions de Felip Puig. Semblaria que si hi ha democràcia, és a dir, que si el conseller ocupa el càrrec en virtut d'un procés electoral, no hi ha opció per a una de les manifestacions més autèntiques i genuïnes de la democràcia arreu del món: la desobediència civil. A Felip Puig li interessa una visió estreta de la democràcia: la de manar amb el suport de “majories silencioses”, això és, submises, dòcils, mudes, sense crítica. Per això li molesten les “minories que no callen”. Però si un cos de policia ha de ser democràtic, no pot aspirar a ser obeït cegament pel sol fet que el seu cap ha sorgit a partir d'unes eleccions democràtiques. Aleshores sols seria un poder absolut renovable, això sí, cada quatre anys. També s'ha de sotmetre a les regles del joc democràtic, que inclouen la lliure expressió de la crítica, i el respecte a la divisió de poders. D'altra banda, una policia democràtica no pot entendre el carrer com un camp de batalla. A les pàgines de La Vanguàrdia (diari que no pertany a la premsa “revolucionària”), ens recordava Juan-José López Burniol (articulista no pas sospitós de ser un “radical” proper als “violents”), el pensament de Hanna Arendt sobre la desobediència civil. La desobediència civil sorgeix quan un grup nombrós de ciutadans creu que no són vàlids els canals reglamentats per a obtenir canvis que es consideren justos. Característica plenament aplicable a la manera de pensar i sentir del moviment dels acampats. El més important és que no s'ha de confondre, segons Hanna Arendt, la desobediència civil amb la criminal. I em temo que aquest és l'error de perspectiva greu del conseller Puig, al qual ens hi vol arrossegar a tots. Els acampats asseguts a terra amb les mans alçades no eren perillosos criminals, ni enemics declarats. Per això no fou proporcionada ni justificada l'acció policial. Aquest és l'error que el conseller hauria d'haver admès. No havent-ho fet, es de témer que el tornarà a cometre, ben de gust a més a més. I no podrà admetre el seu error mentre es mantingui en la lògica verinosa de guerra que simplifica la realitat social en amic-enemic.\nLa desobediència no sempre és un crim. I l'obediència a la policia no és necessàriament democràtica, encara que es doni sota una democràcia de tipus representatiu. L'any 1955 al sud d'Estats Units un usuari afroamericà encara havia de deixar el seu seient d'autobús lliure si hi pujava una persona blanca. Si no ho feia, es buscava problemes amb la policia i amb la justícia. Els afroamericans, en termes de la reflexió de Felip Puig, en un lloc públic com un autobús, havien de fer cas, no era optatiu. Si un policia li ho ordenava, ho havia de fer. L'u de desembre de 1955 una afroamericana, Rosa Parks, no va obeir, i així esclatà el Moviment pels Drets Civils, indiscutiblement democràtic i democratitzador. És clar que la desobediència civil posa les coses molt més difícils; ja no podem comptar amb les oposicions simplificadores. Fer de policia esdevé més complex. La visió de la policia de Puig, en canvi, presentada com a dogma inflexible i inqüestionable, sense matisos, obre perspectives tenebroses i pessimistes per a la democràcia. Ja sabem amb quina duresa hauran de pagar els qui encetin la via democràtica de la desobediència civil no violenta, pel sol fet de “no fer cas a la policia d'un estat democràtic”. En virtut de la dialèctica del nostre conseller, l'obediència a la policia en un estat democràtic esdevé encara més restrictiva, estreta i inapel·lable que en altres tipus d'estat, precisament, paradoxalment, perquè és tracta d'un estat democràtic! No entenc per què si un estat és democràtic, la seva policia, internament i pel que fa al seu vincle amb els ciutadans, ho ha de ser menys.\nUna cosa és proposar una policia democràtica, i una altra és una democràcia sota règim policial, en la qual la policia no està sotmesa ni a control judicial, ni a crítica per part de la societat civil. A això sembla que aspiri el think-tank de Sellarès, i les estratègies retòriques de Puig. Però un règim policial genera que alguns individus concloguin que estan legitimats a usar de la violència per a assolir els seus fins polítics o socials, o simplement com a mitjà d'expressió del malestar. Aquests violents no els volem, però tampoc el règim policial que en dóna lloc. Els uns es fan el joc als altres, els uns busquen als altres. Cal trencar el joc. Esperem que no caigui ningú en la temptació de renunciar a la valentia de la no violència. És a dir, que no qualli l'operació de contagi iniciada el 27 maig al centre de Barcelona, continuada el 8 de juny al Parlament.\n· Aquest comentari a la compareixença és la continuació d'un text anterior, “Verí de Puig”, però espero que també es pugui llegir independentment. “Verí de Puig” es pot baixar a través d'aquest vincle:\n· La transcripció de la compareixença del 8 de juny de 2011 de Felip Puig al Parlament:\n<www.parlament.cat/activitat/dspcc/transcripcions/trans12cai.pdf> [Data de consulta: 9 de juny de 2011]\n· L'article de Miquel Sellarès, “Curbet: un referent per a la nostra policia”:\n<http://www.avui.cat/noticia/article/7-vista/8-articles/418974-curbet-un-referent-per-a-la-nostra-policia.html> [Data de consulta: 10 de maig de 2011]\n· Per a la desobediència civil segons Hanna Arendt , l'article de Juan-José López Burniol, “Indignados con causa”:\n<http://www.lavanguardia.com/opinion/articulos/20110611/54167919233/indignados-con-causa.html> [Data de consulta: 11 de juny de 2011]\n· Les citacions de Jaume Curbet són de l'article “¿Seguridad? ¿Qué seguridad?”:\n<http://www.barcelonametropolis.cat/es/page.asp?id=23&ui=338> [Data de consulta: 11 de juny de 2011]\n· Un altre article de Jaume Curbet del qual podría haver extret altres citacions és “El terrorismo no tiene solución”:\n<http://www.redcientifica.com/red/el_terrorismo_no_tiene_solucion.php> [Data de consulta: 11 de juny de 2011]\nUna de les citacions que m'hauria agradat usar:\n“Quizás hoy más que nunca, gobernar equivale a administrar el miedo de los demás. Ello explica la perversión por la cual resulta que el interés objetivo del guardián sea que el temor se mantenga e incluso que aumente -como sabemos bien, las policías secretas están especializadas en crear los peligros que se ofrecen a resolver”.\nPublicado por Roser López Monsò en 8:38 No hay comentarios:\nPublicado por Roser López Monsò en 0:34 No hay comentarios:\nVerí de Puig. Contaminar, estripar, contagiar\nL'operació policial no era una qüestió de neteja, sinó de contaminació: calia contaminar la imatge d'un moviment de gent diversa de totes les edats i declaradament no violents amb imatges d'agressions i violència, d'aldarulls amb antiavalots inclosos.\nEl que més els espantava era que ara no podien enfocar l'atenció mediàtica en joves amb cresta, caputxa, pantalons estripats, etc. (allò dels “antisistema”), sinó que al centre hi havia avis i àvies, joves universitaris amb camissa, professionals de l'ensenyament i la sanitat, dones de camí de la compra, mares amb els seus fills... Calia estripar aquesta imatge, a cops de porra i de bala de goma. Després, també, amb el degoteig de declaracions tendencioses.\nEra una operació de contagi: calia contagiar els participants en l'acampada i l'assemblea amb la violència inoculada des de les hordes policials. Calia aconseguir que si més no alguns esdevinguessin violents. Així ja els podrien reprimir, a cops de bastó policialment, amb l'adjectiu “antisistema” políticament.\nL'operació de contaminació i de contagi ha estat constant des del divendres de la “neteja”, des de la roda de premsa de la tarda. Abans de començar, el conseller estava nerviós, com si hagués de passar un examen important. A mesura que avançava i agafava seguretat a l'escenari, va poder anar deixant les gotes de verí mediàtic - tot un espectacle:\n· només va considerar veritables “indignats” els aproximadament 150 que diu van accedir a marxar de la plaça; els qui es van quedar, no eren veritables “indignats” sinó “altres” que se n'aprofitaven.\n[Nota 1: Com gosa el polític dels mossos dir qui són i qui no són els “indignats” de debò? Semblaria que haurien de ser els qui hi han acampat i els qui han participat a les assemblees els que diguessin qui n'és o no, d' “indignat” (per dir-ho amb un qualificatiu que ha prosperat als mitjans de comunicació, però d'ús discutible més enllà d'aquests). Ara bé, el cas és que ningú, d'entre l'assemblea, té representativitat per a dir qui pertany o no a la mobilització: és oberta a tothom, no es tanca en distincions. En forma part qui decideix afegir-s'hi com a individu singular, i prou. Amb la sola excepció del que proclamaren des de l'inici: qui usa la violència no en participa ni els representa de cap de les maneres. Això fa ràbia als poders: que no pugui ser el polític qui ordeni, classifiqui i anomeni la realitat. I que hi hagi realitats que no es deixen ordenar, ni classificar ni gairebé anomenar des de fora. Els poders aspiren al monopoli de la paraula, i al de la imatge. El que els ha fet més mal és que els anomenats “indignats” posin en qüestió la mateixa pregunta: “qui són?”. Els polítics no saben per on agafar-los, d'aquí l'estratègia de Puig: provar de projectar-hi uns imaginaris “altres” que serveixin de “nansa” amb què començar a manipular mediàticament les mobilitzacions i els que hi participen. Una estratègia (policial) d'identificació.]\n[Nota 2: Amb quina base va fer el conseller la distinció? Els poders sols accepten la protesta si aquesta és tan dòcil que és com si no existís, és a dir, la protesta silenciada, amortida, incapacitada. D'aquí que els veritables indignats, per a Puig, són els que no es noten, els que accediren a marxar de la plaça (intimidats pel desplegament policial, caldria afegir). L'edifici dels poders s'eleva o bé damunt d'una “majoria silenciosa”, o bé damunt d'una protesta i un malestar silenciats. Per això els destorben els acampats, i els que participen a les assemblees, els que s'hi apropen: potser són minoria , però minoria que no calla, que diu altres coses, que fa altres preguntes.]\n· Va apuntar que els indignats eren “ingenus”, però que entre ells hi havia “aquells” que, insinuava Felip, els periodistes ja sabien qui eren. Però, qui són “aquells”? Durant el franquisme aquests ens imaginaris que permetien alhora explicar i invalidar les protestes al carrer eren els “agitadors professionals”. Sobre qui eren “aquells”, el conseller no en va donar cap concreció, cap prova. Va brandar un espantall. Per a Puig no hi ha ciutadans, sinó “majoria silenciosa”, “ingenus” (els quals hom pot condescendir a comprendre) i “aquells altres” (els que cal “netejar”) ...\n· La frase “el butà pot explotar accidentalment ... o no.”, va repetir-se: ben assajada la tenia. Un verí que sembla gairebé innocu, però que volia fer sobrevolar damunt les consciències l'ombra sinistra , no de la bretolada ni de l'exaltació momentània, sinó del terrorisme (“d'aquells”?). Sempre podrà respondre que això no ho ha dit, que no ho volgut dir, però la virtut del verí és la d'actuar pel seu compte un cop inoculat en el cos social.\nA la roda de premsa va declarar-se una guerra d'imatges. Va prometre que es mostrarien les fotografies o pel·lícules en què es veia com atacaven violentament als mossos, amb pedres i pals, punxant les rodes dels camions de neteja, etc. Dues qüestions:\n1. Encara que admetéssim la veritat d'aquelles agressions contra els mossos (no contrastada per cap imatge posteriorment, recordem-ho), tampoc no seria justificable la violència policial contra una gent que asseguda a terra oferia resistència no violenta. Si darrera d'un camió n'hi ha uns que tiren pedres i ataquen amb pals, per què no reacciona la policia contra aquests? Per què han de rebre els de davant del camió, asseguts, mans enlaire, ensangonades, i amb evidents expressions de dolor al rostre, i que sols oferien resistència pacífica? Càstig? ( pel que han fet altres). Venjança ? (vessada damunt un buc expiatori). Ràbia? (impròpia d'un professional). Ordres? (que ha d'obeir fermament el professional). A cadascú, el que li pertoca. Si no, això voldria dir que jo haig de rebre pel que faci el meu veí.\nÉs clar, la lògica subjacent a la intervenció dels mossos i les afirmacions del conseller, és que aquella gent que protestava era un “exèrcit” enemic. Van aplicar una verinosa lògica de guerra (amic-enemic à la Schmitt): en una guerra qualsevol “soldat” de l'altre bàndol ha de ser atacat i reduït, és un enemic potencialment mortífer; això és, a la Plaça Catalunya, tot manifestant, per pacífic que sembli, és l'enemic a atacar. Ofuscats per la impotència del violent davant la força de la no violència, cegats darrera les viseres dels cascos, per als mossos ja no hi havia persones (cadascuna responsable sols dels seus actes individuals), sinó un exèrcit. Un altre verí inoculat des de la conselleria: fer-nos creure que hi ha una guerra als carrers, perquè hi ha un enemic (“els altres”). Convençut d'aquesta idea, o volent fer-nos-en convèncer, Puig, com en tota guerra, en sacrifica la primera víctima: la veritat. Aquest verí es vol posar en circulació a través de paraules (afirmacions ambigües i no contrastades) i, sobretot, a través d'imatges.\nAl final les imatges dels mossos atacats no han aparegut. És clar, les úniques que han circulat per la xarxa no els serveixen. Com justificar la contundència de les porres i les bales de goma, si resulta que a les imatges hom hi veu que la policia recula perquè hom els tira ampolles buides de plàstic i llaunes? No els serveixen, perquè les poques imatges en què apareixen reaccions violentes no són aptes per a l'operació retòrica de contaminació: s'hi veu clarament “indignats” que es giren d'esquena a la policia, s'adrecen als altres, i demanen a uns escadussers exaltats que abandonin la violència. Protegeixen la policia que els acabava d'atonyinar. Aquestes imatges no serveixen per a vendre la idea que al darrera hi ha perillosos grups violents (“aquells”), no són útils per a contaminar la imatge dels acampats i els seus simpatitzants.\nImatges que voldrien que no s'haguessin vist i que circulen lliurament, i imatges que voldrien que hom veiés i que no apareixen al final. I la proposta de crear noves imatges des dels cascos dels policies: això és la guerra! Un lapsus molt simptomàtic: digué el polític policial que servirien per “contrarestar o contrastar”. Són dos verbs de significat i connotacions ben diferents. Ja ens estaria bé que els cascos portessin càmeres i, en directe, transmetessin tota la informació, sense modificacions, a tothom. Malgrat el fet que tota imatge és parcial i per tant en si mateixa no pot contenir una veritat plena, en part ens servirien per contrastar els informes i les declaracions posteriors. Però no és per això que les hi voldria Puig, sinó per a tenir materials de muntatge per a la guerra retòrica de les imatges. Per “contrarestar”. No es tractaria d'usar les imatges dels cascos per escatir la veritat i establir els fets, sinó per produir armes retòriques que compensessin l'impacte de les imatges dels “altres”. Pura lògica de guerra.\nEn la guerra de les imatges de Puig no importa la relació entre les imatges i la realitat, sinó la força purament retòrica (sofística) de les imatges. Per això, el que ha lamentat el conseller, fins al punt de la disculpa, és que “ferissin la sensibilitat”, és a dir, el seu efecte retòric, emocional, en l'espectador. Desvia l'atenció de la veritable qüestió: la realitat, els fets que les imatges mostren i denuncien. Li sap greu la sensibilitat ferida dels espectadors, no les ferides reals infringides injustificadament per les porres!\nUna contínua guerra d'imatges: n'hi ha de visuals i n'hi ha de retòriques (les verinoses declaracions). Ens preguntem per què els qui van patir el desallotjament no han pogut fer arribar tantes vegades com el Conseller d'Interior les seves versions als mitjans públics o privats. El Conseller pot bombardejar tant com vulgui des de les alçades dels mitjans de comunicació; els qui participen a les concentracions, sotmesos al règim de guerra de Puig , sols poden practicar la guerra de guerrilles de les informacions transmeses horitzontalment, per sota de la crosta oficial, a través de les xarxes i d'Internet. De tant en tant, alguna esclata, per la seva evidència, en els grans mitjans de comunicació.\nEn la guerra de les imatges és molt important aconseguir que guanyi la teva interpretació. Així Puig pretenia donar el veritable sentit de les fotografies en què apareixia un senyor en cadira de rodes envoltat dels uniformats a porra alçada: els mossos agressors de fet defensaven un ciutadà. Sort que els mitjans s'han fet ressò de les declaracions del suposat ciutadà protegit: "Que Puig m'expliqui de qui em defensaven els Mossos" (Ara, 1 de juny de 2011, edició digital: <http://www.ara.cat/societat/Que-Puig-mexpliqui-defensaven-Mossos-indignats-cadira_0_491351270.html> [Data de consulta: 1 de juny de 2011] )\nEls poders normalment decidixen què es mostra i què se'ns oculta. Així, les identificacions preceptives que han de portar ben visibles els agents. Les armilles les protegien del perill que sortissin a les imatges. S'havien d'identificar els acampats i la multitud diversa a partir de la projecció d'uns imaginaris “altres”, “d'aquells”; els polis, en canvi, no havien d'estar identificats. Els poders també volen decidir qui som i què podem fer i pensar. Per això, ara també intentaran controlar les imatges, imposar-nos-en les seves, ocultar-nos-en d'altres, inundar-nos amb les seves interpretacions.\nPuig: verí a la via pública.\nPublicado por Roser López Monsò en 1:08 No hay comentarios:\nPublicado por Roser López Monsò en 0:45 No hay comentarios:\nLas piedras. Breve crónica de investigación sobre la revuelta\nPer Aldo Cardoso\nUnas piedras en mis manos: el primer deseo para comenzar la mañana; familiarizarme con ellas. Conocer y percibir lo que se sentía al tirar una de ellas a cualquier lugar o cosa; el acto, el movimiento de mi brazo, el sonido al caer, imaginarme como rompería una cabeza fascista, o como sonaría cortando el aire... Que tamaño de piedra seria el idóneo para defender la libertad, o la democracia...\nCamino a las vías del tren, encontré dos personas de unos 80 años sentados bajo una higuera. Les pregunté por la manifestación del 67, en la estación de FFCC de Catalunya y la carretera de Montcada. En sus miradas estaba la respuesta, su dolor no les permitió volver al pasado, querían hablar del Barça, se pusieron de pie y los vi alejarse al compás del bastón de uno de ellos...\nLlegué a las vías, había muchas piedras, comencé por las mas diminutas y fui mirando y guardando muchas y de muchos gramos; blancas y picadas de negro. Con mi preciado botín me marché al taller.\nPara compenetrarme con la historia, recurrí al archivo histórico de Terrassa, con el objetivo encontrar planos o mejor una fotoaerogrametría de algún año próximo a la revuelta. De esta manera podía imaginarme como fue el sitio exacto de la batalla, y utilizar este material para hacer un fotomontaje. Me encanto el interés de la chica del archivo, y me facilitó muchos datos para hallar lo que buscaba como una recomendación para visitar otro archivo.\nDonde después de mirarme como un bicho raro al cual hay que tratarlo como a un idiota y dejarme parado esperando su buena voluntad... el funcionario me recomendó que buscara en internet. Es muy difícil llegar a este material, los motivos los desconozco, pero siento que hay una desconfianza, en todo caso es muy complicado acceder a las fotos aéreas. Una piedra en el camino, volveré, insistiré, y le pondré buena energía.\nSon algunos interrogantes que rondaron por mi cabeza, creo que este es el comienzo de la aventura , y piedra a piedra lograré construir una obra.\n-El pasado esta con nosotros, el problema de las dictaduras es profundo.\n-Será un buen camino el optar por la violencia para defender al pueblo oprimido de una dictadura.\n-Estamos atrapados en un sistema que no nos permite pensar ni actuar con libertad, tenemos que tirar piedras.\n-La población se a vuelto débil, carece de confianza en si mismo y es incapaz de ofrecer resistencia.\n-Una piedra puede dar en el punto débil de una dictadura.\n-Una piedra apuntando al poder del dictador.\nDE LA DICTADURA A LA DEMOCRACIA Gene Sharp.\nCOMBAT PER LA LLIBERTAD\ntirarías piedras para defender tu libertad,\ncual de estas piedras usarías para defender la libertad de tus semejantes\ncrees que existen piedras ideológicas para defender la libertad, o tienen que ser físicas para lanzarlas\ncual seria el objetivo de tu piedra\nCOMPOSICION DE LAS PIEDRAS\nGranito, compuesto de cuarzo mica y feldespato.\nPlanos y fotoaerogrametría\nFormatos, modelos, localizaciones, películas, laboratorio, cámara, soportes,\nVideo PIEDRA POWER\nFormatos, guión, preguntas, elegir personalidades, edición, sonido, proyectores,\nPublicado por Roser López Monsò en 0:41 No hay comentarios:


Holiday home Havlodden Hadsund II Hadsund Dinamarca - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Atenció al Client\nHoliday home Havlodden Hadsund II-, Helberskov, Hadsund, Dinamarca, 9560 - Veure al mapaHoliday home Havlodden Hadsund IIVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotosVeure al mapaParticularitats que li encantaranWi-Fi gratuït en totes les habitacions\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Hadsund, Holiday home Havlodden Hadsund II és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Havlodden Hadsund II també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Hadsund. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, balcó/terrassa, aparell de televisió, TV satèl•lit/cable, reproductor de DVD/CD per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com bany. Holiday home Havlodden Hadsund II és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Hadsund.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacionsZones públiques amb Wi-Fi Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsforn microonesrenta vaixellesempolles d'aigua de cortesianeverareproductor de DVD/CD rentadorasecadora Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. NOVASOL t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus.


ESCOLIS ALBATS: DE L’ESTÈTICA A LA LLETGESA – El Republicà\nEscrit el octubre 1, 2020 octubre 1, 2020 per Pere Costa\nESCOLIS ALBATS: DE L’ESTÈTICA A LA LLETGESA\nBarcelona, en uns pocs anys, ha fet un pas de gegant en la seva fisonomia. Ha passat de ser una ciutat que podia presumir, i presumia, d’una estètica increïble, d’una bellesa excepcional, plena de bones sensacions, lloada i envejada pels visitants, a tenir un aspecte deplorable, sòrdid en alguns llocs, ronyós, brut, on l’estètica ha desaparegut i s’ha substituït per una increïble intervenció municipal, que és imprescindible començar a replantejar-se quan a model urbà i de mobilitat i a la necessitat d’una consulta, consens o debat amb la ciutadania sense decisions improvisades o imposades, sota el sopluig de la inactivitat deguda a la pandèmia vírica i a la paràlisis normal del mes d’agost.\nPotser cal recordar que Barcelona va sofrir les conseqüències d’una postguerra, que fora millor no recordar, i que Barcelona esperava i desitjava la normalitat i poder-se reconstruir. Va costar molt, però, poc a poc, es va reconstruir i tinguérem la satisfacció de tenir la capital més bella del món en el moment sempre recordat dels Jocs Olímpics. El boom va arribar a nivell internacional, el disseny de la ciutat millorava cada dia.\nPerò l’alegria no ha continuat i ara estem allà on estem. Desastre total. Suspens absolut. Empitjorant cada dia. Sense veure la llum del final de la situació. Clar que no tot era evitable, perquè la ciutat està sofrint les conseqüències d’una pandèmia difícil d’erradicar i del conseqüent enfonsament econòmic que ha marcat possiblement el fi d’una època, que serà difícil remuntar i que, per altre part, ha coincidit en un moment de crisis ecològica que fa necessària la lluita contra el canvi climàtic i reduir la contaminació ambiental.\nÉs evident que cal reduir la circulació de vehicles als carrers de Barcelona, però per fer-ho cal disposar d’una bona xarxa de transport públic, que encara no es té, i s’està posant el carro davant del cavall. Cal recordar que no tots els barcelonins es desplacen amb vehicle oficial i no tots tenen una estació de metro vora casa seva o un ampli servei de bus. Tampoc es pot evitar el rebuig al futur tramvia sobre el que es deuria parlar més i no imposar-lo.\nCert que cal tenir menys cotxes circulant per la ciutat, axí com més amplitud en algunes voreres, per tal que siguin lliures i utilitzables pels vianants, amb terrasses que permetin l’esbargiment, sense patètiques ampliacions de pals grocs al carrer. Cal recordar que la vorera és pel vianant, i no per bicicletes o patinets.\nPerò cal prioritzar. El sistema de semàfors comença a ser obsolet, sobren tanques i impediments a la circulació amb excessius canvis circulatoris. La proliferació de carrils per a ciclistes, patinets i altres, a part dels del bus que ningú discuteix, exigeix seny i mesura. Les zones per a la distribució de mercaderies van desapareixent i els vehicles de repartiment acaben parats a la calçada o pujant a la vorera.\nNo es infreqüent que en alguns llocs traslladar-se de la vorera a la calçada per agafar un taxi es converteixi en un risc evident.\nI no cal extralimitar-se amb la bellesa cromàtica de les calçades barcelonines. Sobre el gris de l’asfalt trobem tot tipus de figures geomètriques, indicacions, prohibicions, obligacions, eslògans, en una composició pintoresca de groc, verd, blanc, vermell, blau, marró i, fins i tot, negre. Al cap d’un temps els colors es tornen indefinits, bruts, amb color d’ala de mosca o de gos quan fuig.\nBarcelona necessita turisme. Turisme de qualitat, amb bons hotels, bons restaurants, bons i bells edificis i museus encara que es diguessin Ermitatge. Barcelona no es pot convertir en una capital “de provincias” sinó que ha de ser una capital “de la nacionalidad” (dit per no ferir a ningú).\nLa tan buscada solució de la necessària i tan urgent reducció de la circulació dels cotxes potser podria ser una normativa per la qual tots els que es mouen per Barcelona haguessin d’anar previstos d’un podòmetre connectat a un centre de control amb la prohibició de l’ús particular de vehicles amb motor a tots els que no registrin, abans i cada dia, un mínim de 3000 passos, que crec que és l’equivalent aproximat a 2 quilòmetres. Millor amb consulta popular prèvia, perquè a certes edats, com és la meva, s’hauria de permetre encotxar-se després de recórrer uns 300 metres, també aproximadament. I perdó per la “boutade”.\nEscrit a Altres espais Tagged barcelona, colors, estetica, lletgesa, trànsit\n← VÍCTIMES I CONSEQÜÈNCIES DEL PROCÉS\nDe crisis en crisis →


Wall Street continua portant la batuta dels mercats globals. Quan les borses europees semblaven orientar-se a la presa de beneficis després de la gran festa d'ahir, el parquet de Nova York va manar continuar amb el Nasdaq aconseguint un nou rècord.\nEl Dow Jones va arrencar molt fort avançant més d'un 1% en vista dels bons resultats i dels beneficis aconseguits per Mc Donald's, Caterpillar i Du Pont. Si les empreses aguanten ferms i milloren els seus guanys, apostar pel risc és més segur. La seva empenta va arrossegar a les borses europees i a l'Ibex encara que en menor grau.\nA més, Donald Trump ha ajornat la construcció del Mur amb Mèxic per poder rebaixar els impostos de societats fins al 15%. I, al seu torn, les vendes de cases noves s'han disparat el març als EUA en créixer un 5,8%. Hi ha els qui temen que s'estigui sobreescalfant l'immobiliari. El petroli Texas va caure a 49,15 dòlars el barril.\nEn l'Ibex, Grifolfs, Caixabank i Sabadell van ser, amb FCC, Santander i ArcelorMittal,els que van tirar cap al verd a la resta dels valors. Enagás ha augmentat un 54,4% els seus beneficis en consolidar en la seva totalitat a la xilena GNL Quintero, fins a 156 milions d'euros.\nA Europa, la família Arnault ha pres el control de Christian Dior, amb una forta pujada de la històrica casa de moda. L'optimisme a curt termini sembla imposar-se i el BCE pot eliminar en els seus comunicats qualsevol referència insistint que continuen dominant els riscos a la baixa de l'activitat. L'euro cotitza ara per sobre d'1,09 dòlars. Envia Europa als mercats de canvis per Màcron i en borsa Wall Street per beneficis.


1. El producte de l'estoreta està format per escuma d'alta temperatura, nou material EVA, material segur i ecològic, olor no tòxic i no irritant i es pot aplicar a diverses escenes, com ara: dormitori, sala d'estar habitació, habitació infantil, dormitori, balcó, sala de ioga, gimnàs, centres comercials, parcs d’atraccions, jardins d’infants, etc.\nLes característiques de les catifes d’escuma: excel·lent flexibilitat, comoditat i suavitat. El disseny engrossit fa que la densitat i l'elasticitat siguin perfectes. L’amortiment elàstic equival a la instal·lació d’amortidors al terra. El disseny imita la pell humana. És suau però no relliscós, cosa convenient per als nadons per aprendre a caminar i a gatejar. Protegiu els genolls del vostre nadó, eviteu cops i aporteu seguretat al bebè;\nFàcil de netejar, impermeable i resistent a les taques, independentment de si es tracta de sopa, grans d’arròs, taques de llet, taques d’orina, taques d’aigua, no es filtrarà i no s’enganxarà, reduirà eficaçment el creixement de bacteris, simplement esbandiu amb aigua. torneu a utilitzar-lo, estalviant temps i esforç;\nAïllament tèrmic i fred, apte per a totes les estacions, a prova de cops, a prova de caigudes, antilliscant que bloqueja la humitat, aïllament acústic i reducció de soroll, vores delicades i sense rebaves, joc per a la pell del nadó;\nSuau i no fàcil de deformar, es pot tallar a voluntat, unir-se lliurement, combinar-se lliurement, creativitat lliure d’utilitzar, també es poden col·locar cantonades, segures i sense sortida sense sortida\nSegur i respectuós amb el medi ambient, còmode i durador, el material ha passat la certificació de l'agència d'inspecció de seguretat;\nEls productes exportats han estat sotmesos a estrictes inspeccions de qualitat per garantir la seguretat i es venen a tot el món, com ara Estats Units, Japó, Bèlgica, Dinamarca, Alemanya, Països Baixos, Croàcia, Itàlia, el Regne Unit i molts altres països.\nSistema de colors complet, no trieu un estil senzill i de moda\nAnterior: Estora de trencaclosques per a dormitoris infantils Estora gruixuda de costura d'escuma gruixuda Estora de joc antiderrapant de tatami\nPròxim: Estoretes de vellut EVA estoretes de camussa d'escuma per a trencaclosques per a nadons manta de jocs per a nens mantes de terres de mosaic\nPis per a trencaclosques per a nens\nEstoreta per a nens Puzzle\nPisos de trencaclosques per a nens\nEstora per a trencaclosques\nTrencaclosques de Matt\nEspessir estora de ioga amb material EVA per a homes i dones ...\nEntrenament sensori ...\nPuzle alfanumèric de dibuixos animats infantil ...\nproducte nou nadó arrossegant estora arrossegant s ...\nEstora de ioga estora de fitness Actualitzeu no densitats d'alta densitat ...\nproductes destacats, Mapa del lloc, AMP Mobile Trencaclosques estora, Estora de trencaclosques d'escuma de terra, Coixí estora de trencaclosques, Trencaclosques d’escuma de terra, Pis de trencaclosques, Paviment Exercici Mat, Tots els productes


Més de 3.500 persones es manifesten al Port de Sagunt contra les retallades | STEPV\nMés de 3.500 persones es manifesten al Port de Sagunt contra les retallades\ndiumenge 29 juliol 2012 19:33 h\nIntersindical Valenciana, junt amb altres organitzacions sindicals i partits polítics (Bloc-Compromís, EU, SP), ha participat en la manifestació al Port de Sagunt del dimarts 24 de juliol, mentre se celebrava el plenari de l’Ajuntament de Sagunt al centre cívic, en contra de les retallades i de la política antisocial del govern de l’Estat i de la Generalitat valenciana.\nIntersindical Valenciana insta els governs de l’Estat i de la Generalitat a canviar la política econòmica i fiscal\nMés de 3.500 persones hi han participat per donar suport a una moció en contra de les retallades, que es presentava al plenari i que finalment ha estat aprovada amb l’abstenció del PP.\nIntersindical Valenciana ha destacat que aquesta política d’increment de la pressió fiscal i l’augment d’imposts només generarà més crisi i més atur, i aprofundirà les desigualtats socials. A més, la política de retallades i de desmantellament dels serveis públics (educació, sanitat, benestar social) deixarà en la desprotecció més absoluta les classes mitjanes i les més desfavorides.\nIntersindical Valenciana insta els governs de l’Estat i de la Generalitat a canviar la política econòmica i fiscal, i la població que continue amb les mobilitzacions de rebuig contra aquesta política que afona la societat.\nsagunt retallades port de sagunt mobilitzacions camp de morvedre


Calp trasllada a la Direcció Territorial de Sanitat la problemàtica del transport sanitari | Calp Noticies\nCalp trasllada a la Direcció Territorial de Sanitat la problemàtica del transport sanitari\ndimecres, 3 Juliol, 2019 - 14:00\nL'alcaldessa de Calp, Ana Sala, acompanyada per la Regidorade Sanitat, Ana Perles, s'ha traslladat hui a Alacant per a reunir-se amb la Directora Territorial de Sanitat, Encarna Llinares, amb el objecte de trobar una solució a les dificultats del transport sanitari a Calp.\nJa el mes de gener passat l'Ajuntament va traslladar a la Conselleria de Sanitat la precarietat del servei de transport sanitari. L'Ajuntament en els últims anys signava un conveni de col·laboració amb Creu Roja Calp que permetia mantindre el servei de transport sanitari amb cost al Consistori. No obstant això, el transport sanitari és una competència de la Generalitat i l'Ajuntament no pot prestar el servei , la competència del qual recau en tot cas en la Conselleria de Sanitat.\nEl servei actual és insuficient: un Suport Vital Bàsic que inclou el transport de malalts a l'hospital de Dénia, un servei SAMU amb seu a Benissa i un TNA amb seu a Dénia. Se sol donar la circumstància de no poder atendre desplaçaments sanitaris des de les diverses urbanitzacions, o nucli urbà, al Centre de Salut de Calp, en aquells casos en els quals el Suport Vital Bàsic està efectuant un transport a l'hospital de Dénia. En aquestes situacions es recorre al SAMU, que ha de desplaçar-se des de Benissa a Calp -en cas de no trobar-se efectuant un altre servei- i acudir al domicili o lloc on es trobe el malalt o accidentat, i desplaçar-lo al Centre de Salut.\nPer altra banda, el transport TNA programat es limita a desplaçar malalts des del seu domicili a l'hospital, per a facilitar-los l'assistència a consultes externes i programades, no sent adequat per a l'atenció d'urgències. Donada l'estructura poblacional de Calp -on, pel seu model turístic, predomina la població envellida-, i el caràcter dispers de la urbanització d'aquesta localitat -on el 50% de la població resideix en urbanitzacions fora del nucli urbà- s'observa una clara desatenció del municipi en aquest àmbit, sent més palés encara en els moments de màxima afluència turística. Ateses aquestes circumstàncies, i la distància entre Calp i Dénia (34 quilòmetres), i a l'augment de població durant l'estiu, des de fa anys l'Ajuntament reforçava el servei sota diverses formes.\nFalta de pediatres\nAltra de les qüestions tractades en la reunió ha sigut la falta de pediatres en el Centre de Salut de Calp, de fet, només existeix un especialista en pediatria per a tota la població. Llinares ha traslladat als responsables municipals la manca de pediatres a nivell nacional i la pròxima ampliació de professionals en aquesta especialitat.\nAltra de les reivindicacions calpines en matèria de sanitat és la sol·licitud de la creació d'un segon centre de salut ja que l'actual data de 1990 quan la població calpina era de 9.000 persones. Hui Calp compta amb 22.000 persones censades als quals cal sumar els milers de residents i turistes que ens visiten cada any, i encara que s'instal·la un consultori en temporada estival en la zona de platges, continua sent necessària una major infraestructura sanitària.


Generació Mazinger | Economía en bambas\nEns hem de remuntar als anys setanta del segle passat, aquella època en la qual només existien dos canals de televisió, la primera i l’ UHF; va ser llavors quan es va emetre la mítica sèrie per la primera cadena. Es va emetre en dissabtes després del Telediario i abans de la pel·lícula de vaquers de “Primera Sesión”. En no existir alternatives televisives, qualsevol sèrie aconseguia un rotund èxit, i aquest va ser el cas d’aquesta. Va ser un èxit tan impressionant que, de sobte, tots els nens demanàvem a les nostres mares que ens compressin uns punys de plàstic llançables que es venien en els mercats ambulants i botigues de joguines i, així, durant l’esbarjo del col·legi, imitar al nostre ídol al crit de “puños fuera!!”; també van fer furor la col·lecció de croms, els còmics, i tot un seguit de productes derivats. Record com un drama quan, de sobte, es va deixar d’emetre la sèrie per passar a emetre una altra que crec que es deia “Orzowey”, o alguna cosa així.\nEn aquells anys moltes famílies aspiraven a tenir una segona residència, encara no havien bombolles immobiliàries i els preus eren assequibles; de totes les opcions possibles, molts optaven per fer-se-la poc a poc; primer adquirint un terreny, després construint una caseta per passar els caps de setmana i acabant en un xaletet. Va ser llavors quan algun empresari espavilat va veure l’oportunitat, va instal·lar un Mazinger Z de deu metres d’altura en el centre d’uns terrenys en venda, anomenats “Mas del Plata” i va fer el reclam, “compri un terreny al costat de Mazinger Z”; així, molts nens passarem del “mamà, compra’m uns punys de plàstic” a “mamà, compra’m un terreny on Mazinger”. Personalment desconec l’èxit de tal iniciativa, però allí va quedar l’estàtua, al centre de la urbanització.\nAquests nens dels setanta som els adults de quaranta de l’actualitat, els que en aquests moments estem assumint les màximes responsabilitats i els cridats seguidament a governar el país. Vam tenir una infància amb no tantes alternatives lúdiques com ara, no teníem mòbil, internet o whatsapp; jugàvem al carrer sense que passés res ni ningú ens denunciés, seguíem als mateixos ídols i vam tenir el mateix sistema educatiu, heretat del règim anterior; encara així, vam créixer, ens formarem i adquirírem esperit crític. Som la propera generació d’homes i dones de mitja edat, som la generació Mazinger.\nI l’estàtua continua així, impassible i amb els braços alçats com dient alló de “fuego de pechoo!!“, els anys han passat factura en ella, té una mica d’òxid i algun contratemps li ha arrabassat del seu cap el planador que pilotava Koji Kabuto. Hi ha qui diu que es tracta d’un monument al friquisme, jo veig en ella un monument a la nostra generació, som com ella, potser el temps ens vagi fent grans però allí estem, amb els braços alçats, en el nostre millor moment creatiu i a punt de llançar el nostre millor “rayo fotoatómico”. Som la “generació Mazinger”, dedicat a tots nosaltres.\nArticle publicat al web de “La Ciutat” el dia 12-3-2014 i consultable aquí.\nCategoría : Articles d'opinió, Publicats web "la Ciutat"\nEtiquetas : economía en bambas, friquisme, generació Mazinger, manga, mas del plata, Mazinger Z\n← Generación Mazinger.\nAplicando criterio a las noticias. →


Una Euro entre Guardiola i Mourinho\nPoques seleccions s'atreveixen a jugar com el Barça\nTONI PADILLA 07/06/2012 00:00\nDels 16 seleccionadors de l'Eurocopa, 10 van votar Guardiola com a millor tècnic del 2011. Un d'ells, l'anglès Hodgson, és l'únic que ha assumit el càrrec els últims mesos, però els altres fa temps que treballen pensant en l'Eurocopa que comença demà.\nMalgrat que la major part s'han declarat admiradors del joc del Barça, a l'hora de la veritat poques seleccions s'atreveixen a intentar jugar d'una manera semblant. L'Eurocopa no té per què significar el triomf de l'estil de joc del Barça. És ben cert que la favorita, Espanya, s'hi acosta molt per les idees de Del Bosque i el fet de jugar amb molts blaugranes, però la major part de rivals de la vigent campiona opta per altres camins. Molts són propers a les idees de Mourinho.\nAlguns entrenadors són homes de la vella guàrdia amb idees d'altres èpoques, com Trapattoni (seleccionador d'Irlanda), el polonès Smuda i l'anglès Hodgson, que segurament jugarà amb un clàssic 4-4-2. Blokhin, alumne de Lobanovsky, tampoc aporta gaires novetats amb Ucraïna.\nTan lloat, l'estil blaugrana d'arrel holandesa no és seguit ni per Holanda. L'equip de Bert van Marjiwk és encara aquell equip alegre contra equips menuts i defensiu en partits importants, amb molt de múscul al mig del camp. De fet, el gran defensor de l'escola holandesa és Dick Advocaat i la seva Rússia, un dels equips més ofensius per proposta. Una cosa, de fet, és la idea i una altra el resultat, com bé sap Cesare Prandelli, un dels tècnics més valents. Lluitant contra els tòpics d'Itàlia i admirant el Barça, entrega el joc del seu equip a Andrea Pirlo i fins i tot podria ser l'únic tècnic que juga de sortida amb només tres defenses.\nAmb Paulo Bento i Fernando Santos (Grècia) defensant un estil a la portuguesa, l'equip que acaba semblant més proper a Mourinho és Alemanya. Joachim Löw no ha deixat de parlar de la grandesa del Barça, però en els duels entre Espanya i Alemanya sempre ho ha apostat tot a la contra. Ho va fer en les semifinals del Mundial i en la final de l'Eurocopa del 2008. Amb Özil i Khedira de titulars, Alemanya domina i enamora atacant en molts partits, però té aquest pragmatisme tan mourinhesc quan el rival té més qualitat. Una doble cara que també té la República Txeca de Bilek, un tècnic que admet que "no tinc els homes per jugar com voldria, com el Barça". Fins i tot la França de Laurant Blanc, valenta en el discurs, posa molta força pel mig i velocitat per les bandes. Homes com Ribery i Robben fan de Cristiano. I Cristiano, naturalment, s'autointerpreta amb Portugal. En canvi, ningú pot fer de Messi. I només Espanya es pot assemblar al Barça.


Palmarès i valoració de la 19ª edició de l’Alternativa, Festival de Cinema independent de Barcelona\nL’ALTERNATIVA 2012 VA POSAR EL DIUMENGE 25 DE NOVEMBRE EL SEU PUNT I FINAL DESPRÉS DE 6 INTENSOS DIES DE PROGRAMACIÓ\nL’Alternativa 2012 posa el seu punt i final a 6 dies d’intensa programació. Una edició marcada per les bones crítiques rebudes pel públic, tant pels films presentats com les activitats programades. Han estat especialment molt ben acollits per part del públic els tallers, el col·loqui amb Jeanne Balibar i totes aquelles activitats i projeccions que apropen el cinema a un públic familiar.\ndesconocido festival edició barcelona cinema independent\nL'esplendorosa Jeanne Balibar.\nTambé han obtingut molt d’èxit i excel·lents crítiques els espais de trobada per a professionals i les propostes formatives organitzades en col·laboració amb universitats i escoles de cinema.\nEspais ja “clàssics” del certamen com Pantalla Hall (projecció gratuïta i ininterrompuda cada tarda al Hall del CCCB) també han sigut un reclam per apropar al públic un tipus de cinema que difícilment es podrà trobar en altres circuïts.\nEl certamen ha rebut durant tots aquests dies la visita d’un alt numero de directors que han vingut a presentar les seves pel·lícules, oferint la possibilitat d’intercanvi directe amb el públic.\nUn any més, el festival ha apostat per la innovació, la independència creativa, el risc, la crítica i la reflexió i ha ofert al públic la possibilitat de descobrir altres mirades i altres veus normalment poc presents al panorama cinematogràfic comercial.\nGràcies a l’èxit d’assistència, l’Alternativa tanca avui la seva 19ª edició amb el convenciment d’haver consolidat una proposta de festival arriscat i de qualitat a la ciutat.\nDes de l’organització del festival es vol donar les gràcies a tot l’equip que l’ha fet possible, als realitzadors, col·lectius i artistes, al jurat, a totes les institucions, als espais on tindran lloc, als mitjans de comunicació pel seu suport i difusió del festival i, sobretot, al públic que el segueix i que gràcies a ell, el cinema independent deixa de ser invisible.\nPremis l’Alternativa 2012\nPremi Millor Llargmetratge (5.000 €)\n"Nacer. Diario de maternidad" de Jorge Caballero (Colòmbia)\nEl jurat de la Secció Oficial de Llargmetratges de la 19a edició de l’Alternativa, Festival de Cinema Independent de Barcelona ha estat composat per Jeanne Balibar, Isa Campo i David Epiney i ha valorat el posicionament del realitzador, la difícil i fràgil distància que li permet mostrar instants d'absoluta intimitat, els conflictes interns de les dones retratades i fer un retrat social a partir dels treballadors i pacients de la maternitat de Bogotà.\nPremi al Millor Curtmetratge (2.000 €)\n"A Story for the Moldins" de Sergio Oksman (Espanya)\nEl jurat de la Secció Oficial de Curtmetratges de la 19ª edició de l’Alternativa, Festival de Cinema Independent de Barcelona ha estat composat per Marla Jacarilla, Jorge Rivero i Gloria Vilches i ha premiat aquesta peça pel seu ús intel·ligent dels diferents materials trobats per a construir una història fascinant a travès d'una arriscada hibridació de gèneres.\nAixí mateix, el jurat ha concedit una menció especial a Like Rats Leaving a Sinking Ship, de Vika Kirchenbauer (Alemanya), per la valentia amb que aborda, des de la primera persona, els conflictes entre l'individu i les normes socials i per la seva originalitat formal per a articular aquesta reflexió.\nPremi Lomography-Pantalla Hall (una càmera Lomokino)\n"The Whale Story" de Tess Martin (Estats Units)\nEl jurat del Premi Lomography-Pantalla Hall ha estat format per Sesi Bergeret, Pere Ginard, Margarita Maguregui, Céline Pimentel i Tess Renaudo.


Avís a la població davant el fort vent:: Ajuntament d'Abrera\nDIVENDRES, 03/07/2020 | 15:52 h\nAvís a la població davant el fort vent\nDavant la previsió de ventades per a la jornada d’avui, des del departament de Protecció Civil de l’Ajuntament d’Abrera s´informa que queden anul·lades totes les activitats extraescolars així com qualsevol activitat que es faci a l´aire lliure.\nL´Ajuntament recorda alguns consells a tenir en compte davant fortes ventades:\nA casa es recomana tancar portes i finestres, entrar a l’interior els objectes que el vent es pugui emportar dels jardins o balcons, i no sortir al carrer. I en cas d’estar a l’aire lliure, cal vigilar amb el mobiliari urbà, l’enllumenat dels carrers, les motos i els cotxes aparcats, les grues, els contenidors de brossa, l’arbrat i tot allò que el vent pugui fer caure. Tampoc s’ha de pujar a llocs alts i exposats al vent, com ara les bastides o altres construccions. Eviteu els parcs, els jardins i les zones boscoses, i vigilar amb els arbres que poden caure. I també es recomana allunyar-se de les platges o les ribes dels rius.\nEn cas d’haver de conduir, es recomanar consultar les prediccions del temps i l’estat de les carreteres. Si és imprescindible haver de desplaçar-se, cal anar amb molta precaució perquè ens podem trobar obstacles a la via. Cal alentir la marxa per poder mantenir la trajectòria del vehicle corregint les desviacions, subjectant el volant amb fermesa. Ser prudent en els avançaments i mantenir les distàncies laterals adequades amb els altres vehicles. I si es condueix un vehicle de grans dimensions o amb remolc, cal extremar les precaucions perquè, en cas de fort vent, hi ha més risc de sortir-se de la via o bolcar.\nAfectacions a la xarxa viària:\nLa línia R4 té quatre trens aturats entre Terrassa i Monistrol per caiguda de catenària. Pel que fa a Ferrocarrils de la Generalitat, el servei està interromput a la S1 Barcelona-Terrassa entre Rubí i Terrassa per la caiguda d´un arbre. És previst transport altenatiu en autobús.\nRecordar que el telèfon d’emergències és el:\nPer a avisos d´urgències podeu contactar amb la Policia Local al 93 770 09 81 (disponible 24 hores) o a Protecció Civil al telèfon 93 770 14 27.\nConsells de prevenció davant les ventades:\nRisc de fortes ventades.pdf


RT Mentoring: Por a emprendre?\nPor a emprendre?\nLa por és un mecanisme de defensa natural que tenim totes les persones\nPerò, tot i ser quelcom natural i comú en tots nosaltres, també és un dels sentiments més incompresos.\nwww.freepik.com Designed by Dooder\nLa por a emprendre és normal, encara que hi ha persones que no ho entendran. La por a allò desconegut, a no aconseguir els nostres somnis, a fallar...\nQuan estem començant un camí, o hi estem endinsats, on no tot està decidit, endreçat o ens és conegut, la por ens posa i manté alerta per fer front a un possible risc encobert.\nAixò no significa que hàgim de deixar de desenvolupar els nostre projectes professionals i vitals, si no la societat no avançaria ni tindríem descendència!\nContinua endavant amb les teves idees i iniciatives.\nSigues conscient de tot allò que t'envolta.\nConeix les teves habilitats i limitacions.\nMantén la il·lusió.\nEn un món on tot està en constant evolució i canvi, la incertesa és un sentiment amb el qual hem d'aprendre a conviure, tot i que s'ha de tractar de minimitzar al màxim.\nPerò el que et farà avançar i superar la por a emprendre és aprendre a prendre decisions racionals, disposant de dades objectives i deixant en un segon pla les decisions adoptades amb criteris segrestats per estats emocionals del tipus que siguin, alts o baixos.\nTenir l'oportunitat de recórrer a professionals amb experiència prèvia en diferents àmbits relacionats amb la gestió de negocis et permet obtenir perspectiva, agafar distància i decidir partint d'informació de qualitat.\nEnvoltar-te de les persones adequades és una de les decisions més importants que arribaràs a prendre.\nPublicat per RT Mentoring a 10:41\nEtiquetes de comentaris: dades, decisions, emprendre, emprenedor, experiència, persona, perspectiva, por, risc\nTelf. fixe: 937883057\n607280245 - 691161147\nC/ Arquimedes 78 loc.3 - Terrassa (Barcelona)\nAntolin Fauquet MRICS\nacompanyament activitat advocacia assessorament client decisions despeses emprenedor experiència finançament formació guia informació ingressos iniciativa mentoring negoci networking Pla Empresa professional risc sessió Terrassa xarxa


Xerrades tècniques i tallers per adults - Eixarcolant\nXerrades tècniques i tallers per adults\nAvui en dia si a un ciutadà li oferim truita d’ortigues la resposta més freqüent serà dir-te que t’has begut l’enteniment, que les ortigues piquen i no es mengen. És una resposta totalment comprensible si tenim en compte que des de ben petits ens han dit que aquesta i moltes altres espècies són “males herbes”, i a més a més l'ortiga és orticant. Tanmateix, si la mateixa persona que ens ha dit que ens havíem begut l’enteniment tasta la truita d’ortigues i la troba bona, li expliquem com cal cuinar aquesta planta, que antigament ja s’utilitzava, i que nutricionalment és igual de bona que altres verdures que consumeix habitualment, la seva percepció sobre les ortigues haurà canviat per complert.\nDes del Col·lectiu Eixarcolant, creiem que només entre totes i tots és possible un canvi real del model agroalimentari. Per aquest motiu, realitzem diverses xerrades i tallers, per tal que cada cop menys gent ens contesti que ens hem begut l'enteniment si li oferim una truita d'ortigues.\nSi teniu ganes de descobrir com podem recuperar l’ús de les espècies silvestres i de les varietats tradicionals en diferents àmbits i amb tot el rigor, no us perdeu les nostres xerrades tècniques. Expliquem de forma planera i a l’abast de tothom, però amb rigor, com podem utilitzar aquestes espècies i varietats per a múltiples finalitats i en múltiples contextos, també en el nostre dia a dia. Les xerrades van dirigides tant al públic en general com a professionals del sector que vulguin enriquir el seu coneixement. És una oportunitat totalment única per descobrir com, des d’òptiques diverses, la recuperació d’aquestes espècies i varietats i dels seus usos pot esdevenir una realitat; i com aquesta recuperació comporta la transició vers un sistema agroalimentari més sostenible.\nSi sou dels que moltes vegades us oblideu d’allò que us expliquen, no us podeu perdre els nostres tallers, ja que difícilment ens oblidem d’allò que fem amb les nostres pròpies mans. Per això us oferim una àmplia oferta de tallerson les plantes silvestres i les varietats tradicionals oblidades son les protagonistes, per comprovar i experimentar de primera mà com podem utilitzar aquestes espècies per diferents finalitats. Per exemple, us atreviu a fer paté d’ortiga?


La provocació de Josep Bou en plena manifestació independentista\nEl candidat del Partit Popular a l’alcaldia de Barcelona, Josep Bou, es va presentar ahir a la manifestació independentista que va tancar la jornada de vaga general en protesta pel judici al procés.\nTal com ell mateix ha difós a través de Twitter, l’alcaldable va fer acte de presència en una concentració que segons ell mateix va ser un “fracàs” i va aprofitar per llançar un missatge peculiar.\nBou va cridar tres cops "Visca Catalunya", que va obtenir la resposta "lliure" de manifestants que probablement no el van reconèixer. Amb tot, Bou va acabar la seva arenga cridant "lliure de separatistes" i tot seguit es va retirar d'on era.\nVAGA GENERAL Bou atribueix el seguiment de la vaga general a "gent de comarques" El Nacional\nDIÀLEG VÍDEO: L'arenga de Josep Bou als manifestants contra el diàleg El Nacional


PLF fa l’homenatge a Lluís Companys en l’aniversari de la seva mort. - Ràdio Palafolls\nInici » PLF fa l’homenatge a Lluís Companys en l’aniversari de la seva mort.\nMarc Ferri , octubre 17, 2011\t / 1214 0\nDissabte al migdia es va fer l’acte institucional d’homenatge al president Companys, quan feia 71 anys del seu afusellament.\nL’acte va consistir en uns parlaments de l’Alcalde de PLF, Valentí Agustí, i una ofrena floral en nom del consistori. ERC, partit al que va pertànyer Companys, va fer un altre parlament i una ofrena floral amb el dibuix d’una estelada.\nDe fet, tots els partits polítics de PLF, a excepció del PP, van participar de l’acte institucional de dissabte que va aplegar a una 70a de persones.\nValentí Agustí, del PSC va destacar la figura de Companys i la seva visió federal d’Espanya. Diu Agustí que els socialistes comparteixen aquest encaix de Catalunya dins a Espanya.\nEsquerra va assegurar que l’acte era especial pels republicans, ja que Companys havia militat al partit. I va destacar que l’expresident era un home de sòlids ideals. Ho va explicar Francesc Alemany.\nMaria Massaguer de CiU va destacar que Companys va morir per Catalunya i que per això mereix un homenatge com el de dissabte.\nJuan Andrés Osorio, d’Iniciativa, va destacar la ideologia federal i republicana de Companys i va assegurar que a l’igual que ell mereix un homenatge, també se’l mereixen els milers d’anònims que van ser repressaliats.\nA l’acte també va participar la cobla de PLF, que va interpretar l’himne de Catalunya mentre es feia l’ofrena de flors, i després va interpretar unes sardanes que van ser ballades pels assistents al voltant del monument a Companys.


El president dels Comerciants s’indigna pel silenci d’alguns polítics davant l’obertura d’un basar a l’antic Mercadona | Ràdio Calella Televisió\nEl president dels Comerciants s’indigna pel silenci d’alguns polítics davant l’obertura d’un basar a l’antic Mercadona\nEl local comercial de l’edifici del PP1 a peu de carretera, on hi havia el supermercat de la cadena Mercadona, tornarà a tenir activitat en breu. S’hi obrirà un basar de productes diversos, segons s’anuncia en un cartell que penja a la façana. Això ha desencadenat les declaracions del president de l’Associació de Comerciants Calella Centre Comercial, Josep Maria Gallart, que aquest matí s’ha queixat del silenci dels partits polítics que s’han significat com a defensors del teixit comercial local i l’oferta de qualitat. Sense donar noms ni especificar-ne les sigles.\nJosep Maria Gallart s’ha mostrat indignat pel fet que alguns partits polítics locals estiguin batallant contra el projecte de l’Aldi, adduint que farà mal al comerç local; però que no mantinguin la mateixa actitud amb l’inici d’activitat al local de l’antic Mercadona. Segons diu el president dels Comerciants, el basar no aporta valor afegit sinó que baixa la qualitat de l’oferta local.\nMolts partits han posat el crit al cel amb el supermercat que es construirà davant l’hospital i aquí no he sentit cap mena de comentari. No tinc res en contra que obrin basars, però em molesta bastant que ens omplim la boca amb comerç de qualitat però aquest tipus d’establiments la degeneren.\nEn una entrevista al programa La Ciutat, Gallart ha reconegut que Maxi Maresme –el nom comercial que tindrà l’establiment– té dret a obrir a Calella, com qualsevol altra empresa, si ho fa complint amb la normativa.\nAmb tot, ha mostrat la seva sorpresa pel poc remor polític que ha generat, a diferència de l’obertura de l’Aldi a l’aparcament Hospital 2. En el cas de la cadena de supermercats, l’operació entre la propietat dels terrenys i l’empresa quedava condicionada a una modificació urbanística que es va iniciar en l’anterior mandat municipal i es preveu que es tanqui en breu. Per facilitar-ho, l’executiu de Montserrat Candini va negociar amb la promotora comercial l’ús de part de les places d’aparcament que en resultaran i també el dret a vol de l’edifici, per destinar-lo a equipaments municipals que es volen posar a disposició del Departament de Salut.\nSegüent El Govern es reafirma en la contractació d’un extern per ocupar la plaça d’inspector de la Policia Local\nAnterior L’Oficina d’Atenció Ciutadana no entrarà en funcionament aquest estiu\nL’Ajuntament prepara el Pla Estratègic d’Entitats\nEs busquen famílies acollidores per al programa Vacances en Pau\nRepunt d’ingressos a l’Hospital Sant Jaume


Feets · Gestió de Projectes | Circ Contemporani\ninici > oferta > Circ Contemporani\nImatges per al futur\nTradicions. Patrimoni cultural\nAudiovisual i noves tecnologies\nPropostes de Circ Contemporani. La bona acollida que tenen aquest tipus d’espectacles, el seu bon nivell artístic i la seua vessant innovadora, ofereixen l’oportunitat de crear projectes que impulsen la difusió d’aquest moviment artístic\nCercle. Mostra internacional de Circ Contemporani\nMostra d’espectacles on es fusionen les habilitats tècniques, la música, l’humor, la dansa, el teatre, l’expressió, … per transmetre al públic un seguit de sensacions i emocions, creant una complicitat amb l’espectador. Projecte que es consolida a mig termini com una proposta festiva, cultural i artística singular, contribuint al desenvolupament cultural de la població i estant un referent a la tota la zona geogràfica d’influència.\nCelebració d’una jornada que ens mostre diverses activitats circenses en espais públics de la pròpia població, que faciliten l’aproximació del món del circ als ciutadans i ciutadanes: espectacles, tallers i exposicions. Proposta innovadora per a realitzar-se dins de festes locals o esdeveniments especials.\n© 2018 Feets Gestió de Projectes Dr. Fleming, 16 baix 1-2 dreta · 46200 Paiporta, València · 963 975 833 · E-mail: feets@feets.es


L'Spar Girona enlluerna amb una victòria colossal a Europa (71-59) - Diari de Girona\nSPAR GIRONA 71-59 FENERBAHCE\n20·10·21 | 21:49\nLes imatges de l'Spar Girona - Fenerbahce Marc Martí\nL'Spar Girona ha firmat aquest vespre una victòria espectacular (71-59), d'aquelles que quedaran per sempre més en la història del bàsquet gironí. L'equip d'Alfred Julbe ha derrotat el poderós Fenerbahçe en una posada en escena espectacular que ha portat el deliri a l'afició. Burke, amb 28 punts, ha sigut la màxima anotadora de l'Uni, que al final del partit ha celebrat la victòria gairebé com si fos un títol al mig de la pista, mentre rebia l'ovació del públic.\nHa sigut un partit simplement espectacular. Ple de tensió, talent i tot allò que es pot demanar a un partit de bàsquet. Amb incertesa al marcador i emoció. Però amb un nom propi, el de Kennedy Burke, que només a la primera part, anotant 21 punts, va disparar l'Spar Girona. Ella sola, amb 10 punts seguits, va fer que les gironines s'escapessin 29-18 mentre els 1.500 espectadors de Fontajau es fregaven els ulls. I a partir d'allà va començar el somni. L'Uni, amb un bàsquet de Drammeh, marxava al descans nou amunt (38-29) i el terratrèmol Iagupova perfectament sota control (la jugadora del Fenerbahçe només duia 6 punts amb percentatges de tir inusualment dolents).\nAl davant, però, hi havia un transatlàntic dels de debò, una selecció mundial, i el partit s'ha igualat al tercer quart. De sortida el Fenerbahçe ha fet un parcial de 0-9 que empatava el partit a 38, a 6:45 per acabar el parcial. L'Uni no trobava la manera d'anotar. Ha trigat gairebé cinc minuts a fer-ho, fins el 40-38 de Reisingerova. Les gironines només han pogut anotar 7 punts en aquest quart però tot i això el partit no s'ha trencat. A 50 segons pel final el Fenerbahçe dominava 43-48, i gràcies a una cistella de Gardner s'ha entrat al quart definitiu amb tot per decidir (45-49).\nI en aquesta recta final Fontajau ha arribat al deliri. A 5.45 les gironines manaven 56-53 i obligaven a un temps mort del rival. La societat Gardner-Burke havia permès donar la volta al marcador només de sortida (51-49), i a partir d'allà s'ha viscut una batalla colossal a la pista. Labuckiene ha ampliat l'avantatge (58-53) i s'ha entrat als últims 4 minuts amb 58-55. Drammeh ha clavat un triple espectacular a 3.10 (61-55) i l'afició de Fontajau vibrava com mai. No hi podia haver més emoció. A 1.52 Laia Palau convertia dos tirs lliures per situar el 62-57, i tot seguit el Fenerbahçe perdia la pilota. Reisingerova convertia el 65-57 i cada cop era més a prop un triomf històric. I més amb el 67-57 de Palau, des del tir lliure, ja a menys d'un minut del final, i el 69-57, de Burke, també des de la línia de personal. Al final, 71-59 amb una cistella espectacular de Drammeh.


La Sèquia - Amb Ulls de Barri\nIntervenció Comunitària: Dissabtes a la Sèquia\nAmb la col·laboració de l’Associació Cultural de Capoeira Angola Vadiaçao i veïns del mateix carrer ens hem proposat un projecte de dinamització sociocultural. El nostre objectiu és afavorir la integració social i cultural a l’espai públic.\nProposem una sèrie d’activitats a través de les quals pretenem estimular la pràctica artística i cultural dels veïns i veïnes de la plaça, tot utilitzant el procés creatiu com una eina ’expressió i autoconeixement.\nPartim de la voluntat de proporcionar a la comunitat eines per millorar la convivència,i afavorir la mediació i la resolució de conflictes. A la vegada, pretenem incidir en el desenvolupament individual de les persones, arribant a canalitzar o neutralitzar aquelles conductes negatives sorgides a causa de situacions de vulnerabilitat.\nAmb aquesta proposta esperem també generar espais de trobada per afavorir l’intercanvi, la comunicació i el reconeixement mutu, volem teixir connexions i aliances per afavorir el suport mutu i la col·laboració entre diferents entitats, persones i agents del barri, per tal d’afavorir la cohesió social al territori.


Els enamorats i els alegres (P5): 2012\nContinuem aprenem com som per dins. Avui ens hem preguntat perquè respirem i com ho fem.\nHem descobert que al nostre planeta existeix la força de la gravetat, però que a l'espai no hi ha. Voleu veure com viuen els astronautes a dins dels transbordadors?\nPublicat per educació infantil a 1:55 Cap comentari:\nHola pares i mares! A veure si us agrada el conte d'aquesta setmana. El Molinet de Sal\nHola!!! A la classe estem treballant el projecte del cos humà. Ens hem fet moltes preguntes i ens podeu ajudar a trobar resposta: - Per què creixem? - Què passa quan mengem? - Com respirem? - Com és el cor? - Com és el nostre esquelet? ...\nA la classe estem aprenent els diferents cossos geomètrics: cub, prisma, cilindre i esfera. Aquí teniu un enllaç per poder-los treballar a casa. Cossos geomètrics\nPublicat per educació infantil a 3:34 Cap comentari:\nQUAN NOVEMBRE VE\nPublicat per educació infantil a 7:16 Cap comentari:\nPublicat per educació infantil a 7:10 Cap comentari:\nRepresentació del Tres Tambors\nPublicat per educació infantil a 4:42 Cap comentari:\nPublicat per educació infantil a 8:26 Cap comentari:\nHem anat al MNAC\nAvui hem anat a Barcelona al Museu Nacional d'Art de Catalunya. Hem fet una activitat de fades i follets. Ens ha rebut la fada Goteta, ella treballa a la nit quan nosaltres estem dormint i neteja tota l'aigua dels rius. Ens ha explicat que en els quadres del museu si ens fixem bé podem veure fades i follets. Hem conegut al follet dels flautins que s'acabava de despertar, la fada Aurora tirant pètals de flor al matí per despertar-nos, els nans del bosc són molt treballadors i agafen troncs de llenya. Pregunteu als vostres fills i filles que us expliquin que veuen a cada quadre i la funció que fan les fades i els follets, han après moltes coses d'aquest món tan màgic. ENS HO HEM PASSAT MOLT BÉ!!!\nAvui els nens i nenes de P5 hem explicat el conte de la Vella Quaresma als nostres companys de P4 i P3! Ja li hem tret una cama i ara només queden 6 setmanes per les vacances de Setmana Santa!\nLlibre de les nostres festes.\nSi voleu conèixer com treballem a l'escola les nostres festes i tradicions fes un clik al llibre.\nDivendres de Carnestoltes.\nHa arribat el Rei del Carnestoltes a la nostra escola. La diversió i la gresca ja ha començat, i el rei s'ha presentat:\nSa Majestat el Rei Carnestoltes una ordre ha donat:\nDILLUNS VESTITS DEL PARE I LA MARE HEM D'ANAR.\nDIMARTS ELS MITJONS PER SOBRE ELS PANTALONS PORTARÀS.\nDIMECRES UN BON MAQUILLATGE HEM DE PORTAR.\nDIJOUS FERIDES I VENES BEN DIVERTIDES.\nHem anat al Centre Cultural al Planetari. Hem après que l'estrella més important és la polar, ja que mai es mou i ens indica el Nord. Forma part de la constel·lació de l'Ossa Menor. Hem vist diferents constel·lacions i hem fet un viatge a la lluna i Jupiter.\nPublicat per educació infantil a 5:09 Cap comentari:


Valldoreix destina 2.000 euros a l'Asociación Anita de lluita contra el càncer infantil\nSignatura del conveni entre l'EMD de Valldoreix i l'Asociación Anita FOTO: EMD\nEls diners es destinaran a l'atenció de pacients d'oncologia que necessiten cures pal·liatives\nL'EMD de Valldoreix ha entregat 2.000 euros a l'Asociación Anita, una entitat solidària que ajuda a la investigació i desenvolupament de tractaments contra els tumors germinals malignes en nens i adolescents.\nEls diners seran íntegrament per col·laborar amb l’Obra Social Sant Joan de Déu i Hospital Sant Joan de Déu i serviran donar suport a la unitat de cures pal·liatives. Concretament, els 2.000 es destinaran a l’atenció dels pacients d’oncologia que necessitin cures pal·liatives i també a les seves famílies.\nAquesta atenció es fa d’una manera integral, oferint-los un suport físic, social, emocional i espiritual, amb una disponibilitat de 24 hores, 365 dies l’any, tant al mateix hospital com als seus domicilis.\nL’Asociación Anita la van fundar els pares d’Ana Sanchiz Amado per recordar i retre homenatge a la seva filla petita, una nena de poc més de 3 anys que no va poder superar un càncer de cèl·lules germinals i que va rebre tractament oncològic i de cures pal·liatives a l’Hospital Sant Joan de Déu.


JazzUME Big Band – Página 3 – Unió Musical L’Eliana\nJa està ací Sta. Cecília (un altra vegada) i com tots els anys no podem faltar a la cita. Així que ací us informem dels concerts en honor a la patrona de la música. El primer concert serà el divendres dia 18 de novembre a les 19:00h, i com marca la tradició, la Banda Juvenil…\nEl pròxim divendres 3 de juny a les 22:30 h la Big Band de la Unió Musical L’Eliana oferirà un Concert a la Torre del Virrei de L’Eliana. Este concert està organitzat pels Clavaris de la Mare de Déu del Carme 2016. L’entrada al concert serà de 5 € en ajuda als Clavaris per a l’organització de…\n5\tAbr\t2016\nCONCERT A ENTREPINS\nContinuant amb el cicle de concerts a les urbanitzacions de L’Eliana, ara és el torn d’Entrepins. El tercer concert correrà a càrrec de la Big Band i tindrà lloc el pròxim diumenge dia 10 d’abril a les 12:00 h en el C/Albacete de la Urb. Entrepins de L’Eliana. Esperem la seua presència.\nLA BIG BAND A LA PLAÇA\nEl pròxim diumenge 28 de febrer, la Big Band de la Unió Musical L’Eliana ens oferirà un concert a la plaça del País Valencià del nostre poble. A partir de les 12.00 del migdia podrem gaudir de la música Jazz, Swing i Rock que interpretarà la nostra agrupació. A més a més els nostres amics…\nCONCERTS DE STA. CECíLIA 2015\nuniomusicalBanda Juvenil, Banda Simfònica, Comunicats, Concerts, Destacats, Esdeveniments, General, JazzUME Big Band, Orquestra Guitarres, Orquestra Simfònica\nUn any més la Unió Musical L’Eliana celebra la festivitat de Sta. Cecília (patrona de la música) i ho celebrem amb música, com toca. Comencem el divendres 13, a les 19.00 h, amb el concert de la Banda Juvenil, abans presentarem als nous Músics que s’incorporen. Continuem el dissabte 14 a les 18.00 h amb el concert…\nuniomusicalConcerts, Destacats, Esdeveniments, General, JazzUME Big Band\nLa Big Band de la Unió Musical L’Eliana celebrarà un concert aquest diumenge 10 de maig a les 19:00h a l’Espai Al Tall de L’Eliana. La Big Band serà l’encarregada de tancar l’acte. Abans, grups formats per membres i amics, interpretaran diversos temes de jazz, swing, blues…etc. Us esperem!!!


ECOGLOBAL Bcn - el Bloc!: El kèfir, un activador de la nostra salut\nEl kèfir, un activador de la nostra salut\nEl kèfir és una beguda fermentada, coneguda des de temps immemorials, que és la clau de la longevitat dels pobles del Càucas.\nEl més conegut és el kèfir de llet, però també hi ha el kèfir d’aigua i el kèfir de té (kombucha). Els organismes que el formen són bàsicament els mateixos, sols que adaptats al mitjà en sí (per exemple, el de llet s’alimenta dels sucres de la llet, el d’aigua dels sucres de la llimonada i la pruna seca que s’afegeix, i el de té del sucre que s’afegeix a la pròpia infusió ). En aquest espai ens centrarem en el kèfir de llet.\nPer tant, el kèfir de llet és una llet fermentada, semblant a un iogurt líquid, amb una composició que la fan ser un tresor nutricional. Mentre que el iogurt té unes 3 bactèries, el kèfir en té 6, a més de 4 llevats i fongs. Es tracta d’una beguda pro-biòtica, doncs aquests microorganismes arriben vius al sistema gastrointestinal, i ens ajuden a equilibrar i regenerar la nostra flora bacteriana interna; de fet, hi ha molta literatura al voltant d’aquest punt, que li atribueix –inclús- propietats antibiòtiques i antivíriques, degut a que estimula el nostre sistema inmunològic. Ajuda a assimilar millor la llet, degut a que transforma gairebé tota la lactosa en glucosa i galactosa (un sucre que fan servir les neurones).\nAltres efectes que se li atribueixen:\n· Remei natural per curar les al·lèrgies.\n· Neteja i desintoxica el cos de sals, metalls pesats, i altres substàncies externes.\n· Regulació dels nivells de glucosa i lípids a la sang.\n· Propietats antioxidants i antienvelliment.\n· Millora del sistema cardiovascular (pressió sanguínia i plaques d’ateroma).\n· I moltes més que podeu consultar als articles de bibliografia que annexem.\nEls nòduls de kèfir es deixen reposar unes 24 hores amb llet, a temperatura ambient, i guardat en un armari fosc. Llavors es cola amb un colador que –preferiblement- no sigui metàl·lic (per exemple, de roba o de plàstic), i la llet kefirada resultant la podem emmagatzemar (1-3 dies) a la nevera, preferiblement en una gerra o pot de vidre. Tornem a introduir els nòduls al pot (que escollirem de vidre, front al plàstic o el metall, degut a l’estabilitat front els àcids de la nostra beguda), i afegim la llet. La proporció és ¼ de fong i ¾ de llet. El pot on hem tingut fent-se el kèfir només cal passar-li un aigua, i els als nòduls no els hi cal (tot i que hi ha qui els hi passa un aigua cada setmana o quinze dies). Si ho colem a les 36 hores és astringent, i si ho fem cap a les 24, és lleugerament laxant.\nTradicionalment, els nòduls es regalen a tot aquell que ho vulgui fer a casa seva. Degut al seu creixement continu, cada 2-3 setmanes dobla el seu tamany, per lo qual molt aviat us sobrarà. El podeu guardar, fins a quinze dies, a la nevera, dins un pot, cobert amb llet. També en podeu enmagatzemar -durant uns quants mesos- al congelador els nòduls rentats amb aigua i molt ben assecats amb un drap, i guardats en un recipient hermètic.\nSi en voleu, contacteu amb nosaltres.\nEntrevista a Josep Mª Garcia Bolea a Catalunya Ràdio, on expliquem què és i com es fa el kèfir; cliqueu aquí.\nArticle de Wikipèdia; aquí.\nArticle de l’Associació de malalts de Crohn i colitis ulcerosa, que han fet un gran treball de recopilació d’informació del kèfir i les seves aplicacions; aquí.\n“Cómo cura el kéfir”: llibre escrit per Mercedes Blasco, editat per RBA Edicions, l’any 2001.\nPublicat per EcoGlobal Bcn a 4:31\nEtiquetes de comentaris: antibiòtic, antienvelliment, antioxidant, antivíric, assimilacio, beguda, flora bacteriana, kèfir, làctics, llet, nòduls, nutrició, preparació, propietats curatives, salut\nSi cuino el kèfir per fer salses, o sopes, o qualssevol cosa que el faci bullir, conserva les seves propietats?\nGràcies per endevant i salut!\nEcoGlobal Bcn 26 d’abril de 2013, a les 8:10\nDonant-li un tractament tèrmic fort (com és fer-lo bullir), desapareixeran les bactèries, tal com passaria si bulls un iogurt. Tot i això, continua sent nutricionalment interessant, doncs manté altres propietats, com la millor digestibilitat de la lactosa (vers la llet).\nSamantha 15 d’octubre de 2013, a les 3:32\nGràcies per aquest article! M'agradaria aconseguir nòduls de kefir, però no sé on. Si me'n poguessiu donar o m'informessiu d'algun lloc on trobar-los, us estaria molt agraïda!\nMoltes gràcies! Samantha\nEcoGlobal Bcn 29 d’octubre de 2013, a les 2:19\nEl millor que tenen els nòduls de kèfir és que te'ls han de regalar. Qualsevol que en faci a casa seva, cada 10-15 dies ha de tirar-ne, doncs van creixent. Si no coneixes a ningú que en faci, ens pots escriure un correu a "ecoglobalbcn@gmail.com" i ens dónes un telèfon de contacte. De seguida ens posarem en contacte amb tu, i t'ajudarem a buscar a algú. Gràcies per seguir-nos! Salutacions, ;)\nAnònim 23 de febrer de 2014, a les 18:58\nM´agradaria tenir un nodul de Kefir.\nSabeu com ho podia conseguir??\nEcoGlobal Bcn 26 de febrer de 2014, a les 8:30\nHola! Com hem esmentat anteriorment, qualsevol que en faci a casa seva, cada 10-15 dies ha de tirar-ne, doncs van creixent. Si no coneixes a ningú que en faci, ens pots escriure un correu a "ecoglobalbcn@gmail.com" i ens dónes un telèfon de contacte. De seguida ens posarem en contacte amb tu, i t'ajudarem a buscar a algú. Gràcies per seguir-nos! Salutacions, ;)\nAnònim 1 de novembre de 2015, a les 12:23\nNo prenc llet i els iougurts els prenc d'ovella i poc formatge de vaca. Tot i així és convenient prendre kèfir? Em dona la sensació de fer un pas enrera tan sols comprar una botella de llet!\nEcoGlobal Bcn 3 de novembre de 2015, a les 4:07\nPots provar, com diem a l’entrada del blog, el kèfir d’aigua i el kombucha. Diuen que les propietats són anàlogues a les del de llet. També pots provar a fer el kèfir de llet amb llet d’ovella o de cabra, que cada cop són més fàcils de trobar a les seccions de làctics de les botigues (i té idèntiques propietats que el fet amb llet de vaca). Molta gent amb intolerància a la llet de vaca, paeix molt millor aquestes altres dues. També heu de tindre en compte que la llet fermentada (sigui iogurt o kèfir) es paeix molt millor que la llet fresca.