O República ara o pacte amb l'estat | L'Accent - Informació i comunicació popular dels Països Catalans\nO República ara o pacte amb l’estat\nEscrit per Abel Caldera Publicat el 18/10/2017\nEn Joan Coma deia en un tuit: «Pensar en la complexitat del moment. Ni tot el que es veu clar és sempre com es veu ni tot el que no es veu no existeix. Veurem». Hores després l’Audiència Nacional -la mateixa que portà emmanillat a declarar Joan Coma per dir que «per fer una truita s’havia de trencar els ous»- anunciava la presó incondicional sense fiança pels dirigents de l’ANC i Òmnium.\nLa primera reacció de molta gent en conèixer la notícia va ser pensar que l’estat havia perdut els papers i que ara la reacció de la gent seria imparable. Però si no és una situació de descomposició -i l’estat espanyol ara mateix no està en descomposició-, un estat no perd els papers. Pot calibrar no del tot bé una resposta, però no comet errors de gruix actuant a la desesperada. I la capacitat de reajustar les respostes desfassades és enorme.\nEl que sembla clar és que a partir d’aquest sumari i el del jutjat número 13, es pretén instruir un 18/98 a Catalunya. Una erosió general contra l’independentisme en forma de detencions, empresonaments, multes i il·legalitzacions d’entitats, que el deixi molt tocat i que alhora redirigeixi els esforços del moviment cap a una lògica purament antirepressiva. Que l’objectiu passi a ser treure gent de la presó, aixecar suspensions d’activitats d’entitats i associacions i sobresseïments de multes, i no pas la tasca de construcció d’una República.\nPerquè si una cosa té apamada l’estat és la capacitat de no immutar-se davant mobilitzacions gegantines. Des del famós «ustedes que pueden, dialoguen» de Gemma Nierga, que va inaugurar l’etapa d’il·legalitzacions al País Basc, fins al «Volem acollir», que no ha variat ni una coma la política de no acollida de refugiats a l’estat. Passant per tots els Onzes de Setembre dels darrers cinc anys. Ara mateix només la proclamació d’una República pot plantar cara amb èxit a l’espiral repressiu dissenyat per l’estat.\nL’estat ha de gestionar també les seves contradiccions internes, que no són poques. Una d’elles és entre moderats, partidaris de no liquidar completament l’enemic i aconseguir un pacte avantatjós, i ultres, partidaris de l’aniquilació de l’enemic. L’empresonament dels Jordis pot semblar que perjudiqui als sectors moderats de l’estat desitjosos d’una negociació amb el processisme. Però també és cert que, objectivament, aquesta presó incondicional sacia les ànsies de venjança d’una part de l’opinió publicada més espanyolista i dóna, per tant, marge per a iniciar contactes amb els sectors moderats del govern català.\nEl que sí que sembla també evident de l’estratègia de l’estat és que no es planteja cap negociació prèvia a l’aplicació de l’article 155. El plantejament és continuar amb la intervenció de l’autonomia i els dubtes són les formes i la intensitat. Metafòricament, la tria és entre tancs per la Diagonal o senyors de negre vinguts en AVE. I com que l’article 155 és una situació temporal -tot i que no se n’especifiqui enlloc la durada i, per tant, pugui esdevenir tan temporal com la partició de Xipre, per exemple-, el marc de negociació previst per l’estat es situaria en el moment de «normalització» post-155. Temps suficient per a crear un interlocutor afeblit i disposat al pacte a qualsevol preu.\nI si l’aplicació del 155 afavorís també el processisme?\nLa desorientació generada pels fets parlamentaris del 10 d’octubre -la suspensió prèvia d’una no-declaració d’independència-, ha provocat una reacció en moltíssima gent, fins a cert punt lògica, d’agafar-se a l’explicació menys decebedora. I aquesta no és altra que la idea que Puigdemont, mentre dura la suspensió i es manté la repressió, el que en realitat està fent és buscar una excusa per a poder proclamar la independència sense ofendre la comunitat internacional. En definitiva, creure que la suspensió és fruit d’una astúcia i no fruit d’una reculada.\nMolts independentistes esperen que l’aplicació del 155, sumada a l’impacte de la repressió, sigui aquesta excusa que habiliti la proclamació de la República. Precisament l’esquerra independentista treballa per a fer aquesta hipòtesi realitat i esmenar així la reculada viscuda el 10 d’octubre, sobretot perquè sembla ser l’únic escenari possible per a reconnectar amb la força mobilitzadora de l’1 i el 3 d’octubre.\nPerò també hi ha l’opció que aquesta aplicació sigui terreny favorable per a una nova etapa del procés. És evident que l’aplicació d’aquest article per part de l’estat no té com a objectiu donar cap baló d’oxigen al processisme, i encara és més evident que cap processista verbalitzarà la finestra d’oportunitat que pot suposar l’aplicació del 155 com a sortida al dilema d’independència o capitulació. Però l’aplicació del 155 dóna solució a allò que sembla angoixar els que consideren que cal buscar el referèndum acordat amb l’estat i no emprendre el camí de la ruptura. Això és, neutralitzar el mandat vinculant de l’1 d’octubre, convocar unes noves eleccions de caràcter excepcional i permetre esgrimir un motiu per a anar a aquestes eleccions amb una «llista unitària». I tot això fer-ho estalviant-se el cost electoral que suposaria haver-ho impulsat des del govern autonòmic.\nUnes eleccions sempre revisen el mandat de les anteriors urnes. És l’únic escenari en què algú des del sobiranisme podria desempallegar-se dels caràcter vinculant dels resultats de l’1 d’octubre i podria justificar-ho davant la base social independentista pel fet que les eleccions li han estat imposades. A més, el 155 i la posterior convocatòria d’eleccions sembla l’únic escenari possible on el PDECat podria imposar la continuïtat de JxS com a coalició electoral -sigui amb aquest o amb un altre nom- degut al caràcter d’excepcionalitat dels comicis, i evitar així una patacada electoral.\nLa forquilla d’objectius diversos de la majoria governamental\nEn tot procés polític, els actors fixen una forquilla d’objectius entre un màxim ideal i allò mínim acceptable. Per exemple, en el procés sobiranista l’esquerra independentista hi va entrar, no sense contradiccions, amb una perspectiva de màxims d’intentar generar un procés d’autodeterminació a nivell de Països Catalans i amb una perspectiva de mínims d’aconseguir guanyar una República a Catalunya. Aquesta forquilla d’objectius és menys clara per als diferents actors del sobiranisme governamental. Els darrers cinc anys han deixat entreveure que per a un sector del sobiranisme governamental, tot i emmascarar-se amb propaganda rupturista, aquesta forquilla tenia com a objectiu de màxims aconseguir un referèndum d’autodeterminació pactat amb l’estat i com a objectiu de mínims un nou pacte constitucional avantatjós per Catalunya. És a dir, es considera tot i no dir-ho explícitament que els costos d’una via rupturista a la independència no són acceptables per als seus interessos, i s’obvia el fet que dins l’actual estat espanyol no hi ha cap altra via a la independència que no sigui la rupturista. Aquesta és la contradicció que el processisme pretén convertir alhora en font de legitimitat i motor electoral.\nÉs aquest sector, important sobretot perquè controla múltiples ressorts del poder polític, mediàtic i empresarial a Catalunya, el més procliu a acceptar en l’actual situació de crisi política una sortida negociada. Aquesta negociació, però, gairebé amb tota seguretat no seria com les viscudes en trenta anys d’autonomisme, sinó una negociació a partir de la derrota de la part catalana. Tot allò que no sigui una República serà una involució, en major o menor grau, i per tant el procés de negociació posterior es faria des d’una situació de debilitat. Perquè en cas de no conquesta de la República, de negociació n’hi haurà. De fet, com hem apuntat abans, el caràcter provisional intrínsec al 155 implica l’obertura de negociacions a posteriori, per a perfilar com ha de ser la superació d’aquesta situació provisional.\nL’actual situació política a Catalunya té també una repercussió directa a la resta de territoris dels Països Catalans, amb una singularitat especial al País Valencià. El “govern del canvi” ha fet una aposta estratègica per a re-situar el paper del País Valencià al sí de l’estat de les autonomies, en vistes a un nou encaix i una millora del finançament. Una aposta que suposa objectivament un reforç a la reforma de l’estat des de posicionaments aparentment autocentrats o sobiranistes, com els de Compromís. Aquesta aposta necessita de resultats tangibles per a continuar barrant el pas al sorgiment d’una alternativa en clau d’autodeterminació i d’enfrontament real amb el règim. Ara mateix, aquests resultats no es produïran ja que l’estat té congelat qualsevol canvi territorial amb la vista posada a l’escenari negociador post-155.\nSi hi ha una proclamació de la República, amb el conseqüent conflicte de legitimitats i la dinàmica d’erosió/reforçament per al règim del 78, l’aposta neoautonomista molt possiblement es veurà tensada per múltiples contradiccions i incapacitada per aconseguir resultats tangibles a curt termini. És en aquest escenari on pot arrelar una alternativa en clau d’autodeterminació i d’enfrontament amb el règim que permeti moure el centre de gravetat de la política valenciana del debat al voltant del PP al debat al voltant de la pertinença a l’estat.\nPer contra, si s’obre l’escenari del 155 i la posterior negociació per a retornar al «cauce constitucional» sense haver proclamat la República, l’aposta neoautonomista pot tenir la seva oportunitat i aconseguir un paper protagonista en la nova reforma territorial. O pot, com fa 35 anys, endur-se la pitjor part. En tot cas, si el camí de l’autodeterminació queda tocat a Catalunya, serà molt difícil que a curt termini tingui opcions en els altres territoris dels Països Catalans.\nPer què cal continuar exigint la proclamació de la República?\nLa declaració d’independència era la conseqüència lògica del mandat de l’1 d’octubre. La independència va guanyar en vots i en mobilització, en forma de referèndum i en forma de vaga general. I la Llei de Referèndum era molt clara al respecte del caràcter vinculant d’aquest. I era tan clara per la necessitat de dissipar els dubtes d’una base social independentista que ja comença a identificar el processisme com el principal obstacle per assolir la independència. Tot això ja són suficients motius per a proclamar la República.\nAquesta declaració, és cert, es podia matisar amb una estratègia de negociació. Negociació per a què? O per a implementar els resultats o per a convocar un referèndum acordat i reconegut també per l’estat espanyol. En tots dos casos, però, la suspensió hauria d’haver estat condicionada a l’acceptació d’això. És a dir “declarem la independència i només estarem disposats a estudiar-ne la suspensió si és per negociar la convocatòria d’un referèndum acordat”. Però en tot cas, el punt previ de la declaració introduïa ja un matís rupturista sense marxa enrere.\nLa suspensió de la no-declaració que es va fer el 10 d’octubre usurpa la voluntat popular i només té sentit o bé com a moviment per a neutralitzar el mandat de l’1 d’octubre i negociar sobre altres termes, o bé en el marc d’una campanya de la por que està fent el seu efecte, o una mica per les dues coses.\nUn dels principals arguments dels contraris a proclamar ja la República és el fet que aquesta república, diuen, no es podrà fer efectiva.\nFem l’exercici d’acceptar per uns moments aquesta premissa, que vol dir entre altres que tot el discurs sobre “estructures d’estat” ha estat una estafa monumental. Fins i tot en una situació en què tinguéssim al 100% garantida la impossibilitat de fer efectiva la república, la seva proclamació és un fet positiu per a l’estratègia independentista. En la situació actual és preferible ser un país explícitament ocupat després d’una declaració d’independència que no s’ha pogut implementar -amb policia comandada per l’estat i govern posat a dit per l’estat-, que no pas continuar amb la situació d’autonomia intervinguda de facto i la derrota desmobilitzadora que suposaria l’esvaïment del mandat de l’1 d’octubre.\nLa República irlandesa proclamada la Pasqua de 1916 va enterrar per sempre la demanda de Home Rule i, tot i ser derrotada militarment, va fixar l’horitzó polític sobre el qual es produí la proclamació de la República pel Dáil el 1919. Per contra, aquí durant la transició es va imposar com a reivindicació de consens l’Estatut de 1932 perquè era el vigent a la Segona República, després de la renúncia de Macià a mantenir la República Catalana proclamada el 14 d’abril de 1931. Una república proclamada i suprimida per la força de l’estat és un potent horitzó polític perenne. La derrota d’un procés de negociació a la baixa provocarà una desmobilització social duradora i un canvi en els horitzons polítics.\nI aquí tanquem l’exercici d’acceptació de la premissa que és impossible fer efectiva la República independent. Perquè això no està escrit enlloc i perquè entre el 29 de setembre i el 3 d’octubre el poble va demostrar abastament la capacitat d’autoorganització i control de territori suficient com per a bloquejar l’acció d’una administració autonòmica posada a dit per l’estat. Aquesta sí és la via, l’única que pot portar a la proclamació ara d’una república a Catalunya, i més endavant, a la República dels Països Catalans.\nA mesura que ens acostem a l’objectiu, el camí es fa més estret i permet cada vegada menys giragonses. Ara ja, sense més marge de temps, o es proclama la República o s’obre el camí a un nou encaix amb l’estat -sigui quin sigui-. És possiblement una qüestió de dies, o de dues setmanes a tot estirar. Caldrà rearmar una força social comparable a la presència als carrers entre el 29 de setembre i el 3 d’octubre, i això és una cosa difícil que no es fa només a cop de tuit. I caldrà fer-ho abans que la maquinària del 155 dificulti l’acció institucional i el temps i els mitjans desdibuixin els resultats de l’1 d’octubre. Un 1 d’octubre que ens ha ensenyat que si bé tot requereix molt esforç, res no és impossible.\n*Abel Caldera, militant d’Endavant (OSAN)\nEtiquetes: 1 octubre, JxS, Principat, Puigdemont, Referèndum, República Categoria: Col·laboracions, Opinió Visualitzacions: 5867\nDes\tdel\tmunicipalisme cap a la República\nL’ús massiu d’externalitzacions i subcontrates deteriora les condicions de milers de treballadors\nIsrael roba el temps de la població palestina\nUn no feminista als pressupostos\nLes víctimes del 15-M


El Pou Digital : I tu, ja mires les flors?\nLaura Serrat | Actualitzat el 28/12/2017\nI tu, ja mires les flors?\nINSTANT/INSTANTÀNIES. I tu, ja mires les flors? No solament aquelles que presenten les tiges fermes i els pètals de seda que cobreixen els camps sinó també les que viuen als balcons o a les rotondes de les ciutats, les que donen color a l’asfalt gris.\nAls carrers, les places o els espais verds de Manresa els manca la vida de les flors, segons alguns jardiners i floristes. Des de l’Ajuntament però, s’afirma que hi ha la voluntat de promoure i mantenir els espais per a la flor i, a més, el passat setembre la ciutat va obtenir tres Flors d’Honor al certamen Viles Florides, que pretén incentivar la presència de les flors als municipis.\n«Ni els estranys corrents de l’amor, ni l’aigua en el punt de la set; és a dir, res d’aquest món no es pot comparar al plaer que regala mirar la flor», expressa l’escriptora Mercè Rodoreda, en el conte titulat: "Flor Felicitat". La tendresa que les flors despertaven en l’escriptora, que va impregnar la seva obra, també la duen a dins alguns manresans que tenen cura de les flors. «Quan tenia divuit anys vaig viatjar a Holanda i allà em vaig enamorar de les flors i les plantes, fins aleshores no les coneixia prou bé», explica Àngels Guerrero, propietària de la floristeria Brunea Flors. Sosté que la nostra cultura no té present que les flors són part de la vida. Mercè Ribas, florista de la Magnòlia, comenta que va créixer envoltada de l’olor de roses i clavells. «A l’hora de preparar un ram s’ha de tenir una formació, però també ens deixem guiar pel cor», sosté Ribas. El seu pare, Màrius Ribas, propietari i jardiner de la Magnòlia, remarca que un bon jardiner s’ha d’estimar les plantes, «i això es demostra cuidant-les i coneixent a cada flor».\nVeure créixer la flor que tu mateix has plantat pot ser gratificant, però no tothom disposa del temps necessari per cuidar les plantes. «Quan passejo em fixo en els terrats de la ciutat i hi ha força gent que deixa morir les flors», sosté Màrius Ribas. La majoria de jardiners afirmen que hi ha una major presència de gent gran disposada a fer-se càrrec de les flors. «Sobretot venen dones grans que estan soles», explica la florista Àngels Guerrero, que assenyala que la majoria dels clients van a la floristeria només els dies especials, com per la Diada de Sant Jordi, Nadal o les festes d’aniversari. Carme Rodríguez, florista de la jardineria i floristeria Món Verd, assegura que en països com França, Alemanya o Holanda compren poms de flors com aquí comprem el pa.\nL’impressionista, Claude Monet va declarar que devia a les flors el fet d’haver-se convertit en pintor. Els colors dels pètals poden ser una font de vida i d’inspiració. Per aquest motiu, jardiners i floristes reivindiquen que hi hauria d’haver més presència de flors a la ciutat. Màrius Ribas considera que les entrades de Manresa haurien d’estar més cuidades, «ja que és la primera imatge que un s’endú de la ciutat». Jordi Lladó, copropietari de la jardineria Uniplant, està desencantat amb els nostres jardins públics i remarca que si el passeig del Riu es millorés podria esdevenir una autèntica meravella. Jordi Serracanta, regidor de Qualitat Urbana, Mobilitat i Serveis de l’Ajuntament, explica que dos dels propòsits que estudien són promoure l’ornamentació floral al Barri Antic i donar continuïtat a la zona fluvial de Manresa. Pep Torné, tècnic de jardineria de l’Ajuntament, assegura que s’ha fet una aposta clara per recuperar espais per a la flor, “però hi ha zones on s’han respectat més que d’altres». Torné explica que a l’hora de plantar flors han d’estudiar bé el lloc, «ja que sovint ens hem trobat que la gent les trepitja o les arrenca». Considera que aconseguir una ciutat florida és feina de tots.\njardineriaflorsINSTANT / INSTANTÀNIES


El treball de les ONG’s en els Camps de Refugiats a debat a les Jornades Solidàries\nEn la taula-rodona s’han explicat vivencies i projectes de futur en els Camps de Refugiats, que han ajudat a la situació de milers de refugiats a Grècia.\nDins la programació d'actes de les XVI Jornades Solidàries, aquest divendres s'ha celebrat a l'edifici Miramar la Taula rodona: "Testimonis de voluntaris i de ONG's als Camps de Refugiats sirians a Grècia". Aquesta taula rodona va substituir a darrera hora, per motius aliens, a la xerrada-col.loqui del Martí Rovira, referent de Creu Roja Catalunya en el procés d'Acollida als Refugiats a casa nostra.\nLa taula-rodona ha comptat amb la presència de 50 assistents, entre els quals es trobava la regidora de Benestar i Familia, Mireia Rossell. Els ponents han estat, Armand Valera, de l'ONG Ocularis i Sònia Urgell. de l'ONG EKO.\nEls ponents han expllicat les vivències sobre el terreny, les crítiques als governs per les seves actuacions, records personals, sentiments i projectes de futur en el tema de Cooperació, que van fer arribar al públic la situació de milers de refugiats en els camps de Grècia, durant l'any 2016.\nDesprés de la xerrada inicial s'ha iniciat un debat posterior amb els assistents, que van preguntar diferens aspectes sobre el treball de les ONG's i les línies d'actuació.\nPer finalitzar la taula rodona s'ha emplaçat als assistents a participar en la Gran Manifestació de Casa Nostra Casa Vostra d'aquest dissabte 18 de febrer a la plaça Urquinaona de Barcelona.


Tornarem a l’IES el Quint amb els telescopis - Pols d’estels\nPublicat el 28 de febrer de 2013\nTornarem a l’IES el Quint amb els telescopis\nDivendres passat parlàrem de contaminació lumínica als parcs naturals valencians a l’IES el Quint de Riba-roja de Túria. Des de fa ja dos anys hem anat prenent mesures en diverses zones naturals valencianes i, com a part d’aquest treball, fem xerrades divulgatives en instituts i centres socials per conscienciar a la població sobre aquest tipus de contaminació que ens furta les estrelles i que molesta també els ecosistemes animals i vegetals i de manera especial els insectes.\nL’anunci de la xerrada deia que:\nEnric Marco (membre del Departament d’Astronomia i Astrofísica de la Universitat de València i de l’Agrupació Astronòmica de la Safor),\nAngel Morales (membre del Departament de Química Analítica de la Universitat de València i de la Coordinadora en Defensa de los Bosques del Turia)\nEns parlaran de:\n· els objectes que es poden observar en el cel i la dificultat de la seua observació conseqüència de la contaminació lumínica.\n· observarem i identificarem els punts més contaminants del Parc Natural del Túria.\n· dels instruments necessaris per a la realització de les lectures del fons del cel.\n· dels llocs més foscos de la Comunitat Valenciana.\n· dels LED blancs, el nou perill\n· de la proposta d’activitat: L’Intrusímetre.\nDesprés podrem sopar observant amb telescopis la Lluna, Júpiter, les Plèiades, Nebulosa d’Orión… sempre que la nit siga neta i fosca.\nLa xerrada sobre contaminació lumínica en l’IES el QUINT de Riba-roja va ser un èxit de participació. Més de 50 persones, entre professors, estudiants i pares hi assistiren. Es feren nombroses preguntes i s’explicà l’ús dels nostres aparells de mesura i dels telescopis que haviem portat.\nI és que tot estava preparat per a l’observació posterior. La il·luminació pública al voltant de l’institut estava desconnectada fins les 23:00h i el bar de l’institut donava serveis de sopar, beguda i café als assistents. Tanmateix l’observació astronòmica amb els telescopis no va poder fer-se. Com ja va sent habitual en les nostres presentacions sobre contaminació lumínica, la pluja i els núvols també volien estar presents.\nAixí que tornarem a l’IES el Quint de Riba-roja de Túria per acabar la faena.


Davant l'escalada de tensió entre Junts i Esquerra, la CUP s'erigeix com a mediadora. Aquest dimecres ha convocat tots dos partits al Parlament per intentar propiciar la investidura de Pere Aragonès i evitar una repetició electoral. Sobre la taula els han situat un compromís de quatre punts que entre d’altres pretén separar l’estratègia independentista de l’acord del nou Govern.\nAl Congrés, Pedro Sánchez també pressiona per un govern d'esquerres, liderat per Salvador Illa. Però a La Moncloa donen per feta una repetició electoral. I alguna veu apunta a una abstenció per evitar-ho. Ës precisament el que demanen els comuns que volen que els socialistes facilitin la investidura d’Aragonès i s’avenen a facilitar els seus vots encara que no suposi no entrar a l’executiu català com pretenen.\nveure més sobre "La Cup busca reconduir la investidura amb ERC i Junts" veure menys sobre "La Cup busca reconduir la investidura amb ERC i Junts"\nProgrames complets (8048)\nEls últims 16.029 programes de L'Informatiu\nNou José García Montalvo: "El parc d'habitatge social no s'hauria de poder vendre" Fragmento 8:22 8% hoy\nJosé García Montalvo: "El parc d'habitatge social no s'hauria de poder vendre" hoy El catedràtic d'economia de la Universitat Pompeu Fabra, José García Montalvo, atribueix les baixades registrades en els darrers mesos en els preus dels lloguers a Barcelona &qu...\nNou El Vespre - 15/06/2021 Completo 41:03 8% hoy\nEl Vespre - 15/06/2021 hoy La justícia i l'Ajuntament de Barcelona es culpen mútuament per no haver evitat el desnonament del veí de Sants que es va acabar suïcidant quan entrava la comitiva judicial...\nNou L'Informatiu 2 - 15/06/21 Completo 17:53 8% hoy\nL'Informatiu 2 - 15/06/21 hoy Dimarts vinent, o a tot estirar la primera setmana de juliol, La Moncloa tindrà enllestits els indults als dirigents del procés. Pedro Sánchez compareixerà al Congrés per inform...\nNou Alonso-Cuevillas: "Hem de fer una via trilateral" Entrevista 34:54 13% hoy


LA RESPOSTA A L'ENIGMA 4\nSembla que l'enigma d'ahir va costar...\nPer un moment vaig pensar que ningú diria res...\nAl primer intent la Berta i l'Aida ho van mig encertar. Ho van intentar, però és evident que és fàcil tocar-se o, fins i tot podem arribar a dubtar de si es toquen o no.\nAl final però... HO HAN ENCERTAT:\nI també la Laia.\nSi passem el full per sota la porta i ens posem un a cada costat de la porta, trepitgem el full i, impossible tocar-nos.\nNota: Si m'arriben més fotografies, ja les penjaré.


Perinno Lligams: Boadella diu adéu definitivament a Catalunya. Serà un comiat per sempre? (publicat a Es Diari núm. 668 [www.esdiari.com] el dia 29 d'octubre de 2007)\nBoadella diu adéu definitivament a Catalunya. Serà un comiat per sempre? (publicat a Es Diari núm. 668 [www.esdiari.com] el dia 29 d'octubre de 2007)\nAdéu doncs, Albert Boadella\nEl sempre polèmic dramaturg torna a ser notícia i, no precisament , tal com ens té acostumats des de fa anys, per dedicar lloances a la terra on va néixer i en la que es va desenvolupar cuturalment i professional. Boadella anuncia ara, a través d’un llibre presentat en el decurs del trajecte d’una “golondina” al Port de Barcelona –com si d’una genialitat estravagant d’en Dalí es tractés-, que no tornarà a actuar a Catalunya, i fa responsable la societat catalana de ser un malcontent amb gairebé tot i tohom que faci i desfaci en els aquests límits territorials. Boadella acusa la societat catalana –tota- del seu descontentament personal, i de la seva més que tangible derrota com a professional de la faràndula a les terres de parla catalana, sobretot darrerament que ha quedat en l’ostracisme, i pràcticament oblidat per tothom. Però el que més li dol a Boadella és el seu estrepitós fracàs al Principat com a polític i com a líder d’opinió, ja que de fet tothom el veu –i l’ha vist sempre, cal no oblidar-ho- com un titiriter i com una mena de farsant de parla exagerada, que ha volgut cridar l’atenció social de maneres molt poc ortodoxes, a l’estil d’un guru que pretén embaucar amb una barreja de tripijocs orals i corporals, entre l’ambigüitat de les paraules i les seves veritables intencions.\nCrec fefaientment que Boadella és un ressabiat i un messiànic irreductible, que no pot acceptar que després d’haver estat condemnat pel franquisme per la riota que va fer del règim militar espanyol amb la seva obra “La Torna”, l’any 1977, no hagi estat elevat a martir de la causa antifranquista a Catalunya, i en canvi hagi estat titllat d’estravagant, penell i de personatge poc seriós, pels seus canvis ideològics tan sobtats com estranys, ja que sovint ha actuat com un antisistema català. Boadella té la sageta clavada. Les seves preteses originalitats i rareses no han fet mai gaire gràcia a la seriosa societat catalana, d’altra banda dedicada en cor i ànima a treballar i a intentar prosperar en tots els segments, inclòs en el del sentiment de la consciència nacional: un dret reprimit i condemnat a l’hivernació -pels mateixos que el van condemnar a ell per l’obra proscrita- durant més de quaranta anys. Temps en que va ser detingut, empresonat i sotmès a un consell de guerra per un delicte d’injúries a l'exèrcit per aquella representació. Posteriorment, va protagonitzar una espectacular fugida que el va forçar a viure una temporada exiliat a França. Els altres membres de la companyia teatral per cert, ja van considerar aleshores que aquest fet va provocar que perdessin la seva llibertat condicional, o sigui que això del menyspreu de Boadella no és nou. Catalunya ha reconegut, premiat i condecorat oficialment altres creadors pertanyents a les lletres, les arts, la ciència, la música o l’esport per mor popular. El que ell no ha tingut mai.\nEl camí que li quedava doncs, era només el residual. Per fer-se veure va començar a atacar els pilars del pujolisme –que representava la recuperació de les llibertats, de la llengua, la cultura i del naixent impuls econòmic de Catalunya com un dels quatre motors d’Europa- amb una obra des del meu punt de vista vergonyant: “Ubú president”, en el decurs de la qual insultava i feia befa a tort i a dret, no solament dels representants polítics de Catalunya, democràticament elegits a les urnes, sinó que faltava el respecte a molts ciutadans catalans, creients i amb sentiments cap a la imatge de la Verge de Montserrat, la Moreneta. Estimada igualment per practicants i no practicants, agnòstics i ateus, com un dels emblemes identificadors del catalanisme i del país, per ser un sentir ancestral del poble, i una divisa espiritual que no té connotacions polítiques.\nEl joglar doncs, va intentar sotragar un dels pilars de la societat civil catalana: el dels simbols identitaris d’un poble pertanyent a la cultura judeo cristiana, i amb profundes arrels de la influència carolíngia. Les escenes d’un Jordi Pujol fent l’acte sexual amb la Moreneta eren, senzillament patètiques i d’una mala educació inenarrable, així com d’una falta de tacte i respecte al públic i a la societat catalana en general. Boadella, per dir-ho ras i curt, va pixar decididament fora de test, perquè tot i que va presentar aquesta obra al Teatre Tívoli, en ple cor de la capital de Catalunya, i la va aguantar durant moltes setmanes, el cert és que va interessar més per l’escàndol social que va provocar, que per la qualitat dramàtica, ja que només era una paròdia malintencionada i carregada de tòpics tribals, que es reia del país i de la seva idiosincràsia. Boadella aleshores no ho sabia, però allò –sumat a altres desproposits de les seves originalitats- va cuallar la seva sentència de mort professional a Catalunya, perquè la gent pot callar i riure, però les injuries romanen en els seus records.\nL’oposició socialista en aquells moments li reia les gràcies, i fins i tot l’incentivava a seguir. M’imagino la mateixa representació a Madrid, canviant Pujol pel monarca espanyol. Boadella hagués tornat directament a la presó. La societat catalana doncs, definitivament, li va girar la cara. Tard o d’hora tot es paga, i tal faràs tal trobaràs, diu la saviesa popular. Quan el govern de CiU va deixar el poder i el tripartit es va instal·lar al Palau de la Generalitat, en Boadella comptava d’obtenir alguna direcció general –la del Teatre Nacional de Catalunya per exemple-, però això, vistos els antecedents del joglar, hagués significat el suicidi polític del nou executiu, a banda que ERC era decisòria en aquestes determinacions, i Boadella no és ni ha estat mai sant de la devoció dels republicans.\nAleshores l’actor ja va veure clar que no solament amb Pujol, sinó que ni amb Maragall, ni amb ningú altre faria res de res, precisament pel que havia fet abans i que ara pagava. Li quedava l’opció de morir matant, i amb quatre il·luminats més va voler inventar-se un partit de tarannà lerrouxista, “per defensar la llengua espanyola de la seva -coneguda per tothom- persecució a ultrança a Catalunya, on els que parlen aquesta llengua en inferioritat de condicions i en perill de desaparèixer són deglutits i fagocitats sistemàticament pels salvatges nacionalistes catalanoparlants antropofàgics i antropomòrfics, mentre els acords d’Els Segadors sonen pels altaveus municipals dels gairebé mil pobles del Principat”. Això tampoc no li va sortir bé, i ja va plegar abans de començar, per deixar pas a un altre que va fer la campanya despullat. Paradoxalment, Boadella també ha estat bescantat a Catalunya pels més espanyolistes, als quals no els sembla “comercial”.\nAra interpreta per lliure el seu estat actual: la revifalla de la mort, i presenta un llibre que potser li donarà algun èxit econòmic, perquè el comparan molts dels nostàlgics de la democràcia... orgànica. Aquells fidels a adquirir tot el que parli malament del que no sigui uniformitzador unicultural i unilingüístic: per això a Catalunya Boadella no ven. Perquè no pot enganyar qui viu la realitat del dia a dia als carrers, i la història del joglar no s’aguanta per enlloc. Haver de fer un llibre que es diu “Adiós Cataluña” per ser recordat com un dissident de res, és penós, i comporta la incomprensió i el menyspreu cap a molts milions de catalans, que es lleven cada dia molt d’hora per fer de la seva terra un lloc de progrés i políticament avançat. Negar-se a fer declaracions a mitjans de llengua catalana comporta xenofòbia, i no voler atracar amb la “golondrina” de promoció del seu llibre a Barcelona –perquè és la capital de Catalunya- ratlla l’estat patològic. La reacció de Boadella és involucionista, com ho ha estat la seva trajectòria i els seus acudits de bomber (amb perdó dels honorables professionals del ram). D’altres dels quals m’estalvio el nom, ja van marxar de Catalunya irats, deixant anar estirabots i carregats d’odi i de ràbia. Molts encara segueixen des d’altres contrades les seves croades anticatalanes, i ara Boadella s’afegeix al llistat. Són els uniformitzadors que han fracassat per anar contra natura. A hores d’ara ja és molt difícil voler assimilar cap poble, i menys un poble com el català que les ha passat de tots colors des que l’any 1714 els austriacistes el van deixar a l’estacada, i Felip V hi va imposar les lleis de Castella amb els decrets de nova planta. En aquests 300 anys de Boadelles n’hi ha hagut a totes les èpoques, i ara no hauria de ser menys. Catalunya és molt més important que això, perquè és un país amb mil anys d’història, un país que treballa dur i un país que el que menys necessita són Boadelles, i sí gent que se l’estimi i que el valori i el respecti sense condicions ni imposicions foranes. En canvi aquest senyor es dedica a fer un llibre per dir, emprenyat, que no tornarà a treballar a Catalunya, com si parlar de Catalunya fos parlar del seu grup d’amics, que tots caben en un bar qualsevol. No és conscient del què diu, i per molts anys que visqui no podrà conèixer totalment la geografia catalana, ni la riquesa de les maneres de fer tant distintes de nord a sud, i d’est a oest de les seves gents, totes diverses, totes amb accents diferents, totes amb un tarannà distint, totes catalanes. Ni que ho volgués no tindria prou temps. A l’inrevés que ell, hi ha moltes persones que esperen l’oportunitat per treballar-hi a Catalunya, d’arreu del món, perquè malgrat el que ell digui, Catalunya és terra d’acollida. Sempre ho ha estat, i les estadístiques ho demosten. Molta gent també veurà bé que Boadella deixi les altres feines relacionades, inclosa la de l’Institut del Teatre, on fa classes i on guanya molts diners. Molts més que la majoria de catalans de totes les procedències, que a més estan orgullosos de ser-ho, i són feliços a Catalunya. L’actor acusa la societat catalana d’estar impregnada amb el nacionalisme i la democràcia, “una barreja –segons ell- insuperable per poder arribar a la normalitat” I que se suposa que és la normalitat? Què fan els set milions i mig d’habitants del Principat, i tants més dels altres indrets d’aquesta cultura? Anormalitats? Tots? Potser ens vol dir que la normalitat seria ser com ell. Amb aquest adéu Boadella no castiga Catalunya, sinó que l’allibera dels seus exabruptes, i evita fer participar els seus habitants del complex d’esclau que té. Bon vent doncs, Albert Boadella, cadascú recull el que sembra. Molts no et trobaran a faltar per res.\nPublicat per Santi Capellera i Rabassó a dilluns, d’octubre 29, 2007\nBoadella diu adéu definitivament a Catalunya. Serà...


'República de Macedònia de Vardar': la possible solució al trencaclosques macedoni La República\n‘República de Macedònia de Vardar’: la possible solució al trencaclosques macedoni\nLa premsa grega suggereix que els Governs d’Atenes i Skopje estan aprop d’arribar a un acord sobre el nom de Macedònia, consistent en afegir-hi un delimitador geogràfic: el del principal riu que creua el país, Vardar\nEls respectius primers ministres s’han trobat a Brussel·les aquest dijous, mentre el secretari general de l’OTAN demanava una solució ràpida.\nAtenes i Skopje podrien estar a punt de resoldre la disputa pel nom de Macedònia, que enterboleix les relacions diplomàtiques entre els dos països d’ençà de la desintegració de Iugoslàvia. Segons publiquen alguns mitjans de comunicació, la fórmula “República de Macedònia de Vardar” està molt ben posicionada per desencallar el conflicte que fins ara ha impedit l’accés de Macedònia a la Unió Europea i l’OTAN, com a conseqüència del veto de Grècia.\nVardar és el nom del major riu de Macedònia, que creua el país des de les muntanyes Šar fins a la frontera grega. El fet d’incorporar aquest topònim al nom de l’Estat balcànic respondria a la tradició de dividir la Macedònia històrica en tres territoris definits: Macedònia de Pirin, avui al sud-oest de Bulgària; Macedònia Egea, al nord de Grècia; i Macedònia del Vardar, que correspon amb l’Estat de Macedònia, oficialment Exrepública Iugoslava de Macedònia.\nAquesta solució sembla que pot satisfer a Atenes, que s’ha oposat sempre a què el seu veí del nord adopti el nom “República de Macedònia”. Considera que aquest nom és una apropiació, per part d’un país majoritàriament eslau, de part del seu llegat hel·lènic. I, encara més, tem que la denominació podria portar a Skopje a reclamar com a propis els territoris macedonis del nord de Grècia.\nEn afegir-hi el topònim Vardar, però, es compleix una de les principals condicions imposades per Grècia: un delimitador geogràfic que deixi clar que l’Estat és tan sols “una part” de Macedònia. Si els pronòstics es compleixen i les dues parts donen el vist-i-plau a aquesta denominació, caldrà veure encara quin ús se li dóna. A grans trets, Grècia defensa que, un cop acordat, el nom sigui utilitzat a tots els nivells -erga omnes, és a dir, en totes les seves relacions. En canvi, Macedònia preferiria una forma dual: per tractar amb Grècia i la resta d’Estats que han estat reticents a la fórmula simple, s’hi afegiria el topònim. En canvi, a nivell intern i en les relacions amb els Estats que sí que han acceptat la denominació República de Macedònia, aquesta denominació prevaldria.\nAquestes novetats han coincidit amb una visita del secretari general de l’OTAN, Anders Fogh Rasmussen, a Macedònia aquest divendres. El diplomàtic danès ha aprofitat la visita per demanar a les dues parts implicades que s’afanyin a trobar una solució en la qüestió del nom. La candidatura d’Skopje va estar a punt d’accedir a l’organització l’any 2008, però Grècia va vetar-ho per la falta d’un acord. Aquest dijous, els dos primers ministres, Nicola Gruevski i George Papandreou, han coincidit a Brussel·les en una trobada de trenta minuts. Els dos líders podrien estar a prop de l’acord. En qualsevol cas, el novembre vinent se celebrarà una nova cimera de l’OTAN: un al·licient més per Macedònia, i un termini de temps raonable per resoldre un dels conflictes diplomàtics més anodins d’Europa.\nLe Courrier des Balkans: Conflit du nom : la Grèce affirme qu’un compromis a été trouvé\nEurActiv.com: Macedonia to add ‘Vardar’ to its name [de] [fr]\nGRReporter: At the edge of agreement on the name “Vardar Macedonia“\nBalkanInsight.com: NATO Head Visits Macedonia


Aquest seminari té com a objectiu introduir l'estudiant en l'àmbit del dret de l'esport des de vessants diferents i amb un component pràctic, tractant de temes actuals amb l'anàlisi de casos o experiències que aborden diferents perspectives de l'esport i el dret.\nTítol: Esport i Dret\nNo es pot deixar de banda el lligam entre l'esport i la gestió esportiva, entesa des d'una visió global com a governança i alhora des d'una perspectiva interdisciplinària (jurídica, mèdica, ètica i de transparència) com a fenomen polièdric i complex que va més enllà de l'àmbit esportiu.\nEs vol donar a conèixer quin és el marc normatiu en l'àmbit de l'esport i la política esportiva que fa cadascun dels actors implicats, com, per exemple, l'esport associatiu, l'esport escolar, l'esport d'alt rendiment, l'esport universitari, les principals organitzacions i les seves competències.\nAixí mateix, s'aborden el pes de l'economia de l'esport, la formació i les professions que hi ha a l'entorn de l'esport, l'esport i el dopatge, i les vies de resolució de conflictes. També s'analitza què cal fer per a crear un club o una associació i quines obligacions té l'entitat des del moment que es crea, incidint en les principals novetats legislatives.\nFinalment, també es tenen en compte qüestions rellevants en relació amb les subvencions, la contractació administrativa, el procediment administratiu i la transparència, i qüestions que hi estan relacionades a partir de l'anàlisi de casos.\nConèixer el marc normatiu en l'àmbit de l'esport.\nSaber què fa cadascun dels actors implicats en l'esport (qui fa què?).\nSaber quin és el pes de l'economia de l'esport.\nConèixer la formació i les professions que hi ha a l'entorn de l'esport.\nAnalitzar la relació entre l'esport i el dopatge.\nConèixer quines són les obligacions bàsiques d'aquestes entitats, tenint en compte els diversos canvis que hi ha hagut en la legislació vigent.\nConèixer l'impacte en la gestió esportiva de les subvencions, la contractació administrativa, el procediment administratiu i la transparència.\nAnàlisi crítica de l'ordenament i la seva aplicació.\nAltres recursos: relació de lleis de referència, pàgines web de les principals institucions de referència de l'esport i guies de suport per a les entitats esportives.\nQuin és el marc normatiu en l'àmbit de l'esport?\nQuins tipus d'entitats esportives hi ha i quines són les característiques generals dels clubs i associacions esportius?\nQuin és el concepte d'utilitat pública?\nQuin és el procediment que cal seguir per a sol·licitar la declaració d'utilitat pública d'una associació?\nQuins beneficis tenen les entitats declarades d'utilitat pública? Quines obligacions tenen?\nEl pes de l'economia de l'esport.\nLa formació i les professions que hi ha a l'entorn de l'esport.\nEl dopatge en el món de l'esport.\nLa resolució de conflictes en l'àmbit esportiu.\nL'impacte en la gestió esportiva de les subvencions, la contractació administrativa, el procediment administratiu i la transparència.\nGeorgina Maresme Olivella


80 grams | Comunicació literària: Novetat :: Les bruixes d'arnes\nNovetat :: Les bruixes d'arnes\n"Dues dones, un secret, un únic destí. Una història amb cor i esperança a la Catalunya del segle XVI"\nCONTRAPORTADA: Any 1533. Al petit poble d’Arnes, enmig de la bellesa imponent dels boscos i les muntanyes de Tortosa i Beseit, amb el riu Ebre al fons, la Maria, una jove forta i valenta, dóna a llum a la seva primera filla, la Lluna. Immensament feliç, l’àvia Magdalena, experta llevadora i ferma defensora dels poders benèfics de la natura, ha volgut donar la benvinguda a la seva néta amb una antiga pregària plena de força i saviesa. Però ha tingut un fatídic descuit: el vell mossèn ha escoltat les paraules i està disposat a arribar on sigui per acabar amb aquesta heretgia. En créixer, la Lluna serà iniciada en la força dels elements de la natura per la Maria i per un text misteriós, el Llibre de les Essències, un compendi de tots els coneixements màgics i naturals que al llarg dels segles ha passat de generació en generació. Ara, però, mare i filla i tota la seva antiga saviesa corren perill. El fanatisme i la incomprensió s’ha estès per la contrada i les acusacions de bruixeria s’apropen al poble. Com a dignes hereves del seu llinatge, a la Lluna i a la Maria els pertoca protegir aquest llibre secret i continuar la cadena, per molt que en la seva fugida a Barcelona corrin el risc d’acabar cremades a la foguera.


Dispositiu d’Atenció a l’Empresa\nconnecta les teves idees connecta les teves idees connecta les teves idees\nImpulsa el teu projecte amb el Dispositiu d'Atenció a l'Empresa\nEl Dispositiu d’Atenció a l’Empresa és un punt de referència per empresaris i empresàries, emprenedors i emprenedores del Montsià on t’oferim assistència personalitzada per a les teves necessitats.\nInformació i orientació empresarial\nCreació de nous projectes, tràmits administratius, ajuts i subvencions.\nAssessorament en els diversos àmbits de l'empresa\nAssessorament en els diversos àmbits de l’empresa: estratègia digital, cohesió i motivació d’equips, responsabilitat empresarial, millora de la gestió, eficiència i competitivitat empresarial, gestió financera...\nRecolzament als diversos sectors econòmics\nAcompanyament i impuls de projectes i iniciatives del sector primari, indústria, serveis i turisme…\nProgramació anual de jornades, seminaris i activitats formatives relacionades amb les necessitats de les empreses del Montsià i tendències d’innovació.\nProjectes de suport empresarial i diagnosi territorial\nCens i prospecció d’empreses, estudi del sòl industrial…\nSuport a la creació de noves iniciatives econòmiques i nou teixit emprearial\nFoment dels projectes d’economia circular, assessorament de nous projectes empresarials i cooperatius.\nAllotjament de nous projectes en condicions especials.\nSuport a la creació de noves iniciatives econòmiques i nou teixit empresarial\nServeis útils per al teu projecte. Què necessites?\nInteractua amb aquest mapa per poder veure tots els serveis que s’ofereixen a la Comarca del Montsià i que poden ajudar a la teva empresa.\nBusco informació referent a la categoriaAssociacions de comerçAssociacions empresarialsDespatxos hotel i Centres empresarialsEspais coworkingFormació no regladaInformacióOfertes de feinaOficines de turismeSales de reunionsServeis portuarisServeis públics de promoció econòmica i de suport a l'empresaSubvencionsTràmits administratiusTràmits hisendaTràmits seguretat social\nVols que t'assessorem gratuïtament?\nSi necessites tirar endavant amb el teu projecte empresarial, pots comptar amb els tècnics de l’Agència de Desenvolupament Local del Montsià. Omple el següent formulari i ens posarem en contacte amb tu.\nSi necessites tirar endavant amb el teu projecte empresarial, pots comptar amb els tècnics de l’Agència de Desenvolupament Local del Montsià perquè t’assessorin. Omple el següent formulari i es posaran en contacte amb tu.


Viatges interestel·lars - Les grans distàncies - Ciència Oberta\nViatges interestel·lars3 min de lectura\nPublicat per Marc Canela Grimau | set. 22, 2019 | Tecnologia\nAvui tenim motius per emprendre viatges interestel·lars? Tenim la tecnologia per sobreviure durant llagues travessies? O, més important, tenim prou diners per pagar-ne les despeses?\nÉs un fet que aquests viatges tenen moltes limitacions, però avui només ens centrarem en una cara del problema. Aquest reportatge explora les diferents maneres d’afrontar les grans distàncies que hi ha entre planetes.\nL’any 1946, un any després dels bombardejos atòmics d’Hiroshima i Nagasaki, el matemàtic polonès Stanisław Ulam va proposar fer servir energia nuclear per impulsar naus espacials. L’energia alliberada en una fissió nuclear es podria utilitzar per desplaçar un cos.\nSegons els seus càlculs, si se situa a la distància justa, la nau no serà destruïda i arribarà a un 15% de la velocitat de la llum. Això ve a ser uns 162.000.000 km/h.\nEl primer prototip va ser creat per la NASA durant els anys 70, i va rebre el nom de motor NERVA. Estava construït de tal manera que produïa 250 microexplosions termonuclears per segon. I la seva velocitat era la que havia previst Stanisław Ulam.\nAra bé, com és que no es fan servir avui en dia? Doncs la veritat és que el projecte va ser cancel·lat l’any 1972 per diferents motius:\nEra molt car de construir.\nNo tenia suport popular.\nHavia de carregar el combustible.\nSi t’hi pares a pensar, la principal limitació dels motors és el combustible. No només s’acaba, sinó que suposa un llast. Només es podrà emprendre un viatge interestel·lar quan tinguem una font d’energia inesgotable.\nPer solucionar aquest problema, s’ha proposat una solució molt romàntica: solcar les galàxies a bord d’una nau a vela. El sol, com tota estrella, emet llum en forma de fotons. La vela, per la seva part, actua com un gran mirall que rep les empentes dels fotons.\nÉs un mètode net, elegant i relativament assequible. Tanmateix presenta les seves limitacions:\nS’ha de muntar a l’espai, en absència de gravetat.\nLa velocitat màxima no arriba a un 1% de la velocitat de la llum.\nHa de tenir uns 2.000 km de radi, és a dir, en global seria més gran que el continent africà.\nAltres alternatives més futuristes\nPotser mai aconseguirem que els viatges interestel·lars siguin prou curts. En tal cas, l’ESA ha posat sobre la taula els anomenats viatges generacionals. En comptes d’enviar uns quants tripulants, es podria enviar una colònia de més de 1000 persones que visqués durant generacions en la nau.\nPer resoldre els problemes d’espai i combustible, l’ESA proposa el sistema EAS (Evolving Asteroid Starships). La idea és crear la nau espacial sobre un asteroide. Diverses generacions creixeran i moriran, alhora que aquest es mourà lentament cap als confins de l’univers.\nPerò, els descendents estarien d’acord amb la decisió que van prendre els seus avantpassats? En quines condicions psicològiques es trobaran aquestes persones?\nLa nau més ràpida mai creada arriba als 253.000 km/h. A primer cop d’ull és una xifra molt elevada, sí, però no n’és prou per navegar per l’espai. Caldrien uns 17.000 anys per arribar a l’estrella més pròxima (Alpha Centauri) amb aquesta velocitat. Creus que és viable?\nCom pots veure, actualment els viatges interestel·lars semblen una quimera. Però, un dia, potser els astrònoms trobaran un planeta que sigui habitable. I llavors sí que tindrem motius per abandonar el nostre planeta, i començar a colonitzar l’Univers.\nAntena 3 – Diseñan la nueva solución para los viajes interestelares: una nave construida a partir de un asteroide vaciado\nNational Geographic – Increíblemente lejos ¿Emprenderemos alguna vez la locura de viajar a las estrellas?\nAnterior Les cèl·lules d’Henrietta Lacks (HeLa)\nSegüent Per què les crispetes exploten?


Prades | Avís legal\nTots els continguts del lloc web www.prades.cat -que inclouen, sense caràcter limitador, textos, gràfics, logotips, icones de botons, imatges, arxius d’àudio i programari, etc.- són, bé propietat de www.prades.cat, bé de societats del grup al qual www.prades.cat pertany, bé dels clients o proveidors, i estan protegits per els normes nacionals i internacionals de propietat industrial i intel·lectual. La compilació (entenent com a tal la recopilació, ordenació i muntatge) de TOT el contingut del lloc web www.prades.cat és propietat exclusiva de www.prades.cat i és troba protegida per els normes nacionals i internacionals de propietat industrial i intel·lectual. Tot el programari utilitzat al lloc web www.prades.cat és de www.prades.cat o els seus proveidors de programari, i és troba protegit per els lleis nacionals i internacionals de propietat industrial i intel·lectual.\nQueda totalment prohibida qualsevol mena d’utilització del contingut d’aquest lloc web, incloses la seva reproducció, modificació, distribució, transmissió, posterior publicació, exhibició o representació total o parcial, sense consentiment exprés de www.prades.cat o dels seus proveïdors.\nwww.prades.cat i altres denominacions de productes, serveis, gràfics i logotips de www.prades.cat són marques protegides per www.prades.cat. Les denominacions d’altres productes, serveis i companyies esmentades en aquest document poden ser marques registrades dels seus respectius propietaris.\nLa reproducció, modificació, còpia, ús, distribució, comercialització, comunicació pública o qualsevol altra utilització de la informació continguda en el lloc web de www.prades.cat (inclosos el seu propi disseny, configuració i forma d’exposició del lloc web) que es realitzin sense autorització de www.prades.cat constitueix una infracció de la legislació vigent en matèria de propietat intel·lectual.\nwww.prades.cat es reserva tots els drets a modificar, limitar o cancel·lar l’accés i els continguts del web en qualsevol moment i no assumeix cap responsabilitat sobre la seva actualització. Així mateix, www.prades.cat es reserva la facultat d’efectuar modificacions en la configuració o presentació del seu web, i pot fer ús d’aquesta facultat sense previ avís.\nTant l’accés al web de www.prades.cat com l’ús de qualsevol informació continguda és d’exclusiva responsabilitat de la persona que hi accedeix o en fa ús i www.prades.cat no respon de cap conseqüència, dany o perjudici que pogués derivar de l’accés o ús de la informació. www.prades.cat no garanteix que la informació, text, gràfics, vincles o qualsevol altre contingut del seu web siguin exactes o complets, i exclou, especialment, qualsevol responsabilitat que es pogués derivar dels continguts i serveis comercials o d’altra índole de webs que es poguessin enllaçar electrònicament (link), directament o indirectament, a través del web de www.prades.cat.\nPer facilitar l’accés, pot ser que www.prades.cat inclogui vincles a pàgines d’Internet que pertanyin o estiguin gestionades per tercers. En entrar en aquests llocs, ha de revisar i acceptar les normes d’ús d’aquesta pàgina abans d’utilitzar-la. També ha d’acceptar que www.prades.cat no té cap control sobre el contingut d’aquestes pàgines i que no pot assumir cap responsabilitat del material creat o publicat per aquestes. A més, el vincle a un lloc aliè a www.prades.cat no implica que www.prades.cat l’aprovi, ni els productes o serveis als quals es fa referència.\nwww.prades.cat exclou i declina qualsevol responsabilitat que es pogués derivar de la transmissió d’informació entre usuaris a través de la xarxa Internet i no adquireix cap responsabilitat per problemes tècnics o fallades mecàniques en els equips informàtics produïts durant la connexió a la xarxa, ja sigui a través del web de www.prades.cat o de webs de tercers.\nLa informació d’aquesta web només té caràcter informatiu i en cap cas té caràcter contractual per part de www.prades.cat.\nwww.prades.cat garanteix l’absoluta confidencialitat de les dades personals dels usuaris del web de www.prades.cat. Les dades proporcionades seran incorporades a una base de dades gestionada sota l’exclusiva responsabilitat de www.prades.cat, creada per facilitar als usuaris la utilització dels serveis oferts per aquesta, així com per informar sobre els productes i serveis que puguin ser del seu interès. En compliment de la Llei orgànica 15/1999, de 13 de desembre, de protecció de dades de caràcter personal, l’usuari pot en tot moment exercitar els drets que la llei li confereix relatius a l’accés, rectificació, cancel·lació i oposició a la cessió de les seves dades al fitxer de propietat exclusiva de www.prades.cat enviant un correu electrònic a: info@prades.cat


DISSABTE ES CLAUSURA EL FESTIVAL PORTA FERRADA | Ràdio Sant Feliu\nDISSABTE ES CLAUSURA EL FESTIVAL PORTA FERRADA\n19 d'Agost de 2016 per Ràdio Sant Feliu\nL’empresa The Project, que gestiona el Festival Porta Ferrada, ha difós una nota als mitjans amb el següent contingut: “El grup Manel tornarà a penjar el cartell de “sold-out” demà a les 22.30 hores a l’Espai Port de Sant Feliu de Guíxols. Amb aquest, hauran estat 8 els espectacles amb localitats exhaurides: Manolo García, Barbara Hendricks, Estopa, 2Cellos, God Save the Queen, Goyo Jiménez, Hombres G & Duncan Dhu i Manel.\nAltres convocatòries amb molt bona acollida per part del públic i que han superat 85% d”ocupació han estat els concerts d’Ara Malikian, Pat Metheny & Ron Carter, Omara Portuondo & Diego El Cigala i els espectacles ‘El Rey’, de Teatro de Barrio i ‘El Sommelier’ de Fermí Fernández, ambdós inclosos al Festival Singlot durant la segona edició d’aquesta iniciativa original d’Andreu Buenafuente, amb l’humor com a protagonista.\nHa estat un any ple d’èxits amb gairebé 30.000 espectadors, 25.000 de pagament més 4.000 en altres activitats (Espai Carmen Thyssen, Village i espectacles de carrer), que situen el percentatge d’ocupació al voltant del 80%.\nLa reforma de l’Espai Port ha permès crear un auditori adaptable a les necessitats dels espectacles i acollir aforaments de fins a 3.000 assistents.\nConvé destacar també el Cicle de Clàssica a l’Església del Monestir i al Teatre Auditori Municipal Narcís Masferrer. Enguany s’han afegit nous espais com El Ginjoler i la Sala Las Vegas, que han permès portar l’ambient de Festival per tot Sant Feliu i gaudir del complement ideal per unes vacances: la cultura.\nL’arribada l’any que ve del nou espai Guíxols Arena (9.800 metres quadrats) tornarà a fer possible els concerts de gran format, en un entorn renovat i perfectament adaptat a espectacles de gran convocatòria.\nAmb la de 2016 ja són 3 les edicions del Festival de la Porta Ferrada sota la gestió de TheProject. La seva experiència de més de 25 anys en Festivals de formats similars i la professionalitat de tot l’equip ha fet possible incrementar la xifra de 12.000 assistents fins als 30.000 actuals, consolidant l’esdeveniment com una de les principals cites culturals de l’estiu a Catalunya.\nIñaki Martí, soci director de TheProject -promotora del Festival- destaca sobretot “la complicitat amb els operadors locals de Sant Feliu i comarca”. “No s’entendria l’aposta de la ciutat per aquest projecte si aquest no tingués un retorn” “Sabem com és d’important per a la ciutat la bona marxa del Festival, la capacitat de generar nous públics any rere any. No és casualitat que els espectacles comencin majoritàriament a les 22.30 hores”. “Estem amb una línia clara de creixement i amb la quantitat de possibilitats que Sant Feliu de Guíxols ens dóna quant a espais, la sensació és d’anar a més, però toquem de peus a terra, això és un projecte a llarg termini, i consolidar-lo és el repte”.”Nosaltres aportem la nostra experiència per impulsar-lo i intentar consolidar-ho sota el nostre model operatiu i de programació, sent fidels a la idea de poder combinar concerts de risc amb propostes per grans públics sense perdre de vista la qualitat”.\nPer la seva part, des de l’Ajuntament, el regidor del Festival Josep Saballs ha indicat que “l’edició d’enguany ha estat definitiva perquè la ciutat es faci seu el Festival”. Saballs destaca també que “l’encert en la programació ha fet que tinguem una gran repercussió a nivell mediàtic i des del vessant de ciutat referma el Festival i l’Espai Carmen Thyssen com dos projectes estratègics de promoció”.\nPer últim, el Festival vol agrair la col·laboració i suport de tots els implicats, des de les institucions, encapçalades per l’Ajuntament de Sant Feliu de Guíxols, fins a les entitats locals i patrocinadors. I com sempre, als voluntaris del Festival: sense tots ells no hauria estat possible assolir l’èxit d’enguany”.


La dona del temps: Superheroïna\nposted by Admirable @ 10:05\nestel macarnau said...\nUI, no, no, això no va bé...\nHauria de ser alguna cosa de manga bo de debò. Arts marcials, galàxies, naus, anells de Saturn i pintures d'aquelles d'esprai de les rambles.\nTV3 no sap què té, podria presentar un espai del temps amb còmic, una heroïna que volés per sobre del país, deixant anar pluja, pujant el sol fins als cims de Montserrat, bufant al cap de Creus i al Delta...\nDéu meu, el vi de dinar...\nAdmirable C: Caram Estel, sí que anem forts! ;)\nAdmirable B: Et proposo que, si tens traça amb el llapis, ens en facis una esbós.\nA mí em sembla perfecta!! però també estaria bé veure-la de cos sencer.\nAdmirable C: Jo, amb la vènia de l'Estel, en B i la Francesca, ja em començo a imaginar la Mònica dalt d'un núvol (el Kínton va perfecte) llançant llamps, trons i pedregades; bufant tempestes i vendavals; empenyent anticiclons i depressions; aixecant les aigües; omplint pantans... Buf, quantes possibilitats! Pel que fa al vestit, la línia quimono que ELLA ha encetat aquesta setmana em sembla un molt bon punt de partida!


Xavi, en vista del partit que voldria no jugar\nMALLORCA-BARÇA (21.00 H)\n02 de de gener del 2022. 11:39\nNo va fer falta que ningú li preguntés per què Xavi ho tenia tan clar que el va deixar anar a l’inici. Va desitjar un «bon any i molta salut per a tothom» just abans d’esclatar, cansat com ja estava el tècnic durant tota la setmana d’anar perdent jugadors (fins a vuit contagiats per covid després que dissabte donessin negatiu Umtiti i Lenglet) hores abans que la pilota rodi en un gener sense cap descans.\nAquesta nit el Barça apareix a Mallorca al partit que no voldria jugar sota cap concepte perquè considera, segons el seu entrenador, que aquest paisatge desolador que ha deixat la pandèmia al vestidor de la ciutat esportiva de Sant Joan Despí «adultera» la Lliga. Xavi va esclatar com no se l’havia vist mai abans en la seva estada curta (va debutar el 20 de novembre amb aquell triomf ajustat sobre l’Espanyol per 1-0) a la banqueta del Barcelona.\n«Si amb 18 o 17 baixes no se suspèn el partit amb el Mallorca em sembla una bogeria»\n«Si amb 18 o 17 baixes no se suspèn el partit amb el Mallorca em sembla una bogeria», va afirmar l’entrenador, al·legant que era una qüestió de «sentit comú» perquè no té futbolistes disponibles, per molt que les normes (amb cinc que tinguin amb fitxa del primer equip n’hi ha prou) avalin la mesura legal.\n«TENIM 18 BAIXES, ÉS DE SENTIT COMÚ»\nXavi: «El partit contra el Mallorca s’hauria de suspendre»\nQuan parlava Xavi eren 18 absències entre futbolistes confinats per covid (10), lesionats (sis) i sancionats (dos). Però minuts després aquesta nombrosa llista quedava, almenys, reduïda a 17 pel «negatiu» d’Umtiti, comunicat pel club. Però el problema continua sent el mateix.\nÉs igual de greu perquè el Barça es presenta aquesta nit a Mallorca, on necessita guanyar per acostar-se a les posicions de Champions, amb un panorama depriment. I una hora més tard era de 16 amb el «negatiu» de Lenglet.\nNi Pedri, ni Ansu, ni Memphis\nUna situació depriment i «caòtica», segons Xavi, perquè el deixa amb poc marge per construir un equip competitiu. Tampoc recupera Pedri, Ansu Fati i Memphis («evolucionen bé, però encara no estan al cent per cent», va dir) a qui mima amb extrema cura perquè observa el calendari que l’espera aquest gener (quatre partits i tres competicions diferents en tot just 11 dies) i no vol córrer més riscos per no debilitar el Barça.\n— FC Barcelona (@FCBarcelona_es) 1 de enero de 2022\n«No entenc que es jugui», deia, una vegada i una altra, l’entrenador. «No ho entenc, no té sentit», va dir recordant que el Sevilla-Barça d’aquesta mateixa temporada es va suspendre perquè el conjunt andalús «tenia tres sud-americans i nosaltres només un, Araujo», a més de recórrer a l’exemple en altres esports. «El clàssic de bàsquet també s’ha suspès», va afirmar el tècnic, dolgut perquè aquests crits reclamant la suspensió del partit amb el Mallorca xoquin amb el mur de la normativa legal.\nÚltim intent per Dembélé\n«No ens queda més remei que anar-hi i jugar. Jugar amb el que tinguem. Però em pregunto si volem veure un espectacle o no, perquè el partit serà descafeïnat per a tothom», va argumentar. «¿Si no se suspèn aquest partit, quin se suspendrà? Però nosaltres no decidim», va dir l’entrenador després de remarcar que el seu Barça «ha fet un pas endavant» en molts aspectes. Però necessita guanyar avui a Son Moix per avalar aquesta millora, obligat a disputar el partit que mai voldria haver jugat.\nAMB CORTOUIS I VALVERDE CONTRA EL GETAFE\nAncelotti no secunda Xavi : «S’ha de respectar el protocol»\nA les oficines del Camp Nou, en canvi, dilluns es jugarà un altre partit després que el Barça i Dembélé reobrin les negociacions, trencades la setmana passada per les desproporcionades exigències econòmiques, així les va qualificar el club, del davanter. Xavi va parlar amb el francès i encara no el dona per perdut. «Soc optimista, estic esperançat», va afirmar assumint, això sí, que «els agents» de Dembélé no són tan comprensius com ell. «Tant de bo es quedi, està en vista d’una oportunitat que no pot desaprofitar».\nLliga Santander Xavi Hernández


març | 2020 | IES Rubió i Ors\n5⃣ consells per aprendre i conviure en família en situacions de confinament\nEl temps lliure i la situació… Llegeix més»\nInformació sobre les proves d’accés a la universitat (PAU)\nLes darreres informacions del Departament d’Educació són que es mantenen les proves PAU i d’accés per a majors de 25 i 45 anys, així com la prova d’aptitud personal (PAP) d’accés a diferents graus universitaris.\nPer a la celebració de les proves PAU, les noves dates… Llegeix més»\nBatxillerat, Portada confinament 0\nOrientacions de l’EAP (Equip d’Atenció Psicopedagògica)\nDes de l’EAP ens comparteixen un document amb orientacions per a les nostres famílies per aquests dies de confinament que ens hem d’estar a casa. Per tal de poder atendre de manera atenta i conscient els nostres adolescents és important organitzar-se com a família i … Llegeix més»\nEl confinament per Coronavirus és un fet excepcional que esperem superar ben aviat. Des de l’institut us anirem donant idees per aquests dies que estem a casa per tal que pugueu aprofitar aquest temps amb la major qualitat possible.\nPer exemple: l’Ajuntament de Barcelona, a través de l’Institut de Cultura, dona suport a la difusió d’activitats impulsades tant pel sector públic com privat per fer accessible la cultura durant el període de confinament, amb la campanya #LaCulturaTAcompanya.\nEntreu aquí i ho descobrireu!\nMuseus, centres d’art i galeries del món per visitar des de casa!\nEls museus i centres d’art tenen una versió digital que, amb més o menys encert, permeten que bussegem en els seus fons.\nCarregueu-vos de temps i ganes per descobrir artistes i museus, per seguir cultivant el pensament i la curiositat; entreu als museus i centres d’art des de casa.\nAtenció: durant el coronavirus, recomanem seguir etiquetes com #museusacasa, #museosencasa i #museumsathome.\nEntreu als següents enllaços i que comenci l’aventura!\nGalerias y museos online\nMuseus en línia de Catalunya\nNational Geographic Visita virtual a los mejores museos del mundo\nXTEC Museus virtuals\nMuseus, centres d’art i galeries\nMuseu Picasso Itineraris virtuals\n10 museus per visitar sense sortir de casa\nMiró a casa, és una iniciativa digital per a tots els públics. Proposen jocs i activitats per despertar la creativitat a casa.\nEl MACBA (Museu d’Art Contemporani) ofereix recorreguts temàtics per la seva col·lecció.\nVisiteu el MNAC (Museu d’Art Nacional de Catalunya) d’una forma diferent, a través dels itineraris virtuals del web.\nDescobriu obres del museu navegant per la col·lecció online.. Recorregueu virtualment les sales del museu: 1.376 obres de la col·lecció digitalitzades en alta resolució i 418 artistes representats.\nBatxillerat, ESO, Història de l'Art, Portada confinament 0


Com sabeu, FEDNA (Fundació Espanyola per al Desenvolupament de la Nutrició Animal) és una Fundació docent sense ànim de lucre creada per diverses persones de l'àmbit universitari i de el sector industrial privat. El seu objectiu és el desenvolupament de la nutrició dins de l'àmbit espanyol i la difusió de coneixements de caràcter científic sobre els últims avenços en Nutrició i Alimentació Animal.\nAquest any durant el seu congrés anual es van presentar les noves taules FEDNA 2019.\nDes Agrifood AT us informem que ja tenim disponibles aquestes taules per al seu ús en el programa Brill Formulation (FS). A més hem creat una segona base de dades amb els valors 2010 (actualitzats fins 2018) i els nous valors 2019.\nEncara no les tens?\nContacta amb nosaltres per a poder descarregar-les des de la nostra àrea de client i poder incorporar-les en el teu Brill Formulation.


El Sóller i Port liquiden els seus rivals,(2-1),(3-1) | Saber jugar\n24 gener 2010 – 22:48\nEn els 30 segons Marc Tovar obria la llauna, fent bona l’assistència de Valcaneras, fructificant en cama esquerra. Faltant uns minutats per concloure el primer període Alex culminà amb jugada personal. Escurçaria el tanteig la Penya Arrabal faltant cinc minutes per el termini del partit. El Sóller va viure de rentes sobre tot a la represa, no obstant això, el partit tot i no ser brillant tingué moments de bon futbol creant algunes ocasions més a cada porteria si bé el Sóller va sumar més marisc que la Penya Arrabal.\nEl Port de Sóller va tombar el Santa Catalina de manera clara. Joan Rosselló va obrir el marcador en el minut 20 al concretar de cap al pal passat una passada perfecte d ´Andreu Barceló, el segon altre cop Joan Rosselló va tornar a fructificar un servei de Jaume Pinya. Mitjana segona part els visitants escurçaren diferències,2-1, en Jaume Pinya va aconseguir el 3-1 a passada de Lluís Quirós. El partit fou entretingut, on el Port de Sóller fou superior als visitants, només els primers 20´els del Santa Catalina intimidà un tant la porteria de Manrique, però nomes tragué el profit del gol, pel demes el Port de Sóller fou mereixedor del aconseguit.\nLlusia Oliver Presidenta del C.F. Sóller divendres passat reuní al Port de Sóller i Futbol Base en una torrada facilitada per el Sóller, per primer cop la junta del Sóller ha estat capaç de compartir idees pel bé del futbol solleric. Felicitacions a la junta de Llusia.\n10 respostes a “El Sóller i Port liquiden els seus rivals,(2-1),(3-1)”\nAquest diumenge he disfrutat de veura fútbol al Camp de’n Maiol, el Sóller, encara que més intermitent i amb un joc més directe m’ha agradat i el Port de Sóller, ja juga de memòria, també m’ha fet disfrutar. Per jo el gol del Santa Catalina, si al final es jugador “morenet” la toca abans d’entrar es fora de joc, però és igual, s’ha guanyat bé. A veura si hi ha sort i l’any que ve disfrutam d’un “derbi” a preferent.\nPer Juanjo el gen. 24, 2010\nEl Sóller ha fet un bon partit, per mi ha estat entretingut, i tres punts més al sac, molt bé pels nostres braus jugadors. Aúpa Sóller!!!\nPer Toni Celià el gen. 25, 2010\nedo juanjo independenment de la situacio del soller es vou qe no cunfies en qe pugui fer lligueta i optar a pujar, pq ja el tornes voure a preferent diguen qe l’any ki ve esperes qe hi hagui derbi, cunfiau un poc mes amb aquest ekip que crec qe ha dat raons suficients per feru i pensar qe aunqe sigui complicadisim ens puguin dar una molt bona sorpresa\nPer sulleric de veres el gen. 25, 2010\nEsta cla que el Sóller amb Marc Tovar guanya i sense perd i es bastan mes aburrit!!!!!!\nPer V el gen. 25, 2010\nSolleric de Veres, ets optimista, no descart que siguis jugador o bé gran aficionat, és de lloar la teva proposta, si de veritat que et un solleric de veres. Tot i que és molt difícil de que el Sóller pugui pujar, però perquè no?\nPer Joan Antoni el gen. 25, 2010\nSegons he llegit den Cercos i en una entrevista recent publicada en en Toni Sampol, l’objectiiu es arribar a la cuarantena de punts per salvar-se (ara mateix), per això he dit el que he dit. Per això i perque un equip que entrena dues vegades per setmana será molt dificil que aconsegueixi qualque cosa més que la permanencia. Però si puja a tercera ben content estaré.\nPer Juanjo el gen. 25, 2010\na mi el soller hem va agradar bastant,crec q ha fet un dels partits mes bons dins Can Maiol,per cert feia molta estona que no veia a nes juvenils del soller a voure un partit des seu equip,ara començam a anar…..\nPer pep el gen. 25, 2010\nJuanjo: tot i que no he comentat la teva entrada i si la del Solleric de Veres ara ho faré. Estic d’acord en tu que l’objectiu és la permanència enguany tal i com estan les coses, tot i que també és veritat que el Sóller ha hores d’ara dur els mateixos punts que el setè i aquest està en zona lligueta, suposo que aquesta era raor que et donava el Solleric de V\nAvui i per primera vegada contestaré a totes les entrades que es facin si aquestes es poden contestar. En Pep el conec i és un Home de futbol hi hauria d’haver un bon grapat com ell. No és de Sóller i estima el Sóller i el futbol solleric com qualsevol solleric. Pep em vaig adonar que hi havia una colla de al•lots que animaven el Sóller, desprès de la teva entrada he deduït que eren els juvenils,bona observació. Aquest és el camí.\nSi, es veritat q es juvenils hi eren, però no es un fet aillat. Hi solen esser sempre si no juguen ells. Tal vegada aquest cop es feren notar més.


Rabbi Lord Jonathan Sacks – Pàgina 3 – Nova Escola Catalana\nCategoria: Rabbi Lord Jonathan Sacks\nEl següent text és una traducció de l'article «The Future of the Past», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. L'escena que aplega el llibre de Gènesi és intensament significativa. Els germans de Josep temien que, després de la mort del seu pare Jacob, Josep prengués venjança contra ells per vendre'l com a esclau. Anys abans, els havia dit que els havia perdonat: "Ara, no patiu ni us sentiu culpables perquè em venguéreu. Mireu: Déu m'ha enviat davant vostre per a salvar vides" (Bereixit-Gènesi 45:5). Evidentment només se'l cregueren a mitges. La seva por es basava en el fet que, com es desprèn de la història anterior d'Esaú, els fills no podien venjar-se contra els seus germans durant la vida del seu pare. Esaú havia dit: "Els dies de dol pel meu pare acabaran aviat. Podré matar al meu germà Jacob" (Bereixit-Gènesi 27:41). Això és el que temien ara els germans: que Josep no els havia perdonat sinó que simplement esperava...\nVaigaix: El meu pare m’estima?\n14 de desembre de 2018 by Autor ConvidatNo Comments\nEl següent text és una traducció de l'article «Does my father love me?», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. És una de les grans preguntes que naturalment ens fem cada vegada que llegim la història de Josep. Per què, en algun moment durant la seva separació de vint-i-dos anys, no va enviar cap avís al seu pare dient que era viu? Durant part d'aquesta època, quan era esclau de la casa de Potifar i quan era a la presó, hauria estat impossible. Però sens dubte podria haver-ho fet quan es va convertir en la segona persona més poderosa d'Egipte. Com a mínim, podria haver-ho fet quan els germans van arribar davant d'ell en el seu primer viatge per comprar menjar. Josep sabia quant li estimava el seu pare. Hauria d'haver sabut fins a quin punt la separació va afligir-lo. No sabia, no podia saber, que Jacob pensava que li havia ocorregut, però el que segur que sabia era això: que...\nMikets: L’Universal i el Particular\n6 de desembre de 2018 by Autor ConvidatNo Comments\nEl següent text és una traducció de l'article «The Universal and the Particular», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. La història de Josep és una d'aquestes rares narratives al Tanakh en què un jueu (israelita / hebreu) exerceix un paper destacat en una societat gentil (els altres són, sobretot, els llibres d'Ester i Daniel). Vull aquí explorar una faceta d'aquest escenari. Com parla un jueu a un no jueu sobre Déu? Què és el que és particular, i què és el que és universal, en la vida religiosa? En aquest enfocament, el judaisme és únic. D'una banda, el Déu d'Abraham és, creiem, el Déu de tothom. Tots, ja siguem o no jueus, som fets a imatge i semblança de Déu. D'altra banda, la religió d'Abraham no és la religió de tothom. Va néixer en el pacte específic que Déu va fer amb Abraham i els seus descendents. Diem de Déu en les nostres oracions que Ell «ens tria d'entre tots...\nRabbi Lord Jonathan Sacks, Torahcivilització religiosa, Faraó, Josep, lleis de Noè, mikets, particularitat, universalitat\nVaiéxev: Rebutjant el consol, mantenint l’esperança\n29 de novembre de 2018 29 de novembre de 2018 by Autor ConvidatNo Comments\nEl següent text és una traducció de l'article «Refusing Comfort, Keeping Hope», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. S'ha produït l'engany. Josep ha estat venut com a esclau. Els seus germans submergeixen la seva roba en sang. L'hi tornen al pare tot dient: «Mira el que hem trobat. Ho reconeixes? És la túnica del teu fill oi?» Jacob el reconeix i respon: «És la roba del meu fill. Una bèstia salvatge l'ha devorat. Josep ha estat esbocinat». Llavors llegim: Jacob s'esquinçà els vestits, es va posar roba de sac i va plorar durant molt de temps pel seu fill. Els seus fills i filles van intentar consolar-lo, però ell negar-se a ser consolat. Va dir: "Encara ploraré pel meu fill quan sigui mort i enterrat" (Bereixit-Gènesi 37:34-35). Hi ha lleis en el judaisme sobre els límits del dolor: la xiva [setmana], els xeloxim [els 30 dies], l'any. No hi ha cap causa per a la qual el dolor sigui infinit. El...\nVaietsé: Quan el «jo» és silenciós\n15 de novembre de 2018 15 de novembre de 2018 by Autor ConvidatNo Comments\nEl següent text és una traducció de l'article «When the "I" is silent», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. La paraixà d'aquesta setmana té relació amb una visió poderosa i primordial de l'oració: Jacob, sol i lluny de casa, es troba a la nit amb només pedres com a coixí, i somia amb una escala, amb àngels que hi pugen i baixen. Aquesta és la trobada inicial amb la "casa de Déu" que, un dia, es convertiria en la sinagoga, el primer somni d'una "porta del cel" que permetés l'accés a un Déu que se situa a dalt, que ens permetés saber finalment que "Déu és veritablement en aquest lloc". Hi ha, tanmateix, un matís en el text que es perd en la traducció, i va fer que els mestres hassídics ens ho facin veure. Els verbs hebreus porten en les seves declinacions una indicació del subjecte. Així doncs, la paraula yadati significa "jo sabia" i lo yadati, "no sabia"....\nRabbi Lord Jonathan Sacks, Torahcanvi interior, el poder del silenci, llenguatge, pregaria, Vaietsé\nToldot: el Coratge de la Persistència\nEl següent text és una traducció de l'article «The Courage of Persistence», del Rabí Jonathan Sacks, publicat originalment a rabbisacks.org. Hi ha un estrany passatge en la vida d'Isaac, ominós en la seva prefiguració de bona part de la història jueva posterior. Com Abraham, Isaac es veu forçat per la fam a anar a Gerar, a la terra dels filisteus. Allà, com Abraham, sent que la seva vida pot estar en perill perquè està maridat amb una bella dona. Tem ser assassinat per tal que Rebeca pugui ser portada a l'harem del rei Avimelekh. La parella es fa passar com a germà i germana. L'engany es descobreix, Avimelekh s'indigna, es donen explicacions i la situació se supera. Gènesi 26 es llegeix gairebé com una repetició de Gènesi 20, una generació posterior. En ambdós casos Avimelekh promet la seguretat dels patriarques. A Abraham li va dir: "La meva terra és davant vostre; pots viure on et plagui "(Gen 20:15). Sobre Isaac, ell...\nRabbi Lord Jonathan Sacks, Torahantisemitisme, Isaac, Rabbi Jonathan Sacks, Toldot


Ciutadà K: COPYRIGHT\nper a mòmia el ramoncín, gran abanderat de la sgae! ha vist l'última que ha fet? miri (si encara no ho ha fet treure del youtube): http://www.youtube.com/watch?v=KgbS6ONWUXg&feature=player_embedded\nno té vergonya! ni ell ni tots els que viuen del "cuento", i damunt, fent el que justament critica: "copiar" (o intentar-ho vagament)! ah, i no es perdi tampoc les "versions" de pitingo i bebe de la mateixa cançó. d'apretar a córrer i no parar fins a antananaribo! 8-O\npobre kurt cobain, no poder ni descansar en pau...\nconeix l'exgae (http://exgae.net/), antagònics de la sgae?


1 adolescent +\nData de publicació: 27/05/2019 04:31\nPressió a primers passos\nHolaaa, últimanent un tema m'ha estat rondant pel cap. (Se que és bastant tard😅)\nFa com mes i mig que surto amb un noi (que abans era el meu millor amic) i sempre m'esta dient que fagi jo primers passos, com si sentis que ell és qui dona més a aquesta relació (perquè és el més carinyos i eso). Llavors, des del nostre primer pico no para de demanarme que sigui jo qui comenci el nostre primer lio (cap dels dos ho hem fet mai) i li demano que en comptes de tenir-ho pensat millor que "surja". Però igualment seguiex dient que esta esperant, que quan més el faré esperar... I de vegades m'he plantejat de fer-ho però un cop el tinc davant em cago i no faig res.\nNo ho vull deixar amb ell però tampoc vull sentirme presionada perquè arriba un punt qur m'estic agobiant i potser hauria de treure-li importància al tema del lio però no puc evitar cagar-me.\nData de publicació: 20/06/2019 16:33\nDoncs tinc la sensació que aquesta parella t'está assetjant una mica. Si la teva parella et fa sentir malament, fa que sentis que no estàs a l'alçada, t'està reclamant sempre que tinguis relacions (petons, lio,...), potser no t'està respectant, no creus?\nTu mateixa dius que a vegades et sents atabalada i que no t'agrada aquesta pressió. I tens tot el dret a sentir-te així i ell t'hauria de respectar. Les relacions i els petons que sorgeixen del desig de les dues persones, de manera espontània i sense pressions, són els més agradables. Continua reclamant aquesta espontaneïtat, demana-li espai i si no ho respecta... hauràs de prendre una decisió (encara que et faci mal).


Darrere les xifres de la Covid-19 | Ure Comas | girona | Salut | El Punt Avui\nDarrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 + Darrere les xifres de la Covid-19 E-mail\nCarme Cortizo, fotografiada a casa seva aquesta setmana passada MANEL LLADÓ.\nJuan Heredia, a casa seva aquesta setmana. MANEL LLADÓ.\nMontserrat Mosoll, fotografiada a casa seva aquesta setmana passada MANEL LLADÓ.\nValls , de 62 anys, és reumatòleg a Palamós. EPA.\nDarrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 Darrere les xifres de la Covid-19 E-mail\nMolts professionals sanitaris han patit la malaltia\nAvui fa just un any, el divendres 28 de febrer del 2020, l’Ajuntament de Girona i el Departament de Salut convocaven d’urgència una roda de premsa a la ciutat per anunciar el primer cas de Covid-19 a les comarques gironines. Era una treballadora del consistori gironí de 52 anys que s’havia contagiat després d’un viatge a Itàlia, i el seu pronòstic era, aquell primer dia, lleu. La preocupació de les autoritats durant aquella roda de premsa contrastava amb l’exterior de l’edifici consistorial: una fira omplia de gent la plaça Catalunya en un dia primaveral i ningú s’imaginava que, dotze dies més tard, començaria tot el que hem viscut durant aquest any.\n“Han estat moltíssimes experiències en molts àmbits”, afirma el president del Col·legi de Metges de Girona (COMG) , Josep Vilaplana, que representa un dels col·lectius que han estat protagonistes principals durant aquests mesos. Vilaplana destaca la mobilització de les primeres setmanes i també “el convenciment que els metges van saber gestionar una situació molt complexa”. Ara, des de la perspectiva d’un any, el president del COMG reconeix que moltes de les coses que s’han implementat durant aquest temps “han vingut per quedar-se”. Vilaplana aprofita també per fer un advertiment: “Tots hem de cuidar el sistema sanitari que tenim i saber que la inversió en sanitat és molt bona per a la societat, i això també té a veure amb el model de país que volem.” “Estem esgotats, cansats, però, sens dubte, ha estat alliçonador”, conclou.\nA hores d’ara, es desconeix exactament quantes persones han estat i estan afectades per la Covid-19. Les darreres dades proporcionades per Salut assenyalen un còmput de gairebé 60.000 casos acumulats i confirmats a la regió sanitària de Girona, però aquesta dada no és real, perquè, per exemple, durant la primera onada no es feien tantes proves com es fan ara i, a més, sempre hi ha els asimptomàtics. Tampoc és definitiva la dada de més de 1.900 morts registrats a la regió sanitària, perquè també inicialment no tots els casos quedaven registrats. De tota manera, el que és clar és que un gran nombre de les persones que han patit aquesta malaltia pertanyen al col·lectiu de professionals sanitaris, tal com han anat recollint els diversos centres.\nSón, doncs, més de 60.000 els gironins que, d’una manera o una altra, han estat protagonistes d’aquesta pandèmia a les comarques gironines. Alguns no ho poden explicar. Aquí tenim el cas de només quatre d’ells.\n“Cal donar resposta a la gent amb Covid persistent”\nEs va contagiar en la segona onada, al setembre, i continua de baixa perquè pateix el que s’anomena “Covid persistent”, amb símptomes de la malaltia que es mantenen. Treballava en la unitat de continuïtat assistencial, dedicada a fer seguiment de malalts complexos, quan, amb la pandèmia i la reestructuració de les feines a l’hospital, es va fer càrrec de malalts Covid.\nCom es va contagiar?\nPensem tots que va ser que teníem un malalt respiratori que quan va ingressar la PCR li va donar negativa i era molt dependent. Vaig haver de tractar-lo molt, i amb les mesures que marcava el protocol, que en aquell moment era que si no eren malalts Covid, amb mascareta quirúrgica. El dia que li volíem donar l’alta, em van trucar des de l’ambulatori dient que la família d’aquest senyor, que l’havia vingut a visitar a l’hospital, havia sortit tota positiva. Es va aturar l’alta i se li va fer una PCR, que l’endemà va sortir positiva. O sigui, que el senyor, o bé tenia el bitxo i el va desenvolupar dins l’hospital malgrat la primera PCR negativa, o bé es va contagiar amb les visites de la família. Jo em vaig fer una PCR perquè em preocupava força perquè el meu home és metge, treballa en un altre hospital però amb malalts molt fràgils i els caps des setmana cuidava dels meus pares i em preocupava molt i em va sortir negativa, però just el cap de setmana següent, que crec que era l’11 de setembre, estava cuidant els meus pares quan vaig notar, res, un petit calfred. Però com que estava molt alerta, vaig dir “tothom fora”, i vaig anar cap a l’hospital, em vaig fer una PCR i vaig donar positiu. Vaig haver d’aïllar-me a casa.\nQuins símptomes va tenir amb el contagi?\nLa primera setmana vaig estar molt fotuda, amb febre, molta cefalea, mal a les articulacions i a la musculatura... No tenia ganes de res. Vaig perdre quatre quilos en deu dies; em trobava fatal. Però jo havia treballat amb malalts respiratoris, i respiratòriament jo no tenia res... Els meus malalts tenien ofec, es complicaven en un moment i acabaven a l’UCI, intubats... Pensava: “Que bé que no s’ha contagiat ningú de casa i que jo ho estic passant de manera relativament lleu.” Ara m’adono que no era tan lleu. Al cap de tres setmanes, continuava donant positiu a la PCR, però em va sortir que ja tenia anticossos i em vaig desaïllar. Em vaig trobar hipercansada, havia perdut deu quilos de musculatura i vaig començar a tenir cada cop més mal de cap.\nMés mal de cap?\nSí, i llavors també vaig començar a pensar: “Mira, m’he tornat ximple després de tants dies d’estar allà tancada; no me’n recordo de les coses.” Al cap d’unes setmanes, la meva família i jo ens vam adonar que no era que m’havia tornat ximple, sinó que havia perdut memòria. Per exemple, anava a l’habitació del meu fill i em deia “Farem carn arrebossada per sopar”, i quan arribava a la cuina pensava: “Què faré avui per sopar?” No recordava que feia cinc minuts el meu fill m’havia demanat això. Sobretot la disminució de memòria recent.\nI això encara li passa?\nHe anat recuperant memòria, però encara em passa. I falta d’atenció. El que veig i estic compartint amb altres companys és que he perdut la capacitat de concentrar-me. També he perdut automatismes, així com l’olfacte i el gust, que tot just ara he recuperat...\nEl problema, i això és el que demanem molts col·lectius de Covid persistent, és que no hi ha una unitat que realment faci aquest suport, unitats de post-Covid al Trueta. Quan em va veure l’internista, em va tranquil·litzar saber que hi havia casos com el meu. Validar-me això va ser molt important i també començar a saber d’altres companys a qui els havia passat. Però l’internista també em va dir que no sabien per què passava i que tampoc sabien què podien fer. Em vaig sentir una miqueta sola, perquè no tenim una estructura com en altres llocs com ara la Gutman o Can Ruti.\nCom s’ho ha fet?\nVam haver d’anar a estirar coneixences personals. Gràcies al meu veí, que és neuròleg, vaig contactar amb un neuropsicòleg del Trueta i estic fent rehabilitació neurocognitiva a casa. M’han donat un programa, que és el que utilitzen amb malalts d’esclerosi múltiple, i faig que el puc, perquè em limita força la cefalea, tot i que he millorat i estic contenta. També estic esperant consulta a la Gutman.\nEl seu cas no és únic.\nNo, hi ha altra gent, i ens hem anat retrobant com a col·lectius. La setmana passada ens vam incloure gent de Girona en el col·lectiu de professionals afectats per Covid persistent.\nJa s’ha reconegut com a malaltia professional\nSí. Jo ho he tingut molt fàcil, però hi ha altres companys a qui els està costant molt. Es neguen a fer-los els informes… Entenc perfectament que la prioritat és salvar vides, i cal posar-hi tots els diners que es necessitin, però el sistema hauria de donar resposta a les necessitats que tingui la gent amb Covid persistent.\nSiguin o no siguin professionals?\nEvidentment, evidentment. Als professionals què ens va passar? Que estàvem a primera línia amb els malalts que tenien Covid; per tant, amb càrrega viral molt alta.\nQuè creu que s’hauria de fer?\nJo soc infermera, però estic de coterapeuta en grups de dol perinatal, i tinc l’experiència que van tan bé que vaig començar a fer contactes amb gent que deia que estava com jo. Tots necessitàvem aquesta part de compartir experiències. Hem passat experiències dures; hi ha gent que una passada de dures. Hi ha moments en què estàs molt trist, moments en què estàs enfadadíssim i engegaries a la merda tothom...Vaig transmetre les nostres demandes en el terreny emocional a la meva companya psicòloga del Trueta i ara ja fa dos mesos o tres que s’ha muntat al mateix hospital un grup de suport post-Covid per a professionals sanitaris. Primer, era per a gent del Trueta, però també ve gent de primària i ara ve una persona de l’IAS, i allà ens trobem. Hi ha tota mena de casos: qui fa una mica d’esforç i s’ofega, gent amb cefalees, gent amb pèrdua de memòria, casos en què l’afectació ha estat al cor i que arran d’això ara han de portar marcapassos…\nQuè ha après de tot això?\nHe plorat molt, ara estic molt millor, però en aquells moments que no recordava el que m’havien dit feia cinc minuts, em vaig qüestionar molt què és una persona: és el cos, és la ment o les teves capacitats? I la veritat és que vaig fer un clic quan vaig pensar i vaig començar a sentir que havia de posar el focus en allò que tinc i no en el que em falta. En la família tan genial que tinc, en el fet de poder sortir a prendre el sol a la terrassa, poder caminar una mica... Posar el focus en el que tinc ara i pensar que la resta, amb esforç i paciència, tornarà. N’estic convençuda.\nAquesta també seria la recomanació que faria a qui ho pateix?\nI tant, posar focus en el que tens. L’estat d’ànim hi influeix moltíssim, en tot això. Evidentment que la ràbia i el plor han de sortir, però una vegada surt això, cal posar el focus en el que tens. Gaudir de les coses petites i posar el focus en allò que tinc i no en el que em falta.\n-La gent se sent molt sola?\nSí, jo també, quan l’internista em va dir que hi havia més gent com jo, bé. Però quan em va dir que no sabien què fer, vaig dir: “Hòstia!” Em sentia també com abandonada i vaig pensar què faria. I en el meu cas, som conscients tots els que ens reunim en aquest grup de suport que som professionals, i som capaços d’anar a picar a portes i, si cal, tombar-les, i tinc aquesta sort, però entenem sobretot la gent que no té aquestes opcions... La paraula abandonats l’he sentit moltes vegades. En el meu cas, la meva família m’ha ajudat molt, també la metgessa de capçalera, i també molt bo el grup de suport.\nEspera poder retornar a la feina?\nSí, jo espero que sí, però no sé si seré capaç de fer el mateix que feia abans. Espero que sí, perquè, primer, m’agrada molt la meva feina, però és veritat que hi ha companys que s’han incorporat i no tenen la capacitat de fer el mateix que feien abans. I més ara, ja que sempre hem treballat al 100%, perquè hi ha moltes mancances en el món sanitari i han fet una mala planificació, però ara durant la Covid treballàvem al 120% tots i quan m’incorpori hauré de treballar així... Però jo en tinc ganes.\n“Vaig fer una reinfecció més greu que la primera”\nEl seu cas és estudiat com un dels pocs que es coneixen de reinfecció molt més greu.\nQuè té de particular el seu cas?\nEl més curiós, a banda de ser o no ser el primer reinfectat, és que vaig fer una reinfecció més greu que la primera. Avui sabem que hi ha molta gent que es reinfecta, però el que és habitual és que la primera infecció sigui més greu que la segona. En canvi, jo vaig fer una primera infecció en què no vaig estar ni de baixa i una altra que va ser molt greu.\nS’està estudiant, això?\nS’ha fet una publicació sobre el meu cas. Es va poder seqüenciar bé quin virus era, i ja era una soca diferent de la del març, la que hi havia a tot arreu. La segona vegada, que va ser a finals d’agost, va ser una soca angloescocesa que no sabem si era ben bé la que ara anomenem “soca britànica”. Van ser dues soques diferents, amb una genètica com la meva, que va ser favorable per desenvolupar una reacció autoimmunitària molt severa.\nNo tenia patologies?\nNo, no havia estat mai ingressat ni de baixa en 30 anys de professió, no prenia medicaments i feia esport. En principi, una persona sana.\nNo tenim una situació clara. A l’hospital, al principi, les mesures de prevenció no eren gaire notòries, com a tots els hospitals; no hi havia gaires EPI ni mascaretes ni res..., i va ser fàcil. El segon cop va ser en tornar de vacances... Em moc per tot l’hospital. Ves a saber.\n“Jo em sento molt abandonada per la sanitat”\nVa ser un dels primers casos de Covid-19 detectats a la regió sanitària de Girona. Tot just era el 16 de març i s’acabava de decretar l’estat d’alarma. Per aquest motiu, pel fet de ser un dels primers casos, el testimoni d’aquesta excontroladora de trànsit aeri és un dels recollits en l’obra de teatre El·lipsi, que Ferran Joanmiquel estrena aquest mes de març a la sala La Planeta de Girona.\nQuan es va començar a trobar malament feia molt poc que havia esclatat la pandèmia. Sap com es va contagiar? Tenia patologies prèvies?\nNo, no tinc ni idea de com em vaig contagiar. I tampoc tenia patologies prèvies. No ho sé. Jo el que vaig tenir va ser moltíssima febre i moltíssima diarrea. Va ser al març, i en aquell moment no se sabia res. Jo vaig estar a casa quinze dies amb febre, prenent paracetamol, fins que, finalment, el 26 de març em van ingressar en ambulància a l’hospital de Santa Caterina. Allà vaig estar vuit dies amb oxigen tot el dia i, finalment, el 3 d’abril em van donar l’alta.\nVa haver d’ingressar a l’UCI?\nAmb aquesta sensació que no se sabia res de res. Em van receptar Dolquine, però no ho podia aconseguir perquè ho tenien agafat per la Seguretat Social; al meu marit, que vivia amb mi, no li van fer cap prova de res...Tot era així...\nAviat farà un any que va tenir la malaltia, però vostè encara en pateix les seqüeles?\nSí, tinc molt mal a la musculatura i, sobretot, molt mal a la cintura. Pensa que ningú en sap res. Jo em sento molt abandonada per la sanitat i hi estic enfadada, potser perquè ells mateixos no saben res. Et sents molt sol i molt abandonat, a part de la tristesa, que també hi és. Tot i això, he de dir que els metges que m’han atès, sobretot quan vaig estar ingressada al Santa Caterina, m’han atès superbé.\nI com està tractant aquestes seqüeles que pateix?\nAra el que faig és prendre molta cosa naturista, també un probiòtic... Però passa que, a més del mal muscular i del mal a la cintura, també he perdut molta memòria i no tinc la vitalitat que tenia abans.\n“Va ser baixar a l’UCI i ja no recordar res”\nHeredia, un zelador molt apreciat al Trueta, va agafar la Covid en la primera onada i, com a seqüela, pateix la síndrome de Guillain-Barré. Ara ha d’anar a rehabilitació cada dia.\nCom va saber que havia agafat el virus?\nDoncs ràpid, perquè hi havia estat treballant cada dia... Jo estic a l’àrea cardiològica, i l’UCO la van deixar d’UCI de Covid. Una lluita, treballant amb un estrès terrible. I un dia vaig venir a casa i em sentia cansat, però com que visc a dalt d’un petit pendent, doncs en vaig donar la culpa al pendent, però un altre dia em va tornar a passar; gairebé no podia respirar i aquella nit em vaig començar a trobar estrany. Tenia una mica de fred, vaig prendre’m la temperatura i vaig veure que tenia una mica de febre. Em va començar a fer mal el cap i esternudava una mica, i vaig dir: “Ja està, ja l’he agafat.”\nVa anar a l’hospital i va donar positiu a la prova.\nSí, i em van dir que em quedava ingressat. M’auscultaven, em deien que respirés profund, i jo creia que podia, però no. Era un dissabte al matí; vaig passar el cap de setmana allà, amb totes les visites prohibides, i la veritat és que es fa molt llarg, estar sol. Em venien a veure companys a la porta, però ho passes malament, amb tanta soledat.\nI va acabar a l’UCI.\nEl dimarts a la tarda va venir una companya i em va dir: “Vinga, Juan, recull les coses que te’n vas a l’UCI.” I jo: “Què?” Vaig trucar a la meva dona per dir-li-ho i estava més preocupat per ella que per mi. I va ser baixar a l’UCI i ja no recordar res. Fins que em van despertar dinou dies després. Pràcticament la Covid la vaig passar adormit. Després em van dir que havia estat molt malament, que vaig estar a punt de morir: vaig estar, com aquell qui diu, al caire de l’abisme. Bé…, i després, com que no em recuperava, em deia: “Va, que ara surts de l’UCI i estàs molt dèbil.” I aquella nit em vaig intentar aixecar jo sol, allò que no saps el que fas, i vaig caure i em vaig trencar el nas. És que no sé com em vaig poder aixecar, la veritat sigui dita.\nQuan van veure que tenia la Guillain-Barré?\nDesprés, veient que no em recuperava i no em recuperava, van descobrir que tinc la malaltia aquesta, que m’ha afectat, perquè es veu que el nostre sistema immunològic, quan lluita contra agents externs, quan va lluitar contra la Covid, també va lluitar contra mi i em va destrossar els nervis. I ara cal esperar que es vagin recuperant.\nPer això fa recuperació.\nEm van donar d’alta al juny i la primera setmana de juliol vaig començar la rehabilitació. Primer feia menys hores, però ara en faig més. Amb aquesta malaltia, jo trobo que tinc força, però quan la vull utilitzar no la domino, no arriba. Una fisioterapeuta em va dir: “Juan, el teu cap és un Ferrari, però el teu cos és un dos cavalls.” Amb el cos has d’anar a poc a poc, perquè això és molt lent. Veig que estic millor, però la meva força i la meva vitalitat no les tinc. Depenc de la meva dona. Si la meva dona no hi fos, jo no hi seria tampoc, perquè no m’he quedat paraplègic, però gairebé.