L'aviador republicà que va voler reposar en sòl empordanès - Empordà\nL'aviador republicà que va voler reposar en sòl empordanès\nL'última voluntat de Pedro Muñoz, pilot de «Katiuska» durant la Guerra Civil, va ser que la família escampés les cendres a l'antic aeròdrom de Figueres Nord\nDAVID GARCIA ALGILAGA 01.03.2021 | 19:17\nEl carnet de pilot republicà de Pedro Muñoz ARXIU FAMILIAR\nEl carnet de pilot republicà de Pedro Muñoz\nFigueres, 2011. Manolo Muñoz, madrileny amb accent cubà –nascut a l'antiga Unió Soviètica– fill d'exiliats republicans, vol donar resposta al darrer desig del seu pare: «Hecha mis cenizas en el aeródromo de Figueras; encontrarás un castillo elevado, dónde pernoctábamos y desde dónde un autobús nos llevaba hasta la pista, primero por la carretera a la Junquera y luego, a la derecha, a unos dos o tres kilómetros...». Després d'unes primeres infructuoses indagacions, des de la plaça de l'Ajuntament, truca al seu amic Carlos Lázaro, de l'Asociación de Aviadores de la República, i ell, a la vegada, el posa en contacte amb els companys d'ADAR Barcelona, els quals li envien una ubicació i, finalment, pot escampar les cendres per l'antic aeròdrom republicà de Figueres Nord (situat entre Cabanes i Vilabertran).\nPedro Muñoz Bermejo (1918 – 2011), va ser Pilot Militar durant la Guerra Civil, va participar en accions bèl·liques des d'aquest destí, on va viure aquell tipus d'experiències úniques que, encara que fugaces, als vint anys se't graven a foc a l'esperit per sempre més. I que tornen fins a marcar el moment del comiat final.\nCreus a Peralada per lamentar la tala d'arbres a la carretera vella.\nNou anys després, durant la relativa treva estival de la pandèmia per la Covid-19, Manolo va tornar a l'antic aeròdrom militar figuerenc per donar compliment a una altra darrera voluntat, aquest cop de la seva mare Ana Fernández, de Gijón: descansar amb el seu marit. Tornant de Cabanes, Manolo va entrar al Dalícatessen de Martí Dacosta per prendre alguna cosa i aquí va començar aquesta història que no és altra que la del descobriment (local) d'un pilot que va volar des de Figueres amb les Fuerzas del Aire.\nEn Pedro tenia 18 anys i vivia a Puerto de Sagunto quan va tenir lloc el cop d'estat de juliol de 1936. De seguida es va posicionar contra l'aixecament militar i, l'abril de 1937, es va presentar voluntari a l'aviació republicana. Va formar part de la 2a expedició d'alumnes pilot a l'URSS, a l'Escola d'Aviació de Kirovabad, a l'actual Azerbaidjan. Una lesió a l'oïda va allunyar-lo dels caces, així que va instruir-se en bombarders. El gener de 1938 va esdevenir Pilot Militar amb la graduació de sergent.\nUna vegada a Espanya, va passar per l'Escola de Polimotors de La Rabasa (Alacant) i per l'Esquadrilla de Reentrenament (Transformació) del Grup 24 a Sisante (Conca), abans de ser destinat, l'octubre d'aquell any, a la 2a Escuadrilla - Grupo 24, a Figueres. Aquesta era una de les escasses esquadrilles existents dels veloços bombarders bimotors soviètics Tupolev SB i, amb ella, i des de l'Empordà, en Pedro visqué el seu bateig de foc en missions ofensives sobre diversos sectors dels fronts del Segre, de l'Ebre, Balaguer Fraga... Volant amb els Katiuska, nom amb el qual eren coneguts aquests bombarders pels republicans (per als nacionals eren Martin Bomber).\nVista aèria de l'aeròdrom Figueres Nord, entre els termes de Cabanes i Vilabertran, durant la Guerra Civil. EMILIANI\nEl 16 de desembre, la seva esquadrilla, juntament amb la 3a de Celrà i el Katiuska de la Plana Mayor des de Banyoles, varen realitzar una arriscada acció ofensiva contra la base de la Legió Còndor a la Sénia (Tarragona). No sabem del cert si el nostre protagonista va participar activament en aquest bombardeig, però la seva esquadrilla va quedar tan malmesa que la seva activitat va quedar molt limitada, constant un darrer vol el dia de Nadal sobre el sector de Balaguer. Després, les esquadrilles es van reestructurar i la 2a va desaparèixer. Pedro Muñoz, Chato com era conegut, relatava en un llibre (Alas de la Libertad) el camí de la retirada cap a Argelers o «mar y arena» com recordava ell. Tot seguit Gurs, un camp de concentració als Pirineus per al personal d'aviació i, més tard, l'URSS.\nTrasllat a Rússia\nAquí començaria una altra història, o un altre capítol de la seva història, però és tan increïble que paga la pena fer-ne cinc cèntims. A Rússia, el va enxampar la Segona Guerra Mundial, o «la Gran Guerra Pàtria», per a un comunista com ell. Va voler participar-hi com a pilot. Però no ho va fer perquè J. M. Bravo, referent de l'aviació republicana, va presentar als soviètics una llista de pilots exiliats en la qual apareixia, però no amb el nom, sinó amb el malnom, Chato, per la qual cosa no va ser identificat i va acabar lluitant contra els nazis com a guerriller.\nDurant aquella part de la seva particular batalla, havia conegut una russa, amb qui havia tingut una nena, però un bombardeig alemany va posar fi a la vida de mare i filla. Més tard va conèixer Ana, una refugiada asturiana que va viure el setge de Leningrad, amb qui va tenir dues nenes i dos nens. Les dues filles varen morir per malaltia, i els dos fills, en Manolo i el seu germà, varen viure, des de la innocència de la infantesa, una aventura cubana, amb els seus pares, en plena crisi nuclear pels famosos míssils.\nPedro Muñoz va ser enviat a Cuba com a traductor, missió que segurament encobria una altra de militar, i va emportar-se la família. Manolo recorda, com si descrivís una escena de la pel·lícula Tretze dies, la travessia en vaixell, el bloqueig del port, els avions militars en vol rasant sobre l'embarcació... i Raúl Castro parlant amb el seu pare a l'entrada de casa.\nL'antic pilot de Katiuska va intentar tornar a Espanya, però no ho va poder fer, amb amenaça de pena de mort, fins a l'any 1970, amb un permís temporal per enterrar la seva mare. El 1975 va morir el dictador i el 1978 es va declarar l'amnistia general i, llavors sí, va tornar al seu país. Els antics pilots es van poder reunir (ocasió que va aprofitar per donar l'esperada estirada d'orelles a Bravo) i es van organitzar per fer valer els seus drets. Les noves autoritats democràtiques els van definir com un grup de «folklòrics aviadors». Van contractar un advocat de fermes conviccions franquistes que els va dur a Europa, i Estrasburg els va donar la raó. Va ser la seva merescuda victòria.\nArrestat, malgrat haver salvat l'avió\nEntre les anècdotes de l' aeròdrom de Figueres Nord, una de les que més recordava Pedro Muñoz, segons el seu fill, era «un aterratge d'emergència sense tren d'aterratge». El 24 de novembre de 1938 va enlairar-se amb el bombarder BK092 de l'aeròdrom a les 07.55 hores en missió d'atac sobre Les Avellanes, al sector de Balaguer. Durant la maniobra d'enlairament, es va danyar la roda esquerra, per la qual cosa va considerar oportú tornar immediatament a la base. Primer va llançar totes les bombes sobre el mar i, després, va realitzar l'aterratge d'emergència. El resultat va ser que va salvar l'avió i la tripulació, però aquest fet no va ser suficient per evitar un arrest per provocar danys a l'aparell.\nPedro Muñoz Bermejo


Lluïsos d'Horta - Dia Internacional de la Música\n93·427·73·27 / 619·10·59·27 / 679·78·39·40\nL'acte tindrà la següent estructura:\nPresentació de l’acte a càrrec de l’actor Pep Callau.\nBenvinguda a càrrec del president dels Lluïsos d’Horta, Miquel Àngel Aguilar.\nParlament del president de la FAC, Pep Morella.\nActuació grup amateur Grup Coral Horta – Concert de cançons catalanes.\nActuació grup professional: Clara Solé i Marc Sambola – Cançons de La Filla del Mar i altres.\nBrindis final amb copa de cava.


L'espasa de Vilardell (II i final): La fi del Drac, el principi del somni | Llegendàrium\n8 de Novembre de 2017 16 de Gener de 2020\nL’espasa de Vilardell (II i final): El Drac de Sant Celoni\nRelleu de Soler de Vilardell, a Can Cortada, nº93 del Carrer Major de Sant Celoni, antiga casa senyorial del llinatge de Soler de Vilardell quan marxaren del castell per viure a la vila. Avui el relleu ocupa el lloc on es col·locava l'escut del llinatge. Com es pot veure la seva iconografia és molt propera a la de Sant Jordi i apareix clarament l'acció de matar el drac. Les N de Vinerdell estan dibuixades, curiosament, al revés.\nPrimera part d’aquest primer article: L’espasa de Vilardell (I): Filla del Misteri\nL’espasa de Vilardell existí a l’Edat Mitjana. Com ja hem vist a l’anterior article, tenim suficients proves i documents com demostrar-ho, tot i que avui desconeixem on està, la darrera cita que coneixem d’ella és pel «Dotzè» d’Eiximenis, al segle XIV. S’ha de dir que no era l’única espasa de virtut, ni l’únic element màgic en una època on tot estava embolicat amb la creença metafísica i religiosa. Al contrari, les fronteres entre allò que després de la Il·lustració anomenem com a «real» i «altre món», eren molt més fines que avui. Pel que sabem, és de suposar que els objectes i les armes màgiques eren relativament comunes a l’Edat Mitjana, especialment en mans de nobles i reis. Per què l’espasa de Vilardell sobresortí per sobre d’altres?, espases com la de Sant Martí o la Tisó, que després fou coneguda per ser brandada per l’heroi de gesta castellà Rodrigo Díaz de Vivar, conegut com a «El Cid».\nA l’anterior article us feia una pregunta cabdal: És la llegenda anterior a l’espasa i aquesta l’adoptà? O bé la llegenda es va escriure posteriorment i s’identificà amb l’objecte? No ho sabem. Però vaig acabar apostant que ambdues coses, llegenda i espasa van parelles. Per respondre a això, que té molt a veure amb el territori d’on prové, hem de tornar a 1935. Però, abans, tornem a escoltar el passat. Recordem que, en el «Dotzè del Chrestià», al segle XIV, Eiximenis cita la llegenda «la serp aquella tan gran de Sant Celoni, qui matava los hòmens passants per lo camí», que fou derrotada per un «famós cavaller» amb l’espasa de Vilardell. I en un poema escrit pel rei Pere el 13 de novembre de 1379, en una carta que escriu al seu fill, l’infant Joan, diu «no volgre ésser mullerat, pel valent de Sant Celoni, qu’en perdés tal gran heretat.»\nEsglésia de Sant Martí de Pertagàs, esmentada per primera vegada el 878. Segons Roig i Jalpí fou el lloc on Soler de Vilardell anà a invocar protecció abans de lluitar contra el drac. Aquest motiu fou una invenció del frare. Si contenia una traça de tradició oral, es desconeix, el que sí ens diu és que el religiós coneixia bé la contrada.\nPer tant al segle XIV la llegenda ja existia, aparellada a l’espasa. No hem d’esperar al fet que algú la narri més tard, però a l’Edat Mitjana no tenia una forma fixada escrita, com a mínim no que hagi sobreviscut fins als nostres dies. La primera de les seves formes fixades de manera extensa va ser impresa el 1602 pel llegendari Sebastià de Comellas, impressor que fins i tot visita Don Quixot a la segona part de les seves aventures, quan el cavaller manxec viatja a Barcelona. El títol del llibre és: Sermó vulgarment anomenat del sereníssim senyor don Jaume segon, justicier y pacífich rey de Aragó y compte de Barcelona, fill de don Pedro lo Gran y de dona Costança, sa muller; sermó realitzat el 1596 a la Catedral de Barcelona pel doctor de teologia i amic de l’impressor, Onofre Manescal. Poc a veure amb llegendes, com s’intueix per l’enrevessat títol. Aquesta fou incorporada posteriorment al llibre, cosa molt típica en el passat, on s’incloïen tot tipus d’històries i curiositats, a tall d’apèndix i amb un sentit comercial en llibres de diferents gèneres.\nNo sabem qui la va recollir, si fou el mateix Manescal, el seu amic Comellas o algú altre per vendre un llibre de sermons que, probablement, es vengués ben poc. Però en aquella època era una llegenda que encara es presumeix viva i, en aquesta forma, encara conté, com veurem, elements propis de la tradició oral. El resultat l’afegeixo a peu de pàgina, per qui el vulgui llegir.1 Però el que ens interessa és que Manescal diu que manllevà el relat de la tradició oral –«segons antigua tradició»–. En si mateix això no és prova de res, ja que en aquella època era normal que s’atribuïssin fets i «autoritats» que no eren certes, però hi ha una sèrie de detalls en el relat de Manescal que reforcen el seu component oral. Com diu Martí de Riquer, en primer lloc la seva cita a la pedra partida, que fins aleshores no teníem en cap citació històrica. Aquesta pedra partida encara es pot visitar avui dia a Sant Celoni. Qui, si no és algú de Sant Celoni o la seva contrada, no coneixeria aquest detall de la pedra? Com enllaçaré al final de l’article, aquest element de la pedra és summament important per entendre que estem davant d’una llegenda pròpia del territori i la tradició.\nPerò, sobretot, en el relat de Manescal, el que destaca és que el protagonista no és cap cavaller, sinó un home comú, un llenyataire, un pagès. Recordem que, més amunt, en citar Eiximenis i el rei Pere, fan referència a la condició de cavaller del protagonista. Per què Manescal, que cita «segons antigua tradició», fa del protagonista un home comú? Podria ser per reforçar el seu sentit religiós? Amb aquest text ens trobem per primera vegada amb el caràcter cristià de la història, el que també ens indica que ja, al segle XVII, la tradició oral s’estava perdent. Però aquest component comú del protagonista, com veurem al final i de la mateixa manera que la pedra partida, són rastres d’una tradició anterior.\nEn Manescal l’ancià vagabund ja no és un home misteriós, ara apareix en «olor de santedat», les proves de l’arbre i la pedra són simples proves, sense el caràcter simbòlic sobre el territori que guardava la llegenda pagana, i, sobretot, la greu incongruència que apunta De Riquer en la mort de Soler de Vilardell, quan aquest mor al final, aixecant el braç amb l’espasa, crida la frase: «¡O espasa forta y bras valerós d’En Vilardell!». El doctor en teologia aprofita aquest crit, que trobem recollit per primera vegada, per donar un caire moralitzant, de què l’heroi mor a causa de la seva supèrbia. Totes les vegades que la llegenda es glossà posteriorment, amb variacions interessants i complementaries, utilitzaren la versió de Manescal. Reforçant el seu caràcter cristià i el clímax moralitzant. Ningú s’adonà del verdader significat de les paraules de Vilardell, no fins al 1935, quan els tres amics erudits viatjaren al Montnegre.\nEntre els anys 1640 i 1652 l’arxiver Diego de Monfar i Sors escriu la seva «Historia de los condes de Urgel», on tracta amb extensió de les espases de virtut que posseïren els reis d’Aragó. Diego de Monfar, a la introducció de la llegenda de Vilardell, escriu: «La espada de mejor fama y estimación era la que llamaban de Soler de Vilardell, que fue de los reyes de Aragón y que trabajaron mucho para alcanzarla y la estimaron como una de sus más preciosas joyas.» El que més ens interessa de la versió de Monfar, gairebé un calc de la de Manescal, és quan diu que la penya esquerdada «se ve el día de hoy junto a la villa de San Celoni, y es tradición que lo que falta de ella fue cortado con esta espada». De nou, «es tradición».\nMés tard, entre el 1673 i el 75, el frare menor Joan Gaspar Roig i Jalpí publica «Libre de feyts d’armes de Catalunya», una falsificació que Roig i Jalpí volgué atribuir a un fictici «Bernat Boades» i a l’any 1420. Roig i Jalpí retorna a Vilardell la seva condició de cavaller i confon l’espasa Vilardella amb la de Sant Martí, error que es perpetuà fins el dia d’avui, on l’espasa adquirida de Josep Estruch per Georges Pauilhac el 1899 i que es guarda a París, al Musée de l’Armée, sovint és confosa amb la Vilardella, quan és l’espasa de Sant Martí, una altra «constel·lada». D’ella en parlaré en un altre article.\nPerò malgrat ser una falsificació i aportar diverses confusions històriques, Roig i Jalpí recull, sense voler-ho, dos temes populars força comuns al substrat europeu.\nEspasa de Sant Martí, conservada al Musée de l’Armée de Paris. Una altra mostra d’espasa constel·lada o màgica, confosa amb l’espasa de Vilardell.\nEn primer lloc la mort del drac, espantat pel seu propi reflex sobre l’armadura d’en Soler de Vilardell, «se’n va vestir tot d’arnesos ben lluents, que parexia que·n era tot un mirall… pren sa llança e son scut de ser, tant lluent com un mirall», el drac, paralitzat per la seva pròpia imatge, no pot aturar l’espasa de Vilardell i es mort allà mateix. En segon lloc, quan el cadàver del drac es cobert de pedres, perquè no infectés la terra amb la seva ferum, «que·l cubrissen de pedres e de terra, e tant, que sobre d’ell s’i faé un gran munt». El drac doncs és retornat a la terra i al territori, d’on va sorgir. Ambdos temes són repetits en altres llegendes catalanes i europees.\nÉs molt probable que Roig i Jalpí, aficionat a les llegendes i al folklore, recollís aquests motius d’altres llegendes orals, com la de la Cucafera de Tortosa, enterrada sota terra al llindar de l’Ebre, o la del Drac del Coll de Canes, llegenda totalment oral que Josep Romeu i Figueras recollí el 1948 a prop de la localitat de Riudaura, al Ripollès, on el drac és derrotat per l’efecte del mirall i el seu reflex, talment com Perseu assassinà Medusa: Els orígens d’aquest motiu són ben antics. Si formaven part en algun moment de la llegenda, que recordem que són mòbils i canviants, no ho sabem.\nPerò la versió que més ha perdurat en el temps i que ha fixat la llegenda fins als nostres dies és, com no podia ser d’una altra manera, la versió romàntica, publicada en castellà el 1839 per Pau Piferrer a «Recuerdos y bellezas de España», bellament il·lustrat per Parcerisa. Encara que, recordem, la Renaixença no havia començat, sí que utilitzà aquest volum de Piferrer per difondre la llegenda. Piferrer, tot i fixar-la d’una manera molt elaborada, no innova en cap motiu i abunda en el fet cristià i moralitzant de Manescal. Cal destacar la seva confusió quan atribueix la persona de Soler de Vilardell al cavaller que lluita contra un griu a la Catedral de Barcelona, a la porta de Sant Iu. Com bé analitza Martí de Riquer, això no és pas així i desconeixem la personalitat d’aquest cavaller, que porta, si més no, l’escut amb l’emblema dels antics reis privatius d’Aragó: La creu d’Ènnec Arista o «senyal antic d’Aragó», l’autèntic emblema d’Aragó i no les quatre barres, que són pròpies del llinatge i comtat de Barcelona i que després passaren a representar tota la Corona.\nAl segle XIX la transmissió oral ja es trobava pràcticament perduda, és per això que el romanticisme, expressat a Catalunya amb la Renaixença i el modernisme, suposà un retorn poc o molt artificiós a aquestes arrels, sempre amb ànims de recuperació. En tot cas, quan el març de 1917 el rector de Sant Celoni, mossèn Francesc de Paula Figueras, pronuncià al Foment Catòlic de la localitat el seu discurs «Històries i tradicions», va dedicar una bona part a la llegenda de Vilardell. Mossèn Figueras recupera el motiu, que ja veiérem amb Manescal, de fer de Vilardell un pagès, cosa que, de nou, coneixedor ell del territori com era, no dóna lloc a dubte: És molt probable que el caràcter de cavaller de Vilardell fos un afegit aristocràtic medieval a una llegenda anterior. A més, mossèn Figueras recull tant elements erudits com d’altres que encara pervivien entre el poble.\nCom els més antics reculls, la mort de Vilardell aquí no és deguda a la seva supèrbia. Ho recollí així:\n«Acabada la tasca, pujà a caball nostre campió i a galop es dirigeig a Sant Celoni, ont és rebut amb crits de gaubansa dels veïns de la vila, mentres s’encenien grosses fogueres en les torres i les campanes amb son tritlleix escampaven la victòria. Arrivà Soler de Vilardell a la plassa de Sant Celoni envoltat de tot el poble i desenvainant l’espasa l’enlairà dient: «¡Oh bona espasa! ¡Oh braç meu, quina victòria n’has obtingut!»; i, oh dissort, mentres estava fent aquestes exclamacions, una gota de sanc que del drac havia quedat en l’espasa, caigué sobre·l bras del victoriós, que, alsant sos ulls al cel, caigué mort de son cavall… Els compungits veïns portaren el cos del valent Soler de Vilardell a l’església deixant-lo en els graons del presbiteri…\nLa recordansa d’aquest fet queda vulgaritzada en aquesta popular quarteta:\ni el drac també.»\nAquest quartet final, amb ritme de cançoneta, és cabdal per entendre la llegenda. Va ser la primera vegada que es recollí en aquest format, per bé que, com hem anat veient, la frase ja apareix en Manescal i en altres reculls per escrit. Era cançó, com diu el bon mossèn, que corria ben viva per Sant Celoni i el Montnegre.\nSant Llorenç de Vilardell, església esmentada per primera vegada el 1041, de la sufragània de Vilardell i patrimoni d’aquest llinatge.\nI, per acabar, tornem a l’inici. 1935. Quan els tres amics començaren a investigar per la contrada i a preguntar a la gent, es van trobar amb fragments de la llegenda, alguns ja contaminats per les llegendes escrites, però «Les fonts ancestrals les hem trobades ben vives en la memòria de la gent d’aquella rodalia. Els vells masovers de la capella de Vilardell ens han contat com “el drac xuclava la gent que passava”; al molí d’En Coll ens han dit que per fugir de la bèstia “els vianants havien d’anar per Campins o Vila-rasa» –antics camins ibèrics–. La llegenda s’articula al voltant dels vessants de la Tordera i la part baixa del Montnegre, el Sot d’en Coll i els torrents de Bocs, de Palomeres i de Pertegàs. Martí de Riquer, amic personal de Josep Maria de Casacuberta, un dels tres investigadors, rebé d’ell una versió bastant diferent: «(…)em digué que en l’enquesta del 1935 no aconseguiren un relat coordinat i seguit de la llegenda per part de cap informador: tots en tenien una idea més o menys vaga, la referien a uns punts concrets de la comarca, però eren incapaços d’oferir-ne una versió íntegra i detallada.»\nFins i tot, el geògraf Pau Vila, tractà de donar una explicació evemeritzada –humanitzada– de la llegenda, el 1937 a Llegendes de la història de Catalunya, publicació per Enric Bagué: «Aquell dia el cel era d’un blau clar, i el fred molt viu en aquell acanalament de la Tordera, entre els aturaments inferiors del Montseny i del Montnegre. Ara la canal és oberta i llisa. En els temps medievals, però, entre els aiguamolls riberencs i el bosc selvàtic que davallava de les muntanyes, l’indret era ple d’amagatalls. La malesa boscatana i els sots feréstecs de les torrenteres formaven un paratge a posta per a entafurar-s’hi malfactors que podien robar a mansalva els qui transitaven entre Barcelona i Girona. Quan closa la Reconquesta el tràfic s’intensifica, els lladres de camí ral s’ensenyoregen d’aquest tros i coaccionen brutalment persones i coses, amb dany de vides i hisendes. La brama lúgubre de crims i robatoris acabaria per crear, a través de la imaginació popular, espaventada, una bèstia fantàstica, executora de tanta malvestat com hi succeïa i encara més de la que hom imaginava. Així sorgiria el drac monstruós, i s’originà la llegenda amb llevat d’altres contalles. És un cas de zoomorfisme com se’n troben a totes les mitologies antigues i a la mitologia popular.»\nPerò en tota història i llegenda del territori ha d’haver-hi un Guardià i en aquesta ens el trobem amb la figura d’un anònim pagès del poblet de Montnegre, que els hi donà una versió força peculiar de la cançoneta de Vilardell que hem vist abans:\nAquesta cançó, segons aquest pagès sense nom –es ben curiosa la casualitat de que, si Vilardell era un pagès, sigui un pagès el que resolgui l’enigma–, va ser pronunciada per Soler de Vilardell abans de matar el drac. Però en realitat, el que hauria d’haver pronunciat és, segons ell:\nI per això caigué mort.\nAixò dóna una consideració totalment diferent de la versió cristiana de la llegenda. Desfent el fil, hem hagut d’arribar al segle XX per trobar sentit a totes les errades i fragments dispersos que hem vist fins aquí. Aquest és el motiu clàssic del conjur equivocat o «invertit», que ens retorna als orígens pagans.\nLa dominació o aliança amb el territori per part d’un capitost el qual, validat per la terra un cop unit amb la bèstia o derrotada aquesta, pot retornar al poble amb l’Elixir, del que parla Joseph Campbell a L’Heroi de les Mil Cares, l’essència que renovarà la terra erma o, millor dit, el florir de la terra un cop està aliada amb l’humà, amb el poble. Però en aquest cas essent ell mateix, el capitost, sacrificat, com solia ocórrer en tradicions cèltiques i per extensió indoeuropees: La seva mort és necessària perquè hi hagi un nou cicle, apuntat per la qualitat circular de la cançó reversible.\nQuan el 1950 en Martí de Riquer encarregà a l’escriptora Ester de Andreis una nova enquesta per la contrada, a la recerca d’aquesta llegenda, ja la trobà perduda, excepte per un nou personatge ben curiós, el farmacèutic del poble de Sant Celoni, senyor Draper, que aleshores tenia vuitanta anys. Segons ell, Vilardell matà el drac d’un sol cop, alhora que partia la pedra: És a dir, drac i pedra quedaren partits alhora –noteu la riquesa ancestral del motiu–, mentre exclamava:\nEra el pagès del Montnegre el que sabia que Vilardell morí perquè no pronuncià el conjur d’una manera correcta, no per la seva fanfarroneria o cap altre motiu moral. Si tornem a Manescal, que la recollí en forma de frase per primera vegada, reforça encara més la idea que el doctor en teologia del segle XVII va tenir contacte amb la tradició oral, per bé que no entengué el sentit original del conjur, ni perquè hi estava relacionat: «Espasa de virtut, braç de cavaller» essent l’inici indubtable de l’encanteri. Estem doncs davant d’una advertència: «Vigila el que desitges, perquè es pot fer realitat», vigila el que reps, perquè ho pots fer malbé, cuida del territori o sigues sacrificat.\nCom hem vist en el primer article i ara que ja acabem, la llegenda ja existia el 1274, en l’època que Arnau de Cabrera i Bernat de Centelles es reteren a duel. Set segles després aquell misteriós pagès del Montnegre revelà els vertaders mots del conjur que la feia màgica, invencible; era ell, com si fos un verdader diable astut, el que recordava la qualitat circular de la llegenda.\nLa resolució del misteri era l’inici del somni en què dormen les llegendes que han nascut, habitat i mort –si és que moren– al territori.\n1.Relat d’Onofre Manescal: De la espasa de Soler de Vilardell. La pedra partida que sta prop de Sant Saloni, la qual partí Soler de Vilardell ab la espasa tant nomenada, és cosa digna de consideració. Y perquè aquest cas maravellós que succehí no·l trobaran en històries, y és cosa certa que ha succehit, segons antigua tradició, serà bé referir lo que en esta ocasió succehí. Lo cas és que junt a Sant Seloni avia un drach de gran estatura, y tan ferós que ningú se atrevia a passar per lo camí; féu notables danys y tragà a molta gent. Emprengueren molts matar-lo, però restaren morts y vençuts del drach.\nUn dia, vigília de una festa, estant per anar a tallar rama un home anomenat Soler de Vilardell, li acontegué que acudí, estant per exir de casa, un pobre, lo qual per amor de Déu li demanà almoyna. Dexà Soler la espasa que tenia en la mà a la porta, e pujà dalt per fer-li almoyna; quant baxà no trobà lo pobre ni la sua espasa, sinó una altra en lloch de la sua. Desembaynant la espasa aparegué-li bona, y pegant ab ella a un arbre, rompé lo tronch per lo mig.\nDe aquí prengué motiu per a pensar que alguna cosa miraculosa devia ser lo del pobre y aver-li cambiat la espasa; reduí’s a la memòria los danys que feya lo drach en aquella terra; pensà si Déu li auria enviada aquella espasa per matar lo drach. Consultà lo cas ab persones religioses y discretas, y tots li aconsellaren era rahó emprengués aquella cosa, de la qual avia de redundar tanta utilitat ab aquella terra. Comanà’s de veres al Senyor y determinà de armar-se y anar a pelear ab lo drach. Y acompanyat de molta gent, antes de despedir-se dels qui anaven en sa compañia, per a provar la espasa, pegà ab ella a una ferma pedra y partí-la per lo mig –que és lo que apuntava de la pedra partida que està en Sant Saloni–.\nNo fou de poch contento aquest partir la pedra, antes bé donà esperances a tots de la victòria avia de alcançar En Soler de Vilardell del drach. Despedit de la gent que l’acompanyava, acudí a hont sabia trobaria lo drach, y en acostar-se a ell an gran ànimo donà un colp al drach, tant ferm e rèzio ab la espasa, que restà lo drach partit y mort. Tornà-sse’n En Soler de Vilardell ab gran contento, y encontrant ab la gent lo avia acompanyat, alçà lo bras y espasa dient: «¡O espasa forta y bras valerós d’En Vilardell!» Y com en la espasa y agués sanch del drach, en lo alçar del bras caygueren algunes gotas de sanch de la espasa, y entrant-se’n per lo bras, li inflaren lo bras, del qual morí En Soler de Vilardell.


Mor als 99 anys l'advocat sallentí Xavier Sitjes, degà dels historiadors bagencs - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nMor als 99 anys l'advocat sallentí Xavier Sitjes, degà dels historiadors bagencs\nFigura indispensable en la contribució de la democratització de la vida política manresana, el 2012 rebia la Medalla de la Ciutat\nXavier Sitjes durant el lliurament de la Medalla de la Ciutat, el 8 d'octubre del 2012 arxiu/mireia arso\nXavier Sitjes durant el lliurament de la Medalla de la Ciutat, el 8 d'octubre del 2012\nAmb la màxima «unanimitat, convicció i sentiment». Així va prendre la corporació municipal manresana la decisió d'atorgar a l'advocat i historiador sallentí Xavier Sitjes i Molins la Medalla de la Ciutat al Mèrit Cultural, el més alt reconeixement per honorar una trajectòria professional, intel·lectual i cívica a través del compromís social. Era l'octubre del 2012. Aquest diumenge, als 99 anys, moria el degà dels historiadors bagencs i una figura que, a través de la seva tasca com advocat, va contribuir a la democratització de la vida política de la ciutat; el lletrat que amagava la senyera sota l'americana davant les càrregues de la policia franquista. La família anunciava ahir que Sitjes no volia cap acte de comiat però que més endavant «ens retrobarem per recordar-lo».\nXavier Sitjes va néixer a Sallent el 1921 i va estudiar dret a Barcelona. Establert a Manresa el 1946, va exercir com advocat especialitzat en dret civil i mercantil. Compromès amb els ideals de catalanisme, democràcia, llibertat i justícia social, apassionat de l'art i la història bagenca, Sitjes va ser un lluitador actiu que es va manifestar a favor de les llibertats individuals i nacionals quan estava prohibit fer-ho. Va ser un dels signants, el setembre del 1975, d'un manifest de condemna a la dictadura que li va suposar una forta multa i un interrogatori. Afiliat i principal militant a Manresa d'Unió Democràtica de Catalunya (UDC) el 1969, va arribar a ser conseller nacional i va compartir presidència amb Miquel Coll i Alentorn i amb Joan Sansa. Impulsor de l'Assemblea del Bages, que el 1976 va prendre el nom d'Assemblea Democràtica del Bages, Sitjes va ser un dels fundadors i primer secretari de la delegació d'Òmnium Cultural a Manresa, fa 49 anys, encara en plena dictadura franquista i un dels impulsors en favor de l'ús de la llengua catalana en l'àmbit de la justícia, des de la Comissió de Normalització Lingüística del Consell dels Col·legis d'Advocats de Catalunya. Òmnium Bages-Moianès lamentava ahir la mort de qui va ser, també, Premi Bages de Cultura en la quarta edició (1986). Precisament, en una entrevista publicada en aquest diari, prèvia a la distinció i ja desvinculat de la política, comentava que li hauria agradat dedicar-se professionalment a l'art («divertir-se treballant és la il·lusió de tothom») i que lamentava no haver «fet més» en l'àmbit de la política.\nAmb més d'un centenar d'articles i més d'una dotzena de llibres i opuscles sobre el patrimoni bagenc, el seu compromís social el va portar a involucrar-se en nombroses entitats cíviques i culturals, com els Amics de la Seu de Manresa, de la qual en va ser el president entre els anys 1979 i 1982; secretari del Centre Excursionista de la Comarca de Bages, membre fundador del Centre d'Estudis del Bages i dels Amics de l'Art Romànic del Bages i president de l'Associació d'exalumnes de l'institut Lluís de Peguera, nom que va proposar ell mateix en el marc de la commemoració del 25è aniversari del centre educatiu.\nMés de seixanta anys dedicats a la recerca de la història i de l'art\nL'abril del 2018, Xavier Sitjes recollia el premi Recercat, un guardó a tota una vida dedicada a la recerca històrica com a investigador, erudit i divulgador. El sallentí, que cada dia anava a l'arxiu comarcal a revisar documents, confessava que la seva dedicació a l'estudi de l'art i la història li havia proporcionat més satisfacció fent la recerca i treballant que no pas publicant. Va començar a divulgar els seus estudis a la Manresa dels anys 50 i 60 a la revista Bages, on va redactar el primer editorial en català i, del 1958 al 1963, va escriure una columna fixa titulada «L'art antic a la comarca del Bages». Posteriorment publicaria estudis (més d'un centenar) a Dovella, L'Erol o el Butlletí dels Amics de l'Art Romànic del Bages, entre d'altres.\nCom glossava l'arxiver Marc Torras en el lliurament de la Medalla de la Ciutat, els treballs del finat historiador «són un referent per a tots els que volen estudiar història medieval i moderna del Bages, d'arqueologia i de les diverses manifestacions de l'art de la comarca, especialment dels períodes artístics del romànic, el gòtic i el barroc». Per a l'arxiver, la figura de Molins, amb els ja traspassats mossèn Josep M. Gasol, Francesc Rafat i Manuel Riu, era l'enllaç entre els grans historiadors manresans d'inicis del XX (Sarret i Arbós, Soler i March i Oleguer Miró) i les primeres noves generacions universitàries del darrer terç del segle XX (Josep Oliveras, Llorenç Ferrer i Albert Benet).\nEl 1973 publicava Sant Benet de Bages, durant anys l'única guia històrico-arquitectònica del monestir, a la qual seguirien més d'una dotzena de títols com Esglésies romàniques del Bages, Berguedà i Cardener (1986), El barroc al Bages (1997), Els claustres gòtics manresans (2003) o Els Castells i Torres medievals del Bages (2014).


Inicio > Sistema d’Informació sobre Ciència, Tecnologia i Innovació (SICTI) > Gasto I+D\nEste gràfic interactiu representa l’evolució anual de la despesa en R+D. La informació es presenta desagregada per sectors d’execució i de finançament. Inclou també la distribució de la despesa en R+D per CA.\nEls gràfics de sectors estan relacionats entre si. Si es filtra un sector finançador, es visualitza filtrada la informació per sector executor (i viceversa). En estos gràfics sempre es mostra la informació agregada a escala nacional.\nPer veure la informació desagregada per sector executor per a cada comunitat autònoma, situeu el ratolí en la comunitat corresponent en el gràfic de barres o en el mapa.


Matí a 4 Bandes - 2a part de la tertúlia. Les declaracions de Jorge Fernández Diaz i el debat sobre la violència urbana - RTVE.es\nMatí a 4 Bandes - 2a part de la tertúlia. Les declaracions de Jorge Fernández Diaz i el debat sobre la violència urbana\nLes declaracions de Jorge Fdez Díaz\nSegona part de la tertúlia, amb José Antonio Sorolla i Vicent Sanchis. I a partir de 2/4 de 10, hem parlat de les paraules del ministre de l'Interior, Jorge Fernández Diaz, en les que demana una lluita més ferma contra la violència urbana, entre la que inclou la campanya #novullpagar. Hem parlat amb l'expert en seguretat i professor de la Universitat de Barcelona, Enrique de Madrid, amb Lluis Rabell, vicepresident de la Federació d'Associacions de Veïns de Barcelona, i amb Alexis Serrano, portavei de la plataforma "No vull pagar" pel Maresme.\nveure més sobre "Matí a 4 Bandes - 2a part de la tertúlia. Les declaracions de Jorge Fernández Diaz i el debat sobre la violència urbana" veure menys sobre "Matí a 4 Bandes - 2a part de la tertúlia. Les declaracions de Jorge Fernández Diaz i el debat sobre la violència urbana"\n> Matí a 4 Bandes - 2a part de la tertúlia. Les declaracions de Jorge Fernández Diaz i el debat sobre la violència urbana


Locazione Turistica Rosanna Pozzolengo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nLocazione Turistica RosannaLocalità Pigno, Pozzolengo, Pozzolengo, Itàlia, 37019 - Veure al mapaExcel·lent8,2Basada en2comentarisLocazione Turistica RosannaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 24 fotosMolt bona ubicació 8,8Veure al mapa8,8Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Peschiera del Garda, Holiday home Residence La Gozza Peschiera del Gard és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Holiday home Residence La Gozza Peschiera del Gard també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Peschiera del Garda. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients. Les instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb nevera, caixa forta a l'habitació, plat de dutxa a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Peschiera del Garda, faci de Holiday home Residence La Gozza Peschiera del Gard la vostra llar.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsCaixa forta a l'habitacióestris de cuinaplat de dutxaempolles d'aigua de cortesianevera Idiomes ParlatsAnglèsAlemanyFrancèsMostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Locazione Turistica Rosanna de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.Mostrar més\nAllotjaments a Pozzolengo


Aquesta és la història, domèstica i quotidiana, de la Catalunya del segle XX des del punt de vista de tres dones de classe treballadora.\nSeran elles, i ningú més, qui ens explicaran la seva vida, difícil i injusta, però que amb una voluntat de ferro i uns bons tips de treballar aconseguiran millorar. Segur que us sona la història d’aquestes dones perquè el nostre país i les nostres famílies en van plens. La Remei, la Rosa i la Nina són les nostres àvies, de Castellterçol, de Sabadell, de Múrcia...\nArgelagues és una novel·la que fa extraordinari allò que és ordinari, diari i senzill. Sorprèn i entusiasma la llengua que Gemma Ruiz fa servir: rica, plena, oral, popular i vivíssima. Argelagues és la història de totes i tots. És la vida.\nMés en aquesta categoria: « Les Majestats de la Cerdanya, de Montserrat Jorba i Valero Històries de la meva vida, d'en Joan Cabanas »\nLa Festa de l’Estany, una fest…\nPuigcerdà va celebrar, entre el 20 i 26 d’agost, la seva 132a Festa de l’Estany, una festa tradicional, màgica, participativa i, probablement, l’esdeveniment més important de l’estiu a Puigcerdà ...


Fira de Gandia Autogestionada\nCoincidint amb les properes festes locals de Gandia es presenta laprimera edició de la FiGA, Fira de Gandia Autogestionada.\nLa intenciód’aquest event és crear un espai lúdic que convide tota la ciutadania a gaudir del carrer però també a participar activament d’una celebració festiva i cultural col·lectiva.\nA l’espera dels permisos pertinents, l’organització treballa amb l’espai de la plaça Loreto a Gandia i pensa poder realitzar la primera edició de la FiGA el proper divendres 30 de setembre.\nA hores d’ara ja s’han tancat algunes activitats de la programació: tallers de danses, tallers de teatre i malabars, albades, castellers, projeccions de documentals, xarangues, sopar popular i actuacions musicals.\nLa Fira de Gandia Autogestionada pretén obtindre recursos econòmics de manera pròpia i popular, mitjançant el nou sistema on-line de microfinançament Verkami (www.verkami.com).\nEl projecte FiGA naix de les inquietuds que comparteixen un grup de gandianes i gandians per l’activitat cultural de la ciutat i el seu entorn més immediat. La Fira de Gandia Autogestionada busca sumar aquestes iniciatives a les festes de la ciutat per tal d’aportar una alternativa a la programació de la Fira i Festes 2011.\nPublicat per SantiTerol a 11:55 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Actualitat, Cultura, Llengua


Aigua Natural Sant Hilari - Manantial de Sant Hilari -\nEstàs buscant una mica més enllà d’una simple font d’aigua natural per a la teva empresa o llar? Vols un producte de qualitat a més del servei en sí?\nA Manantial de Sant Hilari creiem i sabem que l’aigua és molt més que un líquid que ens treu la set i per això no contemplem l’opció d’oferir una beguda de mala qualitat. Vols saber més sobre el nostre fet diferencial? Continua llegint…\nL’Aigua Mineral Natural Manantial de Sant Hilari, neix al massís de les Guilleries que a més d’estar a més de 1.000 metres d’altitud, es troba al bell mig de grans boscos d’alzines, roures, faigs, pollancres i castanyers. Un entorn protegit on l’aigua de la pluja s’ha filtrat per terrenys de roca granítica durant anys originant a uns 200 metres de profunditat una aigua molt apreciada i amb unes propietats nutricionals excepcionals.\nLa denominació Aigua Mineral Natural, a diferència d’altres tipus d’aigua, ens indica que la composició mineral és estable i que està prohibit qualsevol tipus de tractament, obtenint com a resultat una aigua 100% natural.\nConeix la qualitat de la nostra aigua a la fitxa tècnica


Caracteristiques del transport ferroviari:\nTecnologia fèrria: l'ús del conjunt roda d'acer i rail ha tingut com a conseqüència un mecanisme bàsic i simple per al moviment dels vehicles. Aquesta combinació permet tenir canvis de direcció d'una manera ràpida, simple i sense errors.\nPropulsió elèctrica: s'obtenen diferents rendiments dinàmics especialment pel que fa a l'acceleració.\nSeparació del drets de vies: és interessant notar que la manca de flexibilitat del moviment de la tecnologia ferrea fa que les seves operacions en trànsit mixt sigui inferior als mitjans que compten amb rodada automàtica.\nAvantatges i Desavantatges del Transport Ferroviari:\nAvantatges del transport per ferrocarril:\nS'utilitza en trajectes molt llargs, més de 400 o 500 km.\nCapacitat: permet el transport de grans quantitats en llargs recorreguts.\nDesavantatges del transport per ferrocarril:\nDependència d'infraestructures. L'accessibilitat del ferrocarril està limitada per la presència de xarxes viàries i terminals de càrrega i descàrrega.\nEl seu trànsit és molt lent per la qual cosa incrementa temps de trasllat.\nNo és recomanable transportar mercaderies d'alt valor com a joies.\nLa mercaderia només podrà ser transportada fins on arriben les vies, és a dir, no pot arribar fins magatzems o centres de producció específics.\nNecessitat d'utilitzar un altre transport per transbordar la càrrega fins al lloc d'emmagatzematge o el lloc d'operacions.\nDiferents mitjans de transport:\nEls elements del transport per carretera o mode viari són els vehicles, moguts generalment per motors de combustió interna i dotats de rodes i direcció per tal d'adaptar-se a les carreteres per al seu moviment.\nEls elements del transport naval o mode naval són els vehicles en forma de vaixell, propulsats generalment per motors de combustió interna i amb capacitat de flotació per tal de surar pel mar o pels rius, transportant així la seva càrrega.\nEls elements del transport aeri o mode aeri són els vehicles en forma d'aeronau amb un o més motors que impulsen l'aire mitjançant hèlix o turbines\nEtiquetes de comentaris: 090516, GOD, llomalondall, Projectes, rafmoratoro\nJoan Escrivá 9 de maig de 2016, a les 21:43\nCorrecte, això és el que calia fer hui. Podeu guardar i després processar aquesta informació de cara al producte final


Sagunt a Escena continua acostant la cultura en viu a la ciutadania\nFins al 4 de setembre, la ciutadania encara pot continuar gaudint de sorprenents espectacles en enclavaments únics\n20/08/2020 - Tania López\nEl festival Sagunt a Escena 2020 està sent tot un èxit i, sens dubte, un exemple que la cultura és segura. Amb el lema ‘Recuperem l’escena’, el festival es va proposar acostar la cultura en viu a la ciutadania després de mesos molt durs, i l’està aconseguint. En sis enclavaments únics, com el Teatre Romà, la Pujada al Castell o la Casa Berenguer, un total de 39 espectacles estan passant per un dels festivals de referència de la Comunitat Valenciana.\nTal com explicava el director de l’Institut Valencià de Cultura, Abel Guarinos, “en l’edició d’enguany, hem reforçat la programació amb set propostes més que l’any passat. Gràcies al pla ‘reaCtivem’ hem augmentat el pressupost del festival en 100.000 euros, que han permés programar més activitats però, sobretot, comptar amb 11 estrenes absolutes, que fan encara més atractiva la proposta”.\nAquesta edició del Sagunt a Escena “és molt especial per a nosaltres perquè suposa que amb voluntat es pot programar un festival de referència com aquest, sempre tenint en compte totes les mesures de seguretat i higiene que marquen les autoritats sanitàries”, apuntava la secretària autonòmica de Cultura, Raquel Tamarit. “No hem de defallir en potenciar la cultura en viu, en reprogramar tot allò que es puga a conseqüència dels durs mesos de confinament i fent que el sector tinga les finestres oportunes per a mostrar el seu treball en viu i que la nostra societat puga gaudir dels espectacles”.\nI així està sent. Diversitat, qualitat i propostes innovadores són les tres claus que estan aconseguint que, un any més, Sagunt a Escena continue triomfant. Molts han sigut els espectacles que ja han tingut lloc, però la programació no acaba fins al 5 de setembre.\nUn any més, el preu de les entrades s’ha mantingut, sent les més cares les de 24 euros. Però, a més, la programació de la Glorieta, la Pujada al Castell, el Centre Cívic i la Casa de Berenguer és completament gratuïta.\nProgramació Sagunt a Escena 2020\n‘Divina Aberració’ a la Pujada al Castell\n‘El Pacte’ a l’auditori Joaquín Rodrigo\n‘Antipasti’ a la Glorieta\n‘Anfitrión’ al Teatre Romà. També el 23 d’agost\n‘La Ciudad de Escarcha’ a la Casa de la Cultura\n‘Déjà vu’ al Teatre Romà\n‘Love, Love, Love’ a la Glorieta\n‘La pícara de Sevilla’ al Centre Cultural Mario Monreal\n‘Espera’ a la Pujada al Castell\n‘Historia de una maestra’ a l’auditori Joaquín Rodrigo\n‘Oniricus’ a la Glorieta\n‘Flou Papagayo’ al Centre Cívic (Jardins Antic Sanatori)\n‘Eduardo II, Ojos de Niebla’ al Teatre Romà\n‘Fili Busters’ al Centre Cívic (Jardins Antic Sanatori)\n‘9/NOU’ a l’auditori Joaquín Rodrigo\n‘Saguntilíada’ al Teatre Romà.\n‘(R)MINDS’ a la Glorieta\nOrquestra de la Comunitat Valenciana al Teatre Romà


Tipus de Lletra 24hourbauer ¦¦¦ Descarregar Tipus de Lletra 24hourbauer 24 TV Show\nTipus de Lletra 24hourbauer Font per descarregar. Tipus de Lletra 24 TV Show. Fonts per Word, Windows i MSN Messenger. Família Tipogràfica 24hourbauer gratis per descarregar. Tipografia 24hourbauer per disseny web i dissenyadors web. Tipus de lletra i pòlissa de tipus gratis. Famílies Tipogràfiques per PC en Tipusdelletra.com. Fonts TTF per decorar. 24 TV Show\nTipus de Lletra 24hourbauer\nTipus de Lletra de Símbols Tipus de Lletra de Sèries de Televisió\nMapa de Caràcters del Tipus de Lletra 24hourbauer\nDescarregar Tipus de Lletra 24hourbauer\nTipus de Lletra 24hourbauer S'ofereix gratuïtament a descarregar i sense drets d'autor. Però si creus que aquest material té drets d'autor, si us plau poseu-vos en contacte amb nosaltres immediatament. Protegim els drets dels creadors


L'equip de Genovés II s'estrena en la Lliga Bankia i se suma a la lliuta - PilotaViu\nDiumenge, 11.2.2018 16:30h Escala i Corda\nL'equip de Genovés II suma els seus primers 3 punts\nBenidorm, Carlos G, Circuit EiC 18, Felix, Genoves II, Jesus, Monrabal, Murla, Pere Roc II\nPilotaViu / Funpival / Murla.\nLa Lliga arribava en el matí de diumenge, 11 de febrer a Murla. Allà, a la tercera, aniria la vençuda per al trio de Genovés II, Fèlix i Monrabal (Ajuntament de Murla), que sumaven els seus tres primers punts de la Lliga Bankia d'Escala i Corda davant Pere Roc II, Jesús i Carlos.\nL'equip de casa aconseguia l'anhelada victòria per 60-35, després d'una partida en què van ser dominadors, especialment en la segona meitat. No obstant això, els de Benidorm discutien els jocs. Com a prova d'això, els tres vals de què van disposar en tres jocs distints. No serien capaços d'aprofitar-los i el trio de Genovés agafa aire i se suma al pilot de quatre equips que, després del tancament de la tercera jornada, tenen tres punts en el caseller.\nLa quarta i penúltima jornada no mamprendrà fins al pròxim diumenge. Dénia i Vilamarxant acolliran les dos partides següents: Puchol II i Nacho —ja classificats—, s'enfrontaran a l'equip de Pere Roc II al Camp de Túria. Per la seua banda, l'equip de Marc —segon classificat amb 6 punts— podrà assegurar-se la classificació davant Francés, Javi i Bueno.\n1500 lectures Cap comentari Envia


"Sóc egocèntrica quan em toca ser-ho, i és sobre l'escenari" - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\n"Sóc egocèntrica quan em toca ser-ho, i és sobre l'escenari" - Diari de Barcelona\n"Sóc egocèntrica quan em toca ser-ho, i és sobre l'escenari"\nMonique Makon és una jove cantant barcelonina que en els últims anys s'ha erigit com el futur del jazz i el blues a la capital catalana. D'origen camerunès, actualment viu a Nou Barris, d'on està molt orgullosa de pertànyer. Va donar els primers passos al Cabal Musical, el projecte social del Taller de Músics que pretén apropar la música a joves que no tenen l'oportunitat de costejar-se uns estudis en aquest camp.\nActualment forma part de tres grups: Back to Amy, el show que comparteix amb The Original Jazz Orquestra i que va portar a l'escenari del TNC del Cruïlla XXS el 6 de juliol; Aura, un duet en format acústic que aspira a convertir en una formació només de noies; i The Soul Titoo's, el projecte que va arrencar en sortir del Cabal Musical i amb el que interpreta versions i temes propis.\nCompagina la música amb la seva feina d'educadora, que també adora, i amb explicar històries del seu dia a dia a Instagram. Parlem amb ella sobre tot el que la mou ara mateix i sobre el seu punt de vista del que ha de venir, tant a la seva carrera musical com al món en crisi que habitem.\nComencem fort. Per què cantes?\n[riu] Doncs, no hi ha una raó absoluta, la veritat. Crec que va ser tot bastant casualitat i a mida que va passar el temps i vaig estar observant es va anar donant. Vaig començar a cantar, la gent va començar a dir que tenia bona veu, jo no m’ho creia i tenia pànic escènic... i arrel d’entrar al Cabal Musical, que és un projecte del Taller de Músics, em vaig anar formant i vaig començar a prendre’m seriosament això. De dir "vale, potser sí que puc anar fent concerts, cada vegada estic més a gust, així que..."\nRecordes el dia que vas decidir que et volies dedicar a això 100%?\nUn cop vaig sortir del Cabal Musical, vaig formar la banda The Soul Titoo’s i a mida que fèiem concerts era com “ostres, què bé!”. Però quan vaig anar fent concerts a llocs rotllo l’Hotel Palace i tal, i la gent em deia “tens una gran veu, t’hi podries dedicar”, va ser com “vale, potser sí que t’ho hauries de prendre més seriosament, això.”\nQuin paper té el Cabal Musical a la teva carrera musical?\nA la meva història, el Cabal Musical i el Taller de Músics van de la mà i també van de la mà amb els meus inicis. La veritat és que el Cabal Musical va ser un projecte on vaig treballar molt també la meva posició a escena, tot i que això es treballa a mida que vas fent concerts i també va ser gràcies a The Soul Titoo’s, la veritat, que em donen molt de suport i em matxaquen en aquest sentit, també. Però sí que és veritat que ha estat com l’inici i el que va començar a engegar els engranatges de la “Monique cantant”.\nCreus que si no haguessis passat per aquí al final t’haguessis acabat dedicant a la música?\nNo ho crec. Potser m’hagués quedat al barri, fent concerts en acústic o continuant cantant a la dutxa, que és el que feia abans [riu].\nBack to Amy a l'escenari del Teatre Nacional de Catalunya del Cruïlla XXS. Lorena Sopena.\nCom va ser l’experiència de tocar al Cruïlla XXS?\nDoncs va ser molt guai, la veritat. A mi el que em passa molt és que quan toco en un festival que és súper mega important és com “bua, tocaré al Cruïlla”, però no m’ho crec fins al dia. Al igual que tothom em preguntava “estàs nerviosa?” i era com “no ho estaré fins al dia ”. Vaig estar molt nerviosa en el moment, és a dir, abans que diguessin el meu nom abans de sortir estava com “bua, bua, bua”, parlant amb els meus col·legues i la meva parella i estava com "estic nerviosa, vull plorar”, m'estava fent l'eyeliner i era com "bua, em sortirà malament l'eyeliner, tio!". Però va ser guai, me n’alegro molt que hagin comptat amb una persona com jo, que tampoc tinc una carrera que dius "bua, tres mil anys de carrera". Espero poder tocar-hi amb els Titoo’s, també, que és com el meu projecte bastant fort i poder donar a conèixer també el meu costat més natural. Perquè al cap i a la fi estàs fent versions de l’Amy, que amb l’orquestra va ser súper guai, però també m’agradaria molt tocar amb The Soul Titoo’s.\nAmb les mesures de seguretat, ho vas notar fred?\nVaig encarregar-me que no sigués tan fred. És una merda perquè després del concert tampoc podia abraçar ningú. Va venir fins i tot la meva professora de biologia, els meus col·legues i tot, però per les normes i les mesures de protecció, com és obvi, no ens podíem apropar tant. Sí que és veritat que el públic donava un feedback molt guai i això va fer que sigués més càlid.\nPer què Amy Winehouse?\nDoncs perquè amb el David Pastor ja teníem pensat fer alguna mandanga, però no sortia. Llavors va sortir la proposta de fer un tribut a Amy Winehouse: u, perquè m'encanta, perquè l'adoro i perquè en segons quines coses empatitzo bastant amb ella, i dos, perquè Amy Winehouse mola molt. Qui no coneix Amy Winehouse? Era una loca del coño, em mola molt.\nElla és una de les teves referents al món de la música?\nSí. Ella, Sarah Vaughan, Aretha Franklin, Nina Simone, Adèle... són bastant referents. Tirant més pel pop, he escoltat també Beyoncé o Michael Jackson, però a nivell vocal, són elles. I a nivell polític, també Nina Simone, sense dubte.\n"Tots els artistes tenen una història i aquesta és el motiu de les seves cançons"\nPrefereixes tocar en grup o ser solista?\nAixò m’és igual. A mi m’agrada cantar, i sigui amb qui sigui, mentre hi hagi el feedback sentimentalista... diga'm hippie, però jo em deixo portar molt per aquestes coses i si no estic a gust tocant amb una persona, directament no toco amb tu. I si estic a gust, m'ho passo genial. La meva norma és: si no m'ho passo bé, no mola.\nI d’entre fer covers o temes propis, hi ha alguna cosa que t’ompli més de les dues?\nÉs que com que estic començant en això de fer lletres, és obvi que quan ja tingui una experiència en fer lletres aquestes m’ompliran més, però hi ha cançons que m’omplen molt. Ara mateix et diria la de “Feeling good”, que la canto amb sentiment o no la canto.\nCreus que Nou Barris és un districte estigmatitzat?\nSí, té mala fama perquè és perifèric, però igual que L’Hospitalet té mala fama. El problema està en què tots aquells barris que són perifèrics o la majoria de la població és de classe obrera automàticament ja se’ls etiqueta. Jo estic molt orgullosa de viure en un barri que segons els pijos és perillós.\nQuè penses de la gent que renega de ser d’on és?\nDoncs que és gilipollas. Perdó, eh, però és així. Tens un problema si renegues dels teus orígens, tens un problema si renegues de la teva família, tens un problema si renegues de tot allò que ha estat l’inici de la teva creació, dels teus pensaments o de la teva personalitat. És a dir, si tu renegues d’això, és perquè et falta una mica de personalitat. Hi ha molta gent així i és una llàstima.\nCreus que com a artista és important reivindicar els orígens?\nJo crec que és important reivindicar la teva història. Tots els artistes tenen una història i aquesta és el motiu de les seves cançons. Com et deia abans, jo estic començant i m’agradaria molt tenir com una espècie de rodatge a l’hora d’escriure lletres i poder escriure vivències que m’han passat, perquè m'ha passat de tot, i al igual que ho plasmo a l’hora de fer històries de manera humorística a Instagram, m’agradaria molt plasmar-les a les lletres.\n"Jo estic molt orgullosa de viure en un barri que segons els pijos és perillós"\nTambé ets educadora. Et fa por en algun moment haver de triar entre la música o l’educació?\nUna mica. Perquè són dues coses que m’omplen molt, l’educació i el poder arribar a ser referent d’uns joves, que ja no és que siguin el futur, sinó que puc d’alguna manera ensenyar-los els meus principis i educar-los, a mi m’omple molt. I crec que les dues maneres són dues branques on pots educar de maneres diferents. Jo tinc molt clar que si puc fer-ho tot paral·lel ho faré.\nCreus, doncs, que la música no és només art o entreteniment, sinó que té una part d’implicació social?\nA saco. I, sense anar molt lluny, tots aquests presos polítics que són rapers i que els posaran a la presó per això, és perquè estan educant i estan dient veritats com a punys. I com que no es vol dir i no es vol que s'escolti aquesta veritat, és millor que els tinguin engarjolats. És el clar exemple.\nPer què creus que és important l’educació en un món com el nostre?\nCrec que és important perquè des d'allà pots intentar reivindicar-te per aquelles coses que són bastant injustes. És a dir, avui en dia, tot tipus de reivindicació s’està convertint en un postureo, que a mi això em rebenta molt, i és una llàstima. Jo crec que l’objectiu ara és educar perquè no es converteixi tot en un postureo i saber diferenciar sobre quines coses podem fer bromes i sobre quines no. Justament avui he tingut un debat amb una noia sobre el blackface i per mi aquestes coses són un motiu suficient pel que s’ha d’educar. S’ha d’educar per intentar diferenciar que la teva manera de reivindicar no és pintant-te de negre, sinó que hi ha moltes maneres de reivindicar. I que encara que en aquesta societat capitalista s’ha d’anar amb peus de plom i poc a poc, jo crec que l’educació és important per això.\nCom veus el futur a nivell social després de la crisi que estem començant a viure?\nJo estic incòmoda en el sentit que crec que se'ns ve una de molt bona. Hi ha molts sectors que estan en decaiguda, com el de l’hosteleria, que depenen molt del turisme per desgràcia i és un sector on hi ha molta gent que hi treballa i que en depèn i que per culpa d’aquesta pandèmia a nivell laboral és una caca. El sector del lleure també perilla molt. A mi el que m'espanta és la crisi que ve, la crisi que afectarà tant a la sanitat, com a nivell laboral com econòmic, és a dir, que una empalmi una altra i això em fa molta por. També tinc por de com reaccionarà la gent: si es farà la ignorant, com estava fent ara, o si es posarà dempeus i lluitarà per això. I m’agradaria molt que fos la segona.\n"Si a dia d’avui tinc la carrera que tinc no ha estat per sort, ha estat pel talent que tinc"\nT’has sentit discriminada per ser dona al món de la música?\nPer ser dona i negra, és que ho tinc tot. Negra, grassa... ho tinc tot. Jo crec que són petites coses que la gent no se n’adona que fa, però sí que m’ha passat. Una tonteria com presentar-me a les proves de so i que el tècnic li pregunti al baixista "la cantant què voldrà?". No sé, però tens la cantant al davant, pringat. És a dir, tens la cantant aquí i crec que el baixista, que no és cantant, no sap què voldré. Petites coses com aquestes. O estereotips de "clar, perquè ets negra", comparacions constants.\nÉs a dir, que hi ha racisme al món de la música com a tot arreu.\nI no només amb la gent negra, que sí, però amb la gent blanca també. "És que per ser blanca cantes com una negra". Ei, penya, que les blanques també poden cantar, saps.\nI per ser jove, t’has sentit discriminada?\nUn mica, perquè l’excusa és "ets molt joven, tens molta vida per endavant, tens molt a aprendre..." Ja sé que sóc jove, he de menjar-me moltes coses i aprendre moltes coses, però crec que si a dia d’avui tinc la carrera que tinc no ha estat per sort, ha estat pel talent que tinc i també està guai valorar això.\nI per ser catalana?\nNo, la veritat. Tampoc he tingut l’oportunitat de cantar en altres ciutats, que també m’encantaria, llavors un cop hi canti, a mi m'encanta parlar en català en llocs on no m'entenen, així que ja et diré què tal.\nMonique Makon actuant al Cruïlla XXS el 6 de juliol. Lorena Sopena.\nCom et presentaries a algú que no et coneix de res?\n"Hola, em dic Monique i m'agrada fer el tonto." Sí, és que en realitat això de la música no és una cosa que inclogui a la meva carta de presentació. És una cosa que estic treballant i és que sóc egocèntrica quan em toca ser-ho, i és sobre l'escenari. Sota sóc la Monique, la que surt amb els seus col·legues, la que està al Casal de Joves, la que s'indigna per coses que no li molen... aquesta sóc jo. I em molaria seguir sent sempre aquesta.\nDe cara el futur, què tens pensat fer a nivell musical?\nDoncs se’m dona fatal veure el futur. Ara mateix m’encantaria que amb The Soul Titoo’s hi hagi, no un reconeixement, però sí que la gent ens conegui com “ei, som The Soul Titoo’s i podem arribar a petar-ho molt", en el sentit que la nostra personalitat és tan diferent i tan potent a la vegada que per això estem aquí. Això ho vull transmetre a la penya, vull transmetre la idea que tots tenim un talent que ho flipes i molaria que la gent el conegués i ens donessin una oportunitat.\nAra et proposem jugar a 'Davant del mirall'. Un somni complert?\nDe moment, està sobre d’un escenari.\nUn somni per complir?\nAcabar amb el capitalisme? No sé. [riu]\nLa por més gran?\nUn record d’infantesa?\nEstar a Camerun i posar-me a perseguir per la nit a pollets amb una llanterna d'aquestes súper antigues.\nEl títol de la teva vida si fos un llibre?\n"Monique Makon Experience".\nQuina pregunta no t’han fet mai?\nQue es profunditzés més en el tema educadora, que està molt precaritzat.\nI què respondries?\nQue es fa un treball de l’hòstia i que no es té en compte, a part que el sou és una merda i ens mereixem molt més.\nAcabem amb el 'Paraula a paraula'. Jazz.\nMúsica, inicis, origen...\nUn homenatge preciós 😍 Avui, hem tornat a sentir l'ànima d'Amy Winehouse a l'Escenari #RoyalBliss ✨\nQuin plaer per a les orelles escoltar la veu de @MakonMonique i la música de l'Original Jazz Orquestra del @tallerdemusics 💛 #CruïllaXXS 😊 pic.twitter.com/gZT4ghIp8n\n— FESTIVAL CRUÏLLA (@cruillabcn) July 6, 2020


Domenico Lucano, l’alcalde de Riace, el poble del sud d’Itàlia famós per acollir migrants i refugiats, es va despertar el matí del dimarts 2 d’octubre amb la policia a casa seva per arrestar-lo per “afavorir la immigració il·legal”. Exactament cinc anys després d’aquell terrible naufragi davant de l’illa de Lampedusa d’un vaixell amb 350 refugiats, la Itàlia solidària perd enfront de les lleis racistes i la criminalització de la immigració que promou el govern de la Lega Nord i del M5S.\nLucà i Riace (ja no es pot parlar del poble i de l’alcalde per separat) s’havien convertit en un emblema de la resistència a l’Europa fortalesa. El seu model d’acollida es va fer conegut a tot el món, des que la Revista Fortune va incloure a Domenico Lucano entre les 50 persones més influents del món, al costat de persones com el papa Bergoglio o Angela Merkel. Però qui és aquest home i per què molesta tant Matteo Salvini, que es desviu per insultar i el va qualificar com “un zero”? I per què està acusat i arrestat?\n“Mimmo”, així se’l coneix a Riace, és una persona amb una convicció profunda i sincera del pensament col·lectiu proletari. Creu que ajudar és un impuls instintiu i li agrada explicar que ell forma part “dels últims, no dels primers”. És un home humil, encara que al poble té fama de “capatosta” (tossut). I ho és. Explica Tiziana Barilla al seu llibre “Mimmi Capatosta” (traduït com “Utopia de la normalitat” per Icaria Editorial) que de petit no volia cordar-se les sabates. La seva mare i el seu germà li insistien que ho fes i ell responia: “perquè tots ho fan, jo no vull”. De jove va ser un excel·lent jugador de futbol, però no va continuar la carrera de futbolista perquè no li agradava obeir l’entrenador. Va començar a estudiar i es va lliurar a la militància al costat d’un grup d’amics.\nEn els ’80 Riace feia por. Eren temps foscos i sagnants, la ‘Ndrangheta (màfia calabresa) dominava la zona. La gent li repetia “Fatti i Fatti toi” en llengua calabresa (“ocupa’t dels teus assumptes”), i s’imposava l’Omertà , la llei mafiosa del silenci. Va ser per la seva tossuderia que va poder tirar endavant. I el poble també.\nRiace és un poble de Calàbria (sud del sud) de 1800 habitants. Fa 15 anys eren només 500. L’escàs desenvolupament de la regió, la manca de treball, l’emigració de joves a zones industrialitzades d’Itàlia i el control de la ‘Ndrangheta , condemnaven Riace a desaparèixer. Avui, gràcies a una política hospitalària, nens i nenes corren per tot el poble, parlant en diverses llengües, i els comerciants van tornar a obrir les botigues. Ja no fa por.\nEn Calàbria, l’hospitalitat sempre va ser un valor inqüestionable. Quan el 1998, va arribar una embarcació de famílies refugiades kurdes de la costa de Riace, tot el poble va sortir a ajudar i els van allotjar a casa seva. Per aquell temps, Mimmo era regidor en minoria i com a bon tossut li va proposar a l’alcalde un projecte de gestió d’acollida, basat en l’experiència de Trieste, on estaven arribant refugiats de Kosovo. Amb el suport d’ACNUR i d’altres entitats, el 2001 Riace entra a la primera convocatòria per al Programa Nacional d’Asil. El 2002, amb la famosa Llei Bossi-Fini es converteix en SPRAR, (Sistema de Protecció per Sol·licitants d’Asil i Refugiats), el sistema públic d’acollida que funciona sota la responsabilitat compartida entre el Ministeri de l’Interior i les autoritats locals. Però al mateix temps, és precisament amb la Llei Bossi-Fini (impulsada, entre d’altres, per Bossi, l’antecessor de Salvini) que Itàlia obstaculitza la immigració, vinculant el contracte laboral a la residència i legalitzant el rebuig al mar mitjançant acords de ‘devolució’.\nPerò el tossut Mimmo insisteix i segueix endavant. Eren els temps del moviment antiglobalització de Gènova, en el qual es va inspirar Mimmo per llançar la seva campanya: “Un’a Altra Riace é possibile” . El 2004 va sortir elegit alcalde i l’hospitalitat es va convertir en la seva política, no només per ajudar immigrants, sinó per reactivar l’economia del poble. Amb l’ajuda de l’ONG Recosol (xarxa de municipis solidaris d’Itàlia) es va fundar la cooperativa Città Futura que s’ocupa de rehabilitar els habitatges abandonades per la població emigrada al nord d’Itàlia i moltes dècades enrere, a l’Argentina, Estats units, Veneçuela i Austràlia.\nMimmo també va impulsar un sistema públic d’aigua potable i un sistema de recollida selectiva d’escombraries que gestiona un jove refugiat de Ghana, amb l’ajuda d’un carro i dues famoses burres Rosina i Rosetta. La gestió mitjançant petits vehicles motoritzats costava bastant més del doble i Mimmo va pensar que una solució era recórrer a les tradicions locals. El mateix va pensar per a l’economia, i també a través de cooperatives es van recuperar els antics tallers artesanals, de telers, vidre i ceràmica, on avui treballen majoritàriament dones refugiades que aprenen oficis i alhora transmeten coneixement.\nActivistes i líders sindicals de Calàbria (Itàlia) i assistents a la mostra de Cinema Migrant posen per donar suport a Domenico Lucano | Sandra Vicente\nPerò llavors de què se l’acusa exactament a Mimmo Lucano?\nLa convicció de Mimmo en el somni proletari, el va portar a trencar amb el model assistencial d’acollida i a impulsar una veritable política d’integració creant llocs de treball. I això és el que li va portar problemes i mals de cap amb la burocràcia del sistema SPRAR. Alguns informes d’auditories de la “Guardia di Finanza” (a Itàlia hi ha una espècie de policia financera) tenien irregularitats administratives però altres van ser positius. Amb l’increment i el poder de la ultra dreta a Itàlia, Mimmo Lucano va passar a estar a la mira pel seu model d’acollida. A l’octubre de 2017 el van imputar “per prevaricació, suborn i frau amb agreujants”. En total eren 7 causes però es van anar desestimant.\nI per què l’arresten ara? De totes les causes han quedat dos: l’acusació per atorgar contractes fraudulents per a la recollida selectiva d’escombraries (sí, el de les burres!) I la de promoure un “matrimoni de conveniència” -cal preguntar-se quin matrimoni no és “per conveniència “- entre una jove nigeriana a qui se li havia rebutjat la sol·licitud d’asil i un home italià de Riace. També està acusat com a còmplice Tesfahum Lemlem, una jove etíop que va arribar a Riace fa 10 anys i ara treballa de tècnica d’acollida. L’arrest domiciliari de Mimmo Lucano es produeix conjuntament amb un seguit de mesures impulsades per Matteo Salvini, per reduir els fons del sistema d’acollida. Després de vint anys d’incitar l’odi,\nAl moment d’acabar aquest article, Domenico Lucano es troba declarant en els tribunals. Però Mimmo no està sol, Riace es va convertir en un símbol de lluita i solidaritat a nivell internacional. Dissabte està prevista una concentració a Riace per donar suport a Mimmo Lucano, organitzada per entitats i moviments socials. Mimmo resisteix perquè per sort el món està ple de cabuts com ell que l’acompanyen. Perquè contra el cinisme cruel de l’extrema dreta, no queda una altra que ser molt tossuda.


El Gran Circus Ateneu guanya el Carnaval d’Igualada 2017\nL’AMPA de l’Escola de l’Ateneu Igualadí ha estat la guanyadora del premi a la millor comparsa de la Rua del Carnaval d’Igualada. El segon premi ha estat per l’AMPA de l’escola Dolors Martí amb la comparsa Peça a peça, i el tercer premi per Marcant el ritme, de l’AMPA de l’escola Garcia Fossas.\nEl disseny i la pell d’Igualada es reivindiquen amb la 1a edició de la 08700 Nits de Pell i Punt\nCoincidint amb la fira tèxtil BSTIM, el Consorci de Comerç Artesania i moda de Catalunya, en col·laboració amb la Diputació de Barcelona, l’Ajuntament d’Igualada i l’Agrupació Tèxtil FAGEPI, ha organitzat aquest esdeveniment, que es farà avui, a dos quarts de nou del vespre, a La Sala.\nLa fira BSTIM mostra el potencial tèxtil d’Igualada i Catalunya per atraure compradors internacionals\nLa tercera edició d’aquesta fira tèxtil, que va arrencar ahir a l’edifici de l’Escorxador i tancarà les portes aquest vespre, vol ser un punt de trobada entre empreses productores del país i marques de moda internacionals.\nÒdena i la Mancomunitat no tanquen la porta al polígon de la Zona Franca\nL’alcalde d’Òdena, Francisco Guisado, assegura que des de la Mancomunitat de la Conca d’Òdena s’estan plantejant recuperar projectes com ara el del polígon del Consorci de la Zona Franca. Aquest polígon, que estaria situat a Can Morera, a Òdena, s’ha considerat durant anys com una possible sortida a la manca de parcel·les grans de terreny a la comarca que puguin atraure nous inversors.\nEls empresaris anoiencs demanen millores en els polígons industrials i les comunicacions per ser més competitius\nMillorar l’Autovia A-2, desdoblar la C-15 i adaptar l’oferta de sòl industrial a la demanda són algunes de les reclamacions que fan els empresaris de la comarca i que s’han recollit en un informe que s’ha presentat aquest dijous, al teatre municipal l’Ateneu, en el marc del Fòrum Empresarial de l’Anoia.\nAigua és vida reclama al govern igualadí avançar cap a la gestió pública del servei de l’aigua a Igualada\nAigua és vida reclama al govern igualadí que un cop es tingui l’estudi que està fent la Diputació de Barcelona sobre aquest servei i es conegui el seu cost real s’avanci cap a la seva municipalització i la gestió pública del servei. A tot això, el tinent d’alcalde de Qualitat Urbana, Jordi Pont, afirma que optaran per aquell model de gestió que garanteixi la qualitat del servei i unes tarifes econòmiques.\nLa 28a edició la Fira de teatre infantil i juvenil, que es farà a la capital de l’Anoia del 30 de març al 2 d’abril, reunirà un total de 51 companyies que duran a terme un centenar de representacions. La guerra, la indentitat sexual, l’assetjament o l’azheimer, seran alguns dels temes que tractaran els espectacles de La Mostra d’Igualada d’enguany.\nPàgines 51 de 170« Primera«...102030...47484950515253545556...708090...»Ultima »


Villa con Giardino Stresa Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Sempione Nord 7, Stresa, Stresa, Itàlia, 28049 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa con Giardino\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Stresa, no busqui més enllà de Villa con Giardino. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nVilla con Giardino ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. L'hotel ofereix àrea de fumadors, àrea de TV/saló compartit, cuina compartida per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. Camp de golf (a 3 km), pistes de tennis, jardí de l'hotel, són llocs ideals per a relaxar-se després d'un llarg dia. Villa con Giardino és una elecció inteligents per a viatgers a Stresa, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


AQUAREL.LA KOI POCKET BOX 24C - Abacus Online\nAQUAREL.LA KOI POCKET BOX 24C\nPinta allà on vagis amb el kit d'aquarel·les pràctic i el pinzell d’aigua deKoi Water Color!\nCapturar el moment és més senzill amb el Pocket Box de dibuix Koi Water Color Field. Aquest set d’aquarel·lesportàtil és perfecte per portar-lo a tot arreu, és lleuger i assequible. Ideal per agregar colorsa còmics, il·lustracions, paisatges i lletres.\nPintures d'aquarel·les de mig plat\nFormulades per combinar-se fàcilment i crear unainfinitat de colors.\nPinzell d’aigua recarregable\nPer transportar i emmagatzemar aigua.\n24 Colors regulars\n1 Pinzell d’aigua recarregable de 9ml.\nPaleta amovible i enganxada per assegurar la base del kit.\nAnell desplegable per facilitar el transport.\nTapa de pressió amb la funció de cavallet per a paper de mida postal.\nReferència Abacus: 1206452.78\nSoci/a Abacus 32,10€


Trets a l'aire: sis mossos ferits en una forta baralla al districte - Línia Nou Barris\nRedacció|2021-11-15T09:02:01+01:008 novembre 2021|Nou Barris|Línia Nou Barris\nUnes 100 persones s’han encarat amb els agents de la policia. Foto: ACN\nSis agents dels Mossos d’Esquadra han resultat ferits de poca gravetat aquest diumenge en una batussa al districte barceloní de Nou Barris. Segons la policia catalana, tot ha començat cap a les 0.30 hores en un bar del carrer Miguel Hernández, on un home ha robat una ampolla d’alcohol. El telèfon 112 ha rebut una trucada alertant dels fets i fins al lloc s’han desplaçat diverses patrulles, que han identificat i emmanillat el presumpte lladre.\nTot seguit ha arribat un grup d’unes cent persones que ha permès la fugida de l’home i s’ha encarat amb els agents, que han fet diversos trets dissuasius a l’aire. La baralla ha acabat amb sis mossos ferits i quatre detinguts. L’home fugat s’ha presentat a una comissaria de Mossos i ha quedat detingut.\nAls quatre detinguts per enfrontar-se a la policia se’ls acusa d’atemptat contra els agents de l’autoritat, lesions i obstrucció a l’actuació dels Mossos d’Esquadra. L’home que ha aconseguit fugir dels agents ha estat arrestat per un delicte d’atemptat contra els agents de l’autoritat i per furt. Tots cinc han quedat arrestats a l’espera de passar a disposició judicial.\nEl conseller d’Interior, Joan Ignasi Elena, assegura que actuacions contra agents dels Mossos d’Esquadra com la que s’ha viscut a Nou Barris són “del tot intolerables”. Així ho ha dit en una entrevista a Catalunya Ràdio, en què ha mostrat suport als agents agredits i ha avisat que s’ha d’actuar amb molta contundència. En aquest sentit, ha indicat que ja s’està fent, ja que diumenge es van fer quatre detencions i diverses identificacions.


Genís Mayola conversa amb el cineasta, escriptor i compositor mataroní Lluís Josep Comeron | Mataró Cultural\nLluís Josep Comeron i Martín és nascut a Mataró, a on sempre ha volgut residir malgrat les temptacions de traslladar-se a Barcelona o fins i tot d’instal·lar-se a Nova York o a Hollywood per desenvolupar allà la seva activitat cinematogràfica. Comeron ha destacat per la seva carrera com a guionista i director cinematogràfic.\nGenís Mayola, membre de Mataró Cultural, entrevista Comeron amb la voluntat d’explicar qui és aquest important personatge mataroní. Comeron és membre d’Honor de l’Acadèmia del Cinema Català, ha destacat per la seva carrera com a guionista i director cinematogràfic. Però també ha estat escriptor i músic.\nVa ser un dels joves creadors, l’any 1950, del Cineclub Mataró, on es feien sessions de projeccions de cinema i debat.\nEn la seva trajectòria, va destacar la importància del guió en pel·lícules que eren de baix pressupost. El cost de la primera d’elles, Larga noche de julio, que es va projectar al cinema el 1974, va ser de quatre milions de pessetes, quan la mitjana de l’època se situava en 20 milions.\nA l’entrevista, Genís Mayola va molt més enllà. Tenint en compte la seva relació, per edat i vivències, amb Pau Casals, pregunta a Comeron per la seva idea sobre el món i sobre la vida.\nAmb un home actiu i polifacètic, que el passat mes d’agost va complir 95 anys, l’entrevista es fa curta per parlar de tot el que ha fet, però a la darrera part de la conversa, podreu conèixer també les seves facetes d’escriptor i compositor.


Curs de Programa Superior en Assistent de direcció i Comptabilitat on-line per EducaciOnline - educaweb.cat\nPrograma Superior en Assistent de direcció i Comptabilitat\nVOLS APRENDRE A PLANIFICAR I GESTIONAR TOT TIPUS DE PROJECTES JA SUPERVISAR PROCESSOS COMPTABLES?\nA l'empresa d'avui els directius busquen tenir al seu costat professionals amb una formació multidisciplinària capaços d'ajudar en els diferents processos del seu treball. Ja no només necessiten persones capaces d'organitzar, planificar i gestionar projectes, sinó que també necessiten professionals amb sòlids coneixements administratius i comptables.\nEl Curs de formació superior en ASSISTENT DE DIRECCIÓ I COMPTABILITAT d'EducaciOnline conté els coneixements i recursos necessaris per assumir amb èxit la responsabilitat de donar suport al directiu, tant en la gestió integral dels seus projectes, com en la supervisió dels diferents aspectes comptables, econòmics i fiscals que afecten l'empresa.\nDOMINAR DIVERSES DISCIPLINES AUGMENTA TEUS OPORTUNITATS DE CRÉIXER PROFESSIONALMENT\nEn un mercat laboral tan competitiu com l'actual resulta bàsic estar més preparat que mai professionalment per assumir el màxim de responsabilitats possibles. Els directius busquen assistents de confiança capaços de complementarles en les diferents tasques que porten a terme.\nPer això, el perfil d'assistent de direcció més demandat avui en dia és el del professional que domina aspectes tan variats com la gestió administrativa i de comunicació, els sistemes d'informació així com els processos comptables, econòmics i fiscals que afecten el dia a dia de l'empresa.\nEl Curs de formació superior en ASSISTENT DE DIRECCIÓ I COMPTABILITAT representa una gran oportunitat professional perquè et permet adquirir els coneixements i habilitats necessaris per descarregar al directiu d'una part important del seu treball en aspectes tan fonamentals com:\nLogística i màrqueting\nConvertir-se en un assistent de direcció i comptabilitat és un càrrec de gran responsabilitat que necessita una preparació especialitzada. Si vols, tu pots ser aquest professional que els directius estan buscant.\nTemari d'Assistent de direcció i Comptabilitat\n2. Processos i logística\n1. Gestió del temps\n2. L'organització dels recursos humans\n3. Preparació de reunions i actes protocol · laris\n4. Organització de viatges\n5. L'acollida als visitants de l'empresa\n2. Imatge de l'empresa\n3. L'Administració pública\n1. Introducció als sistemes d'informació\n2. Tecnologies de la informació i processos\n3. aplicacions informàtiques\n1. Introducció. El Patrimoni de la Unitat Econòmica i les seves Variacions\n2. La Instrumentació Comptable\n3. El Mesurament i Valoració Comptable\n4. El finançament i la Inversió Permanents\n5. El Actiu i el Passiu circulants\n6. El resultat Periódico: Ingressos i Despeses\n7. El Cicle Comptable\n1. Conceptes Fonamentals del PGC\n2. PGC Finançament Bàsic, Inversió Permanent i Resultat\n3. PGC Actiu i Passiu circulants per Operacions de Trànsit\n4. PGC Comptes Financers\n5. Comptes Anuals\n1. Conceptes Fonamentals i Imposició Directa\n2. Imposició indirecta i Tràmits Fiscals\nPersonal administratiu o de\nsecretariat que desitgi ampliar la seva\nProfessionals de l'àrea comptable o de\nPersones que necessiten ampliar\nseus coneixements en aquestes àrees\nAssistent de direcció i comptabilitat.\nPrograma Superior en Assistent de direcció i Comptabilitat encara no ha rebut opinions


web Cam de Cites en línia - XAT de VÍDEO a tot el món! Tots els països, estrangers de tot el món.\nQuè en penseu, és possible trobar una veritable relació quan es reuneixen, fins i tot si no veure el seu interlocutorNo, és clar, per trobar i conèixer algú que el que realment encaixa, cal utilitzar Cites en línia a través de webcam."càmera web en línia de Cites"és per a Tu Cites en línia on trobar l'amor, construir una amistat o de relació. Confiï en nosaltres, en les nostres pàgines cada dia, coneix a milers de persones, entre les quals hi ha una veritable amistat. Hem ajudat a molts homes i dones, nois i noies, per a fer amics o trobar l'amor."Web Cam de Cites en línia"és molt fàcil de fer, només cal crear el seu perfil, pujar les teves fotos, utilitzar la cerca i el xat amb amics en línia. La diferència entre el lloc"web Cam de Cites en línia"des d'altres llocs de Cites és que podeu trobar aquí l'amor i l'amistat són molt més ràpides. La principal diferència és la capacitat de veure el soci càmera web, així com la de mostrar-se. Aquest tipus de comunicació augmenta significativament les possibilitats de compatibilitat, com es pot veure immediatament un home a la cara, serà capaç de parlar amb ell en una habitació separada. A la nostra pàgina web vostè pot trobar fàcilment amics entre un grup de nois i noies que estan en determinats blocs temàtics. Entenem que vulgueu trobaramics, l'amor, les relacions o simplement xerrar amb els estranys. Vostè pot trobar dotzenes d'amics de forma gratuïta en cap moment i començar a construir la seva relació ara amb Cites en línia. El nostre objectiu és ajudar-vos a trobar amics o amb l'amor. Estem constantment millorar el nostre servei, per assegurar la completa satisfacció dels desitjos de milers d'homes i dones que són regulars els visitants del nostre lloc web. Molt semblant a la de vídeo de Cites. Us heu de registrar i completa el teu perfil, després de la qual pot començar a Cites en línia.\nLi garantim que trobarà a la persona que està esperant per a vostè.\nA la nostra pàgina web vostè pot trobar milers de nois i noies que s'ajusti a Tu en tots els aspectes. Creieu-me, des del primer minut vostè immediatament interessar-se en la comunicació en el nostre lloc de Cites en línia. A la web podeu parlar sense perfils, però el registre augmenta l'eficiència de la cerca de Contactes. També us recomanem que afegiu foto: una bona foto augmenta la probabilitat de trobar algú que compleixi amb totes les seves expectatives. En aquesta pàgina de la real de Cites en línia és utilitzar la seva webcam per tal d'augmentar les seves possibilitats, de vegades.\nDatat a la Xina i l'augment de"nu matrimoni"\nವೆಸ್ಟ್ ಫ್ಲಾಂಡರ್ಸ್ ಡೇಟಿಂಗ್ ಸೈಟ್\nlliure lloc de cites foto de Cites de matrícula gratuïta fes xats de vídeo amb les nenes vídeo sales de xat de Cites la ruleta de xat en línia lliure la ruleta de xat gratis xat Cites sense fotos gratis les dones que vulguin conèixer-te la ruleta de xat


Tarraco Festes: Les Festes de Sant Magí 2017 ja tenen cartell\nLes Festes de Sant Magí 2017 ja tenen cartell\nLes festes de Sant Magí d’aquest estiu ja tenen imatge gràfica. Es tracta d’un cartell inspirat en els personatges principals de la Revetlla Remullada, que ha realitzat el director d’art i dissenyador gràfic Tomás Castro, nascut a Canàries però resident a Vilanova i la Geltrú, format en l'Escola Massana de Barcelona i que actualment col·labora amb diversos estudis de disseny gràfic, agències de publicitat i comunicació.\nLa seva proposta ha estat la guanyadora d’entre les deu rebudes en aquesta primera convocatòria oberta per a presentar la imatge gràfica de les festes de Sant Magí que va convocar la conselleria de Festes de l’Ajuntament de Tarragona a finals del mes de març i que es va resoldre la setmana passada. I representa, segons el dissenyador “un treball al voltant del concepte de l’aigua com a element central de la esta, definit tant en les formes escollides, com en la paleta de color, en tons marins i mediterranis”. Pel que fa als elements principals Tomás Castro ens parla “dels personatges principals de la Revetlla Remullada, dibuixant al seu voltant un joc de mandales amb símbols aquàtics que en el seu caràcter sintètic i juvenil, ens recorden directament l'alegria, el moviment i la frescor del que significa una de les nits més destacades de les festes de Sant Magí”.\nPublicat per Tarraco Festes en dimarts, de maig 23, 2017


REUNIÓ AMB LA SECRETÀRIA D’ADMINISTRACIÓ I FUNCIÓ PÚBLICA – agrupaciopresons2\nAhir dimecres, CCOO hem presentat a la nova Secretària d’Administració i Funció Pública i a la Directora General de la Funció Pública les prioritats de CCOO en relació amb les condicions de treball de les empleades i els empleats públics de la Generalitat.\nLa reunió ha estat una primera presa de contacte a l’espera de la convocatòria de la Mesa General de Negociació, que hem sol·licitat de manera conjunta els 3 sindicats amb representació a la mesa, i que se celebrarà properament. CCOO hem plantejat la necessitat que el nou Govern assumeixi de manera urgent el retorn de les pagues extres de 2013 i 2014 i de la resta de drets que ens van ser arrabassats. I, a partir d’aquí, la millora de les nostres condicions de treball.\nHan passat molts anys des de les retallades. Portem massa anys sense negociació col·lectiva de les nostres condicions de treball. Fa massa temps que les nostres condicions de treball no estan al llistat de prioritats del govern. Ara toca. Ens ho hem guanyat i és just. Ara se’ns ha de fe justícia. Això vol dir estar presents en l’agenda del govern, que l’agenda del govern contingui l’apartat «millora de les condicions de treball de les treballadores i els treballadors de la Generalitat». CCOO entenem que aquest ha de ser un tema prioritari del Govern, no simplement un tema de gestió de Funció Pública. A més de dirigir la política del país, el Govern és responsable de l’Administració de la Generalitat i, per tant, és responsable de les condicions de treball de la seva plantilla.\nTot i les retallades sofertes, tot i la convulsa situació política dels darrers anys, hem fet funcionar l’administració i hem mantingut en funcionament els serveis públics en benefici de la ciutadania del país. Ara, el govern s’ha de fer responsable de fer justícia amb els seus treballadors i treballadores.\nPER CCOO, EL FONAMENTAL I MÉS URGENT, EL PRIMER QUE CAL: EL RETORN DE LES PAGUES EXTRES DE 2013 I 2014\nEstem en fase de creixement econòmic, la qual cosa vol dir increment dels ingressos fiscals i, per tant, major disponibilitat de recursos. Ara ens toca a nosaltres notar la sortida de la crisi, que prou vam notar-ne l’inici.\nA la reunió, CCOO hem traslladat el nostre llistat de reivindicacions. En resum:\nRecuperació de les pagues de 2013 i 2014, ja, i dels altres drets arrabassats als EEPP en els darrers anys (100% IT, productivitat, FAS,….)\nOferta Pública d’Ocupació. Reducció dràstica de l’escandolós índex de precarietat a la Generalitat. Posar els recursos humans i tècnics que faci falta.\nNegociar les nostres condicions de treball: Acord personal funcionari i Conveni personal laboral.\nCal un nou model de prevenció de riscos laborals. En el rànquing, la Generalitat és l’administració pública de l’estat amb pitjors resultats i valoració. Les auditories i els índex de sinistralitat ho demostren. Com a conseqüència d’això, negociar un nou pacte de participació dels empleats i empleades públiques en matèria de prevenció de riscos laborals.\nNegociar un nou pacte de drets sindicals.\nNegociar un pla de mobilitat (pla de desplaçament d’empresa).\nEstudi de càrregues de treball. Dotació de personal adequada a les necessitats reals. Prioritzar els serveis d’atenció directe.\nAcabar amb el frau a la contractació que suposa utilitzar “programes” en lloc de crear places a la Relació de Llocs de Treball (RLT) de la Generalitat: SOC, Renda Garantida, etc.\nRLT que defineixi amb claredat els requisits per a cada lloc de treball.\nRadiografia de la plantilla i posterior Pla de Recursos Humans per abordar les conseqüències de l’envelliment de la plantilla i ordenar-ne el relleu.\nCal, d’una vegada, una llei de la funció pública a Catalunya i una veritable Política de Personal (amb majúscules).\nAbordar la digitalització a l’administració.\nCreació de l’òrgan extrajudicial de resolució de conflictes. És un tema sempre “pendent” i un compromís que ja estava recollit al 1r Acord de Condicions de Treball.\nRevertir externalitzacions de serveis.\nReivindicació i defensa «real» de la dignitat de les empleades i els empleats públics, que comença amb la millora de les condicions de treball i passa també per les manifestacions públiques i els missatges que es transmeten\nVolem remarcar que la reunió s’ha desenvolupat en un clima de cordialitat. La Secretària i la Directora General s’han mostrat receptives a discutir les nostres reivindicacions i ens han transmès també el compromís del Conseller d’abordar la situació de la plantilla. Ens han demanat, un marge de 2 o 3 setmanes per analitzar la situació i convocar la Mesa General de Negociació comptant amb la presència del Conseller. CCOO els concedim el marge i reconeixem la cordialitat i la receptivitat mostrades, però ens mantindrem ferms en la defensa de les nostres justes reivindicacions.\nDESCARREGA LA NOTA EN PDF DE LA REUNIÓ DE CCOO AMB LA SECRETÀRIA D’ADMINISTRACIÓ I FUNCIÓ PÚBLICA I LA DIRECTORA GENERAL DE FUNCIÓ PÚBLICA\nNEGOCIACIÓ DE BASES DEL CONCURS DEL COMANDAMENTS INTERIOR I OFICINES\tC.P. JOVES – REUNIÓ AMB DIRECCIÓ 22/06/2018


B&B Maesta' Di Cudino Arezzo Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Molin Bianco 15/6, Agazzi, Arezzo, Itàlia, 52100 - Veure al mapa\nMés informació sobre B&B Maesta' Di Cudino\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, B&B Maesta' Di Cudino és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Civitella in Val di Chiana. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA B&B Maesta' Di Cudino, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Els clients de l'hotel poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa, botigues a l'hotel.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Durant el dia podeu gaudir de l'atmòsfera relaxant de piscina exterior, parc infantil, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Civitella in Val di Chiana, faci de B&B Maesta' Di Cudino la vostra llar.


Setmana laboral de quatre dies: massa bo per ser cert? | UPF-BSM\nSetmana laboral de quatre dies: massa bo per ser cert?\nNia Plamenova, professora de l'àrea Business & Management Strategy\nCada vegada més empreses estan experimentant amb una setmana laboral de quatre dies, després de veure alguns exemples d'èxit de Nova Zelanda, Islàndia, Japó i altres. El maig del 2021 el Govern espanyol va avalar un programa pilot amb un fons de milions d'euros que es destinarà a donar suport a les empreses que vulguin implementar la setmana laboral de quatre dies. El Congrés Mundial d'Investigació en Gestió del Temps, celebrat a Barcelona el mes passat també va acabar amb un rotund "sí" a les setmanes laborals més curtes. Sembla que Espanya està avançant cap a la setmana laboral de quatre dies amb força rapidesa. Potser fins i tot massa ràpid, Desigual, per exemple, va ser una de les primeres empreses a implantar-la parcialment i va provocar molta polèmica ja que també hi va haver una rebaixa salarial, malgrat part de la plantilla no estar-hi d'acord.\nÉs bona idea reduir la jornada laboral sense reduir els salaris? La investigació i la pràctica suggereixen que sí\nÉs una bona idea, però, reduir la jornada laboral sense reduir els salaris? La investigació i la pràctica suggereixen que sí, sempre que tinguem en compte els factors organitzatius clau. Els beneficis d'una setmana laboral més curta s'han popularitzat àmpliament, de vegades exagerat en els mitjans de comunicació, amb mencions a l'augment de la productivitat, la reducció del risc d'esgotament, més implicació dels empleats i satisfacció laboral o millor equilibri familiar i laboral. Permet que les persones desconnectin de la feina completament, mitigant les conseqüències de les línies borroses entre feina i llar, que mai abans havien estat tan borroses. Aquest fet va en línia amb el setè hàbit de Stephen Covey de les persones altament efectives, Esmolar la serra, i es considera un factor clau en la productivitat. A més, com s'ha assenyalat recentment al Financial Times, treballar menys pot ser de gran benefici per al medi ambient, ja que redueix el trànsit i el consum.\nUna setmana laboral més curta també requereix que tant empleats com empresaris entenguin realment que l'actiu més valuós del món laboral actual no és el temps, sinó l'atenció. Adam Grant (Universitat de Wharton), actualment el psicòleg organitzacional més reconegut, va afirmar en una de les seves publicacions de Linkedin: "Podem ser tan productius i creatius en 6 hores concentrats com en 8 hores desenfocats". És a través d'un treball centrat que aconseguim bons resultats, i les hores dedicades a treballar son, amb diferència, una de les mètriques menys fiables del rendiment.\nUna setmana laboral més curta requereix que tant empleats com empresaris entenguin realment que l'actiu més valuós del món laboral actual no és el temps, sinó l'atenció.\nHi ha, per descomptat, qui no està a favor de la setmana laboral de quatre dies, com el president de la Confederació Empresarial de l'Aragó (CEOE Aragó) que va criticar durament la idea i va ser citat a The Guardian dient que "per sortir d'aquesta crisi es requereix més feina, no menys". Altres es preocupen que qualsevol efecte positiu sigui de curta durada perquè la gent s'acostumaria a la setmana de quatre dies i deixaria d'intentar "compensar" amb més productivitat; i menys temps i un enfocament extrem en la productivitat significa menys formació, reflexió, socialització, menys transferència de coneixement tàcit, tot això lligat a la innovació a llarg termini. També s'ha suggerit que reduir un dia completament no és tan productiu com reduir les hores de feina diàries, com es va fer en un llar d'avis a Suècia, obtenint bons resultats.\nPer als que hi estan a favor, és temptador tractar una setmana laboral més curta com una simple manifestació de la llei de Parkinson: "La feina s'amplia per omplir el temps que se li assigna". Tanmateix, no és tan senzill, i els directius i els especialistes en recursos humans han de ser conscients de l'impacte de la cultura organitzativa, el clima i la comprensió compartida abans d'experimentar amb una setmana laboral més curta.\n"Experiment" és la paraula clau aquí, ja que encara no en sabem prou sobre els efectes a llarg termini. Tot i que Harvard Business Review i altres publicacions de gestió han elaborat guies i estratègies sobre com implementar la setmana laboral de quatre dies, encara queden algunes preguntes: per a quins treballadors és més adequada? La nostra cultura d'empresa és adequada per a fer-la funcionar? Si hi ha bons resultats, com els mantenim? En quines àrees/mercats funciona millor? Com ens assegurem que els líders i els equips estiguin alineats i d'acord amb la setmana més curta?\nCom més clares siguin les expectatives i els objectius, més persones podran treballar de manera intel·ligent en lloc de treballar dur\nEls processos i les normatives es poden canviar més ràpidament que les mentalitats, i perquè això funcioni cal que hi hagi alineació i una visió comuna entre les diferents parts interessades. Qualsevol empresa que vulgui implementar una setmana laboral de quatre dies primer ha de crear una comprensió compartida del que això significa, què s'espera en termes de productivitat i resultats, i oferir als empleats molta claredat.\nAixò significa crear mètriques de rendiment útils, objectius significatius per a tasques i projectes. Gestionar contínuament per objectius i proporcionar feedback sovint pot augmentar la productivitat per hora (necessari si es vol treballar menys i produir el mateix) i eliminar el presencialisme. Com més clares siguin les expectatives i els objectius, més gent serà capaç de treballar de manera intel·ligent en lloc de treballar dur: no es tracta de fer-ho més ràpid, sinó de treballar de manera més intel·ligent i estratègica. Això pot requerir un esforç de la direcció superior i dels líders d'equip per minimitzar les reunions innecessàries i tenir cura del temps de concentració de les persones, així com el compromís de reavaluar i ajustar contínuament com es viu la setmana laboral més curta a l'organització.