Gairebé la meitat de les queixes per renou quedaven en no-res\nCort destina dos policies a atendre'n denúncies els caps de setmana\nLLUÍS PLANAS Palma. 13/08/2013 00:00\nDos agents de la Policia Local de Palma s'encarregaran entre les 22 hores i les 3 de la matinada d'atendre les denúncies i queixes per renou que es registren a Ciutat. Aquesta unitat específica ha començat a treballar en període de prova els caps de setmana d'aquest mes i ho farà fins a final de setembre, amb la possibilitat que s'ampliï a la resta de l'any si els resultats són efectius.\nL'Ajuntament de Palma va presentar ahir aquest servei com una manera de donar resposta a una de les principals queixes dels veïns els caps de setmana de l'estiu. El regidor de Seguretat Ciutadana, Guillermo Navarro, va admetre que fins ara la majoria d'aquests tipus de servei quedava sense atendre.\nSegons dades municipals, entre l'1 de juny i el 9 d'agost es registraren gairebé 1.500 denúncies per renou a Palma, de les quals només es van poder atendre unes 800. Segons Navarro, la manca de personal específic feia que aquestes denúncies, la majoria de baixa intensitat, quedassin relegades per altres actuacions amb més prioritat, com agressions o controls d'alcoholèmia.\nLa unitat específica formada per dos agents va començar a treballar el 2 d'agost passat. Aquell cap de setmana es registraren 11 denúncies i només una va quedar sense atendre. Aquest cap de setmana passat n'hi hagué 12 i totes foren ateses, segons explicaren els responsables municipals. Sobre això, la regidora de Salut, Rosa Llobera, va explicar que el 60% de les actes que arriben són per problemes de convivència entre veïns i per molèsties generades per bars i festes.\nPer la seva banda, Navarro va afegir que la majoria d'aquestes incidències té caràcter lleu i no acaba amb la imposició d'una sanció a l'infractor. No obstant això, el regidor de Seguretat Ciutadana va remarcar que es tracta de garantir el descans dels ciutadans, per la qual cosa l'Ajuntament vol posar més atenció a les denúncies. "La protecció del dret al descans dels veïns cobra una especial incidència en l'època estival, amb l'augment de visitants i d'activitats lúdiques, que poden comportar molèsties d'aquest tipus", va dir Navarro.\nLa unitat de reforç presentada ahir suposarà una despesa addicional de 6.000 euros, que es trauran del concepte d'hores extra de la plantilla de la Policia Local, perquè inicialment no s'hi havia destinat cap pressupost.\nA la presentació d'ahir també hi era l'intendent interí de la Policia Local, Antoni Vera, qui va explicar que contràriament a allò que creu la majoria dels ciutadans, el límit de renou no és a les dotze de la nit, tot i que hi ha certa tolerància fins a aquesta hora, i que cada franja horària té un límit de decibels.\nConcurs pel nou intendent\nPrecisament en presència d'Antoni Vera, el regidor de Seguretat Ciutadana va haver de respondre per les denúncies internes sobre el fet que el concurs oposició per cobrir la plaça d'intendent de la Policia Local està fet 'a mida' per a Vera, que ocupa el càrrec de manera provisional.\nGuillermo Navarro va negar que això sigui així i que s'espera que la plaça es cobreixi "a principi de l'any que ve o com a molt tard a mitjan any". Va defensar que el procediment és "totalment obert i transparent" i disposa del vistiplau dels sindicats. El responsable municipal va voler remarcar sobre això que "s'està cercant gent molt més preparada a causa de la importància del lloc".\nLa creació d'una brigada específica per atendre les denúncies per renou coincideix amb la tramitació d'una nova ordenança municipal que endurirà les sancions per als infractors i que ja va generar debat social quan se'n va presentar l'esborrany el mes de maig.\nEntre aquestes sancions sorprèn la regulació d'activitats a l'habitatge que puguin generar molèsties als veïns, fins i tot les pràctiques sexuals, i que poden arribar a ser multades amb 300 euros. Però també si es fa massa rebombori tocant el piano, si la rentadora està en marxa, si es mouen mobles, si es fa bricolatge o si es posa massa forta la tele.\nAixí mateix, l'ordenança posa límits al soroll de les obres de construcció durant els mesos d'estiu, l'ús de megafonia dins Ciutat o la prohibició de llançar vidre als contenidors de reciclatge a partir de les 22 hores, que afectarà especialment els restaurants.


Un dels objectius de Specialisterne a tot el món és buscar subvencions i patrocinis que cobreixin, totalment o parcial, el cost de la formació que Specialisterne ofereix a les persones amb TEA. En absència d’aquestes ajudes, Specialisterne sol cobrir part d’aquests costs i busca mecanismes -com facilitats de pagament- per a que cap persona amb TEA es quedi fora de la nostra formació per motius econòmics.\nSpecialisterne també busca activament altres ajudes, convenis i col·laboracions que ens permetin ampliar el nostre impacte social.\nLa següent és una relació d’aquelles entitats que ja estan donant suport i subvencionen la formació de Specialisterne o col·laboren d’alguna altra forma amb nosaltres.\nAshoka és una organització global, independent i sense ànim de lucre que dóna suport a la innovació i l’emprenedoria social. Està present a 90 països i dóna suport a 3.300 emprenedors socials (32 d’ells a Espanya). Ashoka ha estat ajudant en nombroses ocasions i de diverses formes a Specialisterne, tant a Espanya com a altres països.\nLa Fundación Signe, que té com a objectiu la millora de la qualitat de vida de les persones a travès de projectes que promoguin la igualtat d’oportunitats formatives, professionals i de feina, ha establert un programa de col·laboració amb Specialisterne que implica diverses accions. En primer lloc, ha dotat dos beques per a un curs del 2016 de Specialisterne per a dos alumnes amb TEA. També ha patrocinat una campanya de difusió a les universitats espanyoles i contribueix de forma regular amb Specialisterne en la impressió dels títols que reben els nostres alumnes a l’acabar el curs. Més detalls en aquesta notícia.\nLa Fundación Orange, que treballa per afavorir la comunicació i la creació de vincles entre les persones, amb especial èmfasi en els col·lectius amb barreres de comunicació, de participació, i que ha dedicat molts dels seus esforços a donar suport a les persones amb trastorns de l’espectre de l’autisme (TEA), ha establert un programa de beques per al programa de formació de Specialisterne.\nAmb aquest programa, dos alumnes del mencionat programa reben una beca que cobreix el 100% del cost que tenia per a ells el programa de formació.\nMés detalls en aquesta notícia.\nLa Dirección General de Formación de la Consejería de Empleo, Turismo y Cultura de la Comunidad de Madrid ofereix subvencions a empreses per realitzar accions de formació per a l’ocupació amb compromís de contractació mitjançant el seu programa Forma e Inserta.\nLa 4a edició del curs de formació de Specialisterne a Madrid, amb inici pel setembre de 2015, està subvencionada per aquest programa.\nFSC Inserta, de la Fundación ONCE, neix el 2009 amb el ferm compromís d’integrar les persones amb discapacitat a l’entorn laboral. Dins del seu Programa Por Talento, instrument cofinançat en un 70% pel Fons Social Europeu (FSE) per tirar endavant un ambiciós programa a favor de la inserció sociolaboral del sector de la discapacitat i de la igualtat d’oportunitats, Specialisterne es va presentar a un concurs públic per a dues edicions del seu curs de formació en el present any a Barcelona, i a Madrid essent positiva la resolució.\nEl SOC (Servei d’Ocupació de Catalunya) ofereix, mitjançant el programa Forma i Insereix (Forma e Inserta), subvencions per a empreses i centres de formació públics i privats per realitzar accions de formació per a l’ocupació en la modalitat de compromís de contractació o d’inserció.\nSpecialisterne va convalidar la seva formació sota els criteris del SEPE i va optar a la subvenció d’una convocatòria dels seus cursos de formació. Més detalls en aquesta notícia.\nDurant tres anys consecutius FUNDACIÓN MAPFRE ha posat en marxa la convocatòria d’Ajudes a la Ocupació Juvenil. Sota el nom de Programa ACCEDEMOS ofereix a les empreses que contracten joves candidats una ajuda de fins a 3.000€ durant els sis primers mesos de contracte.\nAlguns dels nostres consultors s’han vist beneficiats d’aquesta ajuda al ser contractats.\nMomentum Project és una iniciativa d’ESADE i el BBVA dirigida a promoure l’emprenedoria social a Espanya. Specialisterne fou una de les 10 empreses seleccionades en la tercera edició.\nLa iniciativa inclou tres períodes de formació específica sobre el món empresarial, un potent networking i el suport de mentors, així com accés a finançament, que en el cas de Specialisterne es va concretar en un préstec tou a llarg termini.


De la cuina tradicional a la molecular i torna a començar. David Díaz, xef a Praga. – ***beta*** Europa Central\nPublicat a 26. 6. 2018 28. 6. 2018 per editor\nLa família va acceptar el seu canvi de plans, però amb afecte i fermesa li van dir que li caldria buscar-se la vida. No van haver d’esperar gaire: l’Escola d’Hoteleria Joviat, de Manresa, li va cridar l’atenció: sempre caldran cuiners, oi? El sistema de pràctiques el va fer anar fent entrar en cuines. Acabats els estudis es va veure portant un restaurant de cent coberts a Castelló i entre 500 i 600 els caps de setmana. Allí va conèixer la futura mare de les seves filles. Provar de treballar a Praga, al centre de la nova Europa, va ser de cop una opció real. Sobretot si ja t’has demostrat a tu mteix que no tems provar coses noves.\nLa Degustation ha estat clau en la introducció de la cuina molecular a Txèquia. El concepte ja té uns vint anys (com passa el temps). Es diu “molecular” perquè destarota l’estructura molecular del menjar, a fi i efecte de confondre el comensal, sorprendre’l, portar-lo a una dimensió desconeguda, fer-li sentir entusiasme (o no!). D’aquí el joc que fa trobar dolç/salat, sòlid/líquid, etc. on “no toca”, i formes i textures imprevistes en llocs sorprenents. Va ser una revolució mundial i va elevar Ferran Adrià a un estatus de semidéu entre els col·legues cuiners de tot el món.\nLa revolució molecular topava a Txèquia amb aquests límits culturals. Després, si treballar cansa, treballar de xef cansa més. Fins i tot anant tot bé, el nivell d’exigència és tan gran que aturar-se a descansar i canviar d’aires esdevé necessari. Després de la Degustation el David va entrar a les cuines dels millors xefs de Praga perquè era i és un d’ells, i els va vendre productes necessaris en aquesta nova forma de cuinar. Ser xef és una professió tan especial que els qui en són es troben, es coneixen i comuniquen amb un esperit de club molt fort.\nPerò vendre no és cuinar. Al cap d’un temps, per un efecte de pèndol va voler tornar als fogons. El restaurant propi no era una opció, pel cost de la inversió. Però no falten inversors, projectes. Què fer? Quin concepte? El retorn al molecular era improbable: va acabar provocant-li una certa fatiga de l’artifici per l’artifici. Calia tornar als orígens i defensar una certa idea de cuina catalana més tradicional, com un subsistema del món mediterrani. El restaurant La terrassa (amb dues esses, perquè va convèncer els amos) va existir en una illa del riu Vltava, al centre de Praga, i va tenir molt d’èxit mentre va durar. Va fer plats capaços de sorprendre el comensal i permetre a l’inversor guanyar algun diner. Per desgràcia la propietat i el management van entrar en trajectòria de col·lisió, en un cas clàssic de conflicte entre el diner i la creativitat, i el xef s’hi va veure atrapat, fins que una inundació provocada per una crescuda del riu va destruir el restaurant i va resoldre el problema.\nDe nou fora dels fogons va tornar a l’opció de vendre a xefs, fer càterings i presentacions, fer formació de cuiners, fins que va tornar al restaurant on està ara, Restaurace Pavlač, als afores de Praga, en una antiga granja reformada. Els reptes són els de sempre: com defensar un caràcter específic de la cuina mediterrània catalana sense que et diguin que és italià, o francès, com sorprendre el client però no gaire i sempre vigilant els costos. És difícil, però és una forma de vida, i al cap i a la fi és una veritat inapel·lable que sí, sempre caldran cuiners.\nCategoriesActualitat Etiquetesempreses i professionals\nEntrada prèviaAnterior L’expatriat i la resiliència\nEntrada següentSegüent Mendelssohn és a la teulada, de Jiří Weil


El plat saludable de Harvard, bledes i el nou Via Veneto\nEls Estats Units, país associat per excel·lència al menjar porqueria, curiosament ens ha donat un dels models de referència més importants del món pel que fa a menjar saludable: el plat saludable de la Universitat Harvard, dissenyat per The Source Nutrition, un organisme independent format per 21 científics que no accepta cap publicitat, patrocini comercial ni assessorament mèdic. Amb el periodista Marc Casanovas, el nostre home a Boston (Massachusetts), sabrem en què consisteix aquesta fórmula màgica. L'actriu Estel Solé recorda la seva magdalena de Proust. El director de la Fundació Alícia, Toni Massanés, parla de les propietats nutricionals de les bledes i d'altres productes que trobem ara de temporada. El crític gastronòmic Philippe Regol visita el restaurant Via Veneto de Barcelona i ens explica el seu nou rumb, i la propina la deixa la ramadera Isabel Castanyer des del Mas la Coromina de la Vall d'en Bas, a la Garrotxa.\nTres Reis d'Orient, tres cartes i una muntanya de carbó\nAvui tenim una reserva per a tres al restaurant Caníbal. L'han feta amb els sobrenoms de "Gaspar", "Melcior" i "Baltasar", però qui s'amaga darrere de Ses Majestats d'Orient són Jordi Luque, Carme Gasull i Roger Estrada. Ells són els nostres reis particulars i avui els donarem de dinar, sí, però se'ls gira feina, la de respondre les cartes de tres dels nostres col·laboradors habituals: Salvador Garcia-Arbós, Clara Antúnez i Maria Nicolau. I també els toca la feina desagradable de repartir carbó! L'actor Alex Brendemühl ens explica la seva magdalena de Proust. El director de la Fundació Alícia, Toni Massanés, parla de l'origen del tortell de Reis i altres productes de temporada. El crític gastronòmic Philippe Regol se'n va d'excursió pel Solsonès i visita el monestir El Miracle, on a banda de dormir també s'hi pot menjar. I la propina la deixa la pagesa Maria Costa (el Berguedà).\nMaria Nicolau és cuinera de poble. La trobareu als fogons del restaurant El Ferrer de Tall, a Vilanova de Sau. És llegida, culta, entusiasta i, sobretot, estima el seu ofici. Sempre té gana, física i intel·lectual. La Paula Molés la convida a dinar a casa seva, on, a banda de menjar, reflexiona sobre l'ofici de cuinera i el que suposa exercir la professió en un entorn rural. També sabem quina és la magdalena de Proust de la soprano Ainhoa Arteta; el crític gastronòmic Philippe Regol dina al restaurant Al Marge de Badalona. I la propina la deixa la pagesa Dolors Català des d'Arbeca (Lleida).


Dijous presentem al Casal “Revolució sense patró”! – Sageta de Foc\n← 8 de març, juntes som més fortes!\nDISSABTE 7 d’abril, arriba la calçotada del Casal! →\nAquesta entrada s'ha publicat en Actes i etiquetada amb 8 març, setem. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Les exportacions de vi i cava catalans creixen més d'un 6,5% interanual fins al febrer\nLes exportacions de vi i cava catalans han crescut en valor i volum més d'un 6,5% fins al febrer respecte al mateix període del 2021, segons les últimes dades disponibles per Prodeca i el Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural. Si es compara amb el 2020, les exportacions vitivinícoles catalanes han superat el sotrac de la pandèmia i han experimentat un increment del 18,97% del valor i un 11,42% del volum.\nLa cancel·lació dels aranzels imposats per Trump ha estat clau per la recuperació, augmentant significativament la quota del mercat nord-americà (un +44,96%), segons Prodeca. Els vins i caves de Catalunya s'exporten a 145 mercats del món, essent els Estats Units, Alemanya i Regne Unit els principals mercats de destí.\nLes exportacions a Alemanya s'incrementen un 8,06% fins als 75 MEUR\nA nivell global, els Estats Units és el primer importador de vins catalans amb una quota de mercat del 14,56%, el que representa un augment significatiu del 44,96% respecte al 2021. Alemanya es manté com a segon destí mundial i primer destí d'Europa, amb 74,83 MEUR en exportacions de vi i un increment de 8,06% respecte a l'any anterior. El Regne Unit, el tercer destí mundial i fora de la Unió Europea, amb 71,5 MEUR obté un increment del 25,94%, malgrat les dificultats logístiques i duaneres que genera el Brexit. Bèlgica és el quart destí mundial i segon de la Unió Europa amb unes importacions per valor de 59,8 MEUR i un increment del 15,92% respecte a l'últim any. Finalment, el Japó és la cinquena destinació mundial amb 40,56 MEUR i un increment del 7,13%.\nEl sector vitivinícola català té una estructura amb més de 600 cellers embotelladors, 8.359 viticultors i una superfície inscrita a les DO de 42.822 hectàrees. El sector ocupa directament més de 25.900 persones i gaudeix d’un volum de negoci de 1.185 MEUR, un 5,25% del sector agroalimentari de Catalunya i un 19,90% respecte al sector del vi a Espanya.\nUn centenar de cellers catalans, a la fira Prowein de Düsseldorf\nProp d'un centenar de cellers catalans estan participant del 15 al 17 de maig a la Prowein de Düsseldorf, la fira més gran dedicada al sector del vi i el cava. Sota la marca 'Catalunya, on el vi és cultura', Prodeca organitza la participació de 90 cellers i 4 associacions elaboradores de vins i caves de les 12 denominacions d’origen reconegudes a Catalunya. La fira suposa un punt de trobada ideal perquè les empreses tinguin l’oportunitat d’establir relació comercial amb compradors de tot el món del sector minorista, majorista, importació i exportació, gran distribució i canal Horeca.\nPel que fa a l'origen dels visitants, un 46% són compradors d'Alemanya. Entre el 54% restant, encapçalen la llista els països que ja són importadors com el Benelux (19%), Escandinàvia (10%) i nous mercats de creixement global, com els d'Europa de l'Est (16%). "Els consumidors internacionals valoren cada cop més la qualitat i l’origen dels vins i caves catalans gràcies a la solidesa i competitivitat d'una dels sectors més innovadors del mercat agroalimentari", ha assenyalat el director de Prodeca, Ramon Sentmartí. "Un factor diferencial a Catalunya és que té dotze Denominacions d'Origen, la qual cosa dona garantia de qualitat, diversitat i proporciona el valor afegit de la traçabilitat garantida i el compliment dels estàndards més exigents", ha continuat Sentmartí.\n"Prowein és un aparador indiscutible dels vins de tot el món i aquesta edició és la de la represa, una fira on Catalunya hi és ben present, mostrant la seva fortalesa i diversitat en vins tranquils i escumosos", ha afegit la directora d'Incavi, Alba Balcells, que ha aprofitat per reunir-se amb Josep Hallam, responsable del Wine & Spirit Education Trust (WSET), un dels programes formatius en vins més prestigiosos amb seu a Londres i delegació a tots els continents. La trobada ha servit per explorar la creació d'un programa específic per al vi català, posant en valor la riquesa i diversitat vitivinícola de Catalunya, el sistema de Denominacions d'Origen, les varietats locals, i els territoris i paisatges.


Perrqueria a les corts ( Barcelona ) | DavidDavid\nAhir va començar oficialment la tardor, ja veiem les primeres fulles caure dels arbres, els abrics i les gorres comencen a despertar del son estiuenc, és hora de posar-se a treballar.\nEnrere deixem el sol, la platja, els xiringuitos i les cremes solars, ho hem passat bé i hem descansat, alguns ... Han obert els col·legis i les vacances estivals sembla que vas ser fa segles. Si amics, ha arribat la tardor i amb ella els núvols, el vent i les bufandes. La tardor fa olor a aigua, a llenya, a terra mullada, la tardor te gust de bolets, de castanyes, de fruits secs i de pomes.\nOcres, marrons, taronges, els colors de la tardor envaeixen el nostre dia a dia i ens conviden a reflexionar. Acompanyats d'una tassa de cafè amb llet, al sofà i tapats amb una manta creem projectes i somiem il·lusions que un dia es compliran. Els propòsits per al nou any comencen a la tardor, idees, metes, somnis ... És temps per a la reflexió, per mirar enrere i veure el que s'ha aconseguit i per mirar endavant i lluitar pel que falta per aconseguir.\nLa tardor és una oportunitat, és començar de nou, amb força, renovats i forts. Per això des de David David perruqueries volem donar-li la benvinguda i volem convidar-vos a tots a gaudir-ne. Sortiu al carrer, respireu fons i crideu! Crideu fort!\nAh, i ens veiem a la perruqueria!


TotAlzir@: La JLF presenta la nova FM de Sueca i la seua cort d'honor a les autoritats municipals\nLa JLF presenta la nova FM de Sueca i la seua cort d'honor a les autoritats municipals\nEl saló de plens de l'Ajuntament de Sueca ha acollit este dilluns la presentació oficial al consistori de les noves representants del col·lectiu faller, un acte protocolari que ve organitzant ja temps la Junta Local Fallera de Sueca.\nL'acte es va iniciar amb les paraules del president de la Junta Local Fallera, Vicent Llopis, qui es va mostrar molt agraït per l'acollida de la corporació municipal. El president va aprofitar l'ocasió també per fer entrega a l'alcaldessa, qui és alhora la presidenta nata de la Junta Local Fallera de la ciutat, del llistat amb els nous membres del col·lectiu i la programació d'actes prevista per al nou exercici.\nTot seguit va prendre la paraula el regidor de Festes, Pau Roselló. El titular de Festes va felicitar en primer lloc les noves representants del col·lectiu faller i va voler destacar també la importància i el pes d'este col·lectiu. “Sou les noves representants del col·lectiu referent, el principal moviment associatiu de quants tenim a la nostra ciutat. Sou festa, germanor, hospitalitat, tradició, cultura i identitat... No ho oblideu mai! I gaudiu el màxim possible de tot el que vos espera” va manifestar Roselló, tot mostrant el seu suport a les noves representants falleres des de la regidoria que encapçala.\nL'alcaldessa va estar l'encarregada de tancar l'acte. Tamarit també va felicitar a Maria i les companyes de la Cort i en la seua intervenció, va voler subratllar la importància d'esta festa en el municipi i el compromís que manté el consistori amb la festa fallera. “L’Ajuntament de Sueca recolzarà sempre les nostres festes, les falles, perquè més que una festa entenem que són també part de la identitat del nostre poble. Sé que este sentiment és compartit, per això, des d’ací aprofite també per encoratjar-vos a treballar tots junts per superar-nos i fer de les pròximes falles unes festes úniques que puguem gaudir tots els veïns del nostre poble” va concloure l'alcaldessa.\nEtiquetas: FALLAS, FIESTAS, SUECA


Entrega de premis el tercer concurs de postals de Nadal de l’Associació Catalana de Llars de Salut Mental | Ciutat i Valors\nEntrega de premis el tercer concurs de postals de Nadal de l’Associació Catalana de Llars de Salut Mental\nLes postals presentades per la Llar Sant Martí es van realitzar al Taller de Creativitat. L’activitat, de periodicitat setmanal, és un espai de creació a on els participants senten confiança en les seves pròpies capacitats; augmentant el grau d’autoestima, autoimatge i autoconcepte mitjançant el treball i la creativitat.\nAl taller treballen de manera lliure; però en ocasions com aquesta, la tallerista adapta l’espai i els recursos per donar facilitats a les persones que vulguin participar en aquest tipus d’esdeveniments.\nLa postal de Nadal guanyadora\nL’entrega de premis va aplegar als finalistes del concurs de les diferents llar participants. L’acte va començar amb la benvinguda i presentació de l’acte a càrrec de la periodista Rita Marzoa. A continuació, es va projectar un vídeo dels serveis de les entitats membre de l’ACLLSM. Seguidament, el president de l’associació Juan-Artur Sales, residents, familiars i Carmela Fortuny directora de l’ICASS van realitzar els seus respectius parlaments.\nDesprés, els tres premiats del concurs de l’any passat van ser els encarregats de repartir els premis d’enguany. Aquesta és la postal guanyadora de Llar Sant Martí:


xàtiva; punts de vista: de març 2022\nPassejant sota la pluja\nA l'estat de conservació del nucli històric xativí se li podria aplicar allò de la botella mig plena o mig buida. Uns afirmen que ciutat vella es troba en un estat lamentabilíssim. Altres, en canvi, opinen que la situació no és tan dolenta. S'atribueix a Mario Benedetti una frase que s'ha fet famosa: No soy pesimista, sólo soy un optimista bien informado. Crec que jo també sóc un optimista ben informat. Anem a pams. Abans de traure conclusions sobre l'assumpte, convé fer unes consideracions prèvies. Quan parlem de la salut de les persones, ens referim al seu grau de benestar físic i psíquic. Hom pot ressentir-se del cos o l'esperit —o de totes dues coses alhora. Allò més freqüent és que els desajustos orgànics acaben afectant la ment. Igual passa amb la salut dels nostres barris antics. Una cosa és l'estat físic en què es troben tots els seus elements materials (carrers, places, edificis, zones enjardinades) i altra, distinta, l'ànima de ciutat vella. Si ens fixem en el nombre de veïns que hi viuen, en la seua edat mitjana i en el seu estatus social, conclourem que la Xàtiva antiga llangueix. Els pobladors envelleixen o marxen a l'eixampla.\nEl nucli històric perd habitants, serveis, vida comercial i activitat laboral. Aquest procés és ben evident a l'antic Barri del Mercat, al nord i al sud del carrer Sant Pere. Però també es percep en molts llocs del districte Ciutat i el Raval. Un amic diu que la contrada haurà reviscolat quan es vegen xiquets jugant per places i carrers. El passat dia 23, vaig tenir una experiència reveladora. A les set de la vesprada, la junta sortint de l'Associació d'Amics de la Costera anava a passar el relleu a la junta entrant. Jo visc en plaça de l'Almàssera. Allò més natural era marxar a peu en línia recta fins a la plaça de la Seu. Plovia molt. Els aiguats ja duren quasi tres setmanes. Ho diu Raimon: «Al meu país, la pluja no sap ploure.» Vaig caminar pels carrers Ventura Pascual, Pintor Jacomart, Germans Terol Gandia i Ensenyança. El carrer Roca estava tallat; havia caigut el ràfec del palau dels Cerdà. Em tocà baixar a Corretgeria per Arquebisbe Mayoral. Els cotxes circulaven a massa velocitat. Impossible posar-se a recer. Les enormes esquitxades produïdes pels pneumàtics em van banyar totalment les sabates, els calcetins i els camals dels pantalons.\nEn aqueixos moments, et recordes de tota la família del conductor, del responsable municipal de trànsit i del sursumcorda. Vaig seguir per Josep Carchano, Botigues i plaça del Mercat. Vaig evocar el rètol ceràmic de l'antiga Posada del Peix, que ha desaparegut. Finalment, vaig arribar tot xop al carrer Noguera. En acabar la reunió, calgué fer una volta per a tornar a casa; no era qüestió de repetir l'experiència. Dijous, al carrer de Montcada, vaig veure altre edifici, el palau dels Sanç de Sorió, en estat lamentable. Sembla que els requeriments municipals als propietaris han fet efecte; van a començar obres de reparació. Temps enrere, ja s'esfondrà l'escala gòtica del palau dels Sanç d'Alboi, que havia albergat el Círculo Mercantil. (Altres peces d'aquest palau del segle XIV també corrien perill.) Darrerament, hem sabut que un element de la Seu, la teulada de la sagristia, corre perill d'ensulsiada. En definitiva, la deixadesa —institucional i dels particulars— provoca danys i pèrdues materials. ¿Com està la botella, mig plena o mig buida?\nUn tomb per ciutat vella mostra com augmenta el nombre d'edificis abandonats. I tots no són de caràcter palatí. Hi ha immobles deshabitats de tipologies i grandàries ben diverses. L'Associació d'Amics de la Costera presentà als Pressupostos Participatius 2021 de la Generalitat Valenciana la proposta de compra i rehabilitació de cases velles, per a la creació d'un parc públic d'habitatge de lloguer destinat a joves. Es tracta de revitalitzar el nucli històric xativí abans que siga tard. A l'Ajuntament li toquen vàries tasques: mantenir adequadament les infraestructures (la distribució de l'aigua, per exemple), vetllar per la conservació dels béns patrimonials propis —no sempre ho fa— i els de propietat particular o institucional —sense oblidar els de titularitat eclesial—, incentivar amb ajudes públiques la rehabilitació, instar a l'estricte compliment de la llei i exercir les accions pertinents contra els infractors. La ciutat vella encara no és una pura ruïna, però les mostres de descurança no cessen. ¡Evitem que cresquen les files dels optimistes ben informats!\n(publicat a Levante-EMV, el 26/03/2022)\nEtiquetes de comentaris: Levante-EMV, Opinió, Patrimoni, Política local, Urbanisme\nJuan Morcillo Olalla\nEn els últims dies, hem pogut escoltar i llegir moltes opinions sobre l'agressió de què és víctima Ucraïna. Tothom sembla estar a favor de la pau. Però expressat així, el desig pacifista queda instal·lat als llimbs de l'equidistància, perquè no es condemna clarament l'atacant. Es fiquen en un mateix nivell l'agressor i l'agredit. També prolifera la denúncia de la hipocresia, perquè governs i ciutadans no reaccionen igual davant de totes les guerres. Resultaria que la nostra solidaritat és immensa ara, amb els ucraïnesos, però ha estat molt tèbia quan els agressors eren els EUA i alguns dels seus aliats. Jo crec sincerament que aquesta acusació és injusta per diversos motius. Primer cal considerar el distinguo que es fa, des de la mal denominada òptica occidental, entre guerres centrals i guerres perifèriques. Totes són cruels, però les perifèriques esclaten molt lluny i romanen larvades durant períodes que es dilaten en el temps. A poc a poc acaben formant part del paisatge i la gent s'hi acostuma. També és prou normal que els humans no sentim el mateix dolor quan expira un parent molt pròxim —la mare, un fill— que quan mor un familiar llunyà.\nSi reaccionàrem igual davant de totes les desgràcies, la vida seria insuportable. Tampoc no es pot equiparar l'actitud dels polítics amb la del ciutadà de peu. És fals que la gent no haja protestat mai contra l'imperialisme dels EUA i els seus aliats —l'Estat espanyol inclòs. Em ve al cap una data, el 15 de febrer de 2003. Aquell dia, Xàtiva fou escenari d'una de les manifestacions més massives que es recorden. La resposta ciutadana a la convocatòria va sorprendre fins i tot els organitzadors; vora 3.500 persones desafiaren el fred i la pluja del vespre i sortiren al carrer per a condemnar rotundament la invasió d'Iraq. Tots els partits polítics excepte el PP s'adheriren a la protesta. Representants de partits, sindicats i entitats cíviques i culturals se sumaren de forma anònima a la resta dels ciutadans. Durant el trajecte des de plaça de la Bassa fins a l'Ajuntament no s'exhibí cap distintiu partidista. Només s'hi desplegà la pancarta que encapçalava la marxa. Es cridaren consignes com «Bush, Aznar, la pau ha de triomfar», «Per la pau i la justícia, no a la guerra i la cobdícia», «La guerra és evitable». En arribar a l'Ajuntament es llegí un manifest.\nCentres acadèmics, partits, sindicats i organitzacions cíviques també van emetre llurs manifests: «No secundem els interessos econòmics dels EUA», «Atac injust i immoral», «El poble d'Iraq no té la culpa», «No a la mort d'innocents». Ara, en 2022, l'imperialisme té nou protagonista, però la seua manera de procedir és més vella que la pana. Veiem a la televisió una guerra brutal i ben pròxima; a les nostres comarques viuen ucraïnesos des de fa temps. (Jo mateix conec una dona d'Ucraïna, Irina, que està ben anguniada aquests dies.) Es tornen a convocar manifestacions de protesta. Dimecres passat, per exemple, es va celebrar a migdia —hora pèssima per a qui tinga feina— una concentració a l'Albereda. Un jove ucraïnès que viu des de menut a Xàtiva llegí un manifest de condemna a l'agressió russa. Però les protestes no estan tan concorregudes com les de 2003. ¿Per què? A l'extrema dreta li costa condemnar l'agressió; al cap i a la fi, Putin és tan ultranacionalista de dretes, homòfob i xenòfob com Orbán, Le Pen, Salvini o Abascal.\nFa poc, els quatre es retrataven amb el president rus, bé que ara hagen esborrat les fotos. Per la seua banda, part de l'esquerra té una visió daltònica del problema: creu que tots els ucraïnesos són nazis. Sí, hi ha neonazis en terres de l'antiga òrbita soviètica. ¡Acció, reacció! Però també n'hi ha a França, Regne Unit, Països Baixos, Itàlia, Espanya i fins i tot Rússia. Els problemes de convivència entre ètnies i nacions distintes al si d'un mateix estat i els dèficits democràtics no són privatius d'Ucraïna. Abans de la guerra hi havia motius sobrats per a criticar els avenços de l'OTAN cap a les fronteres de Rússia. L'organització atlantista féu promeses a Ucraïna i Geòrgia que no podria complir. Donà suport a un cop d'estat. Elevà sense trellat la tensió amb Moscou. ¡Lluita de poder en un món multipolar! D'aquella pols, vénen aquests fangs. Però els matisos ja són sobrers si Putin persisteix en una agressió il·legal que deriva a poc a poc en crims de guerra (atacs a civils, bombardeig d'hospitals, arrasament de ciutats). No és difícil distingir la barbàrie.\n(publicat a Levante-EMV, el 12/03/2022)\nEtiquetes de comentaris: Levante-EMV, Món, Opinió, Política, Rússia, Ucraïna\nHe d'aclarir que conec Rússia. Faig aquesta puntualització perquè molta gent en parla sense haver-hi posat mai un peu. Recorde que abans de marxar cap al país eslau, en 2016, vaig llegir el llibre A Moscú sin kaláshnikov, de Daniel Utrilla, que havia estat corresponsal d'El Mundo a la capital russa molts anys. La lectura em fou d'utilitat. Utrilla —ho he contat en altra ocasió— estableix una analogia amb la novel·la d'Italo Calvino El vescomte migpartit. El seu protagonista queda dividit en dues parts per un projectil d'artilleria disparat pels turcs. Utrilla diu que les canonades de Ieltsin contra la Casa Blanca de Moscou, en 1993, també partiren en dos els russos nascuts a la dècada dels cinquanta (l'esquerda no afecta els més majors ni els més joves), deixant-los amb el cor i el cap dividits entre la Rússia soviètica i el nou capitalisme salvatge. A la faula de Calvino, la meitat dreta es dedica a fer el mal mentre que l'esquerra conrea el bé. En Rússia era molt difícil traçar la línia divisòria entre bondats i maldats del comunisme i el capitalisme.\nEl cirurgià que va cosir les dues meitats de milions de russos es diu Vladímir Putin, exagent del KGB. Com a fils, féu servir el nacionalisme, la religió i la mà dura, tres elements que semblen agradar a la majoria dels votants russos; en les últimes eleccions presidencials, obtingué el 71% dels vots. Aquests dies es diuen d'ell tota mena de falòrnies: que està boig; que enyora l'antiga URSS... No està boig. En una entrevista a Fox News, Macron qualificava el president rus de persona forta i intel·ligent. Putin també és un home molt decidit i capaç d'aprofitar les debilitats dels adversaris. Des del punt de vista ideològic, el mandatari rus i el seu partit, Rússia Unida, són ultranacionalistes d'extrema dreta. (Per això suscitaven l'admiració d'Orbán, Le Pen, Salvini, Abascal, bé que els trumpistes europeus reneguen ara del líder rus.) Vladímir Putin no té cap problema a eliminar els opositors polítics i la premsa lliure, a reprimir les minories i tot allò que li faça nosa. No enyora el comunisme, sinó el gran imperi dels tsars. Ha afirmat més d'una vegada que la desaparició de l'antiga URSS fou el pitjor desastre del segle XX, més gran fins i tot que les guerres mundials.\n¿Per què? ¿Per la caiguda del comunisme? ¡No! Per la pèrdua de múltiples territoris de l'imperi dels tsars, com ara les repúbliques bàltiques, Ucraïna, el Caucas o les diverses repúbliques asiàtiques (Kazakhstan, Kirguizistan, Tadjikistan, Uzbekistan, Turkmenistan). És a dir, Putin també és un imperialista. I considera que Ucraïna forma part de Rússia, perquè la Rus de Kíev fou la primera entitat política eslava de l'Europa oriental entre els segles IX i XIII. (Que la Federació Russa reivindique ara el domini d'Ucraïna vindria a ser com si Noruega exigís el de Dinamarca, o Mèxic el d'Espanya.) Són evidents els llaços històrics, culturals i religiosos entre Rússia i Ucraïna. Però l'ultranacionalisme fa somniar a molts russos un imperi format per tots els territoris en què visquen russòfons. (Un somieig semblant tingueren els nazis alemanys abans de la Segona Guerra Mundial.) Aquests malsons topen amb el dret dels pobles subjugats a ser nacions lliures. L'aspiració imperialista, el suprematisme, el sentiment d'humiliació per la pèrdua territorial, els càlculs geoestratègics i l'interès per les riqueses ucraïneses guien la política agressiva de Putin.\nEtiquetes de comentaris: Món, Opinió, Personatges, Política, Rússia, Ucraïna\nUcraïna agredida brutalment\nQuan es produeix un esdeveniment de tanta transcendència com la guerra d'Ucraïna, és habitual que tothom en sàpiga molt. Sense anar massa lluny, els canals generalistes de televisió van plens, aquests dies, de politòlegs i especialistes en temes militars que pontifiquen a tort i dret sobre l'assumpte de màxima actualitat. Jo l'aborde d'altra manera. Escric sobre ell per a tractar de formar-me una opinió mínimament coherent sobre allò que està passant a l'est d'Europa. Primer, caldrà començar per les prèvies. Segons el meu parer, només existeix una guerra justa, la de defensa contra l'atac immotivat d'una potència estrangera. Per tant, considere just que els ucraïnesos es defensen de l'atac rus. Putin ha ordenat una agressió contra Ucraïna, una agressió pura i dura que costarà nombrosos morts, ferits i exiliats, i molta destrucció. Aquest matí, jo participava en una tertúlia de la televisió comarcal. Elio Cabanes, militant del PP, hi ha dit unes coses si més no ben cridaneres: «Potser Putin té raons per a fer el que està fent. No sé fins a quin punt paga la pena que Ucraïna es defenga. Amb Trump, açò no va passar. Ací ho deixe.»\nNo hi ha hagut oportunitat de rebatre aquestes paraules, perquè la moderadora ha clos la tertúlia per a connectar amb València i oferir en directe la mascletà. I clar, m'he quedat amb ganes de preguntar al senyor Cabanes si estava en contra, per tant, d'enviar armes als ucraïnesos. Durant la Guerra Civil, països com França o Gran Bretanya van decidir exactament això: no enviar ajuda militar al govern de la II República. Però tornem a Ucraïna. Durant els últims dies, he llegit moltes anàlisis sobre el conflicte en curs. Hi ha qui parla de la potència militar de Rússia. Em cridà l'atenció un analista que negava aqueixa potència. Enumerava els fracassos dels soldats russos des de la Primera Guerra Mundial fins a la fugida d'Afganistan. No donava per bona ni la teoria que la segona Guerra Mundial l'havia guanyada la URSS. Sí, moriren vint-i-cinc milions de soviètics lluitant contra els nazis, però els soldats de la URSS arribaren a Berlín gràcies a l'obertura del front oest, després del desembarcament aliat de Normandia. Els fets actuals semblen donar la raó a l'analista; per a Putin i els seus generals, la invasió d'Ucraïna està sent un desastre.\nSi pensaven en una guerra rellamp, el càlcul els ha sortit malament. No han estat capaços de doblegar tan ràpidament com s'imaginaven, només amb força militar convencional, l'aferrissada i heroica defensa ucraïnesa. Com que necessita imperiosament un as a la màniga, Putin podria sentir la temptació d'abandonar la guerra convencional i utilitzar mitjans gens honorables, com en Txetxènia o Síria (armes químiques o bacteriològiques, bombes termo-bàriques, prohibides per les convencions internacionals, bombes brutes). Perquè la Federació Russa no té potència militar, però té potència nuclear, que és una cosa distinta. I açò em porta a altra afirmació que he sentit a la tertúlia: «Potser Putin té raons per a fer el que està fent.» Segons el dret internacional, ¡no! Ucraïna no havia atacat prèviament territori de la Federació Russa. Per altra banda, la Carta de Nacions Unides consagra amb caràcter general la prohibició de l'ús de la força per a dirimir diferències internacionals. Per tant, l'atac perpetrat per ordres de Putin no admet matisos. És una agressió amb totes les lletres. L'hem de condemnar i n'hem de demanar el cessament immediat.\nPublicat per Ximo a 23:08 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Món, Política, Rússia, Ucraïna


2012 1027. Lliçons d'història - Gironès per la independència\n2012 1027. Lliçons d'història\nDivergències en les xifres. Encara que sembli impossible, la infal·lible Alícia Sánchez-Camacho s'ha posat de peus a la galleda aquesta mateixa setmana. El motiu? Haver proclamat solemnement, en un acte del Fòrum Europa, que "Catalunya forma part d'Espanya des de fa dos mil anys". L'error és lamentable, ja que amb aquestes paraules la dirigent perifèrica desmenteix les opinions de la veritable lideresa popular, Esperanza Aguirre y Gil de Biedma, que no fa gaires dies va deixar anar que "Espanya és una gran nació amb tres mil anys d'història". Una reflexió -aquesta darrera, que s'allarga en el temps mil anys més que la de Camacho- feta amb ànim de concòrdia, però que demostra una vegada més el nul coneixement en història dels dirigents polítics.\nNoves dades científiques. Encara més: hi ha estudis força solvents patrocinats per la secció arqueològica de la FAES que indiquen que els Homo heidelbergensis que habitaven la serra d'Atapuerca fa mig milió d'anys ja tenien una plena consciència de ser espanyols. Tanta, que es despertaven cada matí amb la veu aflautada de Jiménez Losantos com a fil musical, es vestien amb pells tenyides amb el color de la roja i s'enfrontaven als lleons, als hipopòtams i a les hienes que pul·lulaven per la contrada al crit de "Santiago y cierra España! " Però això no és tot: el diari El Mundo publicarà properament una exclusiva que demostrarà que el gènere humà no va néixer al cor d'Àfrica, sinó en una pedania de Quintanilla de Onésimo. I que les restes fossilitzades de l'austrolopitec Lucy, amb una antiguitat superior als tres milions d'anys, no van ser descobertes a Etiòpia sinó sota una alzina del terme municipal d'Almendralejo, a prop de Badajoz. Tal com ho senten!


LAB Metadecidim - Sessió 5. Governança democràtica d'infraestructures digitals publicocomuns - Seminaris LAB Metadecidim - LAB Metadecidim - Decidim\nLAB Metadecidim - Sessió 5. Governança democràtica d'infraestructures digitals publicocomuns\n24/07/2017 20:59 0 comentaris\n24 24 seguidores Seguir LAB Metadecidim - Sessió 5. Governança democràtica d'infraestructures digitals publicocomuns\n\nRepte a debat:\nEl projecte Decidim, que s'inspira en projectes de software lliure, té una nova capa de complexitat pel que fa al seu model de governança, perquè el disseny d’unes infraestructures que siguin democràtiques “no ha de ser fet només per les persones que les programen, sinó també per gent que fa participació, que fa política, que té interès per la democràcia” i això planteja reptes, va assenyalar Arnau Monterde.\nJordi Cabot, professor de recerca ICREA a la UOC, va mostrar com havien aplicat al Decidim la seva metodologia d’estudi sobre la sostenibilitat de les eines de programari obert. En l’anàlisi de les contribucions al codi per part de la comunitat Decidim, han calculat una sèrie de mètriques amb gràfics d'interaccions que mostren (segons la mida dels nodes) les contribucions i col·laboracions conjuntes. Entre altres han mesurat l’anomenat “factor autobús” que defineix el grau d’intercanvi d’informació i coneixement en una comunitat, i han conclòs que aquest factor és baix en la comunitat de programadores del Decidim.\nLa qüestió, va dir Cabot, és veure com fer créixer aquest factor, perquè “la gent no apareix per generació espontània”, molt especialment quan l'incentiu no són els diners. Per això cal fer molt explícit i ser molt transparent en com funciona el sistema de contribucions i quina és la governança, qui, quan i com decideixen coses. Però no hi ha cap tipus d'evidència empírica que digui que un sistema funciona millor que un altre, això depèn de molts factors, entre ells la mida i la maduresa del projecte.\nCristina Chumillas, membre de Drupal.cat, va fer un petit repàs de la història d’aquest sistema de gestió de continguts de programari lliure nascut el 2001 amb Dries Buytaert, qui va veure que la gent s’interessava més en com estava fet el projecte que en el software en si i va convocar una primera trobada presencial el 2005. També va explicar com funciona la seva comunitat, amb tres nivells diferenciats, Local Meetups molt informals, 10 a 40 persones, DrupalCamps nacionals o regionals, organitzats per voluntaris i el DrupalCon global, que té entre 2.000 i 4.000 assistents i un pressupost de més de mig milió d'euros.\nDavid Rozas, Investigador a la Universitat de Surrey (Regne Unit) i Membre del Centre for Research in Social Simulation, va detallar com ha emergit l’autogovernança en la comunitat drupal. Va fer una anàlisi des d’un marc teòric on la unitat d’anàlisis és l'activitat de contribució, un estudi qualitatitu, etnogràfic de recol·lecció de dades en metodologia multimodal, online i també atenent esdeveniments.\nEs va preguntar què significa contribuir i va qüestionar la dita “talk is silver, code is gold”. Va analitzar dues categories, activitats de contribució: orientades a l'objecte (contribució de codi, traduccions) i contribucions orientades a la comunitat (mentories, esdeveniments, governança, etc.). Va concloure que la segona categoria està infravalorada, però té un paper molt rellevant en com la gent es converteix en “drupalista”. Per exemple algú molt nou a la comunitat atén els esdeveniments locals, així coneix qui fa el codi i la comunitat deixa de ser quelcom anònim. Així també, gent que fa molt de temps que és a la comunitat, es crema menys, es dóna més reciprocitat.\nTambé es va fixar en com han anat canviant els sistemes organitzatius de la comunitat. Hi ha dues dinàmiques, de formalització i descentralització en la presa de decisions, que estan interconnectades (online i offline). Va introduir la idea dels valors doocrátics (del verb ‘to do’ en anglès, el valor ‘de fer’) un model de governança en què la gent contribueix amb el que vol i no hi ha un cos extern que diu com es fan les accions. La doocracia ha de ser entesa com una sèrie de valors, una actitud antiburocràtica, però hi ha una tensió a causa de la formalització per escalar la presa de decisions, que es pot concebre com a producte de les contradiccions sistèmiques. Els procediments han d'estar sistematitzats, la gent necessita saber com es fan les coses.\nEn la seva anàlisi, Rozas utilitza els principis d'Elinor Ostrom sobre els procomuns, respecte a com es defineixen les barreres més clares, o mètodes de resolució de conflictes, i es pregunta quin tipus de governança sorgeix. En la governança policèntrica d'Ostrom, hi ha diferents punts de presa de decisions, graus diferents d'organicitat, no com una cosa binària, sinó com una barrera contínua. A un extrem hi ha el que és més burocràtic i a l’altre el que és completament orgànic. Els sistemes més orgànics, funcionen amb normes socials, els sistemes més mecànics es requereixen normes molt explícites, una divisió del treball igual amb rols, i normes, i més normes i normes sobre com definir les normes.\nMalcolm Bain, Soci d’ID Lawpartners va parlar dels models de governança de programari lliure a l’administració pública i del cas Sentilo, una plataforma de sensors i actuadors per a la Smart City, que mesuren la contaminació, el soroll, el medi ambient, monitoren l’energia, donen sorport a Apps respectant dades personals, etc. És un projecte iniciat per l'Institut Municipal d’Informàtica de l’Ajuntament de Barcelona i que té un cost associat d'instal·lació i manteniment molt alt.\nCal definir la governança perquè s’han de prendre moltes decisions sobre temes legals, tècnics, econòmics, de màrqueting, de la comunitat, i com que les comunitats no tenen una jerarquia, aquests rols no estan atribuïts, i per això cal definir les normes de participació (“rules of engagement”), les responsabilitats, els canals de comunicació per fomentar les dinàmiques de la comunitat, on ens reunim, amb qui, com prenem decisions, com hi contribuïm, qui en té la propietat intel·lectual, quines llicències s'apliquen a les contribucions, com donem valor a les aportacions de la gent, com documentem (la bèstia negra dels projectes lliures), els forks, què passa si algú fa servir el codi i crea una comunitat paral·lela i aquesta és més viva. Aquesta por de perdre el projecte, veure que el projecte ja té la seva vida, s'autogestiona, perdre’n el control, és comú. Cal deixar el projecte lliure en algun moment, i això és molt difícil en una comunitat vertical, fomentada per l'administració pública… en especial quan no es coneix aquesta nova comunitat.\nHi ha molts models coneguts, la dictadura, el dictador benevolent, la meritocràtica, els comitès, i la solució és triar un model que s'adapti al projecte -petit i àgil versus gran i pesat, lent versus ràpid, horitzontal versus controlat- i deixar-lo evolucionar en el temps, que sigui sostenible i adaptable.\nÉs massa d’hora per poder parlar de comunitat d'usuaris, va dir Bain. Qui participa a Sentilo són ciutats, no són persones. Hi ha diversitat en els membres, entitats públiques, empreses privades, proveïdors privats, i finalment individus. Hi ha diversitat d'interessos, de consumidors, proveïdors, usuaris. Les eines que utilitzen per a la seva governança (amb Comitè executiu, tècnic, cities steering, membership i advisory board) estan definides en el Sentilo Community Organization and processes, són topdown, de dalt a baix, no és orgànic. S’utilitza a Barcelona, Reus, Cambrils, Terrassa, Tarragona, i Mataró.\nUlises, fundador d’El Camino del Elder, va dir que la clau està a saber distingir entre elements interns i externs. Tota comunitat ha de tenir diversos elements, propòsit o sentit són clau i no és el mateix si aquest propòsit sorgeix de fora o si es construeix des de la comunitat, perquè la construcció col·lectiva de sentit o propòsit sempre és complexa. També va subratllar que la xarxa subjacent d’un projecte com Decidim és molt més gran que la seva comunitat formal, una xarxa d’interaccions que alimenta el projecte i de la que cal tenir cura.\nToni Hermoso, Membre d’Amical Wikimedia, va assenyalar que es crea el programari però no sabem, en el futur, quines dinàmiques pot tenir hem de decidir què farem, si ho permetrem, i acceptar que no podem controlar-ne l'ús.\nVictor Fernández de Alba, de Plone Foundation, va explicar que aquesta és una fundació amb una comunitat consolidada i meritocràtica, que s’adona que li cal obrir-se, fer més coses i arribar a més llocs. I preguntava com reinventar la comunitat. Una fórmula utilitzada per Plone ha estat donar valor a comunitats que no tenen res a veure amb la seva i crear una capa de serveis, per anar d'un model monolític a un model més obert, perquè es facin servir per a e que es vulgui.\nVeieu la sessió sencera:


Els nostres alumnes de 4t ESO viatjaran a Londres del 2 al 6 de maig a fer el seu esperat viatge de fi de curs, que serà la culminació de l’etapa de Secundària .Serà la seva ultima sortida conjunta com a Portugal’01. Nerviosos, expectants i il·lusionats tots estan esperant que arribi el gran dia.\nPodran visitar en persona molts dels indrets que fins ara només coneixien a través dels llibres o pel·lícules i immortalitza un munt de moments que no oblidaran mai com, el selfie a la cabina vermella o una fotografia amb un bobbies. Aquest viatge també els permetrà posar en practica el seu domini de l’anglès.\nEls professors acompanyants estem segurs que ens serà un viatge ple d’emocions, i que l’experiència serà inoblidable. Us animem que ens seguiu a través de la web de l’escola, on penjarem petits vídeos o fotografies de les nostres visites.


Pemi Laliga: «Faig contes per a gent adulta, però que s’han de llegir amb ulls de nen»\nPemi Laliga ha debutat amb 'Disset contes i altres històries'. | BP Diari\nPemi Laliga: «Faig contes per a gent adulta, però que s'han de llegir amb ulls de nen»\n‘Disset contes i altres històries’ significa el debut literari d'aquest autor de Santa Oliva resident al Vendrell\nper Marc Guitart 09/05/2021 06:00h\nPemi Laliga (Santa Oliva, 1970) ha publicat aquest passat mes d’abril el seu debut literari amb el recull ‘Disset contes i altres històries’, on agrupa relats curts que ha anat escrivint al llarg dels últims catorze anys. Després d’una campanya de Sant Jordi molt positiva, Laliga ha atès TarragonaDigital un assolellat primer dilluns del mes de maig.\n—Quan vas començar a interessar-te per l’escriptura?\n—Doncs força aviat. Ja des de l’escola sempre m’ha agradat molt escriure. A Santa Oliva vaig tenir uns professors que ens van fer treballar molt la música i el text i segurament d’allà em pot venir aquesta doble passió. [Ndr: Laliga va ser músic i lletrista de grups de rock com Perquè i Blue Blau Band durant els anys 90].\n—Recordes quan vas fer el primer relat?\n—Devia ser cap als divuit o dinou anys. Va ser un conte que vaig presentar a un concurs, però que no va arribar enlloc. Paral·lelament ja feia les primeres lletres per als grups de música on tocava.\n—Quines influències tenies en els inicis?\n—Sempre he tingut molta influència de Quim Monzó i Sergi Pàmies, i és una cosa que es pot notar amb el fet que, normalment, els contes els començo sense saber com acabaran o els canvio completament a la meitat. Més endavant vaig anar sumant influències d’altres autors com Edgar Allan Poe, Marta Rojals, Carles Capdevila o Empar Moliner.\nContes escrits entre el 2007 i el 2019\n—Per què has decidit publicar ara un recull dels teus contes?\n—Era una cosa que fa temps que la gent em comentava i suposo que ara és quan em venia més bé i en tenia més ganes. Tot el procés m’ha portat més d’un any, tant per a seleccionar els contes, com per després fer l’autoedició. En un primer moment tenia triats quinze relats, però al llarg del procés en vaig treure alguns i posar d’altres. També vaig afegir un pròleg-conte de presentació i un microrelat a últim moment. Al final n’han quedat disset que crec que són els més representatius, tot i que n’han quedat diversos al calaix. El més antic és del 2007 i el més recent, del 2019.\n—Què podem trobar a ‘Disset contes i altres històries’?\n—Hi ha una mica de tot, relats, microrelats, una escena de teatre, una carta... Alguns els havia presentat i havien estat premiats a certàmens com el Joan Perucho d’Albinyana o el dels Jocs Florals que es va fer a Santa Oliva amb motiu del Mil·lenari del Castell. Espero que algunes històries sorprenguin la gent. Són contes pensants per a gent adulta, però que s’han de llegir amb ulls de nen, perquè hi ha elements molt imaginatius. Tot i que no són contes per a nens, crec que a partir dels onze o dotze anys ja es poden llegir.\n—Alguna particularitat del teu procés creatiu?\n—Doncs acostumo a escriure escoltant música, sobretot versions instrumentals d’alguns temes, i molts cops és la mateixa música que em dirigeix el relat cap a un lloc o un altre. També em guio molt a través d’imatges que em venen al cap.\n—Com has viscut la publicació del teu primer llibre?\n—Amb molta il·lusió, sobretot quan reps comentaris de les sensacions que ha tingut la gent quan el llegia. Ara és com si tingués un fill més.\nConvoquen una jornada de neteja a les Madrigueres\nEl Vendrell Santa Oliva literatura


Messi, la llei i la justícia de les paraules\n17 de d’octubre del 2017. Actualitzada 18 de d’octubre del 2017 a les 18:48\nA aquestes altures, costa trobar una forma original d’elogiar Messi, per com estan de gastades les lloances superlatives. Però Paulinho n’ha trobat una: «És un privilegi córrer per a Messi». Paraula d’un jugador amb rang de jornaler que va picar molta pedra abans de tenir dret a freqüentar els palaus d’aquest esport. Un home pràctic.\nPaulinho és a Messi el que Bonini era a Platini en el Juventus que fa tres dècades dominava Europa. Un dia el patró Agnelli va visitar els seus nois a l’hotel on es concentraven. En una taula n’hi havia diversos de reunits i el cap va posar una mà a l’espatlla de Platini, l’astre d’aquell equipàs, i li va dir paternalment: «Michel, hauries de deixar de fumar». Platini, amo de l’escenari també fora del camp, quasi ni es va immutar i, sense apagar el cigarret, li va contestar: «Senyor, crec que el que hauria de preocupar-lo és que no fumi ell». «Ell» era Massimo Bonini, un ros de San Marino que rebentava el comptaquilòmetres en cada partit, el trotador que fregava terres perquè Platini expandís amb dolçor i sense destorbs la brillantor dels seus gols i les seves passades. Bonini no fumava, li valia més.\nPaulinho va arribar a Barcelona com un empestat (és difícil oblidar que va costar massa diners) però s’ha guanyat el respecte del vestidor, sobretot el de Messi. Déu n’hi do. Algú que corre per tu sense que li importi: en un camp de futbol, equival a tenir guardaespatlles privat. Messi celebra ara 13 anys del seu debut al Barça, a Montjuïc contra l’Espanyol. Va substituir Deco i amb prou feines va jugar vuit minuts, amb el 30 a l’esquena. Va deixar detalls. Menys d’un any després es va estrenar amb l’Argentina. Va ser borrascós. Un àrbitre empipador li va aixafar el record, el va expulsar als 40 segons per haver-li donat un cop amb la mà a un rival que l’agafava, un tal Vanczák, un hongarès que encara juga. Un altre exemple que no sempre aplicar la llei significa fer justícia.\nTants anys després, el que costa és fer justícia a Messi amb les paraules. És clar que Paulinho ha vingut a aportar.\nSelecció d'Argentina de futbol Futbol Messi Paulinho\nAltres articles de Eloy Carrasco


Power Metal: Eixe gran desconegut | Tresdeu.com\nJoan Andreu Quiles | 27 juny 2013\nJoan Andreu Quiles - 27 juny 2013\nL’altre dia xarrant amb una amiga va eixir el tema de quins estils de música escoltàvem que no foren els típics (ska, rock, pop…) i jo li vaig dir que, personalment, tenia una predilecció cap al power metal. La seua cara fou tot un poema i em va quedar clar que, possiblement, seria una bona idea escriure aquest text que teniu ara al davant. La missió de les línies que llegireu no és una altra que explicar un poc en què consisteix aquest gènere musical i, de pas, us recomanaré els 5 millors grups, al meu parer, per si voleu endinsar-vos en aquest estil tan peculiar i fantàstic. A la Viquipèdia teniu una bona entrada on explica pas a pas d’on va eixir aquest estil i com va ser la seua evolució. Per no fer-me repetitiu, us donaré a mode de recepta els “ingredients” que mai poden faltar en un bon plat de power metal.\nEl primer és una mescla en la proporció justa d’una banda de metal i una òpera. Podríem dir que aquest estil és una barreja entre la música moderna de bandes i el gran gènere de l’òpera. Les lletres de les cançons, igual que l’òpera, conten una història que es va desenvolupant al llarg de les peces i dels discs. No és estrany trobar un “libreto” a l’interior del disc on s’explica la història, com ocorre quan vas a l’òpera.\nEl segon ingredient que mai pot faltar en un bon disc d’aquest gènere és el doble bombo. Una bateria de power metal sense doble bombo és com beure un gintònic amb llima enlloc de tònica, perd la seua raó de ser encara que a algú li puga agradar.\nEl tercer ingredient que es desprén del primer són les grans melodies que acompanyen les cançons d’aquest estil. És necessari crear una gran orquestració que done cos a l’estructura, melodies impossibles que recorden Mozart, Beethoven o Shostakovich, però adaptades als temps moderns i amb els instruments elèctrics (guitarres, baix i teclats) com a solistes. L’orquestra és indispensable a l’hora de gravar el disc per tal d’aportar la sonoritat perfecta que reclama aquest estil.\nEl quart ingredient, com no podia ser d’una altra manera, és un cantant d’òpera (o el més similar a l’estil de cant operístic). El vocalista d’un grup de power metal és l’ànima del conjunt, no tothom val per a cantar en un grup d’aquestes característiques. És necessari un control perfecte del falset a més de les tessitures més altes que pugues imaginar. En aquest punt, el cantant pot ser tant masculí com femení, encara que el millor, com tot a la vida, és juntar les dues tessitures. Un contratenor i una soprano serien els ingredients perfectes.\nI l’ingredient final no és un altre que tractar temes mitològics, transcendentals, on la màgia i la fantasia formen part del grup. Com més fantàstic i llunyà de la realitat millor, ja que s’aconsegueix més ràpidament que l’oient es deixe endur per les melodies i viatge a mons d’ensomni.\nAixí, si mesclem tots aquests ingredients, tindrem l’estil de power metal, la quantitat de cadascun d’ells serà la determinant de cada grup que conforme aquest peculiar gènere. Ara, com us havia promés al principi d’aquest article, us deixe amb 5 dels millors grups i una cançoneta de cadascun per a anar fent boca:\n5. Helloween. Els pares d’aquest gènere que amb la saga “Keeper of the seven keys” van donar el tret d’eixida. La cançó que he elegit és del disc homònim, la segona part: March of time.\n4. Freedom Call. Ells diuen que fan happy metal i jo crec que, després d’escoltar-los, no puc estar més d’acord amb aquesta denominació. Anem amb un dels himnes més motivadors de la banda: Farewell.\n3. Rhapsody (Rhapsody of Fire). Possiblement el grup més conegut d’aquest gènere. Melodies impossibles, arranjaments orquestrals increïbles i un gran cantant, fan d’ells un dels referents més importants. Us deixe amb The last angel’s call, una mostra perfecta on tots els ingredients estan combinats amb la seua justa mesura.\n2. Kamelot. Amb el darrer canvi de cantant ningú pensava que podrien remuntar, però per a la nostra alegria ens han demostrat que encara tenen molt a dir i es postulen com un dels millors grups de power metal existents. Melodies més tranquil·les i líriques i amb menys presència del doble bombo; un bon grup per a començar amb aquest estil. De totes les seus cançons, em quede amb Ghost Opera, temazo impressionant.\n1. Luca Turulli Rhapsody. Els més grans, sens dubte “el grup” de power metal symphonic. Arranjaments de pel·lícula, un cantant que et deixa bocabadat des dels primers acords, grans músics… Ho tenen tot. L’únic inconvenient és que de moment sols han tret un disc, però quin disc! Gaudiu com mai escoltant Dark Fate of Atlantis.\nBonus Track. I com a bonus no poden faltar Sonata Arctica (exceptuant el seu darrer treball) i Avantasia, dos grans grups que aporten diferents matisos al gènere i que ens serveixen a la perfecció per a tancar amb tot luxe aquest article.\nAvantasia, Freedom Call, Helloween, Kamelot, Luca Turulli Rhapsody, Nou estil, Power metal, recepta, Rhapsody, Rhapsody of Fire, Sonata Arctica


L'autòpsia determina que Julen va caure de peu i va morir a causa de dos traumatismes cranioencefàlics – l'actualitat.cat\nConcentració de veins del barri del Palo, a Màlaga, per mostrar el seu condol per la mort del petit.\nEl petit Julen va morir a causa de dos traumatismes cranioencefàlics i politraumatismes compatibles amb una caiguda lliure des 71 metres. Així ho revela l’informe de l’autòpsia que ha estat enviada al Jutjat número 9 de Màlaga que investiga les circumstàncies d’aquest presumpte accident. El nen va caure de peu i amb els braços cap amunt, segons es desprèn de la posició en què va ser trobat, a dos quarts de dues d’aquesta matinada. Els politraumatismes podrien haver-se pogut causar durant la caiguda i també presenta erosions a causa del frec amb les parets de l’estret pou d’una forma veloç, pròpia d’una caiguda lliure.\nUn document reservat del Ministeri de l’Interior, publicat aquest dimarts pel diari digital ‘El Confidencial’, revela que el ministre Fernando Grande-Marlaska va justificar el cessament del coronel Diego Pérez de los Cobos “per no informar […segueix llegint]\nEl jurat popular que jutja Ana Julia Quezada, autora confessa de la mort del nen Gabriel Cruz, considera provat que l’acusada va matar al petit de manera intencionada i sobtada, el que s’ajusta al relat […segueix llegint]


És molta la tasca que hem fet, i que continuem fent, des de COMPROMÍS i també, es just dir-ho, des d’altres grups que treballen a l’Ajuntament de Xàtiva, i pocs els avanços, però, malgrat açò, anem anant. I anem anant, per que a força de incidir repetidament en les mancances de l’Ajuntament, el PP està “virant”, si se’m permet la llicència... molt lentament cap a una gestió pública més raonable (si se’m torna a permetre la llicència i ja en van dues).\nFa tan sols tres anys, ningú hagués pensat en la més mínima possibilitat que un funcionari de l’Ajuntament emetera un informe de fiscalització econòmica on s’exposara, negre sobre blanc, l'ocultació de factures “als calaixos” per import de vora 4 milions d’€, factures corresponents a despeses efectuades sense consignació pressupostaria i que aquesta mena d’auditoria vaja adreçada a la Sindicatura de Comptes de la Generalitat Valenciana.\nComencem a vore expedients per a la contractació pública de serveis municipals per a la fira: seguretat, càrrega i descàrrega, hostesses, electricitat i manteniment, i distribució i recollida de materials i condicionament d’espais. Podem vore expedients de modificació de crèdit que és tramiten prèviament a contraure les despeses. Assistim bocabadats a l’exhaustiva comprovació de les obres efectuades, i la negativa a pagar allò que no s’ha fet. Perquè, compte!!!!!! Abans es pagava sense comprovar fefaentment que l’obra estava executada en tots els termes del contracte. Exemples en tenim: Totes i cadascuna de les obres efectuades en Xàtiva durant el Govern del PP (Rus) han tingut sobre costos milionaris. Fem memòria!!! La primera obra emblemàtica que va escometre Alfonso Rus, la recorden? Xe si! La pavimentació en marbre del carrer Moncada. Aleshores jo no hi era Regidora, però recorde que el pavimentat és va reposar varies vegades. No se si tantes vegades com ocorregué amb el carrer corretgeria més recentment, amb un resultat bastant més lamentable que amb el carrer Moncada. Obres com la de la Plaça de la Seu, que certificat el final d’obra, encara restava la meitat per executar. No acabaria.... Plaça de Bous, Cem, Cris, CCX, Ciutat de l’Esport, Estacionament Plaça Bassa, Piscina Murta, etc. etc.etc.\nHan hagut d’alinear-se molts planetes i cossos estel·lars per a aconseguir aquest efecte:\n1.- La continua i implacable denuncia que hem fet. Hem ficat en evidència la mala gestió del PP. I ho havem fet amb insistència durant tot aquest temps, en Xàtiva i davant l’opinió pública. Al menys mentre ens han deixat, mentre els mitjans de comunicació que influeixen a Xàtiva no estaven... diguem-ne afectats? per la impressionant quantitat de diners que la Diputació de València dedica a publicitat “institucional”? en ells.\n2.-La sequera econòmica ocasionada per l’esclafit de la bombolla immobiliària i la posterior crisi econòmica que generà. El govern municipal del PP és mou malament sense liquidesa econòmica a dolls.\nAquesta situació, a més, ha estat acompanyada per les mesures restrictives imposades pel Ministeri d’hisenda amb objecte d’esbrinar l’abast del deute de l’administració local, juntament amb els incompliments econòmics de la Generalitat Valenciana amb l’Ajuntament de Xàtiva que ha agreujat, més si cap, la situació. El forat econòmic de l’Ajuntament ha esdevingut en poc de temps en més de 12 milions €, un forat que començarem a tapar a partir de 2015 (després de les pròximes eleccions).\n3.- La visualització, per primera vegada en molts anys de la possibilitat clara de pèrdua de la majoria absoluta que es va produïr en les darreres eleccions municipals en les quals, el PP va salvar la majoria absoluta per la Llei d’Hont, i no pel resultat electoral on la suma de vots del PP va ser inferior a la de la resta de partits amb representació municipal.\nAmb tot açò, el PP va plegant-se irremissiblement, molt al seu pesar, i a poc a poc, al procés legal i al camí que l’admistració pública, mitjançant els seus mecanismes imposen cada vegada amb més rigor, i a una oposició que cada vegada imposa arguments mitjançant el raonament i el seny.\nEls ciutadans, no entenen com plantejaments raonats i amb certa lògica que emetem contínuament els representants de la majoria de ciutadans siguen rebutjats de manera absoluta per la majoria de regidors. I aquesta reflexió que quotidianament tots ens podem fer a casa, amb els amics o amb els companys de treball, és el paradigma de LA VELLA POLÍTICA, del que podríem definir com democràcia absolutista on s’imposa el valor numèric davant el valor de les persones, i la capacitat de cadascú per aportar solucions col·lectives, que en definitiva es el motiu pel que estem en l’escena política.\nAnem anant, a poc a poc, i el PP, i el PP de Xàtiva i tots els seus integrants, irremissiblement és plegaran a la realitat i al futur, i qui no siga capaç de llegir l’evolució de la societat, dels ciutadans i de les persones no podrà oferir cap servei polític als seus conciutadans i la seua activitat pública haurà de donar-se per conclosa.\nFoto Alfonso Rus: Aurtor Toni Cuquerella Comarcalia.info. La meua imatge pertany al fons de l'arxiu gràfic del Bloc i Compromís de Xàtiva.\nPublicat per Cristina Suñer en divendres, de juliol 05, 2013\nParaules clau: Bloc, ciutadans, Coalició, Compromís, democràcia, legalitat, persones, polític, política, PP, servei públic, Xàtiva


L'Hospital La Fe crea una unitat especialitzada en problemes cardio-renals\nCardiologia i Nefrologia sumen forces ja que un terç dels pacients amb insuficiència cardíaca presenta algun grau de fallada renal\nL'Hospital La Fe de València ha creat una unitat Cardio-Renal Integrada, a partir de les unitats d'Insuficiència Cardíaca i Trasplantament del Servei de Cardiologia i de la Unitat de Malaltia Renal Crònica i Teràpies Substitutives del servei de Nefrologia. Aquesta unitat, dirigida pels doctors Amparo Soldevila, especialista en Nefrologia i Ignacio Sánchez Lázaro en Cardiologia, pretén oferir als pacients amb problemes cardio-renals una assistència conjunta i de major qualitat.\nPermetrà desenvolupar un treball integrat per al millor tractament de manera que es reduïsquen els ingressos i tinguen una vida més llarga i amb la millor qualitat possible. De fet, aquestes dues unitats porten treballant de manera conjunta des de 2015. La insuficiència cardíaca és la principal causa d'ingrés hospitalari en persones majors de 65 anys. Un terç d'aquests pacients presenten algun grau de fallada renal ja que existeix una relació molt estreta entre el cor i el renyó.\nLa relació entre cor i renyó requereix d'experts que posseïsquen coneixements amplis i sòlids en aquestes matèries per a tractar-ho adequadament. La Insuficiència cardíaca és una malaltia greu que afecta a una població molt àmplia. Es calcula que, en la Comunitat Valenciana, la pateixen entre 50.000 i 100.000 persones. A més, cada any apareixen uns 10.000 casos més amb aquesta malaltia.


Notícia: Concentració de l’ANC i el CDR de Blanes coincidint amb els 4 mesos en què els Jordis són a la presó\nConcentració de l’ANC i el CDR de Blanes coincidint amb els 4 mesos en què els Jordis són a la presó\nNoticia publicada a la web el 02/16/2018 08:53:31 PM\nLa Taula de Forces Polítiques ha llegit un manifest unitari del PDeCAT, ERC i CUP. També s’han llegit dues cartes dels Jordis i s’ha il·luminat el recinte amb el lema “Il·lumina la Llibertat”\nEl vespre d’aquest divendres, coincidint amb els quatre mesos d’ençà que els Jordis són a la presó, l’ANC i el CDR de Blanes han protagonitzat una concentració, seguint la convocatòria que s’ha fet avui arreu de Catalunya. La mobilització ha tingut lloc al Passeig de Dintre, davant l’edifici de l’Ajuntament de Blanes.\nPrimer, l’ANC ha organitzat la lectura d’un manifest unitari de la Taula de Forces Polítiques de Blanes, formada per entitats i grups polítics, a través de les veus de sengles portaveus. Juanjo Navarro, del PDeCAT, Albert Sanz, d’ERC, i Núria Llorens, de la CUP, han llegit el text que recordava la injusta situació de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart, així com l'anàloga situació que pateixen Oriol Junqueras i Quim Forn.\nDesprés de fer un repàs tot el què ha estat passant durant aquests quatre mesos i de l’actualitat més recent, el manifest s’ha tancat amb la reivindicació que avui s’ha fet sentir arreu del territori català: “Demanem que Jordi Sànchez i Jordi Cuixart surtin immediatament de la presó, que s’acabi d’una vegada aquesta vergonya espanyola, pròpia dels temps més negres de la seva història. Cap democràcia priva de la llibertat a ningú per defensar les seves idees polítiques pacíficament. Això va de democràcia, i la defensa de la democràcia ens tindrà sempre a punt a tots nosaltres, sempre als carrers”.\nLectura de dues cartes de Jordi Sànchez i Jordi Cuixart\nLa segona part de l’acte, organitzada pel CDR de Blanes, s’ha centrat en la projecció de tres vídeos, intercalada amb la lectura de dues cartes enviades pels Jordis des de la presó on estan, a Soto del Real. El primer vídeo tractava sobre la jornada de l’1 d’Octubre, el segon recordava la figura de Muriel Casals, i el tercer era un muntatge del CDR de Catalunya sobre les mobilitzacions arreu del país.\nFinalment, la concentració s’ha tancat amb la interpretació del Cant dels Segadors a capella, acompanyada amb la il·luminació de les llanternes d’alguns dels mòbils dels assistents, seguint el lema de la mobilització: Il·lumina la Llibertat. Durant l’acte també hi ha hagut una parada on es podia comprar una reproducció de la urna de l’1 d’Octubre a petita escala, així com màscares per reclamar la llibertat d’expressió i els simbòlics llaços grocs que reclamen la llibertat dels presos polítics.


Época d'oportunitats | Restaurante Can Pau Torrents\nPublicat a: Blog el 10/06/2014\nEns troben immersos en una època de canvis, necessiten noves idees i iniciatives.\nLa restauració al nostre país és una activitat de referència mundial i una part molt important del motor econòmic català. Hem passat uns anys difícils, però ens han servit per adequar processos, racionalitzar recursos i introduir millores en les nostres activitats.\nAquesta reinvenció no només l’hem fet al nostre sector, altres, entre els quals també són els nostres proveïdors, han aprofitat l’ocasió.\nClients que ara són més exigents, valoren l’excel•lència, la qualitat del servei i producte i que tenen al seu abast la possibilitat d’expressar la seva opinió d’una manera molt més àgil i global. Per nosaltres és tot un repte, però ens ha obert un munt de noves oportunitats i coneixements per ajustar la nostra gastronomia als gustos dels nostres clients.\nAra és el moment de tenir molt present que l’evolució constant esdevé necessària i que sense la participació de tos els integrants de la nostra activitat, inclosos els nostres clients, no seria possible aquesta millora permanent.\nVolem agrair especialment a les persones que durant tants temps ens han visitat, que han opinat del que fem i particularment a tots aquests, que els últims quatre o cinc anys, heu viscut la nostra evolució i ens heu encoratjat a seguir pel camí de la millora constat amb molt d’esforç i sacrifici.\nEsperem tenir sempre la vostra confiança. Gràcies.\nSant Joan Despi, 10 de juny de 2014


Càtedra UNESCO - Universitat d'Andorra\nHome / Universitat i societat / Càtedra UNESCO\nLa Càtedra UNESCO de la Universitat d’Andorra, titulada “Tecnologies de la informació: Formació i desenvolupament solidari. El cas dels petits estats”, té com objectiu principal ajudar a reduir la fractura digital a través de la formació i de l’intercanvi d’experiències. Per a això, la Càtedra treballa en la promoció de les tecnologies de la informació i la comunicació en el camp de l’ensenyament com un element fonamental per a la difusió d’aquestes tecnologies en la societat. La Càtedra s’inscriu en la Declaració Mundial sobre Educació per a Tots (1990) i en el Marc d’Acció de Dakar (2000), especialment l’objectiu 6 d’aquest marc, referent a la qualitat de l’educació. També participa de la Dècada de l’Educació per al Desenvolupament Sostenible (DESD) de les Nacions Unides, en la mesura que preveu accions formatives en els països en desenvolupament i l’estudi de models d’ensenyament superior aplicables en regions aïllades amb poblacions disperses, recursos limitats i/o dificultats de comunicació.\nL’acord de creació de la càtedra es va signar a París entre l’Organització de les Nacions Unides per a l’Educació, la Ciència i la Cultura (UNESCO) i la Universitat d’Andorra el 20 de novembre del 2006, i va començar la seva activitat el setembre del 2007 per un període de quatre anys, que s’ha anat renovant consecutivament. Així, la UNESCO va anunciar, el març del 2022, la renovació de la Càtedra UNESCO de l’UdA per un període de quatre anys més, fins al novembre del 2025.\nEls projectes de formació reben el suport de diverses institucions, com ara el Comú d’Andorra la Vella o el Servei Andorrà d’Atenció Sanitària.\nUn seguit d’activitats acadèmiques destinades a tots els que vulguin formar part de l’alumnat universitari del país, tinguin l’edat que tinguin. Més informació\nObre l’accés al coneixement a tots els ciutadans amb la possibilitat de cursar assignatures dels estudis universitaris, que la Universitat d’Andorra ofereix, sense haver-ne de complir els requisits d’accés. Més informació\nLa necessitat de professionals capaços de desenvolupar la tasca de mediador/a a Andorra és la\nmotivació principal d’aquest postgrau.\nFormació en Gestió de la qualitat\nFormació destinada als estudiants i professionals que desitgen millorar les seves competències en el seu àmbit professional.\nFormació en Cooperació internacional i voluntariat\nUn dels objectius és facilitar eines d’intervenció, habilitats bàsiques i maneig de situacions en l’àmbit de la cooperació al desenvolupament.\nFormació en innovació pedagògica\nTaller en aplicacions d’estratègies metodològiques i recursos educatius per a la innovació perdagògicaamb l’objectiu de millorar l’activitat formativa.\nFormació en Dislèxia. Concepte, diagnòstic i tractament\nL’objectiu principal d’aquest seminari és dotar els professionals dels coneixements la detecció i l’aplicació d’eines d’intervenció, així com sobre la sensibilització de les dificultats manifestes més enllà de la lectura i escriptura.\nFormació sobre una altra forma d’ensenyar ciències als nens i nenes\nL’objectiu d’aquest seminari és plantejar l’estudi de les ciències des d’un punt de vista inductiu connectant la ciència amb fenomens de la vida quotidiana.\nFormació sobre didàctica dels drets humans i de la ciutadania democràtica\nEn aquest curs es desenvolupen competències professionals docents per a la reflexió, l’aplicació i el disseny de materials educatius sobre els drets humans i la ciutadania democràtica.\nCol·laboren a la Càtedra UNESCO el Grup de Recerca Interdisciplinari en Educació i el Grup de Recerca en Llengües.\nProjecte de multilingüisme i universitat\nL’objectiu és conèixer la realitat sociolingüística de la Universitat i dotar-la d’un pla de llengües que promogui el multilingüisme i la sostenibilitat de la llengua pròpia.\nProjecte usos i actituds lingüístiques\nEl projecte usos i actituds lingüístiques estudia l’ús de les llengües i l’actitud al respecte dels alumnes de segona ensenyança del Principat d’Andorra.\nProjecte de responsabilitat social universitària amb l’objectiu de promoure l’interès per la ciència i estimular la divulgació científica entre els infants, tot superant els estereotips sobre el saber científic. Més informació\nCompetició d’oratòria en la qual diversos equips d’estudiants de diferents centres educatius s’afronten en debats contradictoris sobre un tema polèmic i d’actualitat.\nLa comissió UdA Solidària de la Universitat d’Andorra treballa per fomentar la funció social, solidària i de cooperació de l’UdA a través de tasques de sensibilització i voluntariat. Més informació\nDirector: Daniel Bastida


3 Desembre 2008 – Jaume Mestres\nCrisi tailandesa / Conte de fades\nOn 3 Desembre 2008 5 Març 2011 Per Jaume MestresIn Política, Tailàndia, ViatgesDeixa un comentari\nTot plegat res, unes caquetes de gos a la catifa noble del saló d’audiències del palau governamental, i poca cosa més. No han desaparegut regals valuosos de les vitrines. S’han trobat intactes les peces en ivori blanc del despatx del primer ministre i tots els presents oferts per dignataris mundials estan sencers. Al jardí, sí. S’hi han detectat més desperfectes. Nimieses. Reparar-les i restaurar l’hectàrea de plantes i parterres que s’ha malmès costarà un mes de feina i originarà una despesa, assumida per l’erari públic, de gairebé mig milió d’euros. Això, segons les valoracions fetes pels responsables de manteniment del palau del govern. Els operaris van posar-se a reparar els danys immediatament després que els ocupants l’abandonessin. En general, els simpatitzants grocs del PAD que han segrestat les dependències del govern durant tres mesos llargs, s’han comportat bé. Al capdavall, són bona gent. Com els seus oponents, els vermells, els que donen suport a la coalició tripartita que detentava el poder, ara desmantellada i il·legalitzada. Gent de bona fe, la majoria, manipulada per uns polítics cobdiciosos que els han instrumentalitzat en la seva lluita personal pel poder, per mantenir-s’hi o aconseguir-lo. Polítics sense escrúpols, també la majoria. Res d’amor i compromís pel país o la pàtria. Fal·làcies. Solament ànsia de poder i de diners. Provoca certa gràcia i fa venir un somriure als llavis quan s’escolta la sentència que han dictaminat els nou jutges del Tribunal Constitucional per justificar la il·legalització de la coalició que fins ahir governava. Se’ls bandeja per frau electoral, concretament per haver practicat la compra de vots. Vaja. De fa anys i panys que aquesta és la norma a Tailàndia. Comprar el votants. Comprar-los en efectiu, a tants diners el vot, o, als més innocents, comprar-los amb un sistema més barat, engalipant-los amb mentides. De sempre ha estat així. És tradició. Una pràctica inherent a la política d’aquest país.\nA hores d’ara, els dos aeroports internacionals de Bangkok ja estan desocupats. Des d’aquest matí, a les deu, la bona gent groga instumentalitzada pels dirigents del PAD, han començat el camí de retorn a casa. S’ha acabat la festa. El rastre al seu darrere és depriment. A les instal·lacions aeroportuàries hi han deixat tones de deixalles. A primer cop d’ull, però, sembla que danys d’importància no n’hi ha. Tècnics i treballadors ja han començat una carrera contra rellotge per deixar els aeroports a punt, si pot ser, en una setmana. A tot estirar, abans de quinze dies segurament ja seran del tot operatius. Avui mateix, alguns avions de passatgers ja han aterrat a Suvarnabhumi. Se n’esperen més. També s’han produït enlairaments. A poc a poc, tornarà a restablir-se la normalitat.\nDemà passat és l’aniversari del rei. Les celebracions ja han començat. L’aniversari del rei, l’antídot a la disbauxa. El regne de Siam ara és un reialme feliç, tot és de color de rosa. Somriures i confits per als súbdits. Emplastres amb efectes sedants per a uns quants dies. Fi de l’acte primer. Ha acabat bé. Amb amargor per alguns, és clar. Quan es resol una lluita sempre hi ha un perdedor. Ara estem en l’interludi musical. L’orquestra sona afinada, la gent està contenta. La llàstima és que l’aniversari passarà. Arribarà el dia després. Fins quan resistirà el pegat?


PROMOVEM LA DECLARACIÓ D’ÀREA AMB MERCAT D’HABITATGE TENS DEL MUNICIPI - Malgrat de Mar\nPROMOVEM LA DECLARACIÓ D’ÀREA AMB MERCAT D’HABITATGE TENS DEL MUNICIPI\nDijous, 13.5.2021 14:00h\nLloguer Malgrat de Mar\nLes problemàtiques derivades a l’accés a un habitatge digne a preus accessibles no és nova. Quan no hem superat els efectes de la crisi iniciada el 2007 i l’esclat de la bombolla immobiliària, se suma una nova bombolla immobiliària, aquesta vegada centrada en l’alça dels preus del lloguer arribant a cotes impagables per a la majoria. La pèrdua constant de poder adquisitiu, l’augment de preus del lloguer i la crisi econòmica derivada de la pandèmia de la Covid-19, provoquen una crisi habitacional en constant creixement que ha esdevingut una crisi sistèmica.\nAquesta va ser una de les principals motivacions de l’aprovació, el passat setembre de 2020, de la Llei 11/2020, de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d'arrendament d'habitatges (DOGC núm. 8229, de 21/9/2020), després de mesos de debat i gràcies a l’impuls de la ciutadania i entitats a favor del dret de l’habitatge, com el Sindicat de Llogateres, i amb el lideratge del Departament de Justícia. Aquesta llei, també coneguda com a llei de contenció de preus del lloguer, busca limitar els preus dels lloguers a Catalunya, i permet regular-los en les zones on estan especialment disparats. La llei fixa topalls al lloguer en els municipis del país on més dificultats hi ha per accedir a l'habitatge per oferta-demanda. Són les anomenades zones d'habitatge tens.\nPer a aplicar-se de manera immediata, es van establir directament i transitòriament determinades àrees de mercat d’habitatge tens, amb la vigència d’un any. D’aquesta manera, en l’annex de la llei consten seixanta municipis que tenien índexs de referència de preus en què el lloguer havia sofert un increment superior al 20 per cent entre 2014 i 2019, amb una població superior als 20.000 habitants o bé pertanyents a l’Àrea Metropolitana de Barcelona.\nLa inclusió en l’annex va ser deguda, segons el preàmbul de la llei, a donar una resposta urgent a la situació d’emergència en matèria d’habitatge, agreujada pels efectes econòmics derivats de la pandèmia. A partir d’aquest any, cal declarar amb el corresponent procediment, la declaració d’àrees amb mercat d’habitatge tens dels municipis, o d’una part del municipi, que estan en risc de no disposar de la dotació suficient d’habitatges de lloguer a un preu assequible que permeti l’accés a tota la població.\nAquesta situació de risc, segons l’article 2 de la Llei 11/2020, pot venir determinada pel compliment de qualsevol de les condicions següents:\nConforme l’article 3, la competència de la declaració correspon al Departament de la Generalitat en matèria d’habitatge, actualment el Departament de Territori i Sostenibilitat, excepte en la ciutat de Barcelona, que correspon al seu Ajuntament, i a l’àmbit metropolità de Barcelona, que correspon a l’Àrea Metropolitana de Barcelona, mitjançant un acord del Consell Metropolità. Però la iniciativa correspon als respectius municipis o als ens locals supramunicipals en què estiguin integrats, per acord del ple de la respectiva corporació.\nLa durada màxima de la declaració serà de cinc anys (art. 4.2 Llei 11/2020) i pot ser revisada posteriorment per a escurçar-ne la durada o per deixar-la sense efecte si canviessin les circumstàncies que la van motivar. Al seu torn, i arribat el moment, pot ser prorrogada si també la situació ho justifica per un termini no superior a la durada inicial (art. 4.3 Llei 11/2020).\nCom veiem, és una declaració flexible que pretén, com no podria ser d’altra manera, ajustar-se a les necessitats de cada moment. Per això, que cap situació desfavorable a l’interès públic i social no pot produir-se.\nSi un municipi no inicia el procediment per declarar mercat tens amb el temps suficient per ser aprovat, fa que les mesures de contenció de rendes de lloguer no siguin d’aplicació un cop finalitzada l’aplicació de l’excepcionalitat d’un any pels municipis que surten a l’annex, la qual finalitza el 21 de setembre d’enguany.\nSeria inconcebible estar en situació de mercat tens i deixar d’aplicar al municipi la llei que precisament permet introduir les mesures de reacció a aquest mercat tensionat de lloguer, en plena emergència habitacional agreujada per la situació de crisi econòmica a conseqüència de la pandèmia de la Covid-19. No fer-ho significaria, deixar milers de famílies en una situació de major risc i precarietat. En aquest context, és de vital importància que els municipis que compleixin els requisits s’acullin a la regulació, no només per donar resposta als seus veïnes i veïns, sinó també com a mesura de solidaritat per tal que la norma no generi disfuncions a l’hora de facilitar l’accés a l’habitatge entre veïns de municipis contigus o pròxims.\nEl dret d’accés a l’habitatge és una peça clau de l’Estat del Benestar, com ho són els drets bàsics a la sanitat, a l’educació, al sistema de pensions o la dependència, i els ajuntaments com a institució més pròxima a la ciutadania tenim l’obligació de posar-hi totes les eines al nostre abast per a fer-ho possible.\nPer tots aquests motius, el grup municipal d’Esquerra Republicana-AM de Malgrat de Mar proposa l’adopció dels següents ACORDS:\nPRIMER.- Que es tingui per promoguda la petició de declaració d’àrea amb mercat d’habitatge tens d’aquest municipi, conforme l’article 3, apartat 4, de la Llei 11/2020, de mesures urgents en matèria de contenció de rendes en els contractes d’arrendament d’habitatge, pel termini inicial de cinc anys (art. 4.2) sens perjudici de ser revisada quan es donin les circumstàncies de l’article 4.3.\nSEGON.- Que el present acord s’elevi al Departament de Territori i Sostenibilitat, en qualitat de departament competent en matèria d’habitatge, als efectes de la incoació del procediment de declaració, conforme l’article 3, apartat 1, de la Llei 11/2020.\nTERCER.- Que ateses les característiques i el dinamisme del mercat immobiliari, instar que el procediment per a la declaració es tramiti per via d’urgència, segons preveu l’article 3, apartat 7, de l’esmentada llei.\nQUART.- Traslladar aquests acords al Departament de Territori i Sostenibilitat, al Departament de Justícia, al Sindicat de Llogateres local, a la PAH local i a les associacions de veïns i veïnes del municipi.


La Policia Local intervé 38 rèpliques d’armes de foc - Ràdio Palafrugell\nAquestes rèpliques es van intervenir durant la fira de la Festa Major de Palafrugell.\nLa Policia recorda que poden provocar danys, ja que disparen boles de PVC a 120m/seg. i els menors de 16 anys no les poden utilitzar.\nLa Policia Local de Palafrugell ha intervingut 38 rèpliques d’armes de foc en diferents stands de la fira que es va instal·lar al municipi durant la passada Festa Major. Aquest tipus de rèpliques es regulen conforme amb el que disposa el Reial Decret Llei 137/1993 categoria 4, fet que considera aquesta rèplica només destinada per a col·leccionisme i està prohibida la seva tinència i exhibició en llocs públics. En concret, van ser 32 armes curtes i 6 armes llargues, que a simple vista semblen ben bé armes de foc de veritat.\nCal destacar que les rèpliques disparen petites boles de P.V.C. i el seu ús indegut pot provocar danys greus, ja que disparen una velocitat de 120m/seg. A més a més, no es poden vendre a menors de 16 anys.\nEtiquetes Armes de foc Fira Policia Local de Palafrugell\nPalafrugell convida a conèixer una ruta de suports selfie


BOE.es - Suplement en valencià del BOE17/10/2015\nSuplement en llengua valenciana del BOE: Dissabte 17 de octubre de 2015, Sup. 249\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer Tècnic Agrícola, especialitat en Mecanització i Construccions Rurals.\n(castellà) PDF (2015/11165 - 4 pàgs. - 174 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer Tècnic Agrícola, especialitat en Indústries Agràries i Alimentàries.\n(castellà) PDF (2015/11166 - 4 pàgs. - 174 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer Agrònom.\n(castellà) PDF (2015/11167 - 3 pàgs. - 170 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial de Enginyer Tècnic Forestal, especialitat en Indústries Forestals.\n(castellà) PDF (2015/11168 - 4 pàgs. - 173 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer de Mines.\n(castellà) PDF (2015/11169 - 4 pàgs. - 173 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer Forestal.\n(castellà) PDF (2015/11170 - 4 pàgs. - 173 KB)\nResolució d'1 d'octubre de 2015, de la Direcció General de Política Universitària, per la qual es publica l'Acord del Consell de Ministres de 25 de setembre de 2015, pel qual es determina el nivell de correspondència amb el Marc Espanyol de Qualificacions per a l'Educació Superior del títol universitari oficial d'Enginyer Geòleg.\n(castellà) PDF (2015/11171 - 4 pàgs. - 173 KB)