Estudis de sintaxi catalana / Joan Solà - Resultats de la cerca - Traces : base de dades de llengua i literatura catalanes\nPàgina inicial > Resultats de la cerca: Estudis de sintaxi catalana / Joan Solà\nLa Frase comparativa / Solà, Joan\nEstudi centrat, especialment, en la comparativa de desigualtat.\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 2, p. 119-132)\nConcordança del participi passat / Solà, Joan\nEstudi que explica, a partir del llatí i de les llengües romàniques, el perquè de la normativa actual sobre la concordança del participi passat en català; es compara, especialment, l'evolució d'aquest fenomen en francès i en català.\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 2, p. 57-118)\nReflexions sobre els pronoms febles / Solà, Joan\nEstudi sobre els pronoms febles del català que tracta els següents aspectes: la definició del concepte 'proposició'; la relació entre funció i verb; la confusió de funcions; la substitució d'elements plens per pronoms; la substitució simultània de dos elements; i les combinacions de més de dos pronoms.\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 2, p. 7-56)\nEl Relatiu a l'actual català literari / Solà, Joan\nEstudi de les causes, la finalitat i alguns problemes del sistema que Fabra va fixar per al pronom relatiu del català literari modern.\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 2, p. 104-138)\nSubstantivació de l'infinitiu / Solà, Joan\nEstudi centrat en les possibilitats de substantivació de l'infinitiu en català, tant antic com actual. Inclou una breu descripció de la situació en el llatí i en la resta de llengües romàniques (romanès, francès, castellà. [...]\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 1, p. 45-71)\nCanvi i caiguda de les preposicions / Solà, Joan\nEstudi acurat dels diversos casos de canvi i caiguda de preposicions en català. Inclou un resum de les possibilitats sintàctiques del català pel que fa al tema tractat.\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà, Barcelona : Edicions 62, 1972 (vol. 1, p. 11-43)\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins Amazon\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins Google Books\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins Google Scholar\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins Google Web Estudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins INSPIRE\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins NEBIS\nEstudis de sintaxi catalana / Joan Solà dins Scirus


Pressió per millorar les condicions dels treballadors del servei de teleassistència a Barcelona | NacióDigital\nPressió per millorar les condicions dels treballadors del servei de teleassistència a Barcelona\nEl plenari de l'Ajuntament de la capital catalana aprova per unanimitat una proposta d'ERC que demana evitar que la precarietat laboral afecti l'atenció als usuaris\nper Andreu Merino, Ajuntament de Barcelona, 23 de novembre de 2018 a les 14:04 |\nUn bus a plaça Catalunya | Adrià Costa\nEl ple municipal de Barcelona ha pressionat el govern d'Ada Colau perquè "resolgui" la situació de precarietat laboral dels treballadors del servei de teleassistència. El servei, actualment externalitzat, atén les necessitats de persones més grans de 75 anys amb mobilitat reduïda o grau certificat de discapacitat. El plenari ha aprovat una proposta d'ERC perquè millori les condicions laborals dels empleats i es reuneixi amb els treballadors.\nLa regidora Capdevila Trini Capdevila ha demanat que s'actuï abans que les condicions laborals afectin l'atenció als usuaris. Per la seva banda, la tinenta d'alcaldia Laia Ortiz ha reivindicat la bona valoració que té el servei per part de les persones que el reben i s'ha compromès ha escoltat les demandes dels treballadors.\nMentrestant, la CUP ha tornat a atacar l'executiu de Colau amb una de les seves demandes més constants: la remunicipalització de serveis. "Fins ara omés s'han municipalitzat dos serveis dels centenars que té la ciutat", ha recordat la regidora Maria Rovira.\nMés recursos per als menors no acompanyats\nLa situació dels menors no acompanyats ha estat causa de picabaralles aquest divendres entre els grups municipals del ple municipal de Bacelona. Finalment tots han acabat aprovant una proposta presentada per Ciutadans que demana al govern d'Ada Colau més recursos per a l'acollida dels joves, però els retrets han estat constants.\nLa modificació del text per part de Barcelona en Comú ha fet que la proposta també faci incís en la coordinació del consistori amb la Generalitat i l'estat espanyol. "S'està fent una mala acollida dels menors i Barcelona ha estat l'única ciutat que ha obert un centre", ha argumentat la tinenta d'alcaldia, Laia Ortiz.\nLa tinenta d'alcaldia ha reclamat a la Generalitat un pla d'acció per a l'acollida i la regidora del PDECat Irma Rognoni l'ha instat a parlar amb les entitats de la ciutat per estudiar l'ampliació de les places d'acollida.\nPer la seva banda, la regidora socialista Carmen Andrés ha defensat que l'aprovació dels pressupostos de l'Estat ajudaria a gestionar l'acollida dels Mena, mentre que la republicana Montserrat Benedí ha reconegut que la gestió de l'arribada dels menors està sent complicada a Catalunya.\nTambé hi ha hagut temps de propostes de perfil xenòfob, com la del regidor del PP, Alberto Fernández Díaz, que ha plantejat el tancament de fronteres com a via per evitar l'arribada dels menors no acompanyats a Barcelona i a Catalunya.\nQueixes pels nous busos\nEL ple també ha donat llum verda al grup de treball entre Ajuntament i veïns afectats pels canvis als busos de Barcelona. El ple municipal ha aprovat per unanimitat aquest divendres una proposta del PDECat per crear un grup de treball entre el consistori i les plataformes veïnals que rebutgen algunes de les modificacions que suposa la implantació de la xarxa ortogonal. Els veïns afectats podran dirigir-se directament al consistori per plantejar les seves demandes.\nLa proposta del Grup Demòcrata parla d'impulsar un "veritable procés participatiu" que tingui en compte el posicionament de plataformes com Salvem el 41 a l’Eixample, Salvem el 91 a Sants i l’Eixample, Associació de Veïns del Clot pel 192 i Les Corts pel 54 i l’H10. Membres d'aquestes plataformes eren presents avui a la sessió plenària.\nTot i que la regidora de Mobilitat, Mercedes Vidal, ha reivindicat que la implantació de la xarxa ortogonal d'autobús ja ha tingut en compte la participació veïnal, Barcelona en Comú també ha donat suport a la mesura i Vidal s'ha mostrat disposada a "obrir els espais de participació que siguin necessaris".\nA partir del 26 de novembre, la xarxa de busos de Barcelona comptarà amb cinc noves línies i patirà canvis en catorze línies més.\nMedalla d'Or a Caballé\nEl ple també ha ratificat avui l'entrega de la Medalla d'Or de la Ciutat a la soprano Montserrat Caballé, que va morir el 6 d'octubre i a qui ara el consistori entregarà a títol pòstum la màxima distinció de la ciutat.\nLes previsions s'han complert i tots els grups municipals han ratificat una decisió a la qual ja havien donat llum verda. Totes les formacions han votat a favor d'entregar la medalla a Caballé, menys la CUP, que s'ha abstingut. El tinent d'alcaldia Jaume Asens ha reivindicat la contribució de Caballé a acabar amb l'elitització de l'òpera. El líder del PSC, Jaume COllboni, ha assegurat que poques figures generen tant consens, mentre que Alberto Fernández (PP) ha recordat l'himne dels Jocs Olímpics de la ciutat, que Caballé va cantar amb Freddy Mercury.\nL'entrega de la medalla d'Or de la Ciutat a la soprano va sorgir arran d'una proposta del PP, que també va plantejar batejar un carrer de la ciutat amb el seu nom. Aquest divendres, el regidor no adscrit Juanjo Puigcorbé també ha defensat aquesta opció.\nTaxa per a bicis i motos compartides\nLa proposta del govern municipal d'Ada Colau de fer pagar una taxa a les motos i bicicletes compartides ha tirat endavant aquest divendres al ple. Quan l'Ajuntament aprovi definitivament les ordenances fiscals, previsiblement a principis d'any, les empreses de motosharing i bikesharing hauran de pagar 71,51 euros a l'any per obtenir una llicència d'utilització durant tres anys.\nBarcelona en Comú, ERC, el PSC i el regidor no adscrit Juanjo Puigcorbé han votat a favor d'una mesura que afectarà les 1.500 bicicletes i 2.325 motos d'aquest tipus que hi ha en circulació actualment a Barcelona. D'altra banda, PDeCAT, Ciutadans i la CUP han votat en contra mentre que el PP i el regidor no adscrit Gerard Adanuy s'han abstingut.\nSegons el govern municipal, la taxa permetrà limitar el nombre de vehicles amb llicència, Controlar l’ocupació dels aparcaments i millorar la seguretat viària. La taxa s'ha aprovat abans que la ciutat disposi d'un reglament de funcionament de vehicles compartits.\nLa regidora del PDECat, Sònia Recasens, ha retret aquest fet a l'executiu de Colau però la regidora de Mobilitat, Mercedes Vidal, ha assegurat que l'aprovació de la taxa servirà per negociar amb la patronal del sector la normativa de vehicle compartit a la ciutat, en el marc del Pacte de Mobilitat.\nCrítiques al pla d'equipaments juvenils\nEl govern d'Ada Colau ha topat aquest divendres amb el rebuig al seu pla d'equipaments juvenils per part de l'oposició al ple municipal. Tots els grups han fet retrets des del mateix punt de partida: la manca de planificació que, al seu entendre, reflecteix la proposta.\nL'Ajuntament preveu presentar 13 nous espais joves en els pròxims deu anys i arribar així a un total de 29 a tota la ciutat. Amb els equipaments inclosos al nou pla, tots els districtes tindrien un espai nou menys Les Corts. Pel que fa a la planificació a l'Eixample, està previst que l'antiga presó Model aculli un equipament juvenil.\nLes explicacions del govern no han convençut la resta de grups municipals. El PDECat considera que el pla s'ha treballat sense participació i amb "la voluntat de buscar un titular abans d'acabar el mandat". Per la seva banda, Ciutadans considera que el pla no té ni planificació ni pressupost, mentre que ERC ha lamentat no haver disposat de més temps per estudiar-lo.\nLa regidora del PSC Carmen Andrés ha assegurat que el seu grup no té la certesa que el pla es pugui complir, mentre que el PP ha demanat un balanç sobre els actuals equipaments abans de valorar fer-ne de nous. La CUP ha demanat a Colau que tingui en compte els "espais autogestionats" que ja hi ha a molts districtes de la ciutat i ha reclamat que el nou pla tingui en compte una contractació de personal que respecti els drets laborals.\nAdéu d'Alfred Bosch\nEl d'aquest divendres serà l'últim ple municipal d'Alfred Bosch a Barcelona. El fins ara cap de files d'ERC a la ciutat prendrà possessió del càrrec de conseller d'Acció Exterior a les nou del matí i el Diari Oficial de la Generalitat (DOGC) publicarà el seu nomenament.\nA partir d'aquest moment, Bosch deixarà de tenir automàticament funcions al consistori i té previst intervenir al final de la sessió per acomiadar-se del plenari.\nBosch substitueix al capdavant de la conselleria Ernest Maragall, que ja ha estat designat candidat d'ERC a les eleccions municipals del 26 de maig. L'intercanvi també té conseqüències al grup municipal d'ERC. Montserrat Benedí en serà la presidenta i Gemma Sendra hi entrarà com a regidora.\nA banda de l'adeu de Bosch, al ple municipal es presentarà l'informe de seguiment sobre l'abordatge a les violències masclistes i se sotmetrà a votació l'entrega de la Medalla d'Or de la Ciutat, a títol pòstum, a Montserrat Caballé.\nSocietat, ple municipal, Ada Colau, Barcelona, ERC, teleassistencia, treballadors, Laia Ortiz, Ernest Maragall


Punt i podi per la Lua\n30 mar 14 L'Eduard i la Lua fan el seu primer punt i pujen al podi ja en la seva segona prova.\nDissabte era dia de selectiva pel campionat del món a Santa Coloma de Farners però els de grau I també van tenir el seu moment. Ens representaven la Lua i en Morgan, dos estandars ben diferents i les pistes eren de còrrer però força assequibles.\nLa Lua, en la que era la seva segona competició, va començar amb una pista a zero molt maca i controlada que la va situar en segon lloc de la primera mànega. Tot i que no va anar tant ràpida com als entrenaments, es va adaptar molt bé al terreny diferent i l'ambient de competició. En Morgan venia amb el seu nervi habitual però es va portar força bé a pista. Va aguantar un quiet d'un salt i l'Elisenda li va fer repetir la rampa per haver parat a fora però van sortir molt contents i amb una taula d'allò més original (estil two on, two off).\nEn la segona pista en Morgan va ser un gos com la resta, no van haver-hi tonteries ni mossegades i, a part d'una falta a la pujada de la passarel•la, va fer la pista impecable. La Lua, va tornar a fer una pista molt bona tot i això va encarar malament el salt de longitud el que li va comportar un refús, l'Eduard li va fer repetir i van acabar en la quarta posició de la segona mànega.\nEn el moment dels podis no teniem molt clar si aquest refús podia fer fora la Lua del podi però, a part del seu primer puntet, l'equip Eduard-Lua van endur-se la segona posició dels estandars de grau I. Enhorabona!


Casas de Juromenha Juromenha Portugal - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nCasas de Juromenha, Juromenha, Juromenha, Portugal - Veure al mapa\nSi el que està buscant és per un hotel ben situat a Juromenha, no busqui més enllà de Casas de Juromenha. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nCasas de Juromenha també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Juromenha. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, aparcament de cotxes, servei d'habitacions.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara aire condicionat, calefacció, escriptori, llits extrallargs (> 2 metres), telèfon per satisfer els clients més exigents. L'hotel compta amb una llista completa de comoditats, com piscina exterior, pesca, jardí, esports d'aigua (no motoritzats). Amb una localització ideal i amb comoditats imbatibles, Casas de Juromenha no troba competidors en cap categoria.\nTots els tipus de viatgers (128) Parelles (62) Viatgers en solitari (4) Famílies amb infants petits (42) Famílies amb infants grans (8) Grups (12)


El Grec tanca una edició “excepcional” amb més d’un 80% d’ocupació mitjana El Grec tanca una edició “excepcional” amb més d’un 80% d’ocupació mitjana – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nEl Grec tanca una edició “excepcional” amb més d’un 80% d’ocupació mitjana\nMalgrat la pandèmia, el festival celebra unes xifres que s'acosten "molt" a les d'una edició "ordinària"\nL'equip complet del festival Grec de Barcelona / ACN\nACN 30/07/2021 3:20 pm\nEl Grec 2021 abaixa aquest dissabte el teló d’una edició “excepcional”, que ha assolit un 83% d’ocupació mitjana. Malgrat la pandèmia, el festival ha pogut tirar endavant amb unes xifres que s’acosten “molt” a les d’una edició “ordinària”, segons ha explicat el seu director, Cesc Casadesús. Pel Teatre Grec, que ha estat l’epicentre del certamen, hi han passat 41.447 d’espectadors, que representa una ocupació del 86%. En aquest escenari fins a 55 sessions han penjat el cartell d’entrades venudes.\nPel que fa als espectacles a les sales, l’ocupació ha estat del 66%. Més enllà de les xifres, l’organització ha destacat la “qualitat artística” de les produccions i les “singularitats” de la programació. “El sentit públic és el que fa que sigui un festival diferent dels altres que es fan a la ciutat”, ha destacat Casadesús. En la mateixa línia, el director de Programes Culturals de l’Institut de Cultura de Barcelona (ICUB) ha assegurat que el Grec “és un exemple de festival públic” perquè “connecta” amb la ciutat de Barcelona i garanteix “l’accés a la cultura”.\nDes de l’organització han reiterat que l’edició del 2021 ha intentat “tornar a la màxima normalitat”, després d’un Grec 2020 “clarament diferent”. Així, tot i les restriccions d’aforament, el festival ha pogut tirar endavant el gruix de la programació sense incidències. Tan sols dos espectacles s’han hagut de cancel·lar: ‘FIQ’, del Groupe Acrobatique de Tanger, i el concert d’Imany a la Sala Barts. Hi ha hagut tres funcions anul·lades per contactes estrets dels artistes i algunes sessions s’han readaptat. A més, quatre espectacles s’han posposat a la tardor (‘Combat de negre i de gossos’, ‘Annobon’, Marina Herlop i Itaca Band).\nAmb tot, el Grec 2021 ha exhaurit entrades de 15 espectacles i ha registrat 107.888 espectadors, xifra que supera la del 2018 (107.451). Tenint en compte les restriccions d’aforament al 70%, el director del festival ha explicat que aquesta similitud es deu al fet que més sales participen en el festival, de manera que hi ha més propostes. A més, enguany el festival s’ha allargat una setmana més en comparació amb l’edició del 2020, cosa que, segons ha avançat Casadesús, no repetiran els pròxims anys. Així mateix, el director del Grec ha destacat el seguiment del Grec a través de betevé i Catalunya Ràdio. Per aquests canals s’han comptabilitzat 130.000 espectadors.\nDe cara al futur, Caramés ha confirmat que Casadesús seguirà al capdavant del certamen, almenys durant els dos pròxims anys per tal de “consolidar” els canvis que s’han posat en marxa. Després d’haver posat el focus a l’Àfrica, en els dos anys vinents el festival es proposa un díptic sobre Europa. Així, el 2022 es centrarà en els textos fonamentals de la cultura europea, mentre que el 2023 serà sobre les futures generacions. “Hi ha un qüestionant sobre el que és Europa i el festival pot posar sobre la taula propostes que ajudin a aquestes preguntes”, ha justificat Casadesús.\nEn la mateixa línia, la intenció és que durant els pròxims anys passin per Barcelona creadors europeus que encara no s’han vist. Així, Casadesús ha reiterat la importància de l’associació que el Grec ha fet amb els festivals de Brussel·les, Viena i Montpellier. “El repte principal és posar Barcelona al dia de molts artistes que no han estat aquí, hem de trencar aquest aïllament que ha tingut la ciutat respecte al teatre internacional”, ha apuntat el director. Casadesús ha aclarit que això no implica deixar de banda els creadors locals.\nCoronavirus Espectacles Salut Teatre


Reial Séquia de Montcada - Les pluges\nEls valors mitjans de les precipitacions anuals en els espais regats per la Séquia de Montcada oscil·len entre els 416,1 mm de Rafelbunyol i els 468,5 mm de Meliana, però amb una accentuada estacionalitat de les precipitacions: fort estiatge estival i grans concentracions durant la tardor.\nPer a la ciutat de València hi ha una probabilitat bastant elevada que durant el mes d'octubre l'aportació siga entre els 0 i 110 mm del total anual de precipitació, o, per contra, que siga un percentatge inferior que oscil·le entre els 120 i els 360 mm.\nTambé la desigualtat entre uns anys i altres és molt notable, com podem constatar en situacions límits, cas de Massalfassar amb 730 mm l'any 1971 i 138 mm el 1978, o de Puçol amb 766 mm i 134 mm respectivament.\nGeneralment, la distribució de les pluges al llarg de l'any ve marcada per una important estacionalitat, amb una tardor on les pluges adquireixen caràcters torrencials. Com per exemple en l'any 1956 quan a Massalfassar en un sol dia de novembre es van recollir 218 mm (37,2%), o, una dècada més tard, a l'octubre de 1965, també en la mateixa població, es recolliren 410,5 mm que van suposar el 65,5% del total de pluges anuals.\nL'estiatge estiuenc i els excessos de la tardor expliquen l'estructura de la xarxa de séquies de l'Horta: Portar l'aigua per cobrir els dèficits d'una gran part de l'any i, d'altra banda, drenar les excessives concentracions de les pluges.


La DGT imposa noves restriccions per als conductors més grans de 65 anys | cedida\nPer a seguir conduint, hauran de complir una sèrie de requisits\nper Ivan Iglesias 18/11/2021 17:20h\nLes condicions perquè els més grans de 65 anys puguin conduir s'enduriran. La Direcció General de Trànsit (DGT) té previst revisar i actualitzar els requisits que s'exigeixen a la gent gran per a poder sortir a la carretera. El director general de Trànsit, Pere Navarro, fa poc ha presentat una proposta al Congrés.\nNo hi ha cap llei que estableixi el límit d'edat per a deixar de conduir. Això depèn bàsicament de les aptituds mentals i físiques de cadascú.\nPer aquest motiu, els majors de 65 anys que es vulguin renovar el carnet de conduir han de disposar del vistiplau dels professionals cada cinc anys. Han de demostrar que tenen prou facultats per a estar al volant i no posar en perill les altres persones.\nLa norma estableix que aquestes persones d'edat avançada han de superar les proves dels centres de reconeixement de conductors. Res de nou si tenim en compte que són les mateixes que s'exigeixen als altres, independentment de l'edat.\nAixò implica superar favorablement l'anàlisi psicotècnica, l'estudi de capacitat visual i auditiva, una anammesi i un informe de l'estat general. Com és lògic, amb el pas del temps les persones anem perdent certes aptituds, cosa que s'aprecia més entre la gent gran.\nEn qualsevol cas, són molt poques les persones de la tercera edat que no es poden renovar el carnet de conduir per aquest motiu. Així ho explica el director de seguretat viària de Reial Automòbil Club d'Espanya (RACE) a 'La Razón'.\nEn general, la gent gran no té problemes a l'hora de renovar-se el carnet | cedida\nNomés es queden pel camí al voltant de l'1% de les persones més grans de 65 anys. I a partir dels 86, el 2%.\nAixò és una prova que la majoria opta per retirar-se de manera voluntària quan detecta que ja no té prou facultats. Ja no es tracta de tenir un accident, també hi ha en joc la vida dels altres conductors.\nUn carnet de conduir amb restriccions\nNo obstant això, els metges especialistes dels centres de reconeixement els poden imposar determinades restriccions si ho creuen convenient. Les més habituals solen ser reduir la vigència del carnet de conduir a un o dos anys.\nTambé hi ha altres mesures que poden ser desconegudes per a la majoria, com no ultrapassar certs límits de velocitat. Una altra possibilitat és limitar la distància d'allunyament respecte a casa seva.\nA partir dels 65 anys, els conductors poden tenir carnet de conduir amb certes limitacions | cedida\nLa DGT entén que hi ha molta permissivitat amb aquest col·lectiu. Posen com a exemple el cas d'un conductor de 90 anys, que pot sortir a la carretera sense haver-se sotmès a cap prova de control durant anys.\nEl pas del temps acaba repercutint sobre les nostres facultats. Aquest fet, però, no és decisiu per a patir un contratemps al volant. Ningú està exempt de ser víctima d'un accident, tingui l'edat que tingui.\nTal com revela la mateixa DGT, les persones de la tercera edat no impliquen més perill. El 2019, els majors de 65 anys representaven un 16% del cens de conductors. Van estar implicats «en el 9% dels accidents en vies interurbanes i en el 7% en vies urbanes».\nLa DGT apunta que les persones de la tercera edat no impliquen més perill a la carretera | Europa Press\nEn general, cadascú és conscient de les seves limitacions. Per aquest motiu, la gent gran sol actuar en conseqüència i evita, per exemple, agafar el cotxe quan hi ha poca llum o el temps no acompanya. També hi ha qui directament opta per no renovar-se el carnet i causar baixa de manera voluntària.\nLa gerent del CRC Certimedic, Marta Posa, explica a 'La Vanguardia' la sensació que té respecte a aquest grup. «Com a tots els col·lectius, hi ha de tot. Hi ha els que són conscients de les seves limitacions i ens diuen que no solen conduir perquè els fa por», apunta.\nTambé troben «persones que volen seguir conduint per un tema sentimental i d'altres que no accepten el pas dels anys». Aquestes últimes «se solen ofendre» quan se'ls comunica una sèrie de restriccions.


Jordà ofereix nous ajuts per «retornar la capacitat productiva immediata» als afectats pel foc de Ribera d'Ebre\nPla general de la consellera d'Agricultura Teresa Jordà, acompanyada d'autoritats i dels responsables de la Cooperativa Agrícola de la Palma d'Ebre.\nActualitzada 14/09/2019 a les 16:55\nLa consellera d'Agricultura, Teresa Jordà, ha ofert aquest dissabte als agricultors afectats pel foc de Ribera d'Ebre nous ajuts per «retornar la capacitat productiva de manera immediata». En una atenció als mitjans des de la Palma d'Ebre després de reunir-se amb els afectats per l'incendi, Jordà ha dit que han presentat aquest nou paquet d'ajuts, que tot i que encara no té xifra, hauria de permetre als afectats poder «aguantar» mentre, per exemple, els arbres no tornen a ser productius. Així, Agricultura confia en evitar, també, abandonament de terres. Els ajuts s'afegeixen al primer paquet de mesures amb ajuts i crèdits, que en global sumava uns 11,5 MEUR, segons la consellera.\nLa consellera Jordà s'ha reunit aquest matí a l'Ajuntament de la Palma d'Ebre amb una representació de la plataforma de pagesos afectats per l'incendi de la Ribera d'Ebre. Tot i que no ha quantificat el nou paquet d'ajudes, Jordà s'ha compromès a fer-lo públic en un parell de setmanes. «Hem d'acabar d'ajustar-los, però hauríem de fer un salt més enllà dels números», ha assegurat afirmant que l'important és el «retorn immediat per fer que la pagesia segueixi viva». De fet, Jordà ha reconegut que fins ara havien «patinat amb la immediatesa», és a dir, que no havien previst prou ajuts per l'actualitat i tots implicaven esperar uns anys. Les noves subvencions s'adreçaran als agricultors professionals i aquells que s'hi dediquin en segona activitat, així com als pagesos que es facin càrrec de les finques abandonades.\nDesprés de reunir-se amb els pagesos afectats, la consellera ha presidit l'acte de celebració del centenari de la Cooperativa de la Palma d'Ebre. Les autoritats han visitat les instal·lacions i han descobert un plafó commemoratiu. En el torn dels parlaments, el president de la cooperativa, Eduard Vernet, ha afirmat que és un any «difícil» per la poca collita d'olives i per les conseqüències del foc i ha demanat a la conselleria que sigui més propera. «No necessitem partides milionàries, sinó ajuda», ha etzibat Vernet. I ha insistit que s'han de buscar «solucions reals i possibles», ja que les dues assignatures pendents són «l'equilibri territorial i el relleu generacional» al camp. Per la seva banda, l'alcaldessa del municipi, Marina Rojals, ha destacat que la cooperativa és un dels motors econòmic de la població.\nEn el seu discurs, la consellera ha respost que ha escoltat la pagesia i el territori i s'ha compromès a ajudar-los. «No farem un país nou i més just si no aconseguim que les dones i homes que proveeixen d'aliments no es guanyin bé la vida», ha sentenciat Jordà.\nLa Cooperativa Agrícola de la Palma d'Ere, Impulsada per 166 socis, dels quals vuit eren dones, es va fundar el 1919. Actualment, agrupa un centenar de socis productors i elabora unes 400 tones d'oli verge extra anualment. El molí disposa d'un sistema d'extracció contínua per centrifugació i dues línies amb capacitat de molturació d'uns 100.000 quilograms d'olives diàriament. L'oli es comercialitza amb la marca 'Vall Major Arbequina' (DOP Siurana). A més, també embotella l'oli oficial del FC Barcelona.\nComenta el contingut : Jordà ofereix nous ajuts per «retornar la capacitat productiva immediata» als afectats pel foc de Ribera d'Ebre


La Fiscalia no veu delicte en l'incident del sorteig de Nadal\nLa Fiscalia de l'Audiència Nacional considera que no hi ha delicte darrere de l''incident' ocorregut durant el sorteig extraordinari de Nadal, en què l'encarregat de posar en funcionament el bombo va introduir una bola a mà, pel que sol·licita al jutge Alejandro Abascal que arxivi la causa, segons han informat fonts jurídiques.\nConeix el decàleg de la Policia per evitar enganys en el sorteig de Nadal\nAixí ho ha informat el Ministeri Públic després que el magistrat de reforç del Jutjat Central d'Instrucció número 6 demanés a Societat Estatal de Loteries i Apostes de l'Estat (SELAE) un informe arran de que es presentés més d'una desena de denúncies a l'Audiència Nacional per suposada manipulació de les boles del sorteig.\nLa polèmica que es va desencadenar el mateix 22 de desembre de 2019, quan es van difondre en xarxes socials unes imatges en què s'apreciava com l'encarregat de posar en funcionament el bombo introduïa una bola a mà, va portar un particular a denunciar un presumpte delicte de frau, tot i que Loteries i Apostes de l'Estat ja havia emès un comunicat aclarint els fets. A aquesta denúncia es van succeir altres més i l'instructor va encarregar informe al fiscal.\nEl Ministeri Públic es va mostrar llavors d'acord que l'Audiència Nacional encarregués diligències i va proposar a l'instructor que reclamés a la Societat Estatal de Loteries i Apostes de l'Estat (SELAE) que informés sobre "l'incident denunciat" i sobre "si hi ha un protocol per aquests supòsits i si el mateix va ser aplicat", així com que remetés la gravació íntegra del sorteig.\nSELAE va aportar el sol·licitat pel Jutjat i, després d'estudiar-, la Fiscalia creu que amb aquest informe s'ha donat "una complerta i satisfactòria explicació sobre les circumstàncies esdevingudes", les quals "queden totalment extramurs del dret penal".\nLes irregularitats denunciades se circumscriuen a dos moments concrets, previs a la celebració del sorteig de Nadal, segons explica l'informe del fiscal: d'una banda, dues boles que van caure fora de la tremuja i van ser immediatament introduïdes de nou pel personal de forma manual , mentre que, d'altra banda, un empleat del SELAE va introduir al bombo gran una altra bola que li havien lliurat prèviament altres treballadors.\nEl Ministeri Públic, que basa les seves conclusions en l'informe de SELAE, remarca que el fet que dues boles caiguin fora de la tremuja és una circumstància que "es troba prevista en les normes jurídiques i tècniques de celebració dels sortejos de Loteria Nacional".\nSi això passa, aquestes normes estableixen que es procedeixi a localitzar la/les bola/es "per la seva incorporació a la resta d'elles" i "si això no fos possible, es procedirà a substituir totes les boles pel joc de recanvi".\nEn aquest sentit, el fiscal recorda que en el vídeo "s'observa clarament com les boles que cauen fora de la tremuja són immediatament introduïdes de nou en la mateixa", una incidència que, segons afirma, ja s'havia produït, sense cap conseqüència, en altres sorteigs de la loteria, tal com acrediten enregistraments que han estat remeses a l'Audiència Nacional corresponents als anys 2010, 2015 i 2017.\nPel que fa a la introducció manual d'una bola al bombo gran, la Fiscalia creu que aquest fet "es correspon plenament amb les explicacions contingudes en l'informe de SELAE que adjunta la declaració de tres persones que posen de manifest les circumstàncies que van donar lloc a l'incident denunciat".\nEn el seu informe, SELAE fa un relat detallat del que ha passat i concreta les persones que van intervenir en l'operació de recuperació de la bola. A més, remarca que "les normes tècniques preveuen en el punt 6.2.1.3 del Procediment de Gestió de Sortejos a les comprovacions prèvies a la celebració del sorteig de Nadal que davant qualsevol anomalia sorgida durant aquest control, es procedirà a l'esmena per part de Departament de Coordinació de Sortejos conjuntament amb l'empresa que presta l'assistència tècnica".


UNA GRAN SELECCIÓ DE PRODUCTES GOURMET\nReceptes Elias SeleccióEliasSeleccio2021-03-11T18:13:22+01:00\nHAMBURGUESA DE VEDELLA AMB CHEDDAR, COGOMBRETS, TOMÀQUET, ENCIAM I KETCHUP Tallar el formatge (120grs) a llenques. Barrejar la carn picada (600grs) amb la sal i donar forma a les hamburgueses. Tallar els cogombrets (60grs) a làmines i el tomàquet a rodanxes. Cuinar l'hamburguesa al gust. Col·locar el formatge sobre perquè es fongui. Untar els panets\n• MOIXAMA IGP HERPAC • 👉🏽 La Moixama és un tipus de salaó que s'aconsegueix de les parts amb menys greixos de la tonyina. S'elabora amb els millors lloms de la tonyina. Aquests es premsen amb sal, es renten i es deixen assecar amb els vents de l'Estret. És el producte estrella 🌟 de Salazones\nPREPARA EL NADAL, GAMMA DE PANETTONE FILIPPI\nComença a vestir el teu establiment de festa, que el color i la felicitat de les festes entri ja al teu entorn. Et presentem els productes per anar omplint els aparadors.... GAMMA DE PANETTONE FILIPPI Panettone 100% italià elaborats per FILIPPI, pastissers artesans de tradició familiar des de 1972, situats a la localitat de\nMUSCLOS RIAS DE AROSA\nElaborats per Conservas Ortiz, son Musclos seleccionats de la Ría de Arosa i elaborats a Pobra do Caramiñal de forma totalment artesanal. Les peces es seleccionen en el millor moment de l'any. Us oferim dues varietats AL NATURAL cuits al vapor en el seu suc on només s’hi afegeix una mica de sal, i EN\n• LA GRAN ANXOVA DE CONSERVES ORTIZ •\nLA GRAN ANXOVA DE CONSERVES ORTIZ Un capritx pels paladars més experts⭐ Pescades durant la Costera amb arts tradicionals de pesca. Es classifiquen per grandària, es seleccionen les més grans i s'escapcen manualment. Es deixen madurar durant uns 6 mesos en barrils amb sal, d'aquesta manera s'aconsegueix un sabor i una textura exquisits. I finalment,\n• SOFREGIT DE TOMÀQUET I CEBA HIDA •\n• SOFREGIT DE TOMÀQUET I CEBA HIDA • ?? Elaborat a partir de la millor selecció de tomàquets i cebes, tot fregit amb oli d'oliva verge extra i amanit amb sucre i sal. Saludable i de sabor autènticament casolà. Et deixem una recepta molt senzilla tant per si ja has tastat aquest deliciós sofregit com


A reveure, quellegistes! - Fòrum Ploma - Què Llegeixes?\nA reveure, quellegistes!\nAutor Tema: A reveure, quellegistes! (Llegit 3739 cops)\n« el: 27 de Juny de 2013, 02:06:24 »\nHo faig amb tristor perquè aquestes decisions no són fàcils. Un projecte amb vocació pública com aquest i que m'he fet sentit tan meu i amb tantes hores de dedicació no es deixa així com així, però la vida avança i cal deixar pas a altra gent, altres idees i altres maneres de fer.\nPerò ho deixo també contenta, amb la convicció satisfeta d’haver aixecat un projecte que alguns miraven amb escepticisme. Deixo el Què llegeixes enduent-me’n una immensa maleta d’excel·lents records i amb l'alegria de la bona notícia d'aquestes xifres rècord per un fòrum en català i de lectura, dues coses minoritàries i minoritzades.\nAmb 5 anys hem fet el cim amb 15.000 usuaris i deixo embastada una aplicació per a mòbils que facilitarà el contagi quellegista a nous lectors, que facilitarà el seu accés des de qualsevol punt i augmentarà l’addicció a aquest espai d’encontre lector. ☺ Contagiem la lectura, contagiem-nos de lectura!\n« Darrera modificació: 27 de Juny de 2013, 08:28:52 per Carlota Torrents »\nRe:A reveure, quellegistes!\n« Respondre #1 el: 27 de Juny de 2013, 05:15:03 »\nMoltes gracies per tot el que has fet per la lectura i per nosaltres, Carlota. Et desitjo un futur ple d'exits com aquest projecte i, per part meva, et prometo no abandonar el QL. Estic segura que entre tots mantindrem el cor de cada forum bategant.\n« Respondre #2 el: 27 de Juny de 2013, 07:50:24 »\nOh! Fa pena veure marxar la gent que aprecies i que a sobre fan tan bona feina. Espero que vagis on vagis siguis feliç i facis una cosa que t'agradi tant com això i que et produeixi tantes satisfaccions.\nI no pateixis, que cuidarem el QLl. Però no desapareixeràs del tot, no? has de ser una quellegista més, encara que et disfessis sota un altre nom :-D\n« Respondre #3 el: 27 de Juny de 2013, 08:03:23 »\nNomés fa un any que sóc al QL?, però penso que has fet una feina fantàstica i et desitjo molta sort i que siguis feliç en els nous projectes.\nUna abraçada virtual, molt forta!\n« Respondre #4 el: 27 de Juny de 2013, 08:58:08 »\npunyeta, Admina, potser vindran altres maneres de fer, però la teva ens agradava molt. Esperem que l'impas sigui curt i qui agafi el carro sigui la meitat d'entusiasta, hi posi la meitat de mimo i cura, s'estimi la meitat que tu els llibres i tracti els quellegistes amb la meitat de respecte. Nomes amb aquestes miquetes ja serà un conductor notable. La matricula d'honor te l'has guanyat tu.\nSempre dius que el quellegeixes el fem els quellegistes, d'acord, però una ment oberta i pencaire al davant que recull idees i suggerencies i tossudament les fa realitat ( la teva, esta clar, no?) ha estat l'autentic motor del nostre QL?, suposo que els nous\nresponsables ho tenen clar i sabran parar les orelles com ho has sabut fer tu.\nNo es exagerat dir que el Ql m'ha canviat la vida, gracies per la feina que hi has fet\nEspero seguir-te llegint com a quellegista de base i retrobar- te a\nles trobades bimensuals dels ploma.\nMolta sort en els teus projectes i una forta abraçada\n« Respondre #5 el: 27 de Juny de 2013, 09:38:49 »\nAra m´he posat molt trista!!!!!\nAdmina, tu ets no només la cara visible del QLl? sinó també la cara amable, pencaire, assenyada, que converteix els desitjos en aplicacions i els reptes en realitats!\nEt trobarem molt i molt a faltar...i no segueixo perquè em poso "petita" com en diem a casa...\nEn fi, molta sort!!! ha estat un privilegi conèixer-te i una alegria compartir moments amb tu.\nSeguirem llegint i escrivint i compartint i polemitzant...i sempre, sempre seràs l´ànima del QLl?\n« Respondre #6 el: 27 de Juny de 2013, 10:20:24 »\nMolta sort en els nous projectes, Carlota!\n« Respondre #7 el: 27 de Juny de 2013, 10:41:50 »\nFa poc que hi sóc però m'ha fet pena el teu comiat! Què et vagi molt bé!\n« Respondre #8 el: 27 de Juny de 2013, 11:50:46 »\nÒndia, inclús el comiat has fet bé!!\nSort que ho expliques amb aquest positivisme teu perquè jo em sento una mica orfe O com si m'hagués deixat una xicota amb la que he viscut grans moments ; no sé què és pitjor... però estic segur que ens deixes en bones mans\nLa viu té raó amb que el QL el fem els quellegistes però no seria possible sense aquest petit gran equip que l'heu tirat endavant i l'heu fet créixer amb no poc esforç.\nI no et preocupis per la nostra convicció i fidelitat. A mi el QL m'ha donat massa com per donar-li l'esquena o deixar-lo caure i, precisament perquè som una mica com una família, sé que no sóc l'únic que se sentirà així.\nMooooolta sort, mooooolta salut i a reveure per aquí amb moltes lectures\n« Respondre #9 el: 27 de Juny de 2013, 12:34:04 »\nNo m'estranya --que et caiguin les llàgrimes i els mocs--, si ens passa als que no ens acomiadem, només d'anar llegint els missatges\nPobre de tu que no tornessis . Com a quellegista de base seràs tant o més amable, pencaire, entusiasta i tots aquests adjectius preciosos que t'han anat dedicant per aquí.\n« Respondre #10 el: 27 de Juny de 2013, 15:14:19 »\nCom a quellegista de base des de fa cinc anys t'agraeixo de tot cor la teva dedicació i la de les altres persones que t'han fet costat durant tot el temps que has estat al capdavant del QL, fins i tot abans que comencés a funcionar.\nPosar en marxa un projecte com el QL segur que ha estat molt difícil i que hi has esmerçat moltíssimes hores, però tingues ben clar que en som molts als que has ajudat a ser una mica més feliços, permetent-nos gaudir en companyia d'aquest plaer de la lectura que normalment és tan individual.\nEstic totalment d'acord amb el que diu la Viu i llegeix sobre que el QL ens ha canviat un xic la nostra vida, i ho ha fet en positiu.\nMoltes gràcies per tot i molta sort d'ara en endavant. Espero poder-te seguir trobant pel fòrum a la teva nova vessant d'usuària.\n« Respondre #11 el: 27 de Juny de 2013, 15:41:39 »\nAixò sí, Admina, ara no ens facis la gracieta de no identificar-te (ni que sigui una mica) quan tornis com a usuària...que almenys els "privilegiats" que t´hem conegut en directe, poguem seguir posant cara als teus comentaris!!!\n« Respondre #12 el: 27 de Juny de 2013, 17:05:46 »\nHo heu aconseguit! Em cauen els mocs i les llàgrimes!\nGràcies per les floretes, la meva animeta se'n ressent una micona, però em referé!\nPotser deixaré passar uns dies de desconnexió però tornaré per disfrutar del Què llegeixes des de l'altre cantó. Sempre l'he vist, l'he pensat, l'he remenat des de la cuina, ser-ne una comensal més també em ve de gust!\n« Respondre #13 el: 27 de Juny de 2013, 19:00:30 »\nLes poques paraules que em quedaven les he deixades al peu de la notícia...\nLa Viu, en Nordhoff, l'Iluro.... ja diuen moltes coses que comparteixo totalment. El Ql? ens ha canviat la rutina dels dies, ens ha fet descobrir gent magnífica amb qui compartir la meravellosa vida dels llibres. Res no ha estat igual que abans d'entrar-hi per primera vegada. I tu en tens bona part de la responsabilitat. Moltes, moltes, moltes gràcies!!! Ja sé que el Ql? és obra d'un equip, però no hi ha equip que funcioni sense motor i tu n'ets una peça molt i molt important.\nT'esprem a les trobades habituals (més o menys regades de cervesa, cafè o gintonics) a la platja, en una llibreria o allà on sigui. No hi faltis!!!\n« Respondre #14 el: 27 de Juny de 2013, 19:22:20 »\nMolta de sort en el futur i moltes de gràcies per haver sabut convertir aquest espai en un quelcom imprescindible de la meva vida.


El sènior B de l’Arenys Bàsquet suma el segon triomf de pretemporada | Ràdio Arenys 91.2FM\nEsports Bàsquet Dimecres 30 d'agost del 2017\n/ Act.: 1 de setembre del 2017 a les 09:09\nEl sènior B de l’Arenys Bàsquet suma el segon triomf de pretemporada\nMoment del partit d'ahir (foto: Arenys Bàsquet)\nEl circuït de vòlei amateur Svatour …\nLa recerca dels joves desapareguts es …\nArenys de Mar té a punt la neteja de la desembocadura de la…\nL'AFA ofereix un nou curs d'iniciació a la fotografia\nEmergències va trobar el caiac de la parella desapareguda …\nEls de Jacob Molina van superar ahir el Blanes per 65 a 79. Dissabte passat també van guanyar el sant Gervasi per 65 a 72.\nL’única diferència entre els arenyencs i els de Blanes era la categoria. El sant gervasi és un conjunt de primera aquest any, com els verd i blancs, i el rival d’ahir, jugarà a segona. No obstant això, el tècnic Jacob Molina ha assegurat que el rival d’ahir els va exigir més físicament perquè arribaven més rodats i més preparats. El d’ahir era el segon de set compromisos de pretremporada que el sènior B jugarà abans de començar la lliga el proper 16 de setembre.\nUn sènior B que afrontarà la nova temporada amb quasi el mateix grup de jugadors que va acabar, tret de la baixa d’Albert Pinyas, que per motius laborals de moment no ha iniciat la preptemporada amb el grup i la de Buba. Baixes que queden cobertes per les incorporacions de Marc Verdura i Martí Tomas. Però tot i així, Molina s’ha mostrat inquiet per la pèrdua d’alçada dins l’equip, conseqüència directe de la baixa de Buba Toure i en menys mesura, per la gran millora que hauria de mostrar el grup sobretot a l’àmbit tàctic, si vol poder competir a bon ritme dins la nova categoria. Unes inquietuds que queden alleugerides per la continuïtat de quasi tota la plantilla, ja que això permet que el grup treballi amb automatismes ja apresos de la passada temporada i amb una major cohesió d’equip.\nAquest dissabte l'equip disputarà el tercer compromís de pretemporada davant el Franqueses, equip on milita un ex-arenys bàsquet, Isaac Gibert, i un dels rivals que apart de lluitar-li el títol de segona aquesta passada temporada als verd i blancs, sempre ha estat un rival especialment incòmode.\nEl sènior A de l’Arenys Bàsquet es desplaça aquest cap de setmana a la pista del SESE A\nUna quarantena de nens i nenes participen en el curs de tecnificació de l’Arenys Bàsquet\nEl sènior A de l’Arenys Bàsquet acaba l’any amb derrota\nEl Sènior A de l’Arenys Bàsquet té un partit complicat aquesta jornada


Cambra en miniatura inspecciona productes sanitaris per reutilitzar - Tècniques Quirurgicas | le Koncept\nCambra en miniatura inspecciona productes sanitaris per reutilitzar – Tècniques Quirurgicas\nCambra en miniatura inspecciona productes sanitaris per a reutilitzar-\nPer l’equip editorial de HospiMedica en espanyol a Actualitzat el 12 mar 2015\nUna nova pantalla per inspecció, muntada sobre un eix flexible de 50 cm, ajuda a identificar els productes sanitaris reprocessats mal netejats.\nAquesta pantalla per inspecció flexible (FIS) facilita l’esterilització prèvia a la reutilització de els productes sanitaris a l’permetre que els proveïdors de serveis puguin inspeccionar visualment l’interior dels dispositius mèdics difícils de netejar, com ara màquines d’afaitar i endoscopis artroscòpics, abans de la seva esterilització o desinfecció d’alt nivell. La pantalla Flexible inclou una punta distal amb una font de llum i una càmera integrades i està dissenyat per a instruments amb un diàmetre de 3,2 mm o més. La pantalla per Inspecció es basa en el sistema MicroCam, una plataforma altament integrada, amb micro òptica, electrònica i programari patentats.\nImatge: La Pantalla per Inspecció Flexible (FIS) en acció (Fotografia cortesia de Healthmark Industries).\na El MicroCam a sí, que mesura només tres mil·límetres de diàmetre, té capacitats per connectar i usar i inclou un programari que s’instal·la tant amb Windows XP (per a sistemes més antics) com amb Windows 7, el que permet la visualització i l’enregistrament de l’procés d’inspecció en la majoria dels computadors. La pantalla per Inspecció Flexible és produïda per Healthmark Industries (Fraser, MI, EUA) i el sistema MicroCam és produït per Sanovas (Sant Rafael, CA, EUA).\n“Els sofisticats instruments quirúrgics moderns, com ara els endoscopis, han revolucionat la cirurgia, és clar. Però són molt difícils de netejar “, va dir Ralph Basile, vicepresident de màrqueting de HealthMark Industries.” El MicroCam de Sanovas permet inspeccionar dispositius mèdics, com ara els endoscopis, amb una claredat d’imatge que fins ara no era possible obtenir amb tecnologies econòmiques “.\n” MicroCam està aplanant el camí per a un canvi de paradigma en la cirurgia mínimament invasiva cap a mètodes amb imatges multimodals, dispositius mèdics integrats linealment i cirurgies realitzades a través dels orificis naturals “, va dir Larry Gerrans, inventor d’sistema MicroCam i cofundador, president i director general de Sanovas. “Aquesta tecnologia, sens dubte, farà evolucionar els abast s de la cirurgia en el mercat existent i ampliarà el creixement de la cirurgia mínimament invasiva a prop de 3.100 milions de pacients dels mercats en creixement “.\nEnllaços relacionats: amor Healthmark Industries a Sanovas a\n← Com fer la postura de l’savi Eka Pada Koundinyasana II pas a pas\nIrene Menchero →


Macros Excel per consolidar i realitzar càlculs interanuals – FRM Formació i Programació, S.L.\nMacros Excel per consolidar i realitzar càlculs interanuals\nUna Fundació Privada que té diverses residències o centres assistencials per a persones amb discapacitat física, ens va demanar desenvolupar diverses macros que realitzin la consolidació de dades comptables, i el càlcul interanual, entre fulls i llibres d’Excel amb els quals porten els comptes d’explotació dels centres. És a dir, recopilar les dades de cada centre a un full final, comparant dades amb un llibre Excel corresponent a l’any anterior.\nMostrem el full corresponent a una de les residències i al full de Total:\nPerquè l’usuari pogués utilitzar les macros amb facilitat, vàrem crear un full de menú, amb els botons per a realitzar el càlcul Interanual i la Consolidació de dades. Mostrem el full de menú:\nFinalment, les dades es mostren a un full Global, que compara les dades de l’any en curs i les de l’any anterior, realitzant percentatges de desviació:\nAplicació realitzada amb Excel. Per a utilitzar aquesta aplicació és necessari disposar del programa MS Excel. L’aplicació està realitzada en idioma català. Nota: Les dades inserides en les imatges són fictícies.\n← Gestió de Reparacions per un…\nPrograma per Generar Informes →


COMT PODCAST – La màquina de la vida - - Col·legi Oficial de Metges de Tarragona\nCOMT PODCAST – La màquina de la vida -\nEn el setè episodi dels COMT PODCAST, aprofitant la Diada de Sant Jordi, ens hem volgut centrar en la darrera novel·la del Dr. Edurad Prats; La màquina de la vida.\nUn llibre on barreja la història d'amistat de dues dones amb els avenços científics més importants del darrer segle. Avenços que han marcat la medicina d’avui dia però que també van venir acompanyats de certes ‘problemàtiques’ com són les famoses llistes d’espera o el dubte de qui podia i accedir als nous tractaments.\nENLLAÇ COMT PODCAST- LA MÀQUINA DE LA VIDA


Francesc Amaro / Director de teatre: Cyrano de Bergerac\nFilòsof, poeta, esgrimista i gramàtic i músic i també matemàtic, amb el seu nas i la seva espasa va estimar molt, no pel seu bé". Així es defineix per a la posteritat l’agonitzant Cyrano de Bergerac, que abans d'acudir a la seva cita darrera amb la lluna traça l'última línia del seu inigualable epitafi: "Ho va fer tot, tot, i no va fer res".\nÉs un home quasi perfecte, valent, amb bon cor, bon amic, llest, enginyós, elegant, magnífic guerrer, poderós espadatxí, i sobretot de vers esmolat. Esmolat.. Bé posaria la meva vida en perill si ell estigués per aquí. No crec que li caigués bé la paraula "esmolat", ni punxegut, ni llarg, ni gran, ni infinit, ni ... multitud d'adjectius i metàfores que poguessin definir aquesta desagradable protuberància que surt frontalment de la seva testa. A aquest senyor no li agrada que es burlin d'ell i si algú ho fa no només farà xiular la seva espasa davant aquest sinó que a més li ridiculitzarà amb els seus versos com ja va fer amb l'actor Montfleury, que bé s'ho mereixia, o amb Valvert, el lacai del seu íntim enemic, el comte. Així els recomano que vagin a trobar aquest cavaller, però agafin una distància prudencial no sigui que la prengui amb vostès, i sobretot no es fixin en el seu nas o els farà la vida impossible. Tan sagaç que és i, en el fons, tan desgraciat que se sent pel seu nas! Pobre Cyrano de Bergerac! Pobre Cyrano de Bergerac!\nCyrano torna, torna amb el seu malenconiós cinisme, la seva gascona fanfarroneria (encara que era parisenc), el seu afilat verb i la seva loquaç espasa, el seu hiperbòlic humor i el seu romanticisme desaforat.\nPere Arquillué i Marta Beatriu\nCyrano ha tornat de la mà de Laperla29 i en la pell de Pere Arquillué. Ho fa 27 anys després del sonat èxit de Josep Maria Flotats encarnant a l'immortal personatge de Rostand en el muntatge de Maurizio Scaparro estrenat al Poliorama el 3 de febrer de 1985. Durant aquest interval hem tingut l'immens Cyrano cinematogràfic de Gerard Depardieu (1990) i fins i tot un radiofònic de Kenneth Branagh per a la BBC (2008), sense oblidar l'enorme cançó de Francesco Guccino, Cirano - "io non perdonono i Tocco”-\nHi ha peces teatrals els referents de les quals són tan potents que en dificulten la reposició. I aquest és el mateix cas de Cyrano de Bergerac. Qui no se´n recorda del muntatge teatral protagonitzat pel mític Flotat?. I el pes del seu Cyrano encara se sent en els fonaments del teatre català..Per això, i el mateix Broggi ho confessa, ha costat més de 25 anys que a Catalunya es torni a representar l'obra. Però si Flotats va fer el seu Cyrano, Arquillué fa el seu, i bé s'ha guanyat el record, l'elogi perible, l'Olimp de les grans interpretacions de l'any que de ben segur comportarà més d'un premi teatral. El perquè està en la seva presència física a l'escenari, el seu art en declamar el text, amb els seus variats tons de veu.\nPere Arquillué, Marta Beatriu i Ramon Vila\nL'actor català no està sol. L'altra meitat de Cyrano, Christian està interpretat per Bernat Quintana que sap ser tímid o provocador depèn del moment i essencialment insubstancial, com és el baró.Qui està esplèndid és també Jordi Figueras, el ridícul i ridiculitzat comte De Guiche, afectat i estúpid, un antagonista de broma que acaba reconeixent l'autenticitat de Cyrano per davant del seu mediocritat. De Rosaura (Marta Betriu) de vegades es podria esperar una mica més d'emoció en certes escenes claus, quan rep els versos del seu estimat. La resta, secundaris, no ho són en el nivell ja que componen els seus personatges de molt bona manera sobretot Ramon Vila qui s'imposa amb la seva Le Bret, Pau Vinyals, el magnífic pastisser Ragueneau, qui pretén ser el millor poeta i es queda en un pallasso tendre i divertit. I Andrea Portella molt creïble en els diferents papers com dida, monja i soldat.\nLa posada en escena no té gaires luxes però el compensen l'entusiasme dels intèrprets (brau per l'esgrima!, amb caiguda de làmpada al Scaramouche inclosa), el toc mestre de Broggi per extreure or de la terra i aprofitar recursos senzills (per no dir humils), i l'espai, que és un regal. El director ens mostra un teatre, una guerra , un convent i fins a la lluna.. El Cyrano de Broggi passa extraordinàriament bé, i mira que són una pila de versos (en la mateixa traducció de Xavier Bru de Sala). I a més emociona de valent, i en alguns moments estremeix l'ànima. Com quan Cyrano moribund li perceps una brillantor als ulls mentre Rosaura descobreix el seu amor.... Regalima la llàgrima, i ja no li veus el nas ... Fantàstic!!!!\nEls actors i les actrius de Cyrano de Bergerac


Vídeo de Cites de dones en línia - XAT de VÍDEO #1 - conèixer a una noia o noi en línia!\nDe la família a l'Índia: La dona fa la feina - debats - FAZ\nA la gran família de les forces g de la Moderna estira\nI a les grans ciutats establert una nova forma de vida: la femella Soldes de principis d'abril alemany mares cuinar el dinar de nou quatre quilos de patates per a dotze caps de les famílies.\nRTLII mostrarà una nova temporada de"XXL aventura gran família".\nEl cent setanta-vuit homes, dones i nens a comptar el clan de la cap de família Beimann viu en una Granja, cent trenta d'ells en el mateix edifici. Per celebrar junts un cop al dia per menjar junts, a la família, és la Màxima del clan caps Beimann. I així les dones d'aquesta Índia super cou família nombrosa-diari de setze cent flatbreads, rostit de l'Himàlaia verdures muntanyes i remenar oceànica xipolleig a la final de la curri sopes.\nEls homes admetre, però, que el Sistema funciona només si es manté el de les dones sota control.\nLes dificultats són evitables per que trieu per a les desenes de marriageable fills núvies de no més de cinc a deu anys, amb poca educació. Ens l'Índia, a la joventut, les famílies amb molts fills grans i en el cercle familiar de ben Antic enveja. Només una fracció de les milers de milions de persones que viuen en una de les milers d'habitatges per a la gent gran, el Bayern ha més infermeria instal·lacions. En quinze anys de nosaltres, els Europeus tenen una mitjana d'edat de quaranta-cinc arribat a la Xina mitjana a la celebració de la seva trenta-setè aniversari, els Indis comte, però fresc, de vint-i-nou Lenze. Un avantatge d'aquesta edat avantatge és, no obstant això, només si l'Índia té èxit, la joventut del seu Potencial en realitat es desenvolupen. En l'auge de l'Índia economia, es queixa ja la meitat segons l'escassetat de talent, especialment entre enginyers, gestors i ben entrenats treballadors qualificats.\nAlmenys per cent de la gent gran de l'Índia tenir fills\nPotser hauríem d'emigrar.\nSegur que els Indis de la xarxa familiar és més gran que la nostra, però que no està lligat necessàriament harmoniosa.\nL'Índia família extensa, les forces centrífugues de la Moderna estira. Des de l' La immigració de la Arayas en el segon Mil·lenni a. Patriarcal, patrilineal ser heretat"Conjunta de la Família", en el cap amb la seva dona, els seus fills i les seves esposes, i els seus néts, i solters néts, vides, a més de qualsevol membre de la plantilla, el model de família a l'Índia. Credo de l'Articulació de la Família: la família és La unitat més petita del teixit social, no individual. Per evitar la fragmentació de la propietat, ja que, per descomptat, la possessió de la terra, que es mantenen junts després de la mort del pare en la família, el germà, les famílies i, de vegades, la més Antiga és la continuació de les principals novetats de la part superior. Es tracta de la divisió de la família, atribuït a Pensar en l'encís d'una matèria de curs considera fraternal harmonia, la culpa sovint la"sang estranys"esposes. Fins i tot el vidu de la dona cap d'un clan, la mestressa, fins i tot l'àvia, de sobte pot ser estranya a l'organisme i, com a tal, va llançar sentir. És que a dins de la família del seu alt rang privat, que és el que exposa que durant un pelegrinatge en una ciutat Santa (després de tot, amb l'assumpció directa de la garantia) a Morir. Sol a Varanasi desenes de milers de vídues a l'espera de la mort. Les dones invertir una gran quantitat de temps i diners en la seva formació. No obstant això, tan aviat com els nens són allà, molts a temps parcial i de córrer el risc de la seva jubilació de l'estalvi. Per què és així. Wernher von Braun és considerat com un brillant dissenyador dels míssils, que els nord-Americans van volar fa cinquanta anys, a la lluna. Però només el començament de la seva carrera a la llegenda del pare de l'espai de viatges en dubte. A Berlín, uns quants joves àrab els homes fornits posar-se davant del tribunal. Hauríeu d'haver robat un de quatre milions de dòlars moneda d'or de l'Bode-Museu. La infame Clan de llarg. El membre del Bundestag Frank Magnat havia estat atacat amb dos-per-quatre per difondre l'AfD després del fet. Ara publicat enregistraments de vídeo no és res que es troben. Periodisme, investigadors de la Universitat de Mainz, informes de destacats mitjans de comunicació, incloent-hi la F. Z, l'ARD i la ZDF, crisi, refugiats i estudiar. La troballa és mixta. El Ministeri d'economia va confirmar per primera vegada, que va ser provat amb un Banc alemany i Commerzbank les opcions estratègiques. Aquestes discussions tindria lloc, va afirmar en una Carta que ha estat sotmesa a la F. A la localitat Bavaresa de Miesbach, en el cas d'un desastre és declarat. Resident Local de Petra Gerling va dir en una Entrevista de l'excepció situació, congelats pneumàtics de cotxe i exagerada titulars. Moltes gràcies pel vostre interès en la F. Rebràs en pocs minuts un E-Mail per confirmar el Butlletí de comanda. La xarxa familiar a l'Índia és el més gran que la nostra, però també no harmoniosa tema. A la gran família de les forces g de la Moderna estira.\nvídeo de Cites amb les nenes en línia lliure en línia ruleta de xat cites xat de vídeo en línia fes la ruleta de xat amb les noies de registre viure corrent de les nenes Cites per a adults sense necessitat de registre de vídeo conèixer-te foto de Cites de matrícula gratuïta el xat de vídeo per a adults


Espanya - FerFrans Viatges\nVacances per Espanya . Consulta els nostres catàlegs. També t’organitzem tot per al teu viatge privat o en familia. Consulta el teu viatge favorit.\nTOT UN VENTALL D'ACTIVITATS A LA COMARCA DE L'ANOIA\nUs convidem a descobrir racons, experiències, allotjaments, cellers, restaurants, activitats en plena natura, a l'aire lliure, per fer en parella, amb amics, en família... Us convidem a descobrir l'ANOIA\nSOM TERRA DE CELLERS, CAVES I VINYES\nL’Anoia és un territori entre muntanyes, turons i planes esquitxades de vinyes amb varietats pròpies i arrelades que ens regalen vins i caves excepcionals. Som terra de cellers, caves, vinyes i bodegues amb tradició i\nhistòria que volem compartir.\nDes de: 33 € /nit A.D.\nJa tenim a punt el teu lloc per descansar.\nl’Hotel Adia és la millor opció per fer un Cap de Setmana o les seves Vacances, en parella, en família, o simplement buscar un espai per relaxar-se. està [...]\ndes de: 579 €\nSortides: TOTS ELS DISSABTES de juny a setembre\nInclou: Vol directe de Barcelona - Trasllats - Estada a l'Hotel escollit - Taxes aeries\nSalidas : 30 abril - 14, 28 mayo - 11, 25 junio - 10, 23 julio - 3, 17 setiembre - 1, 15, 29 octubre


Lletra de batalla: 2021\nDes de l’octubre, tenim una nova oportunitat de submergir-nos en la prosa hipnòtica de Joan Jordi Miralles. Una oportunitat per retrobar-la o, si és el cas, descobrir-la. Amb Marginàlia (Males Herbes), Miralles recupera un gènere, el del relat llarg (entre la novel·la curta i el conte llarg), que ja va demostrar que dominava amb La intimitat de les bèsties (2017). Marginàlia són tres històries que, com és habitual en l’autor, mostren les obsessions d’uns personatges que viuen situacions inquietants.\nMarginàlia és el més àcid i inquietant dels tres relats, però també el més críptic, i el més líric. Genera més preguntes de les que resol. Un jubilat a qui apassiona l’art de guixar els marges dels llibres, afeccionat al voayerisme als marges de la ciutat (on es practica el cruising), es veu atrapat en una espiral d’esdeveniments surrealistes i sòrdids, a l’estil d’algunes pel·lícules de David Lynch, en companyia d’un noi abúlic a qui recull de nit prop de la torre de Santa Caterina, a Manresa, presentada com una ciutat mediocre i provinciana amb un to que pot recordar Bernhard quan parlava d’Àustria.\nTot i mantenir-se en temes i situacions recurrents (personatges obsessius i desubicats, visió àcida de l’actualitat propera, relacions entre pares i fills, atraccions malsanes...), la prosa de Miralles ha evolucionat, amb els anys, cap a un to cada vegada més contingut, una veu pròpia que, sense estridències, torba i atrapa el lector en una teranyina de sensacions contradictòries. No busca complaure, no fa una narrativa amable i fàcil de pair. Es fixa en detalls aparentment banals per penetrar en la intimitat dels personatges. Escriu amb un llenguatge fàcil de llegir, que flueix amb una naturalitat planera, però exigeix que el lector resti ben atent als marges del text, on hi ha la veritable transcendència de les històries que explica.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 12 de desembre de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 7:42 Cap comentari:\nLa tia Bepeta\nEra una dona forta i pragmàtica, com moltes de les dones de la seva generació. Dones que encara recorden la cruesa de la guerra i les misèries de la postguerra. La tia Bepeta va morir fa deu dies. Tenia 98 anys, als quals havia arribat amb una lucidesa insòlita. Amb l’arribada de la pandèmia i el confinament, va decidir sortir poc de casa. Evitava el virus (la pesta, en deia ella) i el virus li va passar de llarg. Els anys, però, se l’han endut.\nVa viure sempre a casa. Encara era una nena quan va presenciar una tragèdia que la va marcar per sempre. Va ser durant la guerra, quan el front el marcava el Segre i Alpicat havia quedat al costat «nacional». A casa hi tenien allotjat (si us plau, per força) un oficial jove. Una veïna de l’edat de la tia, la Maria, atreta per la novetat, va retreure al militar que portés una arma per casa. L’oficial la hi va mostrar creient que estava descarregada, però la pistola es va disparar i la pobra Maria, amb prou feines una adolescent, va morir a l’acte. La tia, al cap de més de vuitanta anys, encara recordava aquell episodi amb una compunció corprenedora. Després de la guerra, les alegries van escassejar, a cal Fuster. El meu padrí va morir al cap de poc, encara jove, i tirar la casa endavant (tres dones i un noiet, el meu pare) va ser complicat. Ella i la tia Maria, la germana de l’ànima, no van tenir temps, ni ganes, ni ocasió de pensar en elles i es van quedar a casa, solteres, tota la vida. Els meus germans i jo hem tingut la sort d’haver comptat amb tres mares. La tia Bepeta era la qui es mirava el món amb un sentit més pràctic. De gran, sempre s’ho feia venir bé per repetir alguna de les seves frases memorables. Deia que el sistema de pensions era l’única cosa bona que havia fet Franco. Assegurava que els més rics d’abans no tenien moltes de les comoditats de les quals ella gaudia ara. Afirmava que en l’actualitat la gent està més pendent de passejar els gossos que no pas els vells. I repetia, una vegada i una altra, que a aquestes altures l’única cosa que li importava era que els joves estiguéssim bé, que ella ja ho tenia tot fet i que no li feia por la mort, sinó donar feina. «Que Déu em doni una hora més de coneixement que de vida», sentenciava.\nDoncs ara sí que la tia Bepeta ja ho ha fet tot. Segur que al llarg de la seva existència senzilla devia cometre errors, però jo només en recordo encerts, tendresa i amor cap als germans, cap a la cunyada –la meva mare, que s’havia convertit en una germana més—, i cap als nebots, que érem com els seus fills, de la mateixa manera que ella era per a nosaltres una mare més. Tres mares d’una generació de dones fortes, resolutives, fetes d’empenta i cor. La tia Bepeta, com totes les dones d’aquella generació, ens ha fet com som. Cal recordar-les, sempre.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 28 de novembre de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 19:07 Cap comentari:\nEl peu al coll\nLa llei de l’audiovisual que es planteja d’aprovar el govern d’Espanya protegeix el castellà i escanya, encara una mica més, el català i la resta de llengües minoritzades de l’estat. L’avantprojecte margina la protecció de qualsevol llengua que no sigui la de Cervantes i la deixa en mans de les plataformes. El redactat és maliciós: el 51% del contingut de la televisió lineal, i el 30% del de les plataformes digitals, ha de ser de producció europea i, d’aquest, la meitat ha d’oferir-se en alguna de les llegües de l’estat. Deixa, doncs, la decisió en mans dels operadors, com si el gallec, el basc o el català sortissin en igualtat de condicions que el castellà. Quin cinisme! Per poc que fem memòria, és fàcil deduir com anirà tot plegat a partir d’ara: s’introduiran modificacions a la llei i repartiran algunes engrunes per afavorir la presència de les llengües minoritzades, però quedarà molt lluny de la protecció que necessitarien. Com sempre, se’ns pixaran a sobre i ens diran que plou. Està tot ben calculat. Ho saben fer perquè hi tenen experiència. Com quan, cada dos per tres, qüestionen el model d’immersió lingüística a les escoles (necessari, però insuficient per a la supervivència de la llengua) per, finalment, mantenir-lo i evitar que es vagi més enllà en la defensa i protecció del català. Com passa tantes vegades, ens tenen entretinguts defensant les molles, mentre hi ha qui es cruspeix el pastís sencer. L’estratègia és de manual: no et donen res, o fins i tot posen en dubte que et mereixis el poc que tens, per, després, quan et concedeixen qualsevol misèria, ho visquis com una victòria. El conflicte és desigual: hi ha qui defensa i protegeix una llengua poderosa i tothom ho troba natural, mentre hi ha qui intenta que la seva sobrevisqui i no sembla que ningú ho entengui. Els poderosos tenen un pastís suculent i n’estan gelosos. Tenen claríssima una veritat empírica que de vegades no tothom vol veure: una llengua només pot avançar si una altra recula. I no volen perdre ni un mil·límetre del seu espai, encara que tu t’hi juguis la supervivència. El català és com el nàufrag de s’aferra a un tros de fusta i, com a molt, li ofereixen un flotador. No s’ofegarà, però acabarà mort per la hipotèrmia. Com el moribund a qui li tenen el peu al coll, s’està asfixiant i l’agressor, amb un gest magnànim, afluixant una mica la pressió perquè l’altre amb prou feines pugui respirar, espera que des de terra encara li doni les gràcies.\nLa vitalitat del català no passa per un bon moment, especialment entre els joves: als patis de les escoles cada cop se sent menys, els referents audiovisuals pràcticament han desaparegut, a la universitat en baixa la presència i s’ha convertit en habitual que es facin en castellà assignatures que s’oferien en català... Si no ens treuen el peu del coll, o no ens en desempalleguem, les faves són comptades.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 17 d'octubre de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 9:19 Cap comentari:\nL'exbisbe i l'escriptora\nEl bisbe de Solsona (que ara ja és exbisbe) s’ha enamorat. És humà i li ha passat com a tants altres humans al llarg de la història de la humanitat. Ha descobert (si no ho sabia) que el cor és voluble i la carn és feble. Què hi farem? No ens hauria de sorprendre, encara que la història d’amor la tingui amb una psicòloga amb dues criatures d’una relació anterior i no puguem evitar demanar-nos què n’hauria dit, ell mateix, de tot plegat, quan encara feia de bisbe. De religiosos que han penjat els hàbits perquè s’han enamorat tots en coneixem algun. De fet, potser no ens sorprendria tant, o manifestaríem la sorpresa d’una altra manera, si no fos que les manifestacions i les iniciatives episcopals de Xavier Novell com a bisbe molt sovint van estar marcades per la seva posició radicalment reaccionària davant de temes com l’homosexualitat, l’avortament o l’ús de preservatius. Quan va accedir a l’episcopat, molts vam pensar que un xicot tant jove en una posició tan alta dins l’escalafó eclesiàstic havia de pertànyer al sector més conservador de l’església, la qual cosa ens va anar confirmant ell mateix, al llarg del anys, amb els seus posicionaments. Ja passa, que, en determinats sectors, de vegades els més joves acostumen a ser els més carques. No em vull imaginar la decepció dels qui se l’havien cregut!\nEs dona el cas que, a més de psicòloga, la companya de l’exbisbe ha publicat algunes novel·les, la temàtica de les quals no entraré a valorar, com tampoc la qualitat literària que puguin tenir, perquè no n’he llegit cap ni tinc intenció de fer-ho. De fet, com la majoria de mortals, fins que es va fer públic l’afer amb el bisbe ni tan sols n’havia sentit a parlar, i això que és d’un poble a tocar d’on visc i que molts dels meus amics i coneguts pertanyen al col·lectiu dels lletraferits. Cap d’ells tampoc no la coneixia. M’imagino que, com la majoria d’autors, fins ara no ha venut gaires llibres. Ara, però, hi ha qui diu que se’n farà un tip, que tothom voldrà llegir les seves novel·les. No ho crec pas. En realitat, vull pensar que els compradors de llibres, els lectors habituals, no acostumem a guiar-nos per criteris com el sensacionalisme mediàtic, a l’hora de passar per la llibreria. D’altra banda, els qui no llegeixen i, per tant, rarament compren llibres, no compto que comencin amb aquests. Si fos així, si els que vaticinen una carrera literària exitosa a la psicòloga escriptora tenen raó, els qui volem treure el cap en el panorama editorial i aspirem a tenir una mica d’èxit potser ens haurem de replantejar com encarem la promoció dels nostres llibres. Servidor n’ha publicat un no fa gaire. Si coneixeu algun bisbe, algun arxiprest o alguna mare superiora disponible, ja m’ho fareu saber. No se sap mai.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 3 d'octubre de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 8:59 Cap comentari:\nEl Tocats de Lletra ha sobreviscut a la pandèmia i situa Manresa en una posició més que digna en el panorama de ciutats catalanes que acullen festivals de poesia. I n’hi ha una colla: Sant Cugat, Sant Feliu, Mora d’Ebre, Alella, Cardedeu o, naturalment, Barcelona, entre d’altres. Són espais de trobada entre lectors i autors de poesia, una oportunitat per submergir-se en la poesia dita, cantada, recitada... que és la seva forma natural. Són la prova que la poesia interessa o, si més no, que agrada sentir-la. Més que no pas llegir-la. Perquè si algú, després, amb pandèmia o sense, compra cap llibre de poemes, ja són figues d’un altre paner. De vegades sospito que hi ha més poetes que lectors de poesia. Sort n’hi ha, doncs, dels festivals com el Tocats de Lletra, que mantenen viva la flama lírica.\nI enguany torna el Tocats, la segona meitat d’octubre, en un format una mica menys ambiciós del que segurament es voldria (la pandèmia encara cueja), però amb propostes molt interessants. Més curt, però igualment intens. Al Tocats d’enguany, sota un epígraf tan inclusiu (quan es parla de poesia) com Fràgils, tindrem ocasió de veure i sentir mestres com Josep Vallverdú o Feliu Formosa; poetes consolidats com Manuel Forcano, Blanca Llum Vidal o Teresa Pascual; joves veus com Teresa Colom, Mireia Calafell o Pol Guasch; s’hi parlarà del gran Jordi Cussà en una conversa sobre la seva figura i la seva obra; vindran Bernardo Atxaga i Manuel Rivas... Una oportunitat per comprovar que els escriptors en general, i els poetes en particular, són gent de carn i ossos, encara que una mica més a prop que la resta de mortals de tocar el cel amb els dits i oferir-ne un tast a través de les paraules escrites i dites, la qual cosa no vol dir que visquin de l’aire (i per això no deixaré de recomanar la compra de llibres en general i de reculls de poemes en particular).\nJuntament amb el lliurament del Premi Amat-Piniella, que té lloc al febrer, el Tocats de Lletra és l’esdeveniment literari més important que es produeix a Manresa. Dues cites que els enamorats de la paraula, que som molts, no ens podem ni ens hauríem de perdre.\n(Article publicat a la revista El Pou de la gallina, en el número d'octubre de 2021)\nQui t'explicava contes?\nRealisme o fantasia? No fa gaire, en la visita a un novel·lista veterà, bon amic, vam sortir a parlar de Rússia –ell és un gran russòfil— i, inevitablement, va sortir a col·lació la literatura russa. El meu amic va confessar-se admirador d’autors d’abans i de després de la Revolució, amb especial predilecció per Tolstoi. Dovstoievski no li agrada tant, perquè el troba un xic massa fantasiós. A partir d’aquí, vam parlar del realisme en la narrativa i es va mostrar escèptic a narrar tot allò que no tingui una base científica i un raonament lògic. Vam relacionar el tema amb la literatura infantil, que sovint presenta situacions impossibles o absurdes, amb elements fantàstics, escenes surrealistes o animals garlaires. Ell renegava de la fantasia (no pas de la imaginació, és clar) i jo intentava defensar el valor literari que pot tenir un text no necessàriament racional i científic. En el cas de la literatura infantil, per exemple, el més important no és el realisme de la història, perquè l’infant sap discriminar perfectament la realitat de la fantasia, sinó el missatge que hi ha al darrera, els valors que transmet o, senzillament, les emocions que desperta. Els animals, posem per cas, resulten atractius als infants i, per tant, són sovint una bona porta d’entrada a les històries, tant si enraonen com si no. Per rebatre’m l’argument, em va dir que ell, quan era un nen, trobava que els contes infantils no tenien sentit, que no hi havia res de racional en una història com La Caputxeta Vermella, on un llop parla, es menja una nena i la seva àvia i després les recuperen de la panxa de l’animal. Llavors li vaig fer una pregunta que faig de vegades a la gent: qui t’explicava els contes, quan eres petit? Va quedar parat i va dubtar un instant abans de reconèixer que a ell, quan era petit, tot i que vivia en una casa on els llibres no faltaven, en una família acomodada amb un pare metge i una mare que descendia d’una nissaga important a la ciutat, mai no li explicaven contes, ni realistes ni fantàstics. I aleshores li vaig explicar la meva, d’experiència, i li vaig dir que jo, tot i haver crescut en una casa on no hi havia llibres, amb una família humil on els grans tot just havien anat a escola, vaig tenir la sort que de petit tenia qui m’explicava contes tot sovint i, a més, en sabia molts i ho feia molt bé: la tia Maria. Perquè per saber explicar bé una història no cal tenir estudis ni, necessàriament, una formació específica. I vaig confessar que la meva passió per la literatura, especialment per la narrativa, prové d’abans de saber llegir. Finalment, i una mica a contracor, va reconèixer que aquesta mancança en la seva infantesa potser va influir en la seva manera de percebre la fantasia en la ficció.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 26 de setembre de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 16:50 Cap comentari:\nEls humans tenim una capacitat innata per mostrar-nos experts en temes que no dominem en absolut. La majoria de catalans, per exemple, portem a dintre, com a mínim, un meteoròleg, un filòleg i un sanitari. I des que tenim les plataformes per pontificar més enllà dels nostres cercles reduïts, n’hi ha una bona colla que no perden pistonada i –amb un discurs mediocre, gens contrastat i de criteri dubtós— es dediquen a omplir les xarxes amb les seves opinions i lliçons d’expert de pa sucat amb oli. Twitter, en aquest sentit, és el terreny on el personal més s’esplaia. El piulador compulsiu és capaç d’explicar als bombers com s’ha d’encarar l’extinció d’un incendi, de projectar la planificació urbanística d’una ciutat, de decidir com cal portar una granja sense haver-ne visitat mai cap, de trasmudar-se en dialectòleg i fer una enquesta pseudofilològica sobre qui ha sentit mai una paraula prou corrent i normativa o una frase feta que en realitat és prou viva. “Ho heu sentit mai?”, “Ho dieu?”, pregunten, de bona fe, com si el fet de conèixer-la i usar-la els convertís en deixebles avantatjats de Joan Coromines. El món sanitari, per exemple, que ja tenia una legió d’opinadors de patacada, amb la pandèmia s’ha convertit en un sector del qual tothom és un expert. Cada cop que s’ha hagut d’aplicar una mesura restrictiva, o bé quan les mesures s’han aixecat, o quan es parla de la gestió dels hospitals o del calendari de vacunació... resulta que tothom sap què s’hauria d’haver fet i poques vegades coincideix amb el que s’ha fet en realitat.\nTot és criticable, naturalment. I sort n’hi ha que tenim llibertat per opinar sobre el tema que ens vingui de gust i dir el que ens surti dels pebrots. Però una cosa és poder dir-ho i l’altra és fer-ho sempre, amb tot, i amb aquella seguretat i alegria. I una cosa és posar-te en evidència entre els qui et coneixen i saben fins on han de fer cas d’allò que dius, i l’altra és abocar al món una opinió gens fonamentada com si fos la d’un especialista en el sexe dels àngels. Personalment, em molesta el to alliçonador en general, però el respecto quan el qui prova d’alliçonar-me ho fa des d’un coneixement prou sòlid. El problema és que les xarxes han donat veu a un exèrcit de mestretites que, sense gaire més criteri que l’infós per una experiència circumstancial, per una lectura esbiaixada, per una impressió parcial o per la inspiració divina, volen donar lliçons de llengua als filòlegs, de gestió sanitària als metges i, naturalment, de pedagogia als mestres. Està molt bé que parli qui té coses a dir, però en general s’hi guanyaria molt (viuríem en un món menys sorollós) si una part dels qui no callen aprenguessin a mossegar-se la llengua quan, en realitat, no tenen res interessant a dir.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 8 d'agost de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 0:40 Cap comentari:\nPublicat per Llorenç Capdevila a 23:56 Cap comentari:\nEs deia Ramon Vila Capdevila, però tothom el coneixia amb algun sobrenom: Maroto, Passosllargs o Jabalí entre els companys de guerrilla; Capità Raymond a la resistència francesa; o el més conegut, Caracremada, que és com l’anomenaven els seus perseguidors. La seva vida és de pel·lícula, sobretot perquè compta amb un final molt cinematogràfic: l’agost de 1963, quan ja feia 10 anys que cap organització política (ni comunistes, ni socialistes, ni anarquistes) donava suport a la lluita armada contra el règim i, per tant, els maquis havien abandonat l’activitat guerrillera, Caracremada va fer volar tres torretes d’electricitat a Rajadell i pocs dies després, mentre tornava cap a França, va ser interceptat per la Guàrdia Civil, que el va abatre a trets. Això va passar a la Creu del Perelló, al terme de Castellnou de Bages, davant mateix d’una masia els masovers de la qual havien estat assassinats divuit anys abans, també pels civils, juntament amb dos maquis als quals tenien acollits.\nFeréstec, fort, auster, sorrut, home d’acció lleial a les seves idees llibertàries, Ramon Vila és un d’aquells outsiders romàntics que han a viscut contracorrent. Marcel·lí Massana i Frederica Montseny el van intentar convèncer perquè abandonés la lluita armada, però no se’n van sortir. Sol, o amb algun company tan idealista com ell, va continuar perpetrant esporàdicament accions de sabotatge amb l’objectiu de mantenir viva la lluita i desestabilitzar el règim. Quan va morir tenia cinquanta-cinc anys i duia tota la vida lluitant: com a militant de la CNT quan era a les mines, en columnes llibertàries durant la Guerra Civil, en la resistència francesa a la Segona Guerra Mundial i, finalment, amb el maquis fins a la mort. No sabia fer res més. Intuïa, això sí, que només era qüestió de temps que l’atrapessin i, quan va arribar el moment, no va deixar que l’agafessin viu.\nEl passat 2 de juliol vaig assistir a l’estrena del documental Els últims passos de Ramon Vila Capdevila, realitzat per Oriol Segon, una aproximació audiovisual a un personatge que no es pretén biografiar de manera exhaustiva, però sí explicar. La projecció va tenir lloc en el marc d’unes jornades sobre maquis just al costat d’on està enterrat el guerriller i a pocs quilòmetres d’on va morir, a Castellnou de Bages. El documental reconstrueix la trajectòria de Caracremada i les circumstàncies de la seva mort a partir d’alguns testimonis. Amb una estètica molt acurada, es tracta d’un exercici impecable de recuperació de la memòria històrica. S’hi entrevista, per exemple, Joan Busquets, l’últim guerriller viu que va conèixer i actuar amb Caracremada. La importància d’aquesta mena de documents es fa palesa quan, en els crèdits, veus que dos dels entrevistats ja no són entre nosaltres.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 25 de juliol de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 23:54 Cap comentari:\nArriba el juliol, s’ha acabat el curs i han arribat les vacances. Obligats a posar notes a principis de juny, els claustres han aguantat com han pogut les últimes setmanes. Els comentaris maliciosos sobre la bona vida del personal docent, que cobra un bon sou i es passa mitja vida fent vacances, s’han reproduït.\nMestres i professors són en el punt de mira de tothom, perquè formen o han format part de l’entorn de tothom que té fills o n’ha tingut. El mestre és aquella persona que passa més hores que nosaltres amb els nostres fills i això, vulguis que no, pot generar una certa mala consciència i, de vegades, un puntet de gelosia. Quan la criatura ens corregeix perquè la mestra diu que això no és així, quan el mestre ha castigat la criatura per un comportament que a casa se li permet, quan la criatura es passa el dia parlant del mestre, enumerant-ne virtuts i defectes... és inevitable que nosaltres, que amb prou feines tenim temps d’estar amb l’infant una estoneta cada dia i ja m’explicaràs si a sobre l’he de destinar a renyar-lo, convertim el mestre en focus de les nostres frustracions. Què s’ha cregut, fent-lo fora de classe per un simple insult? Com pot aconsellar-me que li estigui més a sobre? Potser es pensa que no sé educar el meu fill? El nen m’ha dit que no ho ha fet i jo me’l crec, perquè el meu fill de vegades pot ser una mica impertinent i treballa poc, però no diu mentides. Aturem-nos, perquè aquesta afirmació se sent sovint, en entrevistes de tutoria: el meu fill no diu mentides! De debò? Ja em perdonareu, pares i mares que algun cop heu pronunciat aquesta frase, però crec que (potser no sempre, però sí sovint) és una afirmació que mostra una ingenuïtat deliberada a causa d’un intent notori d’esquivar una responsabilitat. Si el meu fill diu sempre la veritat i diu que no ho ha fet, és perquè no ho ha fet i, per tant, qui diu una mentida és el mestre o la mestra, que li té mania o ves a saber què. Sapigueu-ho, mares i pares del món: tothom en diu, de mentides, i la canalla, per descomptat, també. I més si sospiten que amb una mentida o una mitja veritat es poden estalviar una esbroncada o un càstig. I si saben que els pares estan convençuts (o volen estar-ne) que el seu plançó no diu mentides, aleshores és possible que encara en diguin més. I això és així per més que facin cara d’angelets.\nAcceptar que la criatura ens ha mentit, però, fa molta mandra, perquè significa entomar una responsabilitat i assumir que hem d’actuar perquè no ho faci o, si més no, per fer-li entendre que no ens fa beure a galet. És més fàcil carregar la culpa als companys de classe o, si cal, al docent, que per això cobra una pasta, té moltes vacances i, a sobre, sovint és funcionari.\n(Article publicat al suplement Lectura, del diari Segre, el dia 11 de juliol de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 8:22 Cap comentari:\nQuan el dimecres dia 7 d’octubre vam presentar a la llibreria Petit Parcir de Manresa els Contes d’onada i de tornada (l’Albí, 2009), i el seu autor, Jordi Cussà, em va comentar que se sabia entre els tres o quatre finalistes del premi El Lector de l’Odissea, ja vaig començar a pensar en aquest article. Estava convençut que s’enduria el premi. Res no pot evitar –vaig pensar— que la fúria literària d’un berguedà amb un talent desbordant, una imaginació inesgotable i una capacitat innata per explicar històries s’acabi imposant en un dels guardons més transparents i honestos del panorama literari català.\nEfectivament. Ahir al vespre es va fer públic el veredicte i es va saber que l’escriptor berguedà (autor d’obres remarcables com Cavalls salvatges, L’alfil sacrificat o Clara i les ombres) s’havia endut El Lector de l’Odissea amb la novel·la El noi de Sarajevo, que publicarà Proa abans de Sant Jordi.\nL’esdeveniment, de fet, em brinda l’oportunitat de recuperar, a través de la memòria, la meva particular experiència amb el guardó vilafranquí. Ara que ja han passat cinc anys, i aprofitant la feliç circumstància de saber que l’ha guanyat un bon amic, crec que en puc parlar sense ruboritzar-me. Tenir la sort d’aconseguir El Lector de l’Odissea amb Ànima de llop, l’any 2004, va representar un abans i un després en la meva trajectòria creativa. A hores d’ara puc afirmar que El Lector de l’Odissea és alguna cosa més que un premi literari. O almenys ho ha estat per mi. El valor d’obtenir-lo va molt més enllà d’una gens menyspreable dotació econòmica. Gràcies al premi vaig entrar en contacte amb una editorial, Proa, que fins ara no he abandonat ni, de moment, tinc intenció d’abandonar; gràcies al premi vaig conèixer uns llibreters, els de la llibreria l’Odissea, de Vilafranca del Penedès, compromesos amb el seu ofici i amb el país, apassionats de la literatura i respectuosos amb la tasca del creador; gràcies al premi vaig trobar-me amb una colla de lectors de totes les edats i condicions que em van acollir amb afecte, i que no tan sols havien llegit desinteressadament, durant l’estiu, una pila d’originals presentats, sinó que (a sobre!) pagaven una quarta part del premi de la seva butxaca. En un temps en què la transparència dels premis literaris es qüestiona dia sí, dia també, guanyar-ne un que apareix avalat pel filtre d’un centenar de lectors vinculats a una llibreria és una veritable satisfacció per a qualsevol autor.\nPer això, quan vaig saber (o, millor dit, quan vaig veure confirmat) que Jordi Cussà i Balaguer, un dels escriptors més importants que tenim ara mateix a la Catalunya Central, havia guanyat l’onzena edició del premi El Lector de l’Odissea, me’n vaig alegrar per ell, el vaig felicitar de tot cor i vaig córrer a escriure aquest article que ja feia dies que duia al cap.\nAra només queda esperar l’aparició a les llibreries de El noi de Sarajevo, disposats a gaudir, un cop més, de la pirotècnia lingüística i literària de Jordi Cussà i Balaguer, algú a qui ja toca deixar de ser una eterna promesa de les lletres catalanes per convertir-se, d’una vegada, en un autor respectat i, tant de bo, venut, molt venut!\n(Article publicat al diari Regió7, el dia 17 d'octubre de 2009)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 8:21 Cap comentari:\nEm plau –i molt!— ser un dels primers a parlar de la novel·la guanyadora de l’últim premi El Lector de l’Odissea, El noi de Sarajevo, perquè el seu autor, Jordi Cussà (Berga, 1961), és un dels escriptors amb més projecció de la Catalunya Central, i ja comença a ser hora que es reconegui amb contundència la importància de la seva obra.\nAmb un estil més contingut que en altres ocasions (cosa que, de fet, ve imposada pel tema), Jordi Cussà ens presenta, amb El noi de Sarajevo, una profunda i corprenedora reflexió sobre la guerra, sobre la guerra als Balcans en concret, però també (i especialment) sobre qualsevol guerra fratricida. I, ben mirat, quina guerra no ho és, de fratricida? El Dusko és un nen amb botes noves, un noiet de dotze anys que viu a Sarajevo amb la seva familia i celebra el seu aniversari. Amb avantpassats serbis i croats, el xicot viu absorbit pels interessos i les preocupacions propis de qualsevol noi de la seva edat: el bàsquet, la nena que té al seu costat a classe, el fatxenda que li fa la vida impossible, les matemàtiques que li costen, el grup de música del seu germà... La guerra que comença a sacsejar l’antiga iugoslàvia no el té encara gaire capficat. Aviat, però, haurà de viure aquesta guerra en pròpia carn i tot plegat canviarà radicalment... potser per sempre més.\nAl començament, la vida escolar i familiar se’ns mostra a través d’escenes costumistes, tendres i innocents, on la mirada ingènua del noi protagonista dóna un punt de vista de la guerra i la política força revelador; però el drama de la guerra ho anirà canviant tot. El llibre ens fa compartir amb el Dusko tres aniversaris: el dels dotze anys, com ja he dit, però també el dels catorze i el dels setze. A cada celebració les ferides provocades per la guerra (sobretot aquelles que no es veuen a simple vista) són més profundes i doloroses. Perquè la guerra es porta a dins, com una actitud contagiosa que s’escampa i a la qual ningú no és inmune.\nUna vegada més, Jordi Cussà demostra el seu ofici i ens presenta una novel·la amb un bon pols narratiu, amb un gran domini dels registres i, aquest cop, amb un estil força sobri. Escassegen, per exemple, els mots compostos marca de la casa del tipus okeiperfecte o cafèmllet. Trobem, en canvi, aquí i allà, amanides amb referències als escacs i pinzellades de poesia, mostres de l’alt voltatge literari que sap desplegar l’escriptor berguedà, capaç de fer descripcions com “els dies van canviar de textura, de sabor i de durada. Eren més espessos, més amargants, i duraven el doble del que era normal.”, o bé “Era de nit, escorrialles de primavera, i per la finestra entreoberta xerricaven els grills mascles, reclamant gresca, mentre un tall mandrós de lluna es gronxava sobre el ventre dansaire del coll de l’Àliga Vella.” Sigui com sigui, el periple del Dusko des de Sarajevo fins a Zagreb, i encara més enllà, no demana ser narrat amb gaires artificis estètics ni frivolitats estilístiques. Cussà, a més, evita la tempació de presentar un conflicte entre bons i dolents, i se centra en la crueltat que hi ha en qualsevol guerra.\nJordi Cussà viu i fa viure la literatura, i se li ha d’agrair.\n(Article publicat al diari Regió7 el dia 3 d'abril de 2010)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 8:15 Cap comentari:\nPublicat per Llorenç Capdevila a 8:10 Cap comentari:\nLa trucada del Jaume Huch, ahir a mig matí, va caure com un gerro d’aigua freda: “S’ha mort el Jordi”. Costa trobar les paraules, per parlar d’un amic que acaba de morir, perquè la consternació enterboleix l’enteniment i es corre el risc de dir algun disbarat, de deixar anar una bajanada o de revelar alguna indiscreció. Disculpeu-me, doncs, si caic en qualsevol d’aquests errors.\nMiro el prestatge on tinc els llibres del Jordi Cussà i faig balanç de la seva trajectòria literària. Per definir-lo no trobes mai prou adjectius: immens, visceral, intuïtiu, sensible, arrauxat, sorprenent, excepcional, instintiu, imprevisible, eclèctic... Si bé va irrompre en el món editorial amb una excel·lent novel·la on exorcitzava el fantasma de l’heroïna (Cavalls salvatges) i que s’ha convertit en una obra de culte juntament amb la seqüela –també excel·lent— Formentera lady, en la seva trajectòria hi ha una quinzena més de volums que valen igualment la pena, alguns dels quals (com els meravellosos Contes d’onada i de tornada) haurien de ser lectura obligatòria en clubs de lectura i universitats. Des de l’edat mitjana (El trobador Cuadeferro) fins al conflicte dels Balcans (El noi de Sarajevo), passant pel procés polític català (A reveure, Espanya!), amb una immensa trilogia que és un riu literari que va de l’antiga Grècia fins al segle XX (La serp, El Ciclop i Les Muses, aquesta darrera encara inèdita) i la seva recent incursió en la Xina imperial (El darrer emperador i la reina Lluna), Cussà ha estat capaç de plantar cara a qualsevol repte narratiu i sortir-ne victoriós. Cussà era un dels prosistes amb més nervi, amb més imaginació, amb més força que he conegut. També havia escrit poesia i teatre. Shakespeare era el seu gran referent. Li agradava que li diguessin que, en el fons, tot el que escrivia era poesia. Suposo que, si més no, tard o d’hora encara li podrem llegir Les Muses, que tenia emparaulada amb Comanegra, la novel·la gràfica sobre Cavalls salvatges, que ha de publicar Pagès, i qui sap si els seus primers relats, fins ara inèdits.\nCom a amic, era magnètic, de conversa fàcil i intel·ligent. Mantenia el punt excèntric dels artistes autèntics: no li agradava que li fessin fotos, no tenia internet al mòbil i s’esforçava a conservar un cert aire de seductor. Creia en la seva obra. Amb el Jordi Estrada l’anàvem a veure de tant en tant, els darrers temps. Ens rebia al seu àtic reduït, que ell anomenava cal Pardal, i estava molt content que el visitéssim, perquè ja feia uns quants anys que sortia molt poc de casa. Fumàvem, bevíem cervesa i xerràvem de l’obra dels uns i dels altres, dels projectes compartits amb el col·lectiu Lola Palau, de política, d’esports o del que convingués. També del seu passat. Era un supervivent i ho sabia. Trobarem a faltar aquestes visites, el fum, la seva veu enrogallada i el seu humor berguedà. Em sento honorat d’haver comptat entre els seus amics, de ser un d’aquells lectors de confiança a qui deixava llegir les novel·les abans de publicar-les. Trobarem a faltar el Jordi Cussà. Amb la seva mort hem descobert que els supervivents, tard o d’hora, també ens acaben deixant. Per sort, ens queda la seva obra i això, al capdavall, el fa immortal.\n(Article publicat al diari Regió7 el dia 12 de juliol de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 14:52 Cap comentari:\nPublicat per Llorenç Capdevila a 18:49 Cap comentari:\nL’escriptora olonenca Miracle Sala estima la llengua, estima els clàssics, estima la vida, estima el món en què viu, estima la terra i estima la literatura. I tot això es percep quan llegeixes els microrelats i relats breus de Piscolabis (L’Albí, 2021), la seva última obra, un recull de textos que van de les tres línies a les quatre pàgines.\nSala s’està teixint una carrera literària força interessant. Fins ara ha publicat La força de les paraules (un recull de pinzellades literàries que, en conjunt, expliquen la història d’una nena que es resisteix a fer-se gran) i La mort és molt bèstia (un centenar d’epitafis poètics amb protagonistes animals), a part de nombrosos textos en volums corals, com ara a Dies de roses i vi, del col·lectiu Lola Palau. Es troba com peix a l’aigua en el format literari més arriscat i difícil: el dels textos breus o, en alguns casos, brevíssims. Per això no sorprèn que hagi completat de manera reeixida aquest Piscolabis. L’obra conté una vuitantena llarga de textos i es divideix en cinc apartats: «Vida», que és el més llarg i inclou petites històries sobre la condició de viure, l’amor, la llibertat, les relacions humanes o els records; «Poble», amb textos poètics i al·legòrics al voltant d’històries i llegendes del passat, com la batalla de Marató, la llegenda de Sant Jordi, el genocidi dels indígenes americans o les sirenes mitològiques; «Món», on els relats mostren una visió més aviat desencantada de la condició humana i parlen de la natura, la creació, els fenòmens naturals, la guerra, la pandèmia o l’univers amb un cert pessimisme; «Mort», en què es reflexiona sobre el tema universal del pas del temps, la vellesa i el més enllà; i «Paraules», on sovintegen les referències literàries, els jocs de llengua, les expressions populars o la pròpia experiència d’escriure. A tot això, l’autora hi imprimeix el seu estil particular: el protagonisme dels animals (i de vegades els objectes) d’alguns dels relats és marca de la casa, com ho és la cura en el llenguatge, la ironia intel·ligent, la importància dels records, la capacitat evocadora o les referències als clàssics. Piscolabis és una obra plena de sensibilitat, que convida a riure, a pensar i a gaudir de la literatura.\n(Article publicat a la revista El pou de la gallina, en el número de juny de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 18:43 Cap comentari:\nPublicat per Llorenç Capdevila a 18:12 Cap comentari:\nDe llibres se n’han de comprar tot l’any i cal deixar-se aconsellar pels prescriptors de confiança, tant si són blogaires, llibreters o el veí de l’escala. Tots sabem, però, que per Sant Jordi es concentra la publicació i la venda de bona part dels títols anuals i a tort i a dret rebem recomanacions. Òmnium Bages-Moianès, com ja es va fer la temporada anterior, ha difós enguany un seguit de càpsules audiovisuals en què una quinzena d’autors de proximitat recomanen la seva publicació més recent. El conjunt serveix, d’una banda, per promoure la literatura de km 0, i, d’altra banda, per valorar el que es produeix a la comarca. Fent una mica d’inventari, podem dir que a casa hi ha una mica de tot, i que les propostes són prou interessants. Així, doncs, trobem poesia (Montserrat Altarriba publica un llibre d’haikús titulat Kodawari, Jaume Bonvehí continua el camí ignasià amb Paraules alades i Josep Fàbrega manté el rigor formal i la sensibilitat a Postres de poeta) narrativa (Míriam Tirado explora els efectes de la pandèmia i el confinament a Remogudes, Carles Algué se’n va Cap a la fi del món, Albert Trullàs és l’autor de l’aventura siberiana Terra de silenci, Gemma Camps acaba de treure Un missatge per a Nora, Jordi Rodó es trasllada a èpoques passades en els relats de Tarabaus, Josep Tomàs Cabot presenta la seva Obra Narrativa Catalana Completa, i el col·lectiu Lola Palau torna a la càrrega amb històries inspirades en les varietats de raïm de la DO Pla de Bages a Dies de roses i vi), llibre infantil (Pep Molist, que mai no falla, publica La maleta del viatger), i força assaig: polític (Josep Huguet és coautor de Picar pedra, juntament amb Joan Puigcercós i Francesc Codina), en forma de dietari (Carles Claret recull els celebrats posts que va anar penjant a facebook durant el confinament de la primavera passada a Feliç confinament), anecdòtic (Pep Fuster explica situacions viscudes com a mosso d’esquadra a Aturi’s, malfactor!), o vivencial (Blanca Soler fa un relat sobre els trastorns d’alimentació a Carn nua). N’hi ha per triar i remenar, doncs... i sense sortir de la comarca.\n(Article publicat a El Pou de la gallina, en el número de maig de 2021)\nPublicat per Llorenç Capdevila a 18:08 Cap comentari: