Dow i la Pobla de Mafumet renoven el seu compromís solidari amb els infants ingressats a l’Hospital Joan XXIII – Institut Català de la Salut\nICS Camp de Tarragona > Comunicació > Dow i la Pobla de Mafumet renoven el seu compromís solidari amb els infants ingressats a l’Hospital Joan XXIII\nDow i la Pobla de Mafumet renoven el seu compromís solidari amb els infants ingressats a l’Hospital Joan XXIII\nCom cada any, han acudit al centre hospitalari per portar-hi joguines noves per als nens i nenes que hi passaran la nit de Reis.\nEnguany, a mode d’homenatge simbòlic, també s’ha obsequiat els 2.000 professionals sanitaris de l’Hospital per la seva lloable tasca enfront la Covid-19.\nAvui dilluns, 4 de gener de 2021, els infants ingressats a l’Hospital Joan XXIII de Tarragona han rebut una visita molt especial, tota vegada que un any més han estat obsequiats amb les joguines solidàries que la Pobla de Mafumet i Dow els han fet arribar.\nAmb tot, l’Ajuntament pobletà i Dow Chemical Tarragona han mantingut viva la il·lusió dels infants ingressats al centre hospitalari i els han fet arribar més de 130 joguines noves. Enguany, a més, la iniciativa també ha incorporat un petit obsequi als 2.000 professionals sanitaris que cada dia ofereixen el millor d’ells mateixos per garantir la bona salut de la població. Per aquest motiu i a mode de reconeixement simbòlic, la Pobla de Mafumet i Dow han lliurat també 2.000 capses de bombons personalitzades amb el missatge “Enguany més que mai, moltes gràcies per cuidar-nos tant i tant bé”.\nRafael Gracia, gerent de l’ICS Camp de Tarragona -del qual depèn la gestió de l’Hospital Universitari Joan XXIII de Tarragona, ha estat l’encarregat de rebre la comitiva portadora de les joguines solidàries i dels obsequis als professionals del centre hospitalari.\nAquesta ha estat integrada per representants de Dow, amb Ignasi Cañagueral, director del Complex Industrial de Dow Tarragona; Julia Echevarría, directora del Complex Nord de Dow Tarragona i Josep Boronat, director d’assumptes públics, comunicacions i serveis generals de la companyia; i de la Pobla de Mafumet, amb el seu alcalde, Joan Maria Sardà, al capdavant, qui ha estat acompanyat pels regidors municipals Estefania Serrano, Llorenç Serrahima i Bàrbara Francesch.\nDegut al context actual, la comitiva ha lliurat les joguines a la gerència del centre, qui s’encarregarà de distribuir-les entre els joves internats als serveis de l’Hospital Joan XXIII que tracten nens: Pediatria, Ginecologia i Obstetrícia i la CMA Pediàtrica. Tots ells rebran les joguines que, més enllà de fomentar el propi joc entre els infants, també els suposa un estímul i una bona eina terapèutica, alhora que pedagògica. En aquest sentit, les joguines lliurades avui contribuiran a fer sentir millor els infants ingressats a l’Hospital, així com a viure-hi la seva estada d’una forma menys traumàtica.\n← El primer nadó de Catalunya…\nJugadors del Nàstic i el… →


Som Mar ha assistit aquest cap de setmana a la jornada Els impactes del macro Parc Eòlic Marí a l’Empordà celebrada a l’Auditori Teatre Espai Ter de Torroella de Montgrí. La jornada ha permès fer sentir les veus dels territoris, tant dels àmbits científic i tècnic, com econòmics, paisatgístics i administratius. Un acte informatiu per explicar els impactes d’aquest megaprojecte gegantí al nostre litoral, on van mostrar aquesta recreació fotogràfica del macroparc eòlic marí Tramuntana:\nL’associació organitzadora, Stop Macro Parc eòlic marí de la CBN, és una plataforma sense ànim de lucre que reuneix diferents col·lectius i professionals a títol individual de diversos àmbits amb dos objectius clars:\nRebutjar el projecte de macroparc eòlic marí que es vol fer a Costa Brava Nord, des del Cap de Creus fins al Cap de Begur.\nTreballar conjuntament en la transició energètica de futur que es vol per a l’Empordà, la qual ha de ser sostenible i autosuficient.\nJa són vint-i-cinc els ajuntaments de l’Empordà que han aprovat la moció de Stop Macro Parc eòlic marí de la CBN. Som Mar ja és una entitat adherida a la plataforma. Tenim molt clar que hem d’ajudar a preservar la natura i la biodiversitat, així com els seus valors, tant tangibles com intangibles. La jornada ha estat una trobada coral que ha recollit les veus de científics, investigadors (biòlegs, geògrafs…), tècnics, agricultors, pescadors, assessors, entitats de gestió del turisme, representants comarcals, entre d'altres, per tal d’exposar les raons per les quals consideren que els impactes d’aquest macroparc eòlic afectaran de manera nefasta l’entorn natural de l’Empordà i tots els àmbits que en formen part. S’hi han exposat diferents mirades, també propostes i alternatives. Entre aquestes veus, vam sentir la d’en Salva Manera: “Qui som nosaltres per intervenir, per destruir tot un ecosistema, tota una biodiversitat? No estem aprenent res”. Pescador, president del Pla de Cogestió de Cap de Creus i Alt Empordà i membre de Som Mar, va exposar, d’una banda, com la pesca artesanal està fent canvis implementant mesures i sacrificis per minvar les repercussions de la seva activitat al mar; d’una altra, com, des del Pla de Cogestió, s’està duent a terme tota una tasca de col·laboració amb universitats i científics en projectes centrats en el mar, en el medi ambient, “buscant l’excel·lència en el respecte del no-intervencionisme”. L’esforç d’aquests sectors per fer de l’Empordà i el seu mar un lloc excepcional i sostenible haurà estat en va perquè l’entorn serà agredit per una acció privada que no escolta. Parlem de la pèrdua d’un espai excepcional, no només per la inqüestionable riquesa quant a la diversitat biològica, sinó perquè és un entorn de què gaudim tot el país. En cap cas es qüestiona la necessitat de la transició energètica, aquesta transició s’ha de fer de manera participativa, respectuosa amb la natura i el medi ambient, cosa que està legislada i que ara per ara es transgredeix. Certament, ens permetria obtenir energia, però, potser, el camí de ruta hauria de passar per reclamar i cogestionar un pla territorial d’energies renovables, cercar solucions menys agressives o, fins i tot, repensar la despesa: “Estem pensant a obtenir més energia, però, ens estem plantejant gastar menys energia?” (Boris Weitzmann, biòleg). A més a més, aquesta transició energètica hauria d’anar de la mà d’una transició també de valors i de respecte als principis de la llei catalana del canvi climàtic. Amb la pèrdua d’aquest paisatge no només s’esmicola la vessant pragmàtica i concisa de la vida, sinó també un valor que va més enllà: “Paisatge no és només allò que veiem, és allò que sentim i percebem. I també allò que ens identifica com a conjunt a tots els sectors i individus aquí presents”. Parlem del seu valor cultural, d’un paisatge que ha inspirat versos de poetes i llenços de pintors, de passejants i viatgers. Parlem del seu valor subtil, eteri, però essencial, que enriqueix els sentits, que permet cercar-hi l’emmirallament i el consol del silenci que ens escolta. En definitiva, el nostre benestar, la nostra salut. Els impactes intangibles sobre les persones, sobre la sensació d’arrelament i de benestar també han tingut cabuda a la jornada: “El paisatge és, per definició, una percepció. És el que les persones senten i interpreten d’allò que tenen davant. El territori és el resultat de la interacció entre la societat i el medi. Per tant, aquesta és una oportunitat per reivindicar un nou relat des de l’Empordà i la seva gent. Som part del paisatge i, per tant, tenim molt a dir, i molt a reivindicar” (Javi Martin, geògraf).\nConvençuts i convençudes de la necessitat de protegir la terra i el mar empordanesos, Som Mar s’uneix a l’acció. El camí serà llarg i, en gran part, depèn de nosaltres. Tu també pots llegir i signar el manifest aquí.\nEva Fernández Bofarull


El patrimoni megalític torna a prendre protagonisme durant el mes de maig – Guia de Roses\nHome ROSES PATRIMONI El patrimoni megalític torna a prendre protagonisme durant el mes de maig\nEl patrimoni megalític torna a prendre protagonisme durant el mes de maig\n3 rutes a peu de Roses renoven la seva senyalització per posar en valor el patrimoni megalític\nL’Arxiu Municipal de Roses destaca un judici oral de 1866 en el Document del Mes\nEl Document del Mes de l’Arxiu presenta tres vinyetes satíriques de Joan Esteve Danés\nAmb l’arribada de la primavera, Roses torna a celebrar el Maig Megalític per promoure i valoritzar el seu patrimoni. L’organització de la Festa Megalítica (13 de maig), i de la “Passejada Dòlmens a la llum de la lluna” (29 de maig), que enguany arriben a la seva 22a i 17a edicions respectivament, formen el programa.\nLa primera activitat tindrà lloc diumenge 13 de maig, amb la Festa Megalítica- Memorial Lluís Vidal. El punt de trobada dels participants serà la plaça de les Botxes (9 del matí), des d’on tindrà lloc la sortida amb el tren Roses Exprés fins al Pla de les Gates. Un cop allà, s’iniciarà la tornada caminant pel camí de ronda, visitant diversos punts de la ruta megalítica de la població i passant per la cova de la Lloba i el Puig Cabrit. L’arribada està prevista als volts de la 5 de la tarda a la Ciutadella, on s’oferirà un berenar per a tots els participants.\nLa segona cita tindrà lloc el dimarts 29 de maig, amb la realització de la passejada “Dòlmens a la llum de la lluna”. Una oportunitat única que permet descobrir els dòlmens i menhirs de Roses des d’una perspectiva nocturna. El punt de trobada serà novament la plaça de les Botxes, des d’on el tren Roses Exprés portarà els assistents fins al dolmen del Cap de l’Home, punt de sortida del recorregut a peu. A les 24 h es realitzarà la tornada amb el tren i, tot seguit, el Si Us Plau oferirà un ressopó als participants.\nLes persones participants poden reservar lloc a la taquilla del tren Roses Exprés.\ntags: a roses activitats Ajuntament de Roses Alt Empordà aRoses Catalunya Costa Brava cova de la Lloba Cultura dolmen del Cap de l’Home dòlmens de roses Empordà Festa Megalítica a roses GIRONA in costa brava menhirs de Roses Municipi patrimoni patrimoni megalític patrimoni megalític de roses Pla de les Gates Puig Cabrit Roses tren Roses Exprés\nprevious El filòleg Narcís Garolera conduirà el Locus Amoenus del 12 de maig, dedicat a Josep Pla\nnext Un projecte als búnquers de Punta Falconera i les eines de Jaume Costa, inicien el cicle Roses Patrimoni Viu\nVisita guiada a la casa Rahola Berga\nL’Ajuntament de Roses rep la donació de 5 pistoles del segle XIX


Quick Fixes. El nou reglament de la U.E. per obtenir la prova de transport de les mercaderies entre dos Estats Membres. | Prodeca\nLes factures emeses en una venda intracomunitària estan exemptes d’IVA per tant, les factures que es fan als clients comunitaris no tenen IVA. El venedor, que és qui emet la factura, també és qui ha de demostrar davant d’hisenda que la mercaderia ha sortit del país i així poder emetre la factura sense IVA.\nQuan es fa una exportació, és a dir, una venda a un país de fora de la Unió Europea, el document que demostra davant hisenda la sortida de la mercaderia de la UE és el DUA, però en les expedicions intracomunitàries, com que no hi ha duanes entres països de la UE, no es fa el DUA i per tant el document per justificar la venda sense IVA és diferent.\nFins a l’any 2020 era una Directiva de la Unió Europea la que regulava la prova de transport. Les directives són actes legislatius en els quals s’estableixen objectius que tots els països de la UE han de complir, però correspon a cada país elaborar les lleis pròpies necessàries per complir amb els objectius dictats per la UE.\nEl resultat és que cada país dicta els documents necessaris per poder demostrar que la mercaderia ha viatjat a un altre Estat Membre. Aquest document no coincideixen entre els països i per tant hi ha una gran desorientació en la matèria.\nPer regular aquesta situació, la UE ha dictat un Reglament. Un Reglament és un acte jurídic legislatiu vinculant. El Reglament s’ha d’aplicar en la seva totalitat en tots els Estats Membres.\nEl nou reglament estableix que els documents que formaran la prova de transport han de ser independents de les dues parts, comprador o venedor.\nTambé estableix que, depenent de l’empresa que assumeix el transport, els documents poden ser diferents. Es poden veure el següent esquema:\nSi el transport l’assumeix el venedor i, per tant, els Incoterms utilitzats són els de les famílies Cs i Ds, serà suficient amb dos documents de transport o un document de transport i un altre document dels que hi ha reflectits en l’esquema.\nSi el transport l’assumeix el comprador, i per tant els Incoterms utilitzats són l’EXW o qualsevol de la família de les Fs, els documents requerits seran dos de transport, a triar en la llista de l’esquema i la declaració de l’adquirent. També podria ser un document de transport i un altre document de la llista de l’esquema, més la declaració de l’adquirent.\nSi fem una anàlisi de si el venedor pot acomplir amb el Reglament, i per tant aconseguir els documents que es demanen per aconseguir la prova de transport, ens adonem que no hi ha cap problema si el venedor fa el transport, però que té serioses dificultats en aconseguir els documents si el venedor no assumeix el transport. Això passaria amb els Incoterms EXW, FCA, FOB o FAS.\nEls problemes per aconseguir els documents es produeixen perquè hauríem de demanar al comprador aquests documents com per exemple “document bancari del pagament del transport” o la “factura del transportista”.\nTambé podem visualitzar que existeixen altres derivades importants al no acompliment del Reglament. Si no podem demostrar amb els documents la sortida efectiva de la mercaderia a un altre país de la UE i per tant, no podem facturar amb una factura exempta d’IVA, podríem fer la declaració del 349?\nCom a conclusió, veiem que és interessant realitzar, si és possible, vendes intracomunitàries utilitzant Incoterms on el transport l’assumeixi el venedor. Ens estalviarem mals de cap!


Mor l'escriptor italià Andrea Camilleri\nL'escriptor italià Andrea Camilleri, considerat pels seus parells una referència en la novel·la policíaca, va morir aquest dimecres a Roma, Itàlia, a l'edat de 93 anys, després d'una aturada cardíaca, segons fonts mèdiques.\nAndrea Camilleri, nascut el 6 de setembre de 1925 a la ciutat italiana de Porto Empedocle, havia estat hospitalitzat des del 17 de juny després de patir una aturada cardíaca a la seva residència de Roma.\nL'escriptor sicilià és considerat un dels màxims exponents de los'thrillers ', especialment amb la saga de l'inspector Montalbano, que ha acumulat 30 obres des de 1994 i amb el qual Camilleri ha conquistat milions de lectors a tot el món.\nCamilleri va començar la seva activitat el 1978 amb la publicació de la seva primera novel·la "Il cors delle cus", va ser director i autor de teatre i televisió, però a partir dels anys vuitanta va començar a dedicar-se a la narrativa.\nNo obstant això, es va fer famós en els anys 90 amb la publicació de "La forma de l'aigua", la primera història protagonitzada per l'inspector Salvo Montalbano, amb la qual es va convertir en un referent en les novel·les policials.\nVa ser en 1994 amb la publicació de "La forma de l'aigua" que es va iniciar la saga que va donar origen al personatge de Montalbano, un nom inspirat en l'admiració de Camilleri per l'escriptor espanyol Manuel Vázquez Montalbán, Pepe Carvalho.\nEntre les seves obres es troben títols com "El lladre de aperitius" (Premi Ostia 1997), "La veu del violí", "Excursió a Tindari", "El gos de fang" i "L'olor de la nit", publicats a Portugal .\nAndrea Camilleri havia publicat recentment "Il Cuoco dell'Alcyon".


Maite Salord » Blog Archive » Josep Cavaller Piris\nFa uns dies, concretament el 9 de juliol, la farmàcia Cavaller de Ciutadella va complir cent anys. És, sens dubte, una fita importantíssima per a un establiment que ha estat, és i, esperem que continuarà sent, molt més que un lloc on es dispensen medicaments. El seu fundador, Josep Cavaller Piris, el seu fill, Josep Cavaller Triay; i, avui, el seu nét, Josep Cavaller Cavaller, van fer i fan d’aquesta farmàcia un lloc de tertúlia social i cultural, un lloc on la gent ve a cercar, i se’n duu, molt més del que necessita per al seu mal. Enhorabona, idò, per tots aquests anys d’estar al nostre costat.\nTanmateix, el que m’agradaria destacar és el paper clau que el fundador de la farmàcia Cavaller va tenir a nivell municipal. Perquè, si avui existeix l’Arxiu Històric Municipal de l’ajuntament de Ciutadella és, sens dubte, gràcies a ell. Perquè ell va ser qui, en saber que era a punt de perdre’s tot el nostre passat, fixat en uns documents únics i insubstituïbles, va córrer a comprar-los al pedacer que se’ls enduia, els va ordenar i classificar i, en tenir la feina llesta, els va retornar a l’ajuntament, o sigui, a tots. Aquest acte de doble generositat és el que la corporació municipal li ha volgut reconèixer amb un acte senzill però absolutament sentit.\nEl 18 d’abril de 1928, Josep Cavaller Piris va ser nomenat Cronista Honorari de Ciutadella i, poc després de la seva mort, Fill Il·lustre. Enguany, a la fi, els documents que ell restituí tindran la ubicació que es mereixen a Can Saura Morell. Uns documents que, no ho oblidem, són els custodis de la nostra memòria i els que ens permeten tenir un coneixement precís i crític de la nostra història. Sens dubte la vàlua del gest de Cavaller Piris és proporcional al valor incalculable dels centenars de papers manuscrits que avui omplen les prestatgeries de l’Arxiu Històric Municipal. Que omplen el nostre passat. La nostra memòria.\n41 comentaris a “Josep Cavaller Piris”\n# Maite Salord Escrit el 11 jul. 2009 a les 15:22\nNi innocent, ni ingènua, em sembla. Senzillament, valor un gest -la recuperació dels documents de l’Arxiu Històric Municipal- que crec que és importantíssim. Que aquest senyor era franquista? Sí. Que per aquest motiu, a nivell municipal, hauríem d’obviar el que va fer? Rotundament, no.\nD’altra banda, Matada, em demana “valentia” per anar a cercar documents de cases particulars que, sincerament, desconec que tenguin i que esper que vostè pugui demostrar perquè llança una acusació molt forta sense donar la cara (i per això pens esborrar-la del seu comentari). També, fa poc, em van parlar d’uns quadres que havien desaparegut fa un munt d’anys. Jo he de ser valenta i anar a la recerca i captura de tot allò que fa anys i panys que ja no hi és i que hi ha un munt de “valents” que ho saben i que, fins ara, han callat com a tombes o, com a molt, t’ho diuen fluixet, o sota pseudònim.\nPel que fa al tema de l’arxiver municipal, evidentment, tenc clar que hi ha d’haver un catàleg i fitxes. Primer, hem de fer el trasllat de l’Arxiu a Can Saura Morell i, després, vindrà la resta. Li record que no fa ni quatre mesos que som regidora de cultura. Un temps, però, pel que veig, més que suficient perquè vostè se senti decebut. Com pot ser tan innocent o tan ingenu de pensar-se que una servidora té la capacitat d’aclarir tots els mals culturals de Ciutadella, des de fa un munt d’anys, en uns pocs dies?\nAmb tot, si considera que té informacions que, com regidora de cultura jo hauria de saber, a través del “Contacta”, em pot enviar un correu a la meva adreça personal i en podem rallar.\n# Menorquit Escrit el 11 jul. 2009 a les 16:53\n“No ploris per no veure el sol, que les llàgrimes no et deixaran veure les estrelles”. (trob que és de Tagore. Confirma-m’ho Matilde) És el que se li podia aplicar a matada (mà tallada?) Vol veure una persona en la seva ideologia o servitud a un règim passat i és incapaç de veure el ‘fet’, que és l’acte del que es fa reconeixement. A més, amb el tema de la farmàcia, són tres generacions les que l’han portada, i l’actual Josep Cavaller, és un bella persona.\nEn tost d’atacar na Maite Salord per honorar la memòria d’un ciutadà que féu una gesta lloable per la història de tots, caldria saber qui era el responsable de l’Ajuntament que va permetre que aquesta gran documentació històrica fos a punt de ser cremada o abocador al fems. Qualcú en devia ser el responsable. Tanmateix no és per cercar ara culpables i sí per congratular-nos de la recuperació.\nNo es va commemorar ahir la “liberación de Menorca’. sinó la recuperació d’una part de la memòria nostrada i açò és el que expressa na Maite, que, a més, no li cal afegir res més al que ha dit en la seva resposta.\n# Nom Necessari Escrit el 11 jul. 2009 a les 17:34\nQuan he llegit aquest comentari teu de J.C.P., tot d’una he pensat exactament el mateix que et diu “en matada”.\n…Els arxivers municipals… uff.\nEstic d’acord també amb “en matada” del que diu d’en Florenci , encara que crec ell no s’ha emportat res a ca seva contràriament, potser, als seus antecessors Joseps.\nÉs curiós açò que diuen dels antics arxivers qui se’n portaven, amagaven o feien desaparèixer documents contraris a les seves tesis catòliques.\nJ.P.LL., p. e., va voler demostrar l’origen religiós de les festes de Sant Joan i, curiosament, -diuen també- documents publicats per ell en altres referències contraris a la seva tesi i que haurien de ser a l’Arxiu, no s’hi troben.\n…A ca seva sí, -casualment, segur- s’hi troba un gran arxiu de les festes de Sant Joan, …d’ on surt ??\nI açò que contes de J. Cavaller Piris, Maite, de què “va córrer a comprar-los al pedacer que se’ls enduia…”, va! Açò sempre m’ha sonat a faula, a mite!\nEl que de J.C.P. no és faula ni mite és que -al manco- té una publicació, la de les festes de Sant Joan (publicada el 1936) que és plagiada, calcada, a la de Josep Bosch i Anglada (publicada el 1932) i en la que s’hi troben fins i tot paràgrafs copiats textualment amb punts i comes (qualificatius i expressions literàries incloses)…\nPotser tot es deu a que els pocs qui escrivien aquell temps es creien amb la impunitat que els donava, precisament, la ignorància imperant.\nFills il.lustres… Val més no rallar-ne massa de les respectives “solemnitats” i “il.lustracions”.\nno han cregut mai.”\n# xec Escrit el 11 jul. 2009 a les 19:24\nEls qui gossen escriure obres tant nefastes com “Menorca Liberada” no mereixen records ni homenatjes.\nMereixen el despreci rotund i el desprestigi solemne de l’oblit i del silenci.\nPero aqui. Ja se sap.\nSempre han de callar i amagar-se els mateixos.\n# jordi Escrit el 11 jul. 2009 a les 21:08\nI no xistis, que encara s’indignen…\nSupòs que forma part de la quota de decisió encoberta d’UPCM\nGràcies a Déu que en Cavaller Piris va aturar es carretó ple de fulls i els va comprar i ens va salvar la memòria… Santa Innocència!\n# Maite Salord Escrit el 11 jul. 2009 a les 21:20\nXec, mai faria homenatges a obres com “Menorca Liberada” per raons òbvies. Ara bé, a la persona que va salvar l’Arxiu Municipal, sí. Mitja família meua va morir a mans del feixisme més repugnant. Per tant, no estic perquè ningú em vengui a donar lliçons de res. Ben al contrari.\nVeig que s’ha obert un debat ben interessant sobre si la ideologia d’una persona ha d’influir en la valoració de la seva tasca cultural. Pel que veig, ja sou uns quants que pensau que la ideologia de Cavaller Piris hauria hagut d’impedir que se li reconegués la feina de recuperació de documents insubstituïbles. Jo d’això, ja em perdonareu, en dic fer sectarisme. El mateix al que ens té acostumats la dreta més rància. Potser comença a ser hora de valorar les coses pel que són i no tant per qui les fa. A més, en aquest cas, esteim enmig d’un reconeixement a una família i no em sembla just ficar tothom dins el mateix sac. Ens equivocaríem.\n# Menorquit Escrit el 11 jul. 2009 a les 22:09\nIgual que hi ha una dreta rància, també hi ha una esquerra rància, fins i tot dictatorial. Per a ells, la forma de combatre la dreta rància, és l’aplicació de les doctrines de l’esquerra rància. S’omplen la boca de democràcia per poder parlar en públic i dir allò que Franco els va fer callar, injustament, durant 4 dècades. I, llavors, la seva lluita era justa i valenta, i s’ha de reconéixer. Però encara ara apliquen fórmules desfasades i decapiten tota expressió, fet o reminiscència que els unesqui a un passat, que no cal oblidar, però si que cal superar en la convivència.\nEl feixisme és condemnable en tota la seva expressió i en totes les seves èpoques, però així també tots els fets inhumans. I a Menorca, la Guerra Civil en té exemples a betzef. També ‘l’esquerra rància’ en va fer de grosses, inhumanes i sense sentit. I potser és aquesta aplicació de polítiques ‘ràncies’ la que fa que alguns no sàpiguen destriar una gesta lloable d’un ciutadà a la ideologia, rebutjable sens dubte, de la que militava en altra època determinat ciutadà.\nAprofiten qualsevol iniciativa que facis, Maite, per descarregar el carro de ronya i de rencor que duen arrossegant des de fa massa temps. No els interessa la feina política, cerquen la crispació, l’enfrontament i tirar a terra tot allò que fa olor a la dreta rància, sense, en cap moment, haver fet res per construir una política millor, una ciutat millor, una illa millor…\nNo han canviat i la societat els fa fora lentament de totes les institucions.\nI aquí els tens, enrabiats per prendre foc a tot i copejar qualsevol moviment d’altri, especialment el del PSM. És xocant que s’enceguin amb vosaltres quan, des de sempre, callin per combatre la dreta, la que volen mantenir per alimentar-se d’aquesta vomitera de contraposició. Volen la dreta per tenir motius, però carreguen contra vosaltres perquè no feis el que ells voldrien. Però quan hi són no ho fan i ho fan quan no hi són.\n“…salvar la memòria. Santa Innocència”.. diuen. “Un Poble sense memòria és un poble sense identitat”. Desmemoriats que no saben ni qui són.\nNom Necessari, el teu to és més acurat, tot i així em permetràs que opini del teu escrit més envant. que ara és tard.\n# àlex Escrit el 11 jul. 2009 a les 22:21\n“veig que s’ha obert un debat ben interessant sobre si la ideologia d’una persona ha d’influir en la valoració de la seva tasca cultural”\nVillalonga, Pla, Manent.\nTres noms per començar el debat sobre ideologia i qualitat literaria/cultural.\n# Matilde de la Mole Escrit el 11 jul. 2009 a les 22:28\nSí, Maite. Has pecat d’ingènua. Aquesta vegada has demostrat una certa innocència. Però no, precisament, per haver secundat la decisió de l’equip de govern progressista de Ciutadella de retre un reconeixement a un franquista confés i irredent per una actuació molt concreta.\nHas pecat d’innocent, d’ingènua, per haver escrit aquesta entrada al bloc.\nTinc al davant un exemplar del “Menorca Liberada”, editat el 1941. Sens dubtes és un llibre infecte – malgrat històricament la seva visió distorsionada, feixista i amb ferum de missa tingui el seu interès- que no té perdó de déu.\nPerò, això no és el problema, mai ha estat el problema. Ho deixes molt clar: “el que m’agradaria destacar és el paper clau que el fundador de la farmàcia Cavaller va tenir a nivell municipal. Perquè, si avui existeix l’Arxiu Històric Municipal de l’ajuntament de Ciutadella és, sens dubte, gràcies a ell. Perquè ell va ser qui, en saber que era a punt de perdre’s tot el nostre passat, fixat en uns documents únics i insubstituïbles, va córrer a comprar-los al pedacer que se’ls enduia, els va ordenar i classificar i, en tenir la feina llesta, els va retornar a l’ajuntament, o sigui, a tots.”.\nDeia Richter que “la memòria és l’únic paradís del que no podem ser expulsats”. El reconeixement és a un fet que va possibilitar que els ciutadellencs no fóssim expulsats del paradís de la memòria. Res més.\nPerò, és clar, et tenen ganes, Maite. Et tenen ganes. Des de la dreta fins a una pretesa esquerra rancuniosa i sectària, tots et tenen ganes. I per això surten dels seus falansteris de silenci tronant com savoranolas flamígers tots aquells que, mentre la dreta governava, només actuaven des de l’etilisme de les tavernes. Assumir els reptes, gosar posar mans i peus al llot de la política activa té aquests peatges.\nBé, això és l’escenari. I no canviarà, anirà a més. Qualsevol actuació, qualsevol mesura et serà criticada. És la política. No ens ha de llevar la son, sobre tot si arriba des de les veus patètiques d’aquells que estan ja arraconats per la història i han convalidat, amb la seva pretesa puresa, règims tan execrables com el franquista. Per aquests gurús d’una pretesa esquerra que no és altra cosa que un residu de la història recordar-los la sentència justa i clara de R.W. Emerson: “Les coherències boges són l’obsessió de les ments roines”.\nLa realitat dels fets poc els importa. Del cafè se’n queden amb l’escuma. Les persones, per aquestes concepcions stalinitzadores, no existeixen. Només veuen, senten, creuen el “diktat” de la seva cultura política: tot val per aconseguir l’objectiu final. Són els mateixos que tenen interioritzada la frase del gran assassí del gülag: “No es pot acabar amb el capitalisme sense acabar amb la socialdemocràcia”. Ho podem actualitzar, aixì ho fan les seves ments mesquines, per quelcom que diria “no es pot acabar amb la nostra sequera de poder sense acabar amb el PSM”. Res de nou, les escorrialles de la història fan el seu darrer rebuf tal i com començaren: des de l’odi a allò que el PSM representa, una esquerra real, compromesa, no dogmàtica i amb èxit. Tots els dimonis del seu imaginari d’odi encarnats en unes sigles.\nPerò, sí, Maite, has pecat d’ingènua. Has pensat que la racionalitat venceria la ràbia. I quan la ràbia és per alguns l’aire que es respira no hi ha res que els pugui treure del seu opi que cada dia congrien: es creuen els elegits de la història i resulta que el poble ni sap que existeixen. Un càstig digne de Sísif per aquests pobres angelons del patetisme.\nIngènua, sí, però no oblidis –no oblidem cap dels passejants de la plaça- allò que magistralment predicava el poeta italo-argentí Porchia: “un poc d’ingenuïtat mai s’allunya de mi, això és el que em protegeix”.\nEndavant, que els renecs dels políticament insolvents no et frenin la marxa.\n# Davjo Escrit el 11 jul. 2009 a les 22:41\nAltra vegada a Menorca. Entr al bloc i torn trobar polèmica. Això va bé. Menorquit, Matilde..res que afegir a les vostres paraules. Totalment d’acord. Els comentaris escrits des del sectarisme que només intenten confondre les coses per fer mal al PSM, la veritat és que a mi només em fan sentir menyspreu. Més val deixar-los fer, si tan mateix no pinten ni pintaran res!.\n# Nom Necessari Escrit el 12 jul. 2009 a les 0:15\n“…confondre les coses per fer mal al PSM”,\nCrec que hi ha qui veu fantasmes.\nQuè te de mal pel PSM criticar aquí una entrada de l’amfitriona?\nNo ens contagiem de l’afany cec de na Matilde qui defensa la “bona gent del PSM” com si fossin infalibles (açò també té un nom).\nNa Maite es pot equivocar com qualsevol.\nI què quedi clar que jo no m’he ficat amb J.C.P. ni amb J.P.LL. com personatges polítics, ni m’importen com tals.\nNi és tampoc la qüestió del debat la publicació del nefast llibre “Menorca liberada”; l’únic que jo he volgut dir és que, al meu parer, aquests arxivers municipals, no es mereixen cap reconeixement ni homenatge que no es mereixin milers i milers de ciutadans anònims.\nVull dir què El Saló Gòtic no bastaria per penjar tots els retrats.\nI més vull dir encara: algun quadre d’allà dalt podria caure, de vergonya.\nPer cert, Menorquít, esper que acabis el teu assenyat comentari.\n# Pau Gener Escrit el 12 jul. 2009 a les 7:22\nD’arxius i d’arxivers.\nL’ajuntament de Ciutadella ha fet, per a mi un acte de responsabilitat i, vist els comentaris, també de valentia amb l’homenatge a qui es va preocupar per la recuperació del nostre arxiu: Personalment li tinc més simpaties a qui recupera llibres que a qui els hi fot foc.\nUna de les taques més fondes i males de treure de la administració ciutadellenca és, sens dubte, el vergonyós estat de l’arxiu. Sé d’alguns regidors de cultura que mai hi van entrar i de minses partides pressupostàries que, a més, es van volatilitzar. En aquest comentaris del bloc algú carrega, amb la comoditat del tapadet, a betzef contra l’arxiver i calla sobre l’arxiu; carrega contra l’autor d’un llibre i s’en oblida dels altres: El Alcaldes de Ciutadella, El Socors, etc…\nCrec que ens aniria millor, com a poble, si ens dedicam a no embrutar.\n# JoanF Escrit el 12 jul. 2009 a les 7:34\nNo, Nom Necessari, no tens raó. Una vegada més na Matilde ha fet diana. Ara ets tu qui demostra ingenuïtat. El que passa és que na Matilde, a la que és un plaer llegir, et dóna mil voltes i això et treu de polleguera. Jo també crec que els comentaris que ataquen la decisió de l’Ajuntament de Ciutadella, no sé si el teu, tenen un clara paternitat (la mateixa que ha detectat Menorquit i que tu no li retreus) que na Matilde denuncia amb brillantor i sense pèls a la llengua: “una esquerra rància” diu en Menorquit, “una pretesa esquerra rancuniosa i sectària” diu na Matilde.\nCoincideixen, però tu només et poses amb na Matilde perquè sembla que no pots consentir la teva evident inferioritat davant els seus torrencials i clarificadors arguments. Ho reconeixies fa uns dies: “li tinc unes ganes”, deies. No hi tens res a fer. A cada topada et deixa amb el cul discursiu en l’aire.\nRespecte al tema en concret. Queda clar que tot és criticable però també es pot criticar els que critiquen, faltaria més. Estic d’acord en que la ideologia d’un personatge, d’aquest personatge en concret, no mereix cap reconeixement…però sí el fet que salvà l’arxiu. No mesclem ous amb caragols. A més estic convençut que les crítiques a na Maite per un fet que no és decisió seva, sinó de tot l’equip de govern, sí amaguen una clara intencionalitat de fer mal el PSM. Així ho crec i així ho dic. Ì el PSM no és infalible, és clar que no, però sí es molt més de fiar que altres. I si això que dic li pica a algú, idò que es rasqui.\n# Bel Escrit el 12 jul. 2009 a les 7:43\nTrob ben curiós que es critiqui a la única regidora que té un espai obert per exposar les coses. Els qui fan i callen no els critiquen. Per això jo també crec que hi ha intencions partidistes rere les crítiques. Sort de na Matilde!. Amb quatre andanades ens deixa les coses clares i ens neteja els dubtes. Haurem de crear un club de fans de na Matilde de la Mole!. Per cert, Matilde, jo ni contestaria a en Nom Necessari…no val la pena. En Menorquit també ho deixà tot molt clar i trob definitiva i molt assenyada la reflexió d’en Pau Gener. Salvar un arxiu mereix un reconeixement, res més.\n# Estribor Escrit el 12 jul. 2009 a les 7:51\nQui és l’inquisidor que decidiria quins quadres han de caure del Salò Gòtic?. N’hi ha que neixen amb vocació de Torquemada!.\nEm fa oi veure que un fet lloable (salvar un arxiu) és criticat per mor de la ideologia que tenia el qui el va dur a terme, mentre segur que molts dels que ho critiquen segueixen justifican atrocitats tant condemnables com el franquisme perquè els qui les feren són de la seva mateixa ideologia.\n# Toni Moll Escrit el 12 jul. 2009 a les 8:08\nPer primera vegada escric un comentari a aquest blog. Seguesc molts de blogs cada dia, és interessant i informatiu, però gairebé mai hi escric res. Avui ho he de fer, m’hi sent obligat. No sé si és cert que hi ha intencionalitats polítiques darrera les crítiques a l’homenatge que va fer l’Ajuntament, no és això el que em preocupa. A l’àmbit de la política que hi hagi atacs i crítiques és lògic.\nEl que és inacceptable és que hi hagi subjectes que aprofitin aquests espais per atacar, des de la covardia de l’anonimat, la feina d’unes persones que res tenen a veure amb la política. Comentaris com el de Matada o Nom Necessari són una ignomínia. Ataquen els arxivers. Qui són aquest parell per fer-ho?. Per a mi covards pocavergonyes.\nDe la resta, si és just el reconeixement o no, ni en vull opinar. Tothom que pensi el que vulgui.\n# Nom Necessari Escrit el 12 jul. 2009 a les 8:39\nPrimer, -uns poden creure que es va salvar l’Arxiu, altres no creure-ho. Jo no m’ho crec.\nSegon, – si reconeixeu que l’Arxiu durant l’etapa que jo critic estava fatal (sense ordenar, sense treballar), justament açò en diu molt poc, precisament, dels qui havien de fer aquella feina (els arxivers).\nQuè es mereixen un homenatge per açò? …voltros mateixos, jo crec que no.\nHe pecat molt per dir açò aquí? Idò ja faré penitència, però crec que tinc dret a dir el que pens. Perdoneu si algú s’ha ofès.\nSi aquest bloc ha d’esser un lloc per llepar el cul al PSM, oblideu-me.\nEl debat ens hauria d’ enriquir.\n# Bel Escrit el 12 jul. 2009 a les 8:49\nNom Necessari, creu el que vulguis i escriu el que vulguis. Aquí ningú llepa res a ningú, però tenim tant dret com tú a dir el que pensem, i si el que pensam no coincideix amb el que tu escrius, idò, t’aguantes. Ara resultarà que si discrepam dels teus arguments atrotinats llepam el cul al PSM?. No, simplement no te’l volem llepar a tú.\n# Estribor Escrit el 12 jul. 2009 a les 8:57\nSempre passa el mateix. A cada polèmica surt el Nom Necessari, aprofitant el comentari d’algun altre, a fer-se el milhomes. Compareix llavors la Matilde, li toca la cresta, el deixa en rídícul i ja està…el Nom Necessari recula, demana mitges disculpes i se’n va amb una darreta potadeta de fillet malcriat…\n# Nom Necessari Escrit el 12 jul. 2009 a les 9:16\nJo he dit,\nQuè em dius del d’aquest comentari?\nJa sé què tens raó en que recul, deman mitges disculpes i me’n vaig amb una darrera potadeta de fillet malcriat…, tal com tu dius; però què aconsegueixes dient açò? Només m’intentes ofendre saps. Llàstima que no ho aconsegueixis.\n# Estribor Escrit el 12 jul. 2009 a les 9:29\nNom Necessari, no sé la feina que han fet els arxivers. No era aquest el tema.\nEl que tu creguis sobre si es va salvar o no l’arxiu no és rellevant. Me’n fii més de l’equip de govern progressista de Ciutadella que d’allò que tu creguis. Aixó sí era el tema.\nNo pretenc ofendre ningú. Només deix constància d’un fet que tu mateixa acabes d’acceptar com a cert. Res més.\n# Maite Salord Escrit el 12 jul. 2009 a les 9:38\nAl·lots, hi hagi pau! Totes les opinions són respectables i tothom és benvingut.\nLa mare superiora dixit.\n# Falciot Escrit el 12 jul. 2009 a les 10:51\nJe, je, je… molt bona Maite.\nPerdonau la meva ignorància.\nAlgú em podria informar exactament del que va passar amb l’arxiu. Qui se l’enduia? Com va poder caure en les mans d’un pedacer? Quin interès podia tenir un feixista (com deis pel blog) amb uns documents que des del mateix feixisme, sembla, es volien destruir?\nQue algú m’ho expliqui, per favor, perquè m’estic fent una idea bastant espantosa de les intencions i motivacions d’un acte tan transcendent per a la nostra memòria històrica?\n# Nom Necessari Escrit el 12 jul. 2009 a les 11:24\nSí sí, Estribor, sí què és el tema en qüestió l’homenatge al (“als”, en tot cas, he afegit jo) qui fou arxiver municipal.\nSi vols -(i pot ser és açò el que podries fer tu amb les meves afirmacions)- et tallaré i copiaré una frase de na Maite en el tema inicial aquest i que per suposat sí ha d’esser la qüestió:\n“Perquè, si avui existeix l’Arxiu Històric Municipal de l’ajuntament de Ciutadella és, sens dubte, gràcies a ell.”\nHi ha moltes maneres d’escriure la Història (la història en general, no només aquest fet), així mateix hi hauria d’haver també moltes maneres d’interpretar-la.\nCrec que dient que en la Historia el 50% són mentides, faríem curt.\nAçò és només el que he volgut posar en qüestió, el punt bàsic, el fet que es reconeix com a mèrit de ser homenatjat, pot ser no és més que una faula.\nI què quedi clar què jo puc anar errat, mai m’ha sabut greu reconèixer els meu errors, el que m’agrada és que me’l facin veure, no que em surtin descontextualitzant el tema o amb insults personal o si na Matilde em dona mil voltes…\n# Bel Escrit el 12 jul. 2009 a les 11:26\nFaciot, no en sé els detalls, sé però que si no fos per la intervenció de l’apotecari els documents s’haguessin destruït. No per intencionalitat política, sinó per deixadesa i menyspreu de la cultura. El apotecari feixista era, però, era un home cult i els recuperà, els arrenjà i després els retornà a l’Ajuntament. Ja veus que n’hi que a això no s’ho creuen, pèrò està més que documentat amb fons orals i escrites i així ho ha reconegut l’Ajuntament de Ciutadella. La polèmica absurda neix perquè alguns creuen que com l’apotecari era un franquista declarat no es mereixia cap reconeixement per aquesta actuació tan important per a la nostra memòria com a poble. Això és tot.\n# Estribor Escrit el 12 jul. 2009 a les 11:46\nD’acord amb la versió que dels fets en fa na Bel. Això és el motiu del reconeixement de l’Ajuntament de Ciutadella. A més dels 100 anys de la farmàcia…on el propietari actual, net del qui salvà els documents, no és cap feixista. Ho puc assegurar.\nSí, Nom Necessari, sense l’actuació d’en Cavaller no existiria l’Arxiu Municipal, al manco no amb els fons actuals. Creus que això del salvament dels documents és una faula?. En tens tot el dret de creure-ho. Però, ho posaràs en dubte si vols, jo puc donar fe que el meu avi en va ser testimoni. Vivia al carrer del bisbe, i no record els detalls però ho comptava per haver-ho viscut. A més estic convençut que l’Ajuntament haurà verificat els fets. En tot cas, cadascú que cregui el que vulgui.\nRespecte als errors, tots en cometem. Pel que fa als insults, pot ser n’hi ha que parlen un poc gruixat…però hauries de reconèixer que precisament na Matilde no et sol nomenar, sinó que ets tu que constantment la retreus, a vegades quan ni tan sols és al debat, i a més arribes a atacar-la fins i tot quan li dones la raó. Llavors no t’estranyi que la gent descontextualitzi els teus comentaris.\nDeixem-ho estar, Nom Necessari. El debat hauria d’enriquir, és cert, per a mi aquest ho ha fet.\n# xec Escrit el 12 jul. 2009 a les 14:49\nEs sols per l’alusió personal; no insistiré més.\nFa molts, molts d’anys a la Biblioteca Municipal -gracies a qui la tenim?- vaig trobar-me amb un exemplar d’aquesta obra “Menorca Liberada” i vaig llegir-ne per error algun capítol.Encara avui record l’impacte negatiu que va tenir en mi llegir aquestes págines.\nHan passat molts d’anys, se li han retut a aquest senyor molts d’homenatjes -o no?- i se li ha reconegut la seva labor -general- moltes vegades. Moltíssimes vaegades\nNingú, acostumats al silenci al despreci i a la desmemoria, ha piulat mai davant aquests fets. Per respecte. O acas per por.\nJo sols pretenia que es sapigués que aquest senyor tenia dins el seu bagatje intelectual l’autoria d’aquesta obra “Menorca Liberada”. Res mes.\nNo he volgut donar lliçons de res. Per que, al contrari de l’excelsa concurrencia- no puc donar lliçons de res. Ni tan sols de victimisme.\nI molt menys era el meu ànim el d’ofendre personalment.\nA pesar de que tinc molt poques simpaties cap al PSM.\nPel demés quasi mai -perque en tinc algunes més aprop- he entrat a aquesta farmacia. Ni ha d’altres també ateses per un personal excelent.\nDisculpau la meva intromissió.\n# Menorquit Escrit el 12 jul. 2009 a les 15:05\nDeu n’hi do!! L’apotecari Cavaller. I la polseguera que ha aixecat el comentari de na Maite Salord.\nM’ha agradat, Pau el teu cometna ri: « li tinc més simpaties a qui recupera llibres que a qui els hi fot foc ». Segurament seria el que faria aquesta ‘esquerra rància’, cremar tot els que no els satisfà els seus ideals. Però açò no és la Història; açò és precisament voler destruir la Història.\nNom Necessari: dones a entendre que JCP i JPLL s’han apropiat de documents de l’arxiu. No creus que ho hauries de demostrar? No et creus que recuperàs una important paperassa històrica que anava a un abocador? El que tu no creus, és demostrable, el dius, encara no. Dius que “documents publicats per ell (joseph POns Lluch) en altres referències contraris a la seva tesi i que haurien de ser a l’Arxiu, no s’hi troben”. Quins documents haurien de ser a l’Arxiu i no hi són? En tens constància d’açò? Si és així també hauries de fer un lloable favor al Poble i a la Història local i denunciar-ho. No ho trobes?\nDius estar d’acord amb Falciot que Florenci Sastre amaga documents de la història per la seva condició catòlica. Sabem de la seva condició catòlica i de posicionaments conservadors dels Florenci Sastre. Tanmateix, no em dóna la impressió que Sastre traesqui ni amagui la Història, sí pot ser que la interpreti.\nFlorenci Sastre ha contradit a Pons Lluch, per exemple, en allò de les Festes de Sant Joan. Pons Lluch deixa escrits uns protocols que ara ni acompleixen els Caixers Senyors, al qui va atorgar la potestat d’elegir la Junta, un fet que Florenci Sastre ha rebatut amb claredat i amb documents. Qui amaga documetns ? L’Arxiu Municipal és públic, les altres no. Florenci Sastre diu quan va elaborar L’informe sobre «Les funcions de l’Ajuntament de Ciutadella en les Festes de Sant Joan » diu a la introducció : « La recollida de dades que hem seguit, obligats per la negativa a deixar consultar per aquesta Comissió el fons documental recopilat durant anys pel Sr. Pons Lluch, hagut d’esser per força laboriosa i complicada…” Qui amaga la Història? Pens que abans de fotre pedrada, ens hem d’assegurar una mica del que es diu.\nTambé l’historiador Miquel Àngel Casasnovas va fer aportacions noves al saqueig turc de 1558, aportacions amb una interpretació diferent a les que ens havien contat. Si algú no està d’acord amb el que exposa un historiador, que ho contradigui amb arguments i documents.\nPer acabar, Nom Necessari, dius: “si reconeixeu que l’Arxiu durant l’etapa que jo critic estava fatal (sense ordenar, sense treballar), justament açò en diu molt poc, precisament, dels qui havien de fer aquella feina (els arxivers)” I açò mateix és el que va fer Josep Cavaller Piris. I aquest és l’acte que se li reconeix. Si et contradius!!\nMaite, els estius sempre són calents, lògic. Però també el bloc s’eslcalfa més fins i tot a vegades hi ha foc. Per què deu ser?\nQue aquest foc no sigui per cremar llibres i que sigui un foc controlat.\n# Nom Necessari Escrit el 12 jul. 2009 a les 17:08\nEns devem contradir tots dos idò. Quin flicot!\nDel tema de “Cavaller” ja he dit el que pensava i no tinc res més a dir; però, per al.lusions, et vull contestar un parell de qüestions,\nA veure si ens entenem,\njo he dit que al Arxiu hi ha documents que no s’hi troben i què J.P.LL. nomena en altres seves publicacions,\nVols un exemple??\nA la publicació “Estudis històrics menorquins”, a un tema de Josep Pons LLuch: “Extraordinàries festes celebrades a Ciutadella els dies 24, 25, i 26 de Juliol de l’any 1833” s’hi reprodueix tot aquest extens i interessantíssim document; què em consta que molts han cercat al Arxiu i no l’hi han trobat,\nperò, com així el reprodueix J.P.LL?, d’on el treu??\nperquè, com tu mol bé ens expliques -(no sé si et contradius)- a ca seva no deixaven consultar el valuós fons documental.\nI és què, en aquest mateix document del que et rall, Menorquit, hi ha una cita què bé podria fer dubtar de “L’origen religiós” de les festes de SJ. tan defensat per J.P.LL.\nAquesta cita diu: “Dióse pues principio á la tarde del primer dia, con coridas de caballos y potros en el Real coso, contiguo a las murallas, puesto sumamente capaz y que, dominada la isla por los sarracenos, solían ya hacerse las corridas de caballos, los juegos de cañas, y de sortija” (ensortilla).\nUff, uff… “ya en tiempos de los Sarracenos…” aquí els cristians no hi pintaven res idò?? Açò és digne d’amagar!\nJo també dic que me’n fio d’en Florenci S., però ell també sap què hi ha documents què hi haurien de ser i no hi són. I també sap com va trobar l’Arxiu de desordenat, mal endreçat, amuntegat amb humitat en caixes de cartó unes a sobre les altres, …herència tot això dels il.lustres i repetidament homenatjats antecessors seus.\nNo sé, Menorquit, jo ni soc jutge ni inquisidor de res …i sa veritat és que tan me fa ja si homenegen un o altre, què facin el que trobin.\nL’únic que dic i mantinc és que jo no aplaudiré aquesta gent que ja en va carregada de medalles, homenatges, llepadetes i medalletes.\n…Què els aprofiti! Però els meus aplaudiments aniran per una gent molt diferent. Perquè potser és que la història no ha canviat gaire de la del temps de l’avi en Siset.\n# Bel Escrit el 12 jul. 2009 a les 17:39\nD’allò que fan, han fet o han de fer els arxivers no hi entr. Respecte al comentari de Xec, només una cosa: faré cas als teus desitjos, ja t’he oblidat. És ben fàcil quan hi ha tan poca substància.\n# memòria històrica Escrit el 12 jul. 2009 a les 18:34\nQuan veig aquest debat, me deman: que seria de la Cultura popular menorquina, folklore, història,etc., sense la intervenció de J. Cavaller Piris i altres que anomenau “feixistes” ( o simplement, de dretes, capellans, del Circulo catòlico, etc.)com J. Pons LLuch, Francesc d´Albranca, els capellans Bosch-Anglada i Fila-or (assesinats per l´esquerra rància intolerant), etc. (podria donar altres noms…). No trobau que per damunt ses seves idees politiques i/o creences, estimaven més sa Nostra Terra, que molts dels qui avui en dia fan bandera de “menorquitat”?\n# silve Escrit el 12 jul. 2009 a les 18:36\nVaig neixer el 1972 i he trepitjat l’arxiu municipal 2 0 3 vegades màxim, per tant no tenc autoritat per jutjar el que hi ha ni en quin estat es troba. M’han contat i m’han dit de delators i de traïdors i de giracamises i de llepaculs i de tot color. I és clar que n’hi havia i és clar que s’ha de saber qui eren; però cada cosa al seu lloc i com diria en Pujol (Jordi): “Això ara no toca”. Tenc una amiga que sempre em recorda que sa mare i la meva àvia eren molt amigues, veïnes, que s’estimaven molts i que les dues tenien el mateix nom. El que ella no m’ha explicat mai i sí em va explicar la meva àvia és que son pare és qui delatà al meu avi i altres veïns i molts d’ells foren afusellats per aquest fet. I creieu que jo, ara, el 2009 he de retreure a la meva amiga aquella realitat que a ella com a filleta no li van fer veure?, he de deixar d’assistir a les seves festes d’aniversari perquè son pare fou qui fou? I és clar que tenc present (i els meus fills i nets ho sabran) qui era aquella família i quin mal van fer a la meva, però ara, avui, consider que ni la meva amiga ni jo ens mereixem aquest renou. I no en defuig, però en parlarem quan calgui i en el context que en calgui. D’això se’n diu convivència. Hi ha moments i temps per tot i no ens convé mesclar ous amb caragols. És el meu humil parer de diumenge.\n# Falciot Escrit el 12 jul. 2009 a les 21:21\nMenorquit, em sap greu ficar-me amb tu, però em gira per dedins quan algú posa en boca meva alguna cosa que jo no he dit.\nM’agradaria m’indiquessis a quina entrada he dit que en Florenci Sastre amaga documents de l’arxiu per la seva condició catòlica? Perquè la veritat és que no record que hagi sortit de boca meva, en aquest cas de les tecles meves, aquesta afirmació la qual cosa fa més difícil que algun membre de la plaça hi hagi pogut estar d’acord. Tan sols demanava aclariments.\n# Menorquit Escrit el 13 jul. 2009 a les 0:57\nFalciot, t’he de demanar disculpes. M’he equivocat. Mirant els comentaris, i no sé per quina raó, he fet referència a tu, quan no ho eres. Em volia referir a ‘matada’. Repetesc, no sé per què t’he citat a tu. Esper que em disculpis. Ha estat una errada.\n# Menorquit Escrit el 13 jul. 2009 a les 1:04\nAaahh!! per cert, ben retrobat Davjo, et volia saludar i entre una cosa i altra se m’havia oblidat. Benvingut de nou. Ja ho veus la salordina plaça no atura!\n# eugenia Escrit el 13 jul. 2009 a les 1:22\n“¡Eh, gritó Will-, la gente corre como si ya hubiera llegado la tormenta”, llegó -grito Jimmy- la tormenta somos nosotros. (Ray BradburY)\nNo he llegit res d’aquest autor, però hi ha una web que es diu LA TORMENTA EN UN VASO, i de tant en tant faig una ullada.\nL’any que vé serà el centenari del naiximent d’en Miguel Hernandez, fa uns 9 o 10 anys que ho esper, tenc ganes de recuperar alguns llibres que ara están descatalogats.\nEls cents anys, els cinquanta, els dos-cents…\n1 farmàcia x 2000 habitants… 1 estanc x 5000… 1 bar per 10…\ndes de temps cuasi immemoriables.\nI aquí estéim sobrevolant la plaça com aus mortes de fam, l’esquerra, nacionalista, no nacionalista, la verda, la blau, la negra o la blanca i la rància i rancuniosa estirp que habita en tots els partits.\nDe tant en tant aquesta plaça es converteix en un punt de fuga, “en el defensor del pueblo, o del lector” i visto lo visto, a mi, que la teva entrada no m’ha fet “tilín” dir-te Maite que la majoria de la gent d’esquerres que conec, valora i agraeix el canvi a la regiduria de cultura.\nEl que no m’agradaria és que si alguna vegada es fa un homenatge a la editorial Nura, el senyor Avelino, per molt fill que sigui, però que ha “descuidat” tant la cultura d’aquest poble, posès un peu en la celebració.\nQuin “traje” portaria? i quin “trajin” manegaria?\n# Falciot Escrit el 13 jul. 2009 a les 15:18\nMenorquit, disculpes acceptades. Per sort en aquest món ningú no és infalible i tots ens equivocam, fins i tot alguns, segurament estaràs d’acord amb mi, esguerren els pensaments.\n# en matada Escrit el 29 jul. 2009 a les 18:15\nSra. Salord, he estat molts dies fora sense conexió, i avui he observat com heu modificat el post que us vaig enviar dia 11/juliol/2009, a les 12:32, variant el significat inicial del meu escrit, així com ha quedat de sanat, només queden dues opcions: o tornau a transplantar el text inicial que us vaig trametre o bé procediu a la censura total, esborrant el text totalment. I no passa res. Tan amics com sempre. Que el blog és vostro i la responsabilitat jurídica, també. (Forever Young en versió dels The Band)\n# Maite Salord Escrit el 29 jul. 2009 a les 18:42\nSenyor Matada, com que tornar el comentari al seu text inicial no és possible pels motius explicats més amunt, si vol, l’esborraré del tot. Tanmateix, cregui’m que n’he pres bona nota. Com també li vaig dir, estic convençuda que una conversa amb vostè (potser ja n’hem tinguda més d’una?) seria molt interessant. Estic a la seva disposició. Salut!\n# Zinzano Escrit el 30 jul. 2009 a les 12:54\nMaite meua, on hi ha debat (o polèmica) hi ha vida o mentre hi ha vida, hi ha esperança… Vés a saber el fil torçut… Haurà estat enriquidor llegir el seguici d’aquests posts en aquesta plaça cibernètica. Em sembla que no s’hauria de deixar podrir el debat i que, una vegada, ubicat l’arxiu històric municipal al nou emplaçament, palau Saura Morell, s’hauria d’activar la catalogació sistemàtica del seu fons i procedir a la digitalització dels documents, (cony, que som al segle xxi) i els turcs no tornaran,\nperquè no vengui passant el que fins ara ha passat. Maite meua, el que ens falta són unes jornades per establir criteris i definir les oportunitats que el nostre arxiu històric es mereix. Aquí sí que tu, com a regidora de cultura i encarregada del cotarro, tens\nresponsabilitats político-administratives i pots intervenir perquè el nostre arxiu tengui aquella eficiència que té, per exemple, l’arxiu municipal de Pollença que ens toca de prop i funciona que és una meravella. T’ho dic en coneixement de causa. Amb la gestió de l’actual arxiver només hem perdut vint-i-dos anys… Ja passarà comptes amb Déu Nostro Senyor!\n# Sòcol Escrit el 31 jul. 2009 a les 10:00\nLa proposta de Zinzano no és descabellada. Unes jornades d’arxivística, si més no, les podria dirigir ARLETTE FARGE (que vaig conèixer a un cinema de Lyon un caprvespre que plovia), deixeble de Michel Foucault: l’atracció de l’arxiu i la seducció del cos historiogràfic, en resum, la cossificació del document en el discurs. Venga, idò, que la frontera no s’acaba a cas Julios, per molt Mitoficats que estiguin…


(Santa Maria del Camí, 4 de desembre de 1912- Madrid, 27 de desembre de 1994), humanista, filòleg i poeta.\nDe família pagesa, als dotze anys ingressà als teatins i cursà estudis eclesiàstics a Roma i a Sicília. Retornat a Mallorca estudià el batxillerat a l’Institut de Palma. Durant la Guerra Civil exercí d’intèrpret de les forces aèries italianes.\nEntre 1939 i 1942 va fer estudis de Filosofia i Lletres a la Universitat de Barcelona. Es va especialitzar en Filologia Clàssica i es va doctorar a Madrid el 1951 amb la tesi Hispania y Marcial. De 1943 a 1955 va ser catedràtic de llengua i literatura llatina a l’Institut d’Osca. A partir de 1945 va escriure diversos llibres de text per a l'ensenyament del llatí: una gramàtica i tres llibres de traducció i exercicis. També va publicar diversos textos escolars comentats d'Ovidi, Sèneca, Marcial, Marc Aureli i Quintilià. Aleshores començà la seva col·laboració amb la Fundació Bernat Metge. Més tard fou catedràtic de filologia llatina a les universitats de Sevilla (1955-57), València (1957-68) - de 1965 a 1968 hi fou degà de la facultat de Filosofia i Lletres- i de l’Autònoma de Madrid (1968-1982), on també fou degà de la Facultat de Filosofia i Lletres.\nExercí la crítica literària i la investigació amb obres com El color en la poesia de Costa i Llobera (1953); Virgili i nosaltres (1958); Retorno a la Roma clásica (1972); Intent d'avaluació (1983); Estudis de crítica literària: de Ramon Llull a Bartomeu Rosselló-Pòrcel (1994) i altres reculls. Va publicar centenars d'articles a diversos periòdics i revistes, com Arbor, Revista de Ideas Estéticas, Revista de Estudios Políticos, Escorial, Estudios Clásicos, El Español, Archivo Español de Arqueologia i Ateneo, de Madrid; La Almudaina, Diario de Mallorca i Lluc, de Mallorca; La Vanguardia, Destino, Revista, Serra d’Or i Estudis Romànics, de Barcelona; Universidad, Pirineos i Caesaraugusta, de Saragossa i Argensola, d’Osca.\nTraduí al català Virgili (dues versions, en vers i en prosa, de l'Eneida), Camoes, Marcial, Persi, Tàcit, Sèneca, Quintilià, Marc Aureli, Càtul, Prudenci, Estaci, Tertul·lià, Aulus Gel.li, Cèsar, Agustí d’Hipona i Ovidi. La seva tasca, plena de rigor científic i perfecció estètica, en l’anostrament dels clàssics llatins assoleix unes proporcions indiscutibles.\nLes primeres creacions literàries de Dolç varen ser publicades els anys trenta a les revistes mallorquines La Nostra Terra i L'Almanac de les Lletres. Va ser el primer autor viu que va publicar un llibre en català amb posterioritat a 1939: El somni encetat, del 1943. Començà la seva producció amb una lírica seguidora de l’estètica de l'Escola Mallorquina -El somni encetat (1943), Ofrena de sonets (1946) i Flama (1962)-, però evolucionà cap a una poesia més realista -Elegies de guerra (1948), Petites elegies (1958) i Imago mundi (1973)- que incorporà temes i formes més moderns. En la darrera part de la seva vida publicà els reculls L'ombra que s'allarga (1984) i Sàtires i epigrames (1994).\nVa ser fundador de l'Institut d'Estudis Oscenses i director de la revista Argensola. Fou professor de la Maioricensis Schola Lullistica (1951), membre directiu de la Fundació Bernat Metge (1960), membre corresponent de l'Institut d'Estudis Catalans (1961) i de l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona (1970). Ha merescut els premis Alfons de Bonany de l'Institut d'Estudis Catalans (1954), el Fastenrath de l'Ajuntament de Barcelona (1961), la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya (1983), el Premi Nacional de Traducció per la traducció catalana de De rerum natura, de Lucreci (1987) i el premi Crítica Serra d'Or per la traducció de Les confessions, d'Agustí d'Hipona (1990). El 1993 va ser proclamat fill il·lustre de Santa Maria del Camí. Fou doctor honoris causa per la Universitat de València i per la Universitat de les Illes Balears. Des del seu inici, el 1988, dirigí la Gran Enciclopèdia de Mallorca. El 1999 rebé a títol pòstum la Medalla d'Or de la Comunitat Autònoma de les Illes Balears.\nMiquel Dolç, traductor\nMiquel Dolç és considerat un dels millors traductors dels clàssics llatins a la llengua catalana. Va continuar la labor iniciada a les Illes Balears per Llorenç Riber, Miquel Ferrà, Joan Estelrich i Salvador Galmés. Aquesta tasca, iniciada al costat de Carles Riba i Mn. Carles Cardó, ha estat cabdal en la consolidació del català literari modern. S’ha d’assenyalar l’èxit de Miquel Dolç en l’adaptació de la mètrica clàssica al català.\nCridat, de la mà de Marià Bassols de Climent, a la Fundació Bernat Metge dirigida per Joan Estelrich, va traduir, en una tasca infatigable i plena de rigor filològic, un important nombre d'obres llatines: els Epigrames de Marcial (1949-60), les Sàtires de Persi (1949-54), els Annals i les Històries de Tàcit (1967-71), l'obra completa de Prudenci, en col·laboració amb Maurice P. Cunningham i Nolasc Rebull (1979), les Silves d’Estaci, amb Guillem Colom (1957-1960), De la natura de Lucreci (1986), el volum tercer de la Institució Oratòria de Quintilià, amb Jordi Pérez Durà (1987), el volum tercer de Les nits àtiques d’Aulus Gel.li, amb Vicent Ferrís (1988), La Guerra d’Alexandria (1987) i La guerra d’Àfrica (1988) de Cèsar, amb Joaquim Icart, les Confessions de Sant Agustí (1989) i bona part de l’obra d'Ovidi -Tristes, Amors, Art amatòria, Fastos, Remeis a l’amor i Cosmètics per a la cara- traduïda entre 1965 i 1979. També va fer la revisió, introducció i notes de l’Apologètic de Quint Septimi Tertul.lià (1960).\nSobretot va excel·lir com a traductor i comentador del corpus virgilià sencer: Les Bucòliques (1956), Les Geòrgiques (1963), L'Eneida (en vers el 1958 i en prosa de 1972 a 1978) i la complexa Apèndix virgiliana (1982).\nDe les versions al castellà, són importants: De la brevedad de la vida, de Sèneca(1944), els Soliloquios, de Marc Aureli (1945) i els Poemas de Càtul (1963). Igualment, va traduir del portuguès al català Els Lusíades, de Camoes, en col·laboració amb Guillem Colom Ferrà (1964).\nDolç partí de la idea, compartida amb Riba, que “la traducció més literària, àdhuc la més poètica, és alhora la més literal” i en conseqüència, cercà l’economia verbal, la fidelitat a la col·locació original de les frases i de les paraules, la reproducció del to i el respecte a la realitat del moment històric, alhora que es mantingué fidel als valors d’equilibri formal i estètic del classicisme.\nMiquel Dolç, filòleg i crític literari\nCom a lingüista escrigué treballs com Los primitivos nombres de Huesca, La investigación sobre la toponimia hispana de Marcial, Antroponimia latina, La toponímia més remota de les illes i Fonts clàssiques de la ciutat de València, a més de molts d’altres textos dedicats a l’ensenyament i la divulgació de la cultura clàssica .\nCom a crític i filòleg, edità, entre altres estudis: Hispania y Marcial (1953), la seva tesi doctoral, de gran importància en la bibliografia sobre la Hispània romana; Virgili i nosaltres (1958), El tema del árbol en la casa romana (1960), Posibilidades en el cultivo de la filología latina (1969), i els reculls Retorno a la Roma clásica (1972), Intent d'avaluació (1983), Estudis de crítica literària: de Ramon Llull a Bartomeu Rosselló-Pòrcel (1994), El meu segon ofici: estudis de llengua i literatura llatines(1996) i Assaigs sobre la literatura i la tradició clàssica (2000).\nCal esmentar, entre molts d’altres, assajos com Sobre la tradición manuscrita del Apologeticum de Tertuliano (1960), Correpondències homèriques en l’Ulysses de Joyce (1972), De la Sibylle virgilienne à la Sibylle catalane (1978), Actualitat d’un mite virgilià (1983) o Fortuna di Virgilio nelle terre ispaniche (1986).Dolç va ser també un bon coneixedor de l'obra de Ramon Llull, havent estat professor de la Maioricensis Schola Lullistica de Palma de Mallorca a partir de l'any 1951.\nDes de la seva joventut s’interessà per l’obra de Costa i Llobera al qual li dedicà els treballs El color en la poesia de Miquel Costa i Llobera (1953-54), Miquel Costa en la conciencia de hoy (1961), Costa i Llobera després de 50 anys (1972), Romanitat de Miquel Costa i Llobera (1973) i Un exemplar únic de les “poesies” (1907) de Miquel Costa i Llobera (1979).\nCom ha assenyalat Maria del Carme Bosch, Miquel Dolç fou un autèntic humanista del nostre temps, tot l’interessava i tenia la capacitat de connectar amb el lloc on vivia i la seva gent. Fruit de les seves lectures llapis en mà són les nombroses recensions que va fer a revistes especialitzades i de divulgació. També prologà i edità les obres completes en català de l’Arxiduc Lluís Salvador.\nMiquel Dolç, poeta\nDe formació clàssica, amb influències de Leopardi i Carducci, la seva poesia desprèn un alè que el vincula a les darreres generacions de l'Escola Mallorquina, encara que va evolucionar cap al realisme. La seva tasca d’estudiós i la seva obra poètica formen una unitat íntima.\nSegons assenyalà Josep Maria Llompart, Miquel Dolç, juntament amb Marià Villangómez, va fer de pont entre les promocions de la postguerra i la literatura d'abans del 1936. Els seus versos s’inscriuen dins la línia tradicional de l’Escola Mallorquina, “però són més exigents i s’adapten amb rigor més ajustat al concepte, cosa que no feia la mètrica fàcil de molts d’adeptes de l’Escola”. La seva obra es pot relacionar, per això, amb la de Miquel Ferrà. Elegies de guerra que, segons Llompart, és el seu llibre més important, on el dramatisme de l’experiència viscuda s’expressa volgudament dins els límits d’una visió serena i equilibrada, només trencada en certs detalls per una retòrica mesurada i plena d’emocionada noblesa.\nMiquel Dolç va publicar El somni encetat (1943) -el primer llibre d'autor viu aparegut en català a Mallorca després de la Guerra Civil- i Ofrena de sonets (1946), que clou la primera etapa de la seva producció. Posteriorment, en una evolució cap a una poesia de caire més cívic i realista, que malgrat tot no s’acabà mai de deslligar de les influències originàries, publicà Elegies de guerra (1948), Petites elegies (1958), Flama (1962), Imago mundi (1972), L'ombra que s'allarga (1984) i Sàtires i epigrames (1994). Al llarg de tota la seva obra la perfecció formal i el domini de la llengua són trets que el singularitzen i li permeten fer ús d’un llenguatge ric i precís, on la vena pagesa es fusiona amb harmonia amb la tradició clàssica.


Oliva tindrà un govern plural amb David González d'alcalde els propers 4 anys | Compromís per Oliva\nAjuntament compromís Eleccions 2015 General Transparència\nLa signatura de l’Acord de Govern Oliva 2015-2019 plasma el consens assolit entre Compromís, Projecte Ciutadans, EUPV i Partit Gent d’Oliva.\nDes de l’endemà de les eleccions municipals del passat 24 de maig, 4 dels nous grups polítics sorgits de les urnes han estat treballant per aconseguir un consens que evitara que la polèmica exalcaldessa del PP, Chelo Escrivá, tornara a ostentar l’alcaldia d’Oliva. Compromís per Oliva, Projecte Oliva-Ciutadans d’Oliva, Esquerra Unida del País Valencià-Acord Ciutadà, i Partit Gent d’Oliva hem estat treballant intensament durant estos 20 dies per consensuar un “Acord de Govern” que garantisca l’estabilitat i la governabilitat de la ciutat.\nDesprés de nombroses reunions conjuntes de les 4 delegacions, i d’assemblees deliberatives de cadascuna de les esmentades forces polítiques, finalment s’ha arribat a un alt grau de consens que s’ha plasmat en un “Acord de Govern per a l’Ajuntament d’Oliva – Mandat corporatiu 2015-2019“. Un extens document de 14 pàgines que recull el conjunt d’iniciatives prioritàries del futur govern, seleccionades d’entre els programes electorals de cadascuna de les forces polítiques. A més de les línies més importants pel que fa a l’organització de l’equip de govern (alcaldia, delegacions, regles de funcionament, repartiment de recursos…). Després de diverses vicissituds i dificultats, finalment el document es va signar divendres 12 de juny en la seu de Compromís pels 4 representants de les forces polítiques que han estat treballant-lo durant estes setmanes: David González, de Compromís per Oliva; Blai Peiró, de Projecte Oliva-Ciutadans d’Oliva; Alejandro Salort, d’Esquerra Unida del País Valencià-Acord Ciutadà; i Pepe Salazar, de Partit Gent d’Oliva.\nD’esta forma, al plenari de constitució de la nova corporació i elecció d’alcalde/ssa, que va tindre lloc dissabte 13 de juny a les 12.00 h., es va aconseguir una majoria suficient de vots (11) que ha fet possible la proclamació d’un alcalde (David González, de Compromís) alternatiu a l’exalcaldessa del PP, Chelo Escrivá.\nDavid González, d’acord amb el consens plasmat al document signat per les 4 forces polítiques, ostentarà l’alcaldia d’Oliva durant els propers 4 anys, distribuint-se les tasques i delegacions de la forma que es determina al document, fruit del treball i el consens.\nEl PSOE, per voluntat pròpia, estarà en l’oposició juntament amb el PP\nEl PSOE d’Oliva es va autoexcloure de les negociacions des del principi. Esta força política ha declinat les múltiples invitacions de formar part del nou govern que li han plantejat les altres 4 forces polítiques integrants del pacte. El seu candidat, Carlos Mengual, ha manifestat en diverses ocasions que el seu grup apuntava al treball d’oposició en esta legislatura.\nNi tan sols es va plantejar el grup socialista la possibilitat de votar al candidat progressista més votat (David González, de Compromís), garantint que no resultara proclamada alcaldessa la candidata del PP, Chelo Escrivá. Tot i que esta possibilitat li deixava les mans lliures per integrar-se, o no, en el futur govern.\nDescarrega’t ací l’Acord de Govern 2015-2019.\n←L’alcaldessa accidental, incapaç de generar consensos\nNomenament de personal eventual→


6 d’abril de 2014 Nº.13\nTERCER DIUMENGE DE CATEQUESI BAPTISMAL\nJESÚS ÉS LA RESURRECCIÓ\nPartim d’un fet fonamental. Per entendre la clau de la nova vida de Crist hem de partir que la mort és la més punxant dels problemes humans. En cada comiat definitiu d’un ésser estimat mor alguna cosa en nosaltres, però si tenim fe, també ressuscita alguna cosa en nosaltres. És difícil creure en la resurrecció perquè no la palpem, en canvi la mort sí que la constatem, però alhora ens aboca a l’absurd d’una vida que no té sentit en si mateixa. En canvi, Jesucrist dóna sentit a tota la vida humana, malgrat la nostra debilitat i el nostre pecat. Per això hem de passar de la por, el silenci, el pessimisme, la fatalitat.. a l’esperança serena en el Senyor. Crist mort i ressuscitat és l’única resposta vàlida a l’enigma de la mort. Creure en la resurrecció de Crist és creure en la nostra resurrecció, i és obrir-nos al sentit profund de la fe cristiana. És alliberar-nos i superar l’absurd d’una vida que acaba en un final del sepulcre. Jesucrist ens obre el camí de la mort a la vida. Creure en ell, és creure en la Vida.\nL’evangeli de la resurrecció de Llàtzer ens convida a descobrir Jesús com a causa, principi i raó de la nostra vida, de la nostra resurrecció i de la nostra esperança.\nv Revisem quines són les nostres esperances i sobret tot, si Crist és la nostra esperança.\nv Sabem respectar el temps de l’acció de Déu?\nv Creiem sincerament que la fe en Jesús, ens porta a la vida, més enllà de la mort?\nQue viurem si creiem en ell? Que no morirem per sempre?\nUs anunciem que les inscripcions seran el dimecres 9 i el dijous 10 d’abril, de 16:30 h a 18 h. Us podeu apuntar pel cap de setmana o per pujar el diumenge.\nCONSELL PARROQUIAL: 1 ABRIL\nVam valorar la quaresma i les festes de St. Josep amb alguns aspectes a millorar com la programació, la quantitat de menjar del sopar de germanor i el lloc poc adequat del Recés pel mal temps. Es va presentar el programa de Setmana Santa, la 101 Romeria i la campanya de l’orgue. Es va informar sobre el Congrés sobre els laics que es farà el 2015, que es vol treballar en la Trobada de Consells Parroquials que el C. Arxiprestal vol convocar a principi de curs, així com demanar als grups parroquials que ho treballin. L’esplai va demanar fer reformes en el teatre. S’han d’estudiar.\nMEDITACIÓ MUSICAL SOBRE LA CREU\nDel programa de Setmana Santa us avancem que el Divendres Sant, 18 d’abril, a les 11:30 h la pregària sobre la Creu, la farem a partir de “Les set últimes paraules del Nostre Redemptor en la Creu” de J. Haydn. L’Orquestra de Cambra de Lviv (Ucraïna), que ja coneixem pel seu pas per la parròquia per les festes de Nadal, ens ajudaran a reflexionar sobre la creu amb la música que interpretaran.\nACTES D’OBERTURA DE LA SETMANA SANTA A BADALONA:\nSeran l’11 d’abril. A L’església de Santa Maria hi haurà la Festa de Sta. Maria al Peu de la Creu organitzada per la Congregació de la M. D. Dolors. Començarà a les 19:20 h. A destacar, la processó a les 20.45. A la Providència, 20:30 h, hi haurà el Concert de Setmana Santa per la capella vocal i instrumental de la Processó de Dijous Sant\nLa celebració conjunta de les parròquies de M. D. Montserrat, St. Francesc, St. Pau i M. D. Roser serà el 26 d’abril, a les 19 h a la de Montserrat. Hi haurà l’eucaristia solemne presidida pel vicari episcopal, Mn. Salvador Bacardit. Tots hi som convidats


Seguint l’oferta de casals dels últims anys, aquest estiu els infants i preadolescents de la localitat guixolenca podran gaudir de les tres modalitats de casal: Casalet (a l’Escola Gaziel, per a nascuts entre el 2008 i el 2016), casal esportiu (al pavelló de La Corxera, per a nascuts entre el 2005 i el 2013) i casal de proximitat (a l’Escola Baldiri Reixach, per a nascuts entre el 2008 i el 2016).\nEl període d’inscripcions per a tots tres casals serà entre l’1 i el 12 de juny, ambdós inclosos. Per la tranquil·litat de tothom, el consistori informa que tothom que realitzi la inscripció en aquestes dates i en formalitzi el pagament té la plaça assegurada. Per tant, no es prioritzarà l’ordre d’arribada, sinó que només es tindrà en compte que es facin inscripció i pagament dins del termini establert.\nTanmateix, i davant de la situació d’enguany d’absoluta excepcionalitat, els casals podran començar a dur a terme la seva activitat només en cas que el territori en qüestió estigui en Fase 3 (o ja a l’anomenada Nova normalitat), segons la normativa estatal actual per combatre la propagació del coronavirus. La previsió és que, efectivament, el 6 de juliol -que és el primer dia dels casals d’estiu- Sant Feliu de Guíxols ja formi part, com a mínim, d’aquesta Fase 3. Però per ara és només una previsió i, en qualsevol dels casos, la celebració dels casals d’estius estarà condicionada per l’evolució del context i la legislació vigent en cada moment.\nDegut a aquest context d’excepcionalitat, el funcionament dels casals també serà diferent i s’adaptarà a les noves mesures de seguretat i protocols que marquin les autoritats competents. Alguns dels aspectes més importants que s’han hagut de canviar i adequar són la manera de realitzar les inscripcions, els serveis, les dates i horaris que es poden oferir, l’organització de les entrades i sortides dels infants, la divisió en grups i la convivència entre ells i els tipus d’activitats que es podran portar a terme, entre d’altres. Malgrat el cúmul d’inconvenients derivat de les circumstàncies, és voluntat de l’Ajuntament oferir aquest servei durant l’estiu, per bé que es considera essencial i altament necessari per a la ciutat.\nCom s’ha esmentat, enguany serà possible formalitzar les inscripcions només de manera no presencial i mitjançant dues vies: la telefònica i la telemàtica (per Internet). En aquesta infografia hi trobareu, pas a pas, el camí que heu de seguir per a inscriure els nens i nenes als casals municipals d’estiu.


TALLER DE HIP HOP AFRICÀ\nCentre d'Estudis Africans i interculturals - CEAi\nDes del Centre d'Estudis Africans us proposem un gran viatge. Nois i noies, que comeci la festa!!\nQui ens havia de dir que quelcom tan popular entre nosaltres com el hip hop, també existeix a molts països de l'Àfrica... i si us diem que aquest continent és un dels motors del rap a nivell mundial? que hi han uns 2000 grups de hip hop només al Senegal? que barrejen les músiques tradicionals amb les més modernes lletres i melodies?\nEndinsem-nos en l'aventura de descobrir-ho.. i sobre tot, aviam qui s'atreveix a no ballar!!\nAmics i Amigues del Taller\ndiaspora africana barcelona\nJornades Hip Hop i "afrocatalanització"\nOOZEBAP - hip hop àfrica\nPublicado por xabi en 2:56\nPublicado por xabi en 2:55\nPublicado por xabi en 2:54\nPublicado por xabi en 2:53\nPublicado por xabi en 2:50\nCompanyes i companys, que comenci la festa!!\nQUE ÉS EL TALLER DE HIP HOP AFRICÀ\nEl taller de hip hop africà és un recurs pedagògic que oferim als centres educatius o qualsevol espai per joves i adolescents en el que es vulgui barrejar la cultura i el coneixement de la realitat africana amb la música i el moviment hip hop que veiem als nostres barris.\nDes d'un temps ençà veiem que aquest taller té cabuda a molts espais diferents; ens han acollit diversos centres civics, escoles i sales de concerts com la Sala Clap de Matarò, ja sigui a Barcelona, Rodalies i on faci falta!\nMitjançant una activitat d'una hora i mitja, un antropòleg africanista ens explicarà quina és la situació d'aquest moviment cultural allà i si els origens del hip hop son africans o no.\nUn artista d'origen africà ens deleitarà amb un espectacle participatiu de Beat Box, Rimes i Break Dance, i acabarem ballant tots i totes a ritme del més pur hip hop africà en una Master Class potent potent...\nVols acollir un dels nostres tallers? contactans!\nRequisit imprescindible: ganes de passar-ho bé!


Forfaits per a totes les butxaques a Port Ainé i Espot\nper Redacció - Fotografia: Grup FGC 25/10/2013 00:00h\nForfaits per a totes les butxaques a Port Ainé i Espot| Redacció - Fotografia: Grup FGC\nEls usuaris més arriscats podran adquirir el forfet Freestyle (inclou el forfet de temporada per esquiar a les zones freestyle de La Molina, Vall de Núria i Port Ainé); les famílies podran adquirir el forfet Familiar (pensat per unitats familiars a partir de 3 persones, a partir de 70 euros); els estudiants disposen del forfet Universitari (ofereix 4 forfets al preu de 100 euros); i els més menuts podran gaudir amb el forfet Parc Lúdic (inclou accés als parcs lúdics de Vall de Núria, Espot, Port Ainé i Vallter).\nA més, aquesta temporada els usuaris podran pagar els forfets a terminis, podent-los pagar en 3, 6 o 12 mesos i així gaudir de les activitats de les estacions del Grup amb la millors condicions. Els forfets de temporada es podran adquirir en línia i a les oficines de les estacions del Grup. El pagament a terminis només està disponible pels clients de La Caixa.\nForfet de temporada ATOTANEU 6.0 i ATOTANEU 5.0\nMés enllà d’aquestes novetats, per segon any consecutiu el grup FGC posa a disposició dels seus clients els forfets conjunts ATOTANEU 6.0 i ATOTANEU 5.0, un producte totalment innovador que permet esquiar a les cinc estacions de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya al mateix preu i triplicar així la quantitat de quilòmetres esquiables sense haver de pagar més, a la vegada que potencia la mobilitat dels esquiadors arreu del país.\nLa compra d’aquests forfets inclou, a més, prop de 150 avantatges en forma de descomptes i promocions en allotjaments, cinemes, entrades a museus como el del FC Barcelona o el Zoo de Barcelona, o esquiar a Tavascan i a les estacions de fons de Tot Nòrdic.\nNova central de reserves corporativa\nPer facilitar la gestió i el control de reserves als destins turístics del Grup FGC s’ha creat una central de reserves unificada per a tot el grup, una central des d’on es pot accedir a l’oferta hotelera de més de 89 establiments repartits per les comarques de la Cerdanya, el Pallars Sobirà i el Ripollès.\nAmb la novetat de la creació d’aquesta central de reserves es busca posicionar el grup com el principal motor de reserves a les comarques on hi té representació per comercialitzar els diferents serveis, ser competitius amb les millors tarifes, obtenir les millors condicions i posicionar el grup FGC com un dels principals motors de reserva en línia. A la vegada, la central permet unificar i centralitzar el sistema de reserves dels destins turístics del grup. Aquesta central de reserves també es una eina per als establiments hotelers de l’entorn per tal que puguin optimitzar la venda a través del Grup FGC.\n'Enamora’t de l’hivern', la nova campanya\nLa temporada d’hivern a les destinacions turístiques del grup FGC s’ha presentat sota el lema 'Enamora’t de l’hivern', amb una clara al·lusió a la voluntat del grup de transmetre la idea que a la neu es poden viure emocions i que es pot gaudir de l’hivern amb la família, els amics o en soledat. Amb aquesta idea el grup FGC també ha presentat la cançó de la temporada d’hivern del Grup, 'L’amor és arreu' (una versió del clàssic 'Love is in the air'), interpretada pel grup català Catsonix. Aquest tema acompanya el nou vídeo corporatiu de la campanya corporativa i s’escoltarà en els propers mesos a totes les estacions de Ferrocarrils.\nLes novetats concretes de les destinacions del grup FGC es poden consultar al web www.turismefgc.cat i als webs de cada estació: www.lamolina.cat; www.valldenuria.cat; www.skipallars.cat; www.vallter2000.com.


La tercera xerrada de l’Escola de pares i mares serà sobre actuacions d’èxit a l’escola\nAquesta xerrada, adreçada a pares i mares d’alumnes d’Educació Primària i Secundària, es portarà a terme amb la col·laboració de Desamparados Rodríguez i Sabina Martínez, psicòlogues del Gabinet Psicopedagògic Municipal. Els ponents seran Jesús Resurrección i Gaspar Izquierdo.\nPer tal d’acudir, cal fer la inscripció prèvia a través del FORMULARI ONLINE ja que l’aforament és limitat. Mentre dure la xerrada, els participants comptaran amb un servei de guarderia per als més menuts que també tindran que inscriure a través del formulari.\nRicardo Requena, alcalde i regidor d’Educació, ha afirmat que «amb aquesta tercera xerrada s’assoleix aquest projecte que, si l’any passat va ser tot un èxit, aquesta edició està comptant amb una gran participació dels pares i mares». «A més, la Regidoria d’Educació està col·laborant amb les Associacions de Pares i Mares dels col·legis de Canals per donar suport i difusió a les activitats que estan portant-se endavant en l’àmbit de educatiu», ha afegit el Regidor.


Les portes obertes als centres vilanovins tenen data: 11 i 18 de març - vilanovainformacio.cat - Portal de Comunicació de Vilanova del Camí\nLes portes obertes als centres vilanovins tenen data: 11 i 18 de març\nA partir del 23 de març s’obre un nou període de preinscripció escolar per al curs 2017/2018. És per això que normalment els centres organitzen jornades de portes obertes abans que comenci el període de preinscripció; les setmanes prèvies, informen dels respectius projectes educatius, dels ensenyaments que imparteixen, de les places de què disposen, si tenen mitjans específics d’adaptació a determinades discapacitats dels alumnes… A Vilanova del Camí les jornades de portes obertes comencen el dissabte 11 de març amb l’obertura de dos dels centres públics del municipi: l’Institut Pla de les Moreres i l’Escola Marta Mata\nEl centre de secundària rebrà les visites de les famílies de 2/4 d’11 fins a 2/4 d’1 del migdia, mentre que l’Escola Marta Mata romandrà oberta de les 11 del matí a la una del migdia. En aquest centre també s’han preparat sessions informatives a un quart de 12 i un quart d’una. La setmana següent, concretament el dissabte 18 de març, serà el torn de la jornada de portes obertes a les escoles Joan Maragall i Pompeu Fabra, en horari d’11 a una del migdia i amb sessions informatives familiars també a un quart de 12 i a un quart d’una.\nLa resolució per a la preinscripció del curs 2017-2018 es troba en tràmit de publicació al DOGC. Del 23 de març al 4 d’abril s’obrirà el termini per al segon cicle d’educació infantil, educació primària, centres integrats i educació secundària obligatòria. Del 23 de març al 7 d’abril tocarà als ensenyaments professionals de música i dansa. Del 2 al 12 de maig serà el torn de les llars d’infants. Del 16 al 24 de maig s’obrirà termini per al batxillerat, els cicles de grau mitjà de formació professional i d’arts plàstiques i disseny. Del 15 al 26 de maig tocarà als programes de formació i inserció.\nLa preinscripció és el tràmit que cal fer per ser admès per primera vegada en un centre sostingut amb fons públics, i també quan es vol canviar de centre. És per això que cal conèixer bé el calendari de tot el procés, consultar els centres i l’oferta de places, conèixer els criteris de prioritat amb què s’ordenen les sol·licituds i també presentar-la amb la documentació adient en el termini establert.\nInformació de les jornades de portes obertes i la preinscripció al web municipal www.vilanovadelcami.cat\nEtiquetes: Ensenyamentportes obertesPreinscripció\nEl govern vilanoví comparteix amb els avis la festa del carnaval |FOTO i VÍDEO|\nVilanova del Camí participa a la II Trobada d’Alcaldes i emprenedors innovadors de la Red Innpulso


Mèxic: “Això no pararà, que sàpiguen el que els caurà al damunt” | Internacional | EL PAÍS Catalunya\n“Això no pararà, que sàpiguen el que els caurà al damunt”\nEls alumnes de magisteri companys dels 43 desapareguts irrompen a la seu estatal i incendien una de les oficines centrals. No hi ha hagut ferits\nChilpancingo 14 OCT 2014 - 20:43\tCEST\nEl Palau Municipal de Chilpancingo, en flames després de l'atac. Y. C. AFP\nLa revenja truca a les portes de Guerrero. La desaparició i probable assassinat de 43 estudiants de magisteri a Iguala ha desencadenat una onada de fúria dels seus companys les conseqüències dels quals pocs s'atreveixen a preveure. Més de 2.000 normalistes procedents de la regió veïna de Michoacán van arribar ahir a l'escola rural d'Ayotzinapa per donar suport als seus companys en la "lluita" que mantenen oberta per trobar el parador dels companys desapareguts el 26 de setembre passat després d'un enfrontament salvatge amb la policia i sicaris. Aquests reforços, ajudats per una cadena de solidaritat i de vagues universitàries, es presenten la vigília del temut dimecres, la data límit donada pels estudiants a les autoritats perquè trobin els seus camarades. Si llavors no s'ha avançat, amenacen de desfermar la seva fúria. Un avançament d'aquesta còlera es va veure dilluns a la tarda, quan van assaltar i van cremar sense contemplacions el Palau de Govern de Guerrero, a Chilpancingo, la capital. "Ho vam fer perquè sabessin el que vindria. Això no pararà fins que no trobem els nostres amics. Han passat 18 dies i no sabem res d'ells", va afirmar a aquest diari un dels líders normalistes.\nLa policia mexicana persegueix i dispara un estudiant alemany (castellà)\nLa crisi d'Iguala es converteix en una tempesta política a Mèxic (castellà)\nTothom sota sospita a Iguala\nDavant aquesta bomba de rellotgeria, l'ona expansiva de la qual amenaça d'esquitxar el mateix Govern federal, les autoritats van respondre amb un pretès cop d'efecte, i a la nit van abatre a trets Benjamín Mondragón, un presumpte capitost del càrtel de Guerreros Unidos, l'organització criminal que controla Iguala i els sicaris de la qual, infiltrats fins al moll de l'os en les forces de seguretat municipal, van participar en la matança i segrest d'estudiants.\nL'estocada policial, nímia en comparació de la magnitud de la tragèdia, amb prou feines va tenir efecte a Chilpancingo. A la ciutat sense encís, enfonsada sota un sol de justícia, tota la tensió es concentrava en la demostració de força imminent dels normalistes. Al llarg de les avingudes i edificis principals es col·locaven agents antidisturbis. Però no era un desplegament de múscul policial, sinó més aviat de vigilància a distància. Amb un pas enrere, els agents evitaven la seva exhibició. En el cas del Palau de Govern, blanc de la ires dels normalistes, els antidisturbis, entretinguts menjant fruita, fins i tot s'havien tancat dins del recinte, un complex de set edificis, de vidres trencats i en la façana principal dels quals, com un signe dels temps, era ben visible la mossegada del foc.\nFora s'arremolinaven alguns treballadors que hi havien anat a fer un cop d'ull, recollir els seus papers o simplement parlar amb els seus col·legues. “Doncs ja ho veu, avui aquí no es treballa”, deia un treballador que, com d'altres, evitava dir la seva opinió sobre les desaparicions. Gens estrany en un estat on el crim és gairebé tan comú com el mal temps. “I jo què en puc dir”, comentava un altre.\nLa por i el silenci. Dos tumors que en els últims anys han avançat a passos de gegant a Guerrero. I que ara, per primera vegada en molt temps, veuen amenaçat el seu imperi. La mobilització empresa per estudiants i pares, al costat de la por general detonada per les atrocitats d'Iguala, han posat a les autoritats de l'Estat, el més violent de Mèxic, davant d'un incendi que difícilment s'apagarà. De res no han servit les contínues crides a la calma del governador, Ángel Aguirre, ni les seves extemporànies declaracions assenyalant que els cadàvers trobats a les fosses no corresponien a normalistes. La incapacitat per identificar amb rapidesa els cossos descoberts o per aportar una resposta clara i contundent a un enigma que fa més de dues setmanes que enfonsa en el dolor els pares i companys, han fet esclatar l'olla de pressió. Les conseqüències són difícilment calculables.\nJa no es tracta només de nous atacs, sinó que els estudiants emprenguin un camí de violència estructurada i contínua que fa anys van abandonar. D'ideologia radical, els normalistes han estat durant dècades el principal planter de les guerrilles del sud. Una tradició venerada, però que havia quedat com un vestigi del passat, fins que la mort i desaparició dels seus companys els han mobilitzat com mai des de feia anys. I si en els primers dies, mentre acompanyaven els pares de les víctimes en les tasques de recerca, les seves “accions” no van passar de tallar carreteres i prendre llocs de peatge; ara, han escalat en la selecció de l'objectiu i han triat un primer blanc polític: el Palau de Govern, el símbol dels mals que per ells afligeixen Guerrero. Al governador l'acusen, quan no de connivència amb el narcotraficant, sí de lenitat en la seva persecució.\nAguirre, anomenat El Cacique de la Costa Chica, representa com pocs l'adherència al càrrec de certs polítics mexicans. Durant 30 anys va militar al PRI, on va gaudir, com a senador, diputat federal i fins i tot governador interí, de les mels del poder. Però la decisió del seu partit de descartar-lo com a candidat en les passades eleccions de 2011, el va portar a passar amb tot el seu bagatge al PRD (esquerra). Un salt del qual, fent gala del seu enorme coneixement del terreny, va resultar vencedor. Des de llavors, la descomposició accelerada que ha viscut Guerrero ha erosionat fortament la seva figura. Una degradació que la matança d'Iguala ha portat a l'extrem.\nEl mateix Aguirre, conscient que seu sobre un polvorí que qualsevol mal gest pot prendre, ha evitat veure's les cares amb els normalistes. Les seves declaracions han adoptat un to conciliador i ha atribuït la culpa a uns altres, concretament a l'alcalde d'Iguala i la seva dona, que han fugit després dels fets. Però el seu cap, és un secret de domini públic, el demanen dins i força del seu partit. Ell, de moment, s'hi resisteix, malgrat que la situació es degrada dia a dia i, al carrer, milers de joves enfuriats es preparen per prendre venjança.