ENTITATS: SUBVENCIONS I REGISTRE — Ajuntament de Guissona\nSou a: Inici / Viure / Cultura / ENTITATS: SUBVENCIONS I REGISTRE\nGESTIÓ DE SUBVENCIONS 2022\nPla estratègic de subvencions 2022 - 2024\nBases Generals de l’Ajuntament de Guissona reguladores de l’atorgament de subvencions al foment de projectes i activitats d’utilitat pública i interès social.\nConvocatòria per a la concessió de subvencions\nTermini: del dia 10 de juny fins el 10 de juliol inclòs.\nFormulari de sol·licitud (descarregar)\nREGISTRE D'ENTITATS I ASSOCIACIONS DE GUISSONA\nEl Registre Municipal d'Entitats Ciutadanes té l'objecte de permetre a l'Ajuntament el coneixement del nombre d'entitats existents a la vila, la seva denominació, els seus objectius i la seva representativitat o pes específic, a l'efecte de permetre una correcta política municipal de foment de l'associacionisme.\nTal com diu la Llei orgànica d'Associacions (art.31), per tal de poder beneficiar-se de les mesures de foment que les administracions públiques tenen l'obligació de promoure en l'àmbit de l'associacionisme, les entitats associatives han d'estar inscrites als Registres Públics d'Entitats pertinents, entre ells els registres municipals d'entitats dels diferents ajuntaments.\nUn Registre Municipal d'Entitats inclou en un únic registre totes les entitats d'un municipi. Tenir un cens d'entitats real i unificat permet conèixer les entitats existents a la vila, la seva representativitat i els seus objectius, per tal de poder desenvolupar una correcta política municipal de foment de l'associacionisme. Alhora ens permet poder-vos ajudar a donar-vos a conèixer a la resta de ciutadania.\nLes dades que conté són públiques i consultables per les persones interessades i el procediment d'inscripció s'inicia a sol·licitud de les entitats que ho desitgin, aportant la documentació requerida.\nReglament de registre d'entitats\nSol·licitud d'alta al registre d'entitats\nA la sol·licitud cal adjuntar-hi:\nEstatuts reguladors de l’entitat.\nNúmero d’inscripció en el Registre General d’Associacions corresponent, o en qualsevol altre que sigui preceptiu, o certificació de presentació de la sol·licitud d’inscripció a l’esmentat Registre.\nActa fundacional de l’entitat.\nDomicili de la seu social de l’entitat a Guissona.\nCertificació del nombre de socis de l'entitat, amb especificació del nombre de residents a Guissona.\nDocument acreditatiu del Número d’Identificació Fiscal de l'entitat.\nPressupost de l'any en curs de l’entitat.\nUna relació de tots els ajuts rebuts de qualsevol administració, des de primers d’any (full 3/4 de la sol·licitud)\nPrograma d’activitats de l'any en curs de l’entitat.\nCertificat del Secretari/a de l'entitat amb el nom i dades de contacte de les persones que conformen la Junta Directiva i fotocòpia del document d'identitat (full 4/4 de la sol·licitud).\nAutorització de l'entitat a l'Ajuntament per tal que aquest pugui fer difusió pública de l'entitat en els diversos mitjans i canals de comunicació municipal (full 2/4 de la sol·licitud).\nEn cas que l’entitat sol·licitant sigui una secció o un grup dins d’una altra entitat, caldrà adjuntar a la sol·licitud la següent documentació:\nCertificat original de l’òrgan directiu, o dels responsables de l’entitat a la qual pertany, reconeixent la delegació de l’entitat principal a l’entitat de Guissona, amb menció expressa de la seva seu social i de les persones de contacte.\nLa documentació enumerada en el punt 1 de l'Article 4.\nLa inscripció en el Registre Municipal d’Entitats i Associacions Ciutadanes, obliga a les entitats i associacions registrades a notificar a l'Ajuntament, durant el mes de gener de cada any, les modificacions produïdes en les dades registrals i, en particular, les referents al nombre de socis, la relació d'ajuts rebuts, el pressupost i el programa d’activitats de l’exercici.\nModificació registre d'entitats (en cas de modificacions de càrrecs, adreces, telèfons de contacte, ...)\nSol·licitud modificació al registre d'entitats


Carta oberta als dirigents dels partits polítics sobre les properes eleccions – Portes Obertes del Catalanisme\nCarta oberta als dirigents dels partits polítics sobre les properes eleccions\nportesobertes2019-04-15T22:40:49+00:0012 d'abril, 2019|General|\nContra el bloqueig polític d’una solució\nSom molts els qui a Catalunya estem preocupats perquè la confrontació i la gesticulació han substituït, dissortadament, el debat polític. Estem instal·lats en una situació de bloqueig, en la que les formules per recuperar la concòrdia tenen moltes dificultats per obrir-se pas.\nSabem que els problemes de fons que tenim plantejats no són senzills ni es podran resoldre de forma immediata. Sabem, igualment, que les solucions proposades són diverses i que construir la més adequada haurà de ser el resultat d’un pacte que compti amb l’adhesió dels ciutadans.\nPodem afirmar que el sentit del vot a les properes eleccions generals, més enllà del seu valor d’adhesió a determinats programes i/o ideals, pot ser determinant per superar el bloqueig polític o, pel contrari, per perllongar-lo.\nCreiem que tots els partits polítics tenen, davant d’aquestes eleccions, una extraordinària responsabilitat. Nosaltres, les entitats signatàries d’aquesta carta oberta no demanem el vot per una o altra força política. Però ens adrecem als dirigents dels partits polítics catalans, per demanar-los formalment que expliquin de forma clara i transparent quines mesures proposen per iniciar un camí de diàleg que neutralitzi el bloqueig que afebleix les nostres institucions d’autogovern.\nBarcelona 10 d’abril de 2019\nTercera Via: diàleg i acord


Crac Patrimoni - Josep Mª Xarrié\nJosep Mª Xarrié\nJosep Mª Xarrié i la historia moderna de la restauració a Catalunya\n(publicat a la revista UNICUM, núm. 12 de 2013)\n(foto: Josep Mª Xarrié restaurant un Greco)\nJosep Mª Xarrié i Rovira (1943-2013) ha estat el pont generacional a Catalunya entre els primers restauradors d’ofici especialitzats com a tals i els actuals conservadors-restauradors amb una formació reglada, així com l’artífex dels fonaments de la restauració a Catalunya. Xarrié, un nom que vincula patrimoni i Catalunya, obra d’art i restauració.\nNascut a Barcelona en el si d’una família de restauradors, la seva infància va transcórrer entre un pis de la Gran Via, que alhora era habitatge familiar i taller de restauració, i la casa pairal de can Vergés de Premià de Dalt. El seu pare Domènec Xarrié i Mirambell (1909-1984), havia iniciat a Premià l’ofici familiar de fuster de mà de l’avi Josep Xarrié i Moragas (1880-1962), i com ell havia après a dibuixar anant a Llotja a Barcelona, tal i com demanava l’ofici aleshores. L’atzar feu que el 1929 Joaquim Folch i Torres, que tenia casa a Premià al costat de la dels Xarrié, encarregués a l’hàbil i espavilat Domènec la restauració de la col·lecció d’instruments de la seva esposa Orsina, una feina que la realitzaria al taller del Museu de Belles Arts del parc de la Ciutadella. Quan Manuel Grau i Mas (1892-1974), tècnic conservador de la junta de museus, torna del seu pensionat al taller de restauració de Mauro Pellicioli a Milà, d’aprendre el “bell i difícil art de la restauració”, se li encarrega la creació d’un taller de restauració d’obres d’art associat al Museu de la Ciutadella. Allà hi troba en Domènec Xarrié, que veient el seu bon ofici l’agafa com a col·laborador per al primer taller de restauració del Museu Nacional d’Art de Catalunya. Així, Domènec Xarrié inicia la seva tasca com a restaurador de pintura amb el mestratge de Grau, que a l’any 1934 continua al nou museu del Palau Nacional.\nLes conseqüències de la guerra civil va provocar el trasllat de les obres d’art del Museu d’Art de Catalunya a Olot, i durant tres anys (1936-1939) Manuel Grau i Domènec Xarrié, conjuntament amb altres tècnics i el mateix Folch i Torres, es varen ocupar de la salvaguarda del patrimoni artístic català que allà s’hi havia destinat. Durant la seva estada a Olot en Domènec Xarrié va conèixer la que seria la seva esposa Dolors Rovira i Vilar, filla d’un comerciant, el negoci del qual s’ubicava al costat mateix de l’església de Sant Esteve on s’albergava l’immens magatzem d’obres artístiques salvaguardades per la Generalitat. Casualitats de la vida va fer que els Rovira originaris d’Arenys, que una generació anterior havien anat a Olot, arrelessin de nou al maresme, ara a Premià.\nLa postguerra va retornar a en Domènec Xarrié i en Manel Grau al Palau Nacional de Barcelona per continuar la seva tasca, a l’equip dels quals s’hi va reincorporar un jove Joaquim Pradell (1921-2009), que ja havia començat a col·laborar abans del trasllat a Olot.\nDel matrimoni Xarrié-Rovira varen sortir dos fills: Jaume (1940), reputat antiquari de Barcelona, i en Josep Mª, nascut tres anys més tard. Des de ben petits, en Josep Mª i el seu germà Jaume ajudaven al seu pare en el taller de restauració de la Gran Via, on es tractaven algunes de les obres d’art més importants de Catalunya.\nEl 1960, un joveníssim Xarrié de 17 anys entra a formar part, com a ajudant a temps parcial, de l’equip de restauradors del Museu d’Art de Catalunya al Palau Nacional. En aquesta línia, i seguint la nissaga paterna, va fer estudis a Llotja per preparar el seu ingrés a l’Escola Superior de Belles Arts Sant Jordi (l’actual facultat de Belles Arts) per a formar-se oficialment com a restaurador. Així doncs, i alternativament al treball al Palau Nacional, va cursar els estudis de Belles Arts (1963-1967) on va rebre l’últim mestratge de Manel Grau, ja jubilat del Museu d’Art.\nEl 1967, finalitzats els estudis, s’incorpora oficialment al Museu Nacional com a tècnic funcionari dels museus municipals d’Art de Barcelona, on va seguir aprenent l’ofici dels grans mestres restauradors. Hi va estar treballant fins el 1974, juntament amb el seu pare Domènec i altres restauradors com Joaquim Pradell, Lluís Iglesias, Francesc Vallès i Marisa Sainz de la Maza.\nEl 1969, després de la seva anada al servei militar, Francisco Ribera, degà de l’Escola Superior de Belles Arts Sant Jordi, li ofereix la plaça de professor encarregat de la càtedra de restauració, vacant des de la jubilació de Manel Grau el 1965. Així inicia el seu bagatge acadèmic dins el departament de conservació i restauració de béns culturals de la futura facultat de Belles Arts de la Universitat de Barcelona, en la que serà una etapa fonamental en la seva vida i en la formació de restauradors a Catalunya. Instaura el primer pla d’estudis, amb 24 temes desenvolupats en tres anys després de cursar els cursos comuns de belles arts, on al final dels qual l’alumne obtindria el diploma específic de Restauració de Pintura. Aquesta etapa docent, paral·lelament al seu treball de tècnic funcionari dels museus municipals d’art de Barcelona, la realitzarà fins a l’any 1986, quan ja fa cinc anys que és al capdavant del Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya.\nEl 1973, pocs anys després de casar-se amb Carme Poveda (dona vital i intel·ligent, companya imprescindible en el camí que havia de seguir), amplia els seus estudis de restauració a l’ICCROM a Roma. Allà coneix restauradors de prestigi, com Mora i Philippot, i el posa en contacte amb les institucions internacionals relacionades amb el mon de la conservació del patrimoni, en un moment en què el país tot just començava a obrir-se de nou a Europa i al mon. Aquests contactes, i el fet de ser el màxim especialista a Catalunya en matèria de conservació i restauració, li suposa l’inici del seu bagatge internacional, on a partir de 1978 és consultor de la UNESCO per als països de l’Amèrica del Sud (Brasil, Mèxic, Costa Rica, República Dominicana i Guatemala). La particular tendència envers la formació, la permanent obsessió en la conservació del patrimoni, i la necessitat de vincular els organismes internacionals a Catalunya, l’implica en el comitè organitzador a nivell espanyol dels Congressos de Conservació i Restauració de Béns Culturals promoguts per l’ICOM, des del primer organitzat a Sevilla el 1976 fins el de València de 2008, sempre com a responsable de grup de pintura mural.\nA nivell particular l’any 1973 va fundar Ideart S.A., conjuntament amb Eduard Porta i Lluís Monreal, una de les primeres empreses especialitzades en estudis historicoartístics, d’anàlisi científics i de restauració per a les obres d’art. Va tenir una vida curta però intensa, en una inhabitual línia pluridisciplinar que començava a marcar i a establir els paràmetres de la conservació i l’estudi del patrimoni. Amb la Carme va tenir dos fills, la Mireia i en Roger, que han mamat la conservació-restauració des de la seva infància i, com no, han seguit amb encert l’estol del llinatge familiar.\nPer altra cantó, i en la vessant professional que més li satisfeia, va estar a l’inici de l’associacionisme professional en reconeixement de l’estatus del restaurador i dels tècnics vinculats al patrimoni. Arran del Congrés de Cultura Catalana de l’any 1977, sovintegen les reunions entre tècnics vinculats a Museus, arxius i biblioteques, i aquell mateix anys es fa la primera assemblea de Museus de Catalunya on impulsa, conjuntament amb Pradell i Porta, el primer Grup de Treball de Conservació i Restauració, allò que esdevindrà més tard el Grup Tècnic, l’associació de conservadors-restauradors de Catalunya. A l’associació hi estarà vinculat fins el 1996, any que, per discrepàncies amb la junta, fomenta la creació d’una nova associació: ARCC 2000.\nA nivell de Catalunya, i seguint amb la línia de formació de restauradors especialitzats, entre 1978 i 1981 va impulsar la creació del “Curs d’especialització en l’estudi i la conservació de pintura mural”, juntament amb Pradell, Porta i Rosa Mª Montserrat, sota els auspicis de “l’Escola Internacional de Pintura Mural Contemporània Miquel Farré”, creada el 1959. Les aules del monestir de Sant Cugat que ocupava aquesta escola d’estiu acabaria cedint el lloc i l’espai físic al futur Centre de Restauració de Béns Mobles de Catalunya el desembre de 1981.\nEl seu bagatge dins la conservació a Catalunya, i la seva vinculació amb els corrents catalanistes a l’època de la transició, fa que la nova Generalitat pensi amb ell quan es decideix dins el Departament de Cultura crear un Centre de Restauració que s’ocupi de la conservació del patrimoni artístic català. Així, al desembre de 1981, a Sant Cugat del Vallès, s’inicia el camí del Centre de Conservació i Restauració (CCR), l’actual CRBMC, inicialment com a Secció del Servei de Museus de la Direcció General de Patrimoni Cultural del Departament de Cultura. El 1986, i de la ma de Max Cahner, el Centre passa a ser un Servei propi, i en Xarrié n’esdevé el cap del Servei, moment que es desvincula definitivament de la Universitat de Barcelona per incompatibilitat de càrrecs.\nDurant 27 anys, del 1981 al 2008 (any de la seva jubilació), i a través del Centre de Restauració (el primer Centre creat com a tal a l’Estat Espanyol) condueix la conservació i la restauració del patrimoni artístic de Catalunya, i en fa una professió reconeguda i valorada arreu, en part per la consciència de territorialitat i en part per la facilitat de fer arribar els especialistes en conservació i restauració fins l’últim racó de Catalunya. Des de la seva filosofia, el Centre esdevé el punt de referència (i quasi un pas obligat) del mon professional, i intervé a qualsevol lloc on és necessari conservar el més petit objecte, un objecte que pot ser insignificant per a la història però molt important per al poble que l’acull. Amb el Centre de Restauració també organitza congressos i exposicions, com els Catalunya Restaura, un mirall de la realitat Catalana, i difon la conservació-restauració a través de les publicacions com les Memòries d’activitats i la revista Rescat. De tot allò que havia viscut com a pont generacional, del coneixement històric i professional acumulat, resta escrita (per sort) la seva memòria en el llibre “Restauració d’obres d’art a Catalunya” (publicacions de l’abadia de Montserrat, 2002), fins avui l’únic llibre que parla de la història de la restauració a Catalunya.\nPerò, definitivament, ens queda el record entranyable i vital de l’home que tant va estimar el patrimoni i Catalunya. Com ell mateix deia, i parafrasejant el final del seu llibre, “el nostre passat no s’ha d’oblidar mai si no volem ser esclaus del nostre futur”.\nPere Rovira i Pons


Un dron impacta contra un avió de British Airways, sense conseqüències | TINET - Tarragona Internet\nUna nau que s'aproximava aquest diumenge a l'aeroport de Heathrow va rebre l'impacte d'un dron abans d'aterrar. L'ensurt no va tenir conseqüències\nPodria tractar-se del primer cas d'impacte d'un dron amb una nau d'un gran companyia comercial, en aquest cas British Airways. Aquest diumenge al migdia, quan l'avió s'aproximava a l'aeroport de Heathrow (Londres), un dron va impactar amb la part del davant.\nL'incident no va tenir, afortuadament, conseqüències i l'aterratge es va fer sense problemes. L'avió feia el trajecte de Ginebra (Suïssa) a Londres i a bord hi anaven 132 passatgers i 5 membres de la tripulació.\nDesprés de l'aterratge, el pilot va explicar que un objecte - amb tota probabilitat un dron- havia impactat en la part del davant de l'Airbus A320. L'incident, el primer d'aquestes característiques al Regne Unit, està sent investigat per la policia. Les autoritats de l'aviació civil d'aquell país recorden que està absolutament prohibit enlairar drons en àrees pròximes a aeroports i que l'incompliment de la normativa en questa matèria pot comportar dures sancions.


Notícies - Més de la meitat de les places de les activitats d'estiu de Valldoreix ja estan cobertes\nMés de la meitat de les places de les activitats d'estiu de Valldoreix ja estan cobertes\nEn total, l'EMD oferta 320 places entre activitats per a nens i joves\nEls joves també tindran aquest estiu el seu espai dins les activitats que organitza l'EMD de Valldoreix per a les vacances. Entre les diferents propostes, destaquen unes estades d'idiomes i esports que per primera vegada van dirigits a joves fins a 18 anys. En total, l'EMD oferta enguany 320 places per a diferents activitats per a nens i joves, de les quals més de la meitat ja estan cobertes.\nCom cada any, l'Entitat Municipal Descentralitzada de Valldoreix ha programat un seguit d'activitats per als més joves del territori.\nCom ja és habitual, els més petits podran gaudir dels casals d'esplais, pensats per a nens i nenes d'entre 3 i 12 anys. Tampoc no faltaran les estades d'aventura per a joves d'entre 9 i 13 anys, i que aquest any incorporen una nova proposta al voltant de l'hípica.\nUna de les principals novetats són però les estades d'idiomes i esports que es faran a l'IES Arnau Cadell i que, per primera vegada, van dirigides a joves fins a 18 anys. Per a la presidenta de l'EMD, era necessari fer alguna activitat per aquest segment d'edat, i al mateix temps, és una bona manera d'utilitzar equipaments com els de l'Arnau Cadell.\nAprofitem les equipaments esportius i l'escola d'idiomes i fem aquesta proposta per als joves.\nEn total, aquest any l'EMD oferta 320 places per les activitats d'estiu, de les quals la meitat ja estan cobertes. Segons el vocal de Serveis Personals, Josep Casadellà, les multiestades d'estiu són una de les iniciatives més 'estimades' no només pels valldoreixencs sinó per tot el municipi.\nTot i que encara no hem fet massa publicitat, la meitat de places ja estan cobertes, perquè aquesta és una activitat molt estimada.\nLes activitats d'estiu de Valldoreix, que comencen el dia 21 de juny i s'allargaran fins la primera quinzena de setembre, inclouen també unes estades de natura, les colònies musicals i l'oferta del complex esportiu, amb propostes que van des de l'esgrima fins al bàsquet o el voleibol.


Córrer per Etiòpia\nMig miler d'alumnes d'Ordino participen en la Cursa contra la fam\nANA Ordino Actualitzada el 19/05/2017 13:16\n651x366 Participants a la Cursa contra la fam / C.G. (ANA) Participants a la Cursa contra la fam / C.G. (ANA)\nLa plaça major d'Ordino s'ha omplert aquest divendres a les 10 del matí d'alumnes de la parròquia, provinents de les escoles andorranes de primera i segona ensenyança. La cita era per dur a terme una prova esportiva amb finalitat solidària, la Cursa contra la fam, organitzada per la fundació Acció contra la fam, la qual té lloc simultàniament a diverses parts del món. En total, han estat 500 alumnes els corredors, dels 8 als 16 anys, que han intentat donar el màxim de voltes per un circuit pel centre del poble per tal de recaptar fons.\nTal com ha explicat la directora de l'Escola andorrana de maternal i primera ensenyança, Meritxell Blasi, cada alumne s'ha dedicat el darrer mes a buscar patrocinadors que es comprometien a donar una quantitat fixa per volta donada pel circuit. També s'ha fet amb tots els participants una "sessió de sensibilització", a càrrec d'una persona de la fundació que s'ha desplaçat a les escoles i que els ha donat informació sobre la problemàtica a diverses parts del món. Els fons, aquest any, van destinats a un projecte per a Etiòpia.\nUn cop finalitzada la cursa, ha informat Blasi, els corredors han d'anar a buscar els patrocinadors, informar-los del nombre de voltes i demanar-los els diners. L'any passat es van recaptar 8.000 euros, i per aquest any "esperem fer una mica més", ha desitjat Blasi.


La menor ha caigut per un celobert interior a l'avinguda Francesc Macià\nper Redacció dimarts, 3 de setembre 2019 - 21:39h\nUna nena de 14 anys ha mort aquest dimarts en caure accidentalment des d'un onzè pis a Lleida, segons han explicat els Mossos d'Esquadra. Segons sembla, la menor estava amb altre gent al capdamunt de l'edifici i la caiguda s'ha produït per un celobert interior de l'edifici. Els fets han tingut lloc cap a les vuit del vespre a l'avinguda Francesc Macià. Els serveis d'emergència no han pogut fer res per salvar la vida de la jove.\nFonts de la comunitat de l'edifici on han passat els fets han explicat que la víctima i les altres persones, majoritàriament noies menors com ella, feien una festa al capdamunt del bloc, que no respon exactament a la descripció d'un terrat, sinó que s'organitza més aviat com un lloc on hi ha instal·lats diversos elements del subministrament energètic, com ara dipòsits d'aigua. També han explicat que els veïns no hi solen pujar.\nA més han afegit que ni la víctima ni la resta de persones que hi havia al lloc de l'incident són veïns de l'immoble, però que una d'elles té un familiar que sí que hi viu. Segons la versió d'aquesta font, la víctima caminava per una claraboia que s'ha trencat, moment en què s'ha precipitat al buit fins a un pati interior situat més de trenta metres més avall.\nEl cos de la víctima ha estat retirat pels serveis oficials cap a les deu de la nit, mentre hi havia psicòlegs per atendre les altres persones, efectius del SEM i dels Mossos d'Esquadra, entre d'altres. L'alcalde de la localitat, Miquel Pueyo, també s'ha adreçat a l'indret per conèixer els fets de primera mà.\nDetenen un traficant que venia estupefaents a menors d'edat a Barcelona\nJoana Sáinz, la ballarina de 'Súper Hollywood' que va morir a l'escenari a Àvila\nDESAPARICIÓ BLANCA FERNÁNDEZ: Troben el 'bolso', diners i la documentació


Després del partit a Kiel, el tècnic blaugrana va lamentar la diferència de criteri a les dues pistes i va demanar el Palau de les grans ocasions per remuntar l’eliminatòria\nEl Barça Lassa va sortir de l’Sparkassen Arena de Kiel amb dos gols de desavantatge (28-26) en l’anada de l’eliminatòria de quarts de final de la VELUX EHF Champions League, i amb una sensació d’impotència davant l’agressivitat del conjunt local afavorida pel criteri arbitral. Així ho explicava el tècnic, Xavi Pascual, en acabar el partit: “No pot ser que el rival pegui durant tot el partit i acabem amb les mateixes exclusions”. En aquest sentit, Pascual va afegir que “no és la primera vegada que passa, els àrbitres ens han faltat al respecte; les imatges són claríssimes”.\nEl tècnic blaugrana va valorar, resignat, el marcador de dos gols de diferència lloant l’actitud dels seus jugadors sobre la pista alemanya: “Hem perdut i nosaltres no volem perdre mai, però l’equip ha fet tot i més; amb un arbitratge així el normal és que haguéssim perdut de 10 gols”. Per acabar, el tècnic va assegurar que “defensivament l’equip ha estat millor a la segona part, però hem estat molt limitats en accions ofensives”.\nDesprés del partit també van parlar Víctor Tomás i Gonzalo Pérez de Vargas, que va reaparèixer a la segona part. El capità, que no va voler valorar en profunditat l’actuació arbitral en un moment “calent”, va dir: “Em sembla increïble que els seus dos centrals defensius acabin el partit; són jugadors que juguen així i sabíem que passaria, però els àrbitres també han de preparar els partits”. El porter també es va mostrar crític: “Han convertit un partit d’handbol en lluita lliure; hem après la lliçó i marxem, tot i que empipats, amb la sensació que podria haver estat pitjor”. Un cop superada l’anada, Gonzalo ja va pensar més enllà: “Al Palau tindrem un nivell d’intensitat igual o més alt que a Kiel; intentarem capgirar l’eliminatòria per anar a la Final Four”.


La teletransportació (I)\nPublicat per Va de ciència a 1:06\nEl verdader motiu pel qual en la sèrie Star Trek la teletransportació era el principal mitjà de transport no residia en una qüestió tècnica de l'argument que completés la història, sinó de recursos econòmics, ja que els efectes especials que s'haurien d'haver utilitzat per a fingir l'arribada de la nau Enterprises en un planeta llunyà eren massa cars. Això demostra que per tant la teletransportació no era la primera idea que els hi va passar pel cap en els guionistes de la sèrie, sinó que més aviat era un pla B. Segurament per això la teletransportació a "l'estil Star Trek" no era gaire fidel a les lleis físiques que llavors ja es coneixen. Si més no, molt sàviament, els tripulants de la nau Enterprises comptaven amb un artefacte que compensava, precisament, la llei que prohibia els seus transportaments a distància.\nXocant amb un mur anomenat principi d'Incertesa\nLa llei que presumptament vulnerava la sèrie Star Trek al permetre la teletransportació de la manera que ho feien ells (a continuació veurem de què es tractava), i que per tant era compensada per un sofisticat artefacte, és un dels fonaments de la mecànica quàntica: el famosíssim principi d'Incertesa de Heisenberg. Recordem que el principi d'Incertesa de Heisenberg no permet conèixer la posició i la velocitat d'una partícula simultàniament i amb precisió. De fet, quan més procurem conèixer una de les dues variables menys coneixem de l'altre. Com que en una entrada ja vam explicar aquest fenomen, ens saltem una bona tros i anem directament a explicar en què consistia la teletransportació a "l'estil Star Trek", o grosso modo, la teletransportació de la ciència ficció.\nLa teletransportació en la petita pantalla\nEl mètode seguit pels tripulants de l'Enterprise fa així:\nUn individu que desitja aparèixer al planeta ZYQ4 se sotmet a un escàner en el que són analitzades totes les partícules del seu cos, captant la principal informació, és a dir, la posició, la velocitat i l'energia en un període de temps determinat. Un cop aquestes dades han sigut captades, l'individu en qüestió és eliminat, per tant, podem dir que ha mort. No obstant, des del punt de vista escèptic, podem dir que la informació captada a priori és en si l'individu actualment desaparegut. Per a recuperar-lo, s'envien les dades anotades en un processador de matèria situat en el planeta ZYQ4, és a dir, la destinació en qüestió. Allà, la informació és processada de manera que es crea un individu exactament igual en tots els sentits que l'individu que se situava en la nau de l'Enterprise. I voilà, ja s'ha produït la joiosa teletransportació.\nTornant al principi d'Incertesa\nEl motiu pel qual el principi d'Incertesa no permet que la teletransportació esmentada es dugui a terme ja s'intueix en el moment en què es relacionen dos conceptes oposats esmentats en aquesta entrada: "prohibeix conèixer les dues variables d'una partícula" i "s'analitzen i s'obtenen les dues variables d'una partícula", de manera que seria tan sols fer l'escrit més pesat si comencéssim a analitzar les pegues que hi posa la mecànica quàntica, però per si de cas, ho podem tornar a veurem sintetitzant-ho:\nEl motiu pel qual el Principi d'Incertesa de Heisenberg prohibeix la teletransportació basada en la captació d'informació d'una partícula és que no podem conèixer ni simultàniament ni amb precisió les dades que requereixen ser analitzades.\nTot i això, resulta graciós pensar què succeiria si realment es pogués dur a terme aquest fenomen. Aquesta mateixa suposició desperta molts debats filosòfics que se centren en l'existència de l'esperit. Tots aquells que creuen que l'esperit (o un quelcom extracte habita en nosaltres i ens dóna la vida) existeix opinen que el segon individu o bé no seria factible o bé no seria el mateix que el primer.\nAcabem amb aquesta primera entrega sobre la teletransportació avançant la temàtica de la segona, en la qual introduirem el concepte d’”entrellaçament quàntic”, tema de la tercera entrega.


Termes i condicions - Restaurant Hotel Duran\nLes presents Condicions Generals regulen l’adquisició dels serveis oferts en el lloc web https://restauranthotelduran.com, del qual és titular HOTELS I RESTAURANTS FIGUERENSES, S.A. (d’ara endavant, HOTEL DURAN).\nL’adquisició de qualsevol dels serveis comporta l’acceptació plena i sense reserves de totes i cadascuna de les Condicions Generals que s’indiquen, sense perjudici de l’acceptació de les Condicions Particulars que poguessin ser aplicables en adquirir determinats serveis.\nHOTEL DURAN, en compliment de la Llei 34/2002, d’11 de juliol, de Serveis de la Societat de la Informació i de Comerç Electrònic, l’informa que:\nLa seva denominació social és: HOTELS I RESTAURANTS FIGUERENSES, S. a.\nEl seu nom comercial és: HOTEL DURAN.\nEl seu CIF és: A17009879.\nEl seu domicili social està en: C/ Lasauca, 5 – 17600 Figueres – GIRONA (ESPANYA).\nEstà inscrita en el Registre Mercantil de GIRONA H. 756, F. 208, T. 105.\nAltres registres públics en els quals aparegui l’entitat: RTC: HG-000052.\nEmail: duran@hotelduran.com / info@hotelduran.com\nAdreça postal: C/ Lasauca, 5 – 17600 Figueres (GIRONA).\nTotes les notificacions i comunicacions entre els usuaris i HOTEL DURAN es consideraran eficaços, amb caràcter general, quan es realitzin a través de qualsevol mitjà dels detallats anteriorment.\nEls serveis oferts, juntament amb les característiques principals dels mateixos i el seu preu apareixen en pantalla.\nHOTEL DURAN es reserva el dret de decidir, a cada moment, els productes i/o serveis que s’ofereixen als Clients. D’aquesta manera, HOTEL DURAN podrà, en qualsevol moment, afegir nous productes i/o serveis als oferts actualment. Així mateix, HOTEL DURAN es reserva el dret a retirar o deixar d’oferir, en qualsevol moment, i sense previ avís, qualssevol dels serveis oferts.\nUna vegada dins d’https://restauranthotelduran.com, i per a accedir a la contractació dels diferents serveis, l’Usuari haurà de seguir totes les instruccions indicades en el procés de compra, la qual cosa suposarà la lectura i acceptació de totes les condicions generals i particulars fixades en https://restauranthotelduran.com.\nPer a adquirir els productes oferts en la web no és necessari registrar-se prèviament ni disposar d’un compte, no obstant això, en la fase de finalitzar compra esmentada en l’apartat de procés de compra, es dóna l’opció a l’usuari, mitjançant la selecció d’una casella, de crear un compte personal per a futures compres.\nPer a la prestació de serveis, HOTEL DURAN, donarà accés de la següent forma: L’adquisició dels xecs/targeta regal Hotel Restaurant Duran es realitzaran a través del lloc web d’Hotel Duran indicat en l’encapçalament del present document.\nEls xecs/targeta regal seran nominatius, dirigits a la persona indicada en el camp establert a aquest efecte i existeix la possibilitat que en el moment de la prestació del servei es requereixi la identificació. Existeix la possibilitat d’adquirir els xecs/targeta regal que es mostrin en l’apartat “botiga” de la web Hotel Duran. Una vegada adquirit el xec regal, aquest s’enviarà per email al destinatari en cas que s’hagi indicat en el camp establert a aquest efecte, en cas contrari ser li enviarà a l’adquirent. Una vegada rebut el xec regal, s’haurà de contactar amb l’Hotel Duran i formalitzar la reserva (+34 972 50 12 50 / duran@hotelduran.com).\nQualsevol dels xecs regal tenen una caducitat de 3 mesos, comptats a partir del moment en què el destinatari o, en el seu cas, adquirent rep l’email amb el xec/targeta regal. Passats aquests tres mesos el xec regal es donarà per nul, perdent l’adquirent la totalitat de l’import.\nÉs OBLIGAT acudir a l’establiment amb el xec/targeta regal IMPRÈS.\nHOTEL DURAN no es responsabilitza dels danys o perjudicis que puguin produir-se a aquest USUARI conseqüència de fallades o desconnexions en les xarxes de telecomunicacions i que ocasionin suspensió, cancel·lació o interrupció del servei d’https://restauranthotelduran.com durant la prestació d’aquest.\nPer a realitzar qualsevol compra en https://restauranthotelduran.com, és necessari que el client sigui major d’edat.\nEls passos que seguir per a realitzar la compra són:\nSeleccionar el producte.\nIntroduir dades del destinatari i informació addicional.\nAfegir al carret.\nIntroduir detalls de facturació i acceptar termes i condicions.\nRealitzar la comanda (dóna l’opció de pagar amb targeta o bé cancel·lar la comanda).\nEn cas de triar l’opció de pagar amb targeta s’enllaça amb una passarel·la de pagament segur.\nFinalment es rep el xec/targeta regal per email.\nQue gaudeixi del seu regal!\nAixí mateix, és recomanable que el client imprimeixi i/o guardi una còpia en suport durador de les condicions de venda en realitzar la seva comanda, així com també del comprovant de recepció enviat per HOTEL DURAN per correu electrònic.\nEl contracte serà arxivat en format paper. Així mateix, és recomanable que el client imprimeixi i/o guardi una còpia en suport durador de les condicions de venda en realitzar la seva comanda, així com també del comprovant de recepció enviat per Hotel Duran per correu electrònic. Després de la formalització de la compra/reserva, es prega al client que revisi el contingut d’aquesta a fi d’identificar possibles errors materials en la introducció de dades; per a donar tràmit a la seva correcció, pot accedir al link subministrat en el mail de confirmació de la reserva o bé contactar amb Hotel Duran a través de les dades de contacte indicats al principi d’aquest document.\nLa factura serà lliurada al client a petició d’aquest en l’establiment.\nLa prestació del servei es realitzarà de la següent manera:\nLa prestació del servei es realitzarà en dues fases, la primera a través de la web d’Hotel Duran, on el client obtindrà el xec/targeta regal, i la segona en el restaurant de l’Hotel, on el client consumirà aquest xec regal.\nHorari del restaurant: de dilluns a diumenge 12.45 h a 16.00 h i de 20.00 h a 22.30.\nEls preus dels serveis que es recullen en https://restauranthotelduran.com vindran expressats en Euros tret que s’expressi el contrari i estaran garantits durant el temps de validesa d’aquests, excepte error d’impressió i sigui com sigui el destí de la comanda.\nEls preus finals de tots els serveis, al costat de les seves característiques, les ofertes, descomptes, etc. es reflecteixen en cadascun dels serveis que s’ofereixen en https://restauranthotelduran.com.\nPOLÍTICA DE DESISTIMENT I CANCEL·LACIONS\nAquest dret de desistiment no és aplicable al següent suposat:\nEl subministrament de serveis d’allotjament o serveis relacionats amb activitats d’esplai, si el contracte preveu una data o un període d’execució específics.\nEl termini per a desistir del contracte de prestació de serveis és de 14 dies naturals des del dia de la celebració del contracte, devent l’usuari posar en coneixement d’HOTEL DURAN el seu desig d’exercitar tal dret, la qual cosa podrà fer emplenant el formulari que es troba al final d’aquest document.\nL’exercici del dret de desistiment dóna lloc a la suspensió del servei.\nHOTEL DURAN comunicarà al consumidor en suport durador un justificant de recepció d’aquest desistiment.\nEl desistiment implica que, HOTEL DURAN procedirà a la devolució de l’import ja abonat pel client en un termini màxim de 14 dies naturals, seguint el mateix procediment triat pel client per al seu abonament (sempre que el servei contractat no estigui dins de les excepcions indicades anteriorment).\nL’excepció aplicable al dret de desistiment fa referència exclusivament als xecs/targeta regal que incloguin nit d’hotel, sempre que el destinatari o adquirent ja hagi fet la reserva contactant amb Hotel Duran.\nQuant a cancel·lacions referents de les reserves fetes per a les nits d’hotel incloses en el xec/targeta regal, s’estarà al que s’estableix en la Política de Cancel·lació de la web de l’Hotel que podrà trobar en el següent enllaç:\nEnllaç al formulari de desistiment\nHOTEL DURAN podrà modificar, afegir o suprimir en qualsevol moment i sense previ avís el contingut dels xecs/targetes regal oferts en la web, la qual cosa no afectarà aquells xecs/targetes regal que estiguin contractats amb anterioritat a la modificació o supressió, els quals es regiran per les condicions vigents en el moment de l’adquisició.\nPer a interposar qualsevol queixa o reclamació davant HOTEL DUREN el client haurà de dirigir-se al departament d’atenció al client bé en el número de telèfon 972501250, bé a través de l’adreça de correu electrònic info@hotelduran.com\nSegons la Resolució de litigis en línia en matèria de consum de la UE i conforme a l’Art. 14.1 del Reglament (UE) 524/2013, l’informem que la Comissió Europea facilita a tots els consumidors una plataforma de resolució de litigis en línia que es troba disponible en el següent enllaç: http://ec.europa.eu/consumers/odr/\nEnllaç al formulari de reclamacions\nLes condicions presents es regiran per la legislació espanyola vigent i particularment per:\nLlei 7/1998, de 13 d’abril, sobre Condicions Generals de Contractació.\nReial decret legislatiu 1/2007 de 16 de novembre, Llei General per a la Defensa de Consumidors i Usuaris.\nLlei orgànica 3/2018, de 5 de desembre, de Protecció de Dades Personals i garantia dels drets digitals, així com el Reglament General de Protecció de Dades (RGPD).\nEn el cas que es produeixi qualsevol discrepància o controvèrsia amb motiu de la interpretació o l’aplicació de les presents Condicions d’Ús o del contingut de la pàgina web, en general, HOTEL DURAN i l’usuari, amb renúncia expressa a qualsevol altre fur que pogués correspondre’ls, se sotmeten a la jurisdicció dels Jutjats i Tribunals del domicili de l’usuari. En el cas que l’usuari tingui el seu domicili fora d’Espanya, HOTEL DURAN i l’usuari, amb renúncia expressa a qualsevol altre fur que pogués correspondre’ls, se sotmeten a la jurisdicció dels Jutjats i Tribunals de Figueres.\nTota la informació i documentació disponible en les versions en altres idiomes de la present pàgina web, es proporciona únicament a efectes informatius. En cas de discrepància entre el contingut d’aquestes versions i el de la versió original en espanyol prevaldrà el d’aquesta última. La llengua utilitzada serà́ el Castellà.


Avui hi ha hagut sort (un xic de matinar em costa) i he trobat lloc per seure. Com el viatge no dura gaire, cada dia m'assalta el mateix dubte. Em trec l'abric o no? I al final, en una història que es repeteix enmig de la inconsciència de qui porta el pilot automàtic posat, acostuma a dominar una interpretació molt personal i casolana de quin serà el contrast de temperatura en sortir novament a l'exterior. Poso la mà al fons de la bossa i n'extrec el llibre. És una reedició recent (l'original, de 1938) del clàssic Hores angleses, de Ferran Soldevila (Barcelona: Adesiara, 2011, 311 p.). El punt de lectura m'introdueix a la pàgina 183. És el dietari de l'estada britànica del gran historiador com a lecturer in Spanish a la Universitat de Liverpool. Escriu, hores després, les seves impressions de l'1 de març de 1928. El Dewi Sant en gal·lès, el dia de Sant David, patró del País de Gal·les. Ha escoltat per la ràdio el discurs de celebració d'una de les grans figures polítiques de la història d'aquell país, David Lloyd George (Manchester, 1863- Llanystumdwy, 1945), l'únic primer ministre de la història britànica de llengua materna no anglesa.\nL'home que va signar el Tractat angloirlandès de 1921 i va viure l'any següent la proclamació de l'Estat Lliure d'Irlanda, diu abrandat, alguns anys més tard: "les noves petites nacions d'Europa poden ésser molestes, però la força motriu del patriotisme ha donat nova vida a aquests països. Ha deslliurat noves energies, ha elevat la moral del poble, ha vivificat llur vida intel·lectual, ha desvetllat impulsos dorments, i això aconseguirà a la fi elevar-hi tot el nivell material d'existència. La prova suprema que una nació és apta per a viure és aquesta: que hagi pogut, a través de les edats, sobreviure a l'opressió, a la tirania, i a les forces desintegradores que treballen per la destrucció d'una nacionalitat." La ràdio transmet a Soldevila càlids aplaudiments de fons, amb els quals l'historiador s'identifica, segons deixa escrit, amb expressió de sorollosa conformitat. El mateix assentiment que m'assalta en llegir aquesta la seva crònica del dia de Sant David, celebració gal·lesa per excel·lència. En el tren sona el nom de la propera parada i em trenca la lectura. Em poso la bufanda i em cordo l'abric. En fer-ho tinc la sensació de formar part d'una extranya matrioshka gal·lesa.\nRamon Llull 1 de març de 2012 a les 10:51\nEp, això és perillós! Això de caure dins d'un llibre és molt perillós!! És com allò que tots vèiem quan anàvem a veure una peli de cowboys, on tothom sortia del cine fent gestos provocadors de prepotència; si era una de temes socials, com que estava censurada i ningú no podia entendre res, les cares eren d'enigma..., etc.\nRecordeu allò que li va passar al capità Haddock, amic del Tintin, un dia que es va adormir llegint les memòries dels seus avantpassats entremig de got i got de vi... va caure en un forat del temps...


«The Land of Conflict» d'Avijit Ghosh, Premi Joan Guerrero Sant Pol DOC 2021\nEl jurat del premi Joan Guerrero Sant Pol DOC ha atorgat el guardó de l'edició 2021 a l'obra The Land of Conflict, del fotoperiodista indi Avijit Ghosh. El projecte reflecteix el dia a dia dels habitants de la regió dels Sundarbans (Bangladesh), un gran espai natural -declarat Patrimoni de la Humanitat per la UNESCO- que compta amb la concentració més gran de manglars del planeta i que està amenaçada pels múltiples efectes del canvi climàtic. El jurat també ha concedit la categoria de finalistes als projectes Lo real no destiñe, d'Erica Voget i Bernardo Greco; Horas tristes de Prat, de David Airob, i Atrapats de Mireia Comas. Tots els projectes seleccionats s'exhibiran al festival Sant Pol DOC, que es farà del 9 al 15 d'octubre al municipi maresmenc.\nCases inundades o una radiografia d'una espatlla trencada per l'atac d'un tigre, són algunes de les captures de l'obra The Land Of Conflict, que posa el focus en la vida dels habitants dels Sundarbans, la concentració més gran de manglars del món. Una zona que està quedat inhabitada a conseqüència dels efectes del canvi climàtic: el creixement del nivell del mar, l'erosió de la costa o els ciclons. Els seus ciutadans també conviuen amb l'amenaça del tigre de Bengala, que ha entrat als poblats a causa de les inundacions i que ha provocat desenes de morts.\nAvijit Ghosh és un fotoperiodista de 28 anys que viu a Kolkata (Índia). Graduat en treball social i en fotografia, ha centrat la seva carrera en l'impacte social i mediambiental del canvi climàtic. Treballa per l'agència SOPA Images i les seves fotografies s'han publicat a mitjans internacionals com la BBC, el Huffington Post o la CNN. Els seus projectes han estat reconeguts per institucions de prestigi com la UNESCO i s'han exposat arreu del món.\nL'obra de Ghosh ha estat escollida pel caràcter local i intimista de les captures, dos dels valors clau que persegueix la convocatòria del Sant Pol DOC. L'entrega del guardó, dotat amb 2.000€, tindrà lloc el divendres 15 d'octubre a Sant Pol de Mar. Els projectes Lo real no destiñe, d'Erica Voget i Bernardo Greco; Horas tristes de Prat, de David Airob, i Atrapats de Mireia Comas són els finalistes d'aquesta edició del Joan Guerrero Sant Pol DOC. Tots ells s'exhibiran al festival que anirà del 9 al 15 d'octubre.\nEl jurat, encapçalat per l'editor de fotografia d'Associated Press (AP), Enric Martí, la fotògrafa documentalista resident a Barcelona, Myriam Meloni i la fotògrafa documentalista resident a San Francisco, Darcy Padilla, ha volgut destacar la qualitat de les més de 3.000 fotografies presentades a la convocatòria.


S’obre una borsa de treball per contractar ajudants de la brigada municipal - La Cala RTV\njul. 03 2020 03/07/2020\nL’Ajuntament ha obert una convocatòria per crear una borsa de treball d’ajudants de la brigada municipal. L’oferta està adreçada a persones amb experiència dins de l’àmbit de la construcció i jardineria, en feines com paleta, jardiner, fuster, pintor, electricista, lampista o soldador. Les bases ja es poden consultar al tauler d’anuncis.\nUn cop es disposi de la borsa, el consistori contractarà mitjançant un pla d’ocupació a quatre operaris durant tres mesos. L’objectiu és millorar l’ocupabilitat de les persones que s’hagin quedat sense feina per culpa del coronavirus, tal com apunta l’alcalde de l’Ametlla de Mar, Jordi Gaseni.\nEl termini per presentar la sol·licitud finalitza el pròxim divendres, 10 de juliol. Els interessats han de presentar-la a l’Oficina d’Atenció al Ciutadà, acompanyada de fotocòpies de la documentació requerida. A més, hauran d’estar donats d’alta com a demandants d’ocupació a la borsa de treball municipal del Telecentre.\nButlletí Setmanal 299


El tarannà català | CATALUNYA NORD per la INDEPENDÈNCIA - www.catalunyanord.cat\n← Els catalans del nord allarguem la cadena!\nPer a nord-catalans indecisos… →\nAgafant com a punt de sortida Guifré el Pilós i fins al segle XVIII ha explicat el naixament del poble català, el tarrannà i la manera de fer catalana, manera de fer i de pensar ben diferent de la dels seus veïns castellans i francesos.\nUna hora i mitja que poden ajudar a comprendre el present i la reivindicació nacional del sud de l’Albera.\nA final de la conferència socis de la territorial nord-catalana de l’ANC han explicat el neixament de l’ANC i els seus objectius. la posició d’avui i la plaça dels nord-catalans en la història d’avui.\nGràcies a l’arc inflable, la territorial nord-catalana aconsegueix visibilitat al carrer. Aquí a Ceret, els vianants paren i s’informen.\n2 comments on “El tarannà català”\n25 Agost 2013 @ 10:33\nDe ben segur que aquesta conferència ha estat molt interessant. L’heu gravada, en audio o en vídeo? Seria una bona manera que arribés a molta més gent.\n25 Agost 2013 @ 11:16\nNo hi vam pensar…


La Covid-19 i el comerç exterior. Quina experiència en treuen les empreses catalanes?. ACCIÓ - Agència per la Competitivitat de l'Empresa\nLa Covid-19 i el comerç ...\nCasos d'empresa Galenicum, Venair Ibérica i Masia Vallformosa\nQuina experiència en treuen les empreses catalanes dels efectes que ha tingut la crisi de la Covid-19 en el comerç internacional? Sergio Malagrida, CEO de Galenicum Vitae, Andreu Fernández, director of strategic projects de Venair Ibérica i Eric Must, director comercial internacional de Masia Vallformosa, parlen de la seva experiència treballant a l’exterior i en tres sectors diferents.\nExpliquen que la pandèmia ha portat noves maneres de pensar i d’organitzar-se internament però també ha canviat la relació que tenen amb els consumidors i amb la resta de la indústria. Tot i això, i amb els esforços que han fet per garantir la producció, tirar endavant és possible amb equips capaços d’adaptar-se a les situacions inesperades.\nAspectes com la importància de la sostenibilitat, el proteccionisme i la necessitat d’apostar per noves vies de negoci són els grans reptes internacionals. Aquestes són tres de les empreses que han participat a la sessió inaugural de la Setmana de la Internacionalització.


El Suprem situa el desenllaç de la legislatura catalana al setembre | NacióDigital\nEl Suprem situa el desenllaç de la legislatura catalana al setembre\nL'horitzó del recurs sobre Torra desencadena els escenaris per a l'independentisme: eleccions catalanes, canvis al Govern, tria d'un president alternatiu o bé optar per la desobediència\nper Oriol March, 11 de juny de 2020 a les 19:25 |\nEl Tribunal Suprem es convertirà, el 17 de setembre, en l'epicentre de la legislatura catalana. És el dia en què té previst celebrar la vista pel recurs del president de la Generalitat, Quim Torra, contra la condemna a un any i mig d'inhabilitació pel llaç groc imposada al desembre pel Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC). La decisió, que no s'adoptarà fins al cap d'unes dues setmanes -principis d'octubre-, impactarà de forma decisiva en el futur del Govern format per Junts per Catalunya (JxCat) i ERC, al qual se li obriran una sèrie d'escenaris que van de la convocatòria d'eleccions als canvis al Govern, passant per la tria d'un presidenciable alternatiu.\n1. Eleccions catalanes. Torra, després de perdre la condició de diputat i un cop constatada la manca de "recorregut polític" de l'executiu, va anunciar que convocaria comicis un cop aprovats els pressupostos. La pandèmia ha alterat el calendari, i el president sosté que no fixarà data fins que la sortida de la crisi estigui "encarrilada". El problema de fons -la desunió estratègica entre JxCat i ERC- persisteix, i els republicans pressionen per un horitzó electoral que no deixi la legislatura en mans del Suprem. De moment, ja han demanat una trobada conjunta per encarrilar una posició pactada, i en privat no descarten la celebració d'una reunió amb partits i entitats.\nFonts d'ERC, en tot cas, assenyalen que la formació de Carles Puigdemont "no s'asseu a parlar" de la qüestió perquè "ja els va bé" tenir un conflicte permanent. Si l'alt tribunal decideix a principis de la tardor i no s'investeix cap candidat alternatiu, els comicis ja podrien ser a finals d'any, o bé a principis del 2021. Fonts de JxCat consultades per NacióDigital assenyalen que Puigdemont, des de Waterloo, aposta per allargar al màxim la legislatura, tot i que l'opinió no és monolítica a la seva formació, que no té candidat a la Generalitat -les últimes setmanes comença a sonar amb força el nom de Joan Canadell- i es troba en la recta final de la reordenació interna.\nEl Suprem preveu decidir el 17 de setembre sobre la inhabilitació de Torra\nL'alt tribunal fixa per després de l'estiu la vista per abordar el recurs del president de la Generalitat a la sentència del TSJC\nLa competència per convocar les eleccions és exclusiva del president, de manera que és l'única persona que pot precipitar el final de la legislatura abans de rebre el veredicte. Fins i tot existiria la possibilitat -no exempta de debat entre juristes- de signar el decret entre que el Suprem sentencia i es comunica la inhabilitació en ferm. La majoria de fonts consultades situen les eleccions -més d'hora o més tard- com a sortida més probable a la legislatura, sempre i quan es donin les condicions sanitàries per fer-les.\nEn tot cas, però, en l'estratègia de JxCat per anar a les eleccions -a Palau hi havia veus que defensaven convocar-les a l'octubre, prop del dia 1, per rememorar els tres anys del referèndum- hi ha un element indispensable, que és el d'una nova decisió de la justícia espanyola contra un càrrec independentista. Torra, si el Suprem concreta la inhabilitació, es convertiria en el primer president de la Generalitat en actiu condemnat i apartat del càrrec per la judicatura estatal. Un flanc argumental que JxCat preveu aprofitar davant d'una ERC que abona el discurs del diàleg amb el govern espanyol.\n2. Candidat alternatiu. En cas que Torra no convoqués davant la imminència de la decisió del Suprem i hagués d'abandonar la presidència, una de les possibilitats és escollir una altra persona per al càrrec. En virtut del pacte entre JxCat i ERC que va permetre l'arrencada de la legislatura, els de Puigdemont són els qui ostenten la presidència, i per tant els qui haurien de triar el perfil que hauria de triar el Parlament.\nUn dels noms que han sortit reiteradament és el de Marta Madrenas, alcaldessa de Girona, tenint en compte que bona part dels consellers amb més pes polític -Damià Calvet, Jordi Puigneró, Miquel Buch i Meritxell Budó- no tenen acta de diputat. Aquesta operació, però, hauria de comptar amb el beneplàcit no només d'ERC, sinó també de la CUP, per tal que sumés una xifra superior als 68 escons que marquen la majoria absoluta. Els anticapitalistes han estat molt crítics amb el Govern durant tota la legislatura i, pràcticament des de l'arrencada, s'han situat a l'oposició.\nUna de les opcions que ERC no descarta que JxCat posi damunt la taula, per exemple, és la de triar un nou president o presidenta amb el mandat únic de fixar data a unes eleccions pròximes en el calendari. En tot cas, l'independentisme disposaria de dos mesos per escollir el nou càrrec perquè, si no, s'aniria automàticament a noves eleccions. En aquest cas, el vicepresident Pere Aragonès assumiria la presidència en funcions -sense totes les atribucions habituals- fins l'arribada d'un nou Govern.\n3. Canvis al Govern. Davant dels recels de JxCat per la possibilitat que Aragonès -candidat in pectore dels republicans a les properes eleccions- ostenti la màxima representació del país durant almenys quatre mesos -entre la inhabilitació de Torra i la formació d'un nou Govern, passant per unes eleccions-, una de les possibilitats que s'han plantejat és la de fer canvis a l'executiu per ascendir a vicepresident un conseller de JxCat. A la pràctica, això suposaria degradar l'home fort d'ERC i impulsar un dirigent proper a Puigdemont, pensant potser en les properes eleccions.\nAquesta possibilitat, en tot cas, podria reobrir les ferides -mai del tot cicatritzades- entre els socis. Els republicans exigeixen que qualsevol iniciativa sigui debatuda prèviament per arribar a solucions consensuades, cansats com es mostren -en privat- per les decisions "unilaterals" de JxCat. Un dels noms que han sonat per ocupar la vicepresidència si es complís aquest escenari és el de Jordi Puigneró, conseller de Polítiques Digitals, que també és integrant de la taula de diàleg amb l'Estat i apareix com a membre del Govern favorit de Puigdemont com a candidat efectiu a la Generalitat.\nBudó, portaveu del Govern, va negar aquest dimarts que la remodelació de l'executiu formi part del futur immediat de l'executiu, però en totes les entrevistes que ha fet les últimes setmanes no ha descartat allargar la legislatura amb un candidat alternatiu. El període preelectoral, en marxa des del gener però atenuat per la pandèmia, no estarà exempt d'intents de desgast entre socis, a l'estil del que ha passat durant la legislatura.\n4. Desobediència? La decisió de no retirar a temps la pancarta del llaç groc de la façana del Palau de la Generalitat no va comptar amb el suport unànime -precisament- del Govern. Va ser un posicionament del president, que davant del TSJC va admetre haver desobeït l'ordre de la Junta Electoral Central (JEC). Una cosa és no fer cas d'aquest organisme -en l'epicentre de la decisió de deixar-lo sense escó al gener-, i una altra és desobeir una sentència del Suprem. Que Torra continuï a Palau sense fer cas dels tribunals no és, per ara, la situació més probable de les que hi ha damunt la taula.\nLa CUP emplaça Borràs a deixar l'escó per evitar ser jutjada pel Suprem\nLa CUP veu «poc marge» per investir un candidat alternatiu si el Suprem inhabilita Torra\nBorràs nega tots els delictes al Congrés i atribueix la causa al Suprem a una «persecució política»\nPolítica, Tribunal Suprem, legislatura, Quim Torra, recurs, TSJC, Gonzalo Boye, Carles Puigdemont, Pere Aragonès, Tribunal Superior de Justícia de Catalunya\nPer Anònim el 12 de juny de 2020 a les 07:00\nper què aquestes eleccions que tenien que convocar-se un cop aprovats els pressupostos (ja ho estan) trigaran segles a arribar!\nPer No me creo nada el 11 de juny de 2020 a les 21:42\nSe repiten asta la sociedad no buscan soluciones solo confrontación pena dais


IB3N | 648 clients d'Endesa afectats per una pana elèctrica a Palma\nIB3 Notícies > societat > 648 clients d’Endesa afectats per una pana elèctrica a Palma\n648 clients d’Endesa afectats per una pana elèctrica a Palma\nLa causa podria ser un transformador cremat a un hotel de Cala Major\nPana elèctrica a la zona de Cala Major de Palma. Una avaria a la xarxa de la companyia Endesa ha deixat sense corrent elèctric un total de 648 clients. La pana s’ha produït a les 7 i 23 minuts del dematí i els tècnics han aconseguit restablir el servei abans de les nou. A l’espera del resultat de la investigació de les causes de l’avaria, alguns veïnats han apuntat a un presumpte transformador cremat a un hotel de la zona. De fet, bombers de Palma i Policia Local han actuat a l’establiment fins a les 9 del dematí.


Per a entitats - eduvic.coop\nServeis de Consultoria Familiar\nServeis de diagnòstic familiar.\nSuport familiar als Centres Oberts\nGestió de serveis de nova creació.\nServeis assessorament, supervisió tècnica i documental.\nServeis de prevenció socioeducativa.\nFormació anual. Postgrau en Intervenció familiar socioeducativa. Màster en Teràpia familiar socioeducativa. Postgrau en Atenció Precoç: Infància i família.\nLa creació de xarxes enforteix el teixit social i permet la col·laboració activa en projectes amb la participació de diferents entitats. L'enriquiment mutu i les externalitats positives derivades d'aquestes interaccions són dues raons molt importants per les quals a EDUVIC promovem de forma contínua aquest tipus de col·laboracions.


Ha mort Arturo Pomar a Barcelona a l'edat de 84 anys\nPresentem la botiga amb material de la Federació Catalana d'Escacs.\nENLLAÇ A LA BOTIGA EN LINIA\nCampionat de Catalunya per Equips online Actius\nInfomació important del torneig\nACTA---FORMULARI PER A ENTRAR RESULTATS!\nA partir del divendres 6 de novembre, la Federació restarà tancada al públic. Es farà atenció telefònica (93.318.59.26) els dies laborables: dilluns, dimarts, dimecres, dijhous i divendres, de 10:00 a 13:00 hores, i les tardes de dilluns, dimecres i dijous, de 16:00 a 19:00 hores.\nCampionat de Catalunya d'edats de sub-8 a sub-20\nCircular CAT/EBA 06/2021 Bases del Campionat de Catalunya d'edats de sub-8 a sub-20\nCategories Sub16 i Sub18-20 https://cutt.ly/HxXbScN\nCategories Sub10, Sub12 i Sub14 https://cutt.ly/bxXbVX3\nArturo Pomar va rebre a la Festa Catalana dels Escacs la insignia d'or de la Federació a l'any 2008\nArturo Pomar va néixer el dia 1 de setembre de 1931 a Palma de Mallorca. Va aprendre el moviment de les peces i les primeres nocions dels escacs, als quatre anys, veient les partides que disputaven, al seu domicili, el seu avi i el seu pare.\nCom una reguera de pólvora, va arribar la notícia que un nen d'11 anys anava a disputar el Campionat Individual d'Espanya d'Escacs que havia de celebrar-se a Madrid. Aquest va ser el principi de la immensa repercussió mediàtica dels escacs a Espanya que va tenir com a protagonista al nen Arturito Pomar, l'any 1942.\nSe li va dir el Mozart dels escacs i va ser el millor ambaixador d'Espanya en alguns dels seus múltiples viatges des de Londres a Hollywood, i també a Madrid quan era aclamat pels afeccionats i la premsa nacional que li atorgaven el qualificatiu d'heroi.\nPerò Pomar es va convertir en una mite d'una Espanya pobra i inculta. Li va tocar viure la postguerra espanyola, una època de trist record. La fam, les penúries econòmiques, les cartilles de racionament, la necessitat de sobreviure costi el que costi van condicionar la vida de Pomar. Es va convertir en referent del règim franquista, va aparèixer habitualment en el noticiari NODO i va ser utilitzat per les autoritats de l'època com a arma propagandística. Va ser elogiat fins a la sacietat mentre va ser nen i posteriorment, d'adult, va ser abandonat a la seva sort per part de les autoritats de l’època.\nAls 19 anys va obtenir el títol de Mestre Internacional i va ser el primer escaquista espanyol a conquerir el títol de Gran Mestre. Pomar ostenta, així mateix, el record de ser el jugador més jove a aconseguir el títol de Campió d'Espanya.\nSegons algun analista, Pomar va anar materialment espoliat, com si es tractés d'una atracció de fira, a força d’esgotadores exhibicions de simultànies. En els anys 60 se li va declarar una malaltia neurològica que li afectava a les articulacions amb símptomes de vellesa prematura i aquest sobreesforç va poder ser uns dels detonants de la malaltia a la qual estava genèticament predisposat.\nSegons Antonio Medina, un dels millors jugadors de l'època, Pomar : “Tenia una intuïció sorprenent que contrastava amb la seva escassa preparació tècnica. Estava capacitat per lluitar contra l'elit soviètica”.\nSens dubte va ser un geni, un geni mal dirigit sense una preparació adequada, tant tècnicament com psicològicament.\nProfundament religiós i apolític. Pomar va triar la vida que va voler viure, va ser feliç durant molt temps jugant als escacs, va tenir alegries i molts triomfs però també va sofrir grans decepcions víctima de la seva pròpia salut, de l'època que li va tocar viure i d'una incorrecta planificació de la seva carrera escaquista.\nNo es pot explicar la vida d'Arturo Pomar dissociada a la de Carme Pérez, la seva esposa. La seva importància radica en el fet que no només s'encarregava de les importants tasques familiars, que com a mare de 7 fills ja suportava, si no que alhora exercia també com a excel·lent representant i relacions públiques del millor jugador d'escacs que tenia Espanya en aquell moment.\nPomar va escriure al llarg de la seva vida tres llibres: “Temes d'Escacs”, Llibreria de Manuel Porrúa, S.A. Mèxic, D.F. 1956; “L'art de veure l'avantatge”, Editorial Ricardo Aguilera, Madrid, 1970; “Els petits avantatges en el final”, Ricardo Aguilera, Madrid 1972. També va col·laborar amb diferents diaris i revistes especialitzades de la seva època.\nL'esport i molt en particular els escacs espanyols, estan en deute amb Arturo Pomar. Aquest immens talent del tauler, va fer molt més per la difusió dels escacs que tots els promotors de tornejos, les federacions i els escaquistes de l'època junts. Cap d'ells, malgrat els seus lloables esforços, havia aconseguit que els escacs espanyols traspassés fronteres i es parlés d'ell a tot el món. En el firmament escaquístic espanyol havia aparegut un extraordinari prodigi.\nArturo Pomar va rebre un homenatge per part de la Federació Catalana d’Escacs a l’any 2008 quan se li van lliurar la insígnia d’or. A més, també havia rebut el guardó de “forjador” de l’Esport a Catalunya per part de la Generalitat.\nPomar va ser un geni davant del tauler i un home honest, una bona persona. I sens dubte aquest és el millor guardó amb el qual es pot distingir a un ésser humà.\nArturo Pomar amb seus companys del club Barcelona\nCampionat de Catalunya online d'escacs actius 2021, classificacions finals\nDarrera ronda del Campionat de Catalunya d'edats de la Federació Catalana d'Escacs


No hi ha temps que no torn – Saltant la línia\nCategory Archives: No hi ha temps que no torn\nD’on surt tanta gent? Aproximació a la ‘marea verda’\nPublicat originalment a Saltant la Línia\nTreure un mínim de 80.000 -eren més- mallorquins i mallorquines al carrer, segons l’impagable treball de la Societat Balear de Matemàtiques, no és fàcil. I el mèrit és dels docents, dels sindicats, de l’Assemblea i dels pares i mares però, sobretot, el mèrit és del president Bauzá (així, amb zeta i accent castellà, com a ell li agrada). I és que de fet, la tasca de l’apotecari més simpàtic de Mallorca és una obra realment titànica que cap president anterior s’hagués atrevit ni tan sols a somniar. Com deia en Jordi Évole, que li donin el Príncep d’Astúries de la Concòrida per unir-nos tant a tots.\nDos rojos separatistes radicals. La foto la pujà en Josep de Luís Ferrer al Facebook.\nPerò és que per malament que ho hagi fet encara costa d’explicar d’on surt tanta gent. És per donar resposta a aquesta pregunta que, assegut davant l’ordinador de la meva habitació de Barcelona (on estic estudiant Periodisme, som més mallorquí que el pa amb oli), m’endins en aquest enorme treball de periodisme d’investigació basat purament en conjectures i sense investigar ni demanar res a ningú. No ho compartiu molt al Facebook i el Twitter que, si ho saben els meus professors, no n’aprovaré ni una.\nMirau, el nostre ‘presi’ duia temps fent mèrits perquè passàs el que passà ahir. Després d’anys -perquè ja eren anys- de destralades a l’educació (retallades, abaixades de sou, augment de ràtios, supressió de l’atenció a la diversitat, etc.), Bauzá veié que allò no era abastament, així que decidí demanar als pares en quina llengua volien que estudiassin els seus fills. Però… oh, sorpresa! Li digueren que en català. Així que es tragué de la màniga el dàTIL, un decret molt del seu esTIL. Quan en Bosch se’n temé del desbarat que li volien fer dur endavant, començà a caminar en peus de plom, cosa que li valgué la cessió fulminant. Per això Bauzá col·locà una nova consellera d’Educació dels fillets, Joana Maria Camps. Aquesta senyora, per ser breu i precís, no en té ni puta idea de res i fa el que li diuen. I clar, què li diuen? Destral. Idò destral: article 20 per passar olímpicament del que diguin els claustres i els consells escolars i suspensió dels directors de Maó.\nL’Assemblea de Docents, que és una ‘perroflautada’ d’aquestes que s’usen ara d’organització horitzontal i assembleària i coses rares d’aquestes, amenaçà en anar a la vaga. El Tribunal Superior de Justícia suspengué cautelarment el TIL i el Govern es passà el TSJIB pel folre, així, per dir-ho finament. I clar, la cosa no caigué bé i s’hi sumaren els sindicats. L’STEI-i i CCOO, sí, però UGT i ANPE (els que un dia presidí n’Aguilutx), també.\nI clar, anaren a la vaga. Així, tots. ‘A lo loco’. Els professors conservadors veieren les beneitures que volien fer el Govern, i s’hi sumaren. 90% de seguiment les primeres setmanes. Tots els docents feren una tasca bestial de sensibilització, i s’hi sumaren els pares i mares. Professors, pares i mares es posaren a fer pressió i el sector regionalista del PP (els d’en Tòfol Soler, en Biel Serra i aquesta gent) hagué de cedir. Però en Bauzi seguí amb la seva idea de matar la vaga per inanició i, per això, tots aquests que suports sortiren ahir al carrer, a posar contra les cordes el Govern per evitar la mort per inanició de la vaga.\nM’ha quedat una mica mal redactat i bastant poc contextualitzat, eh? Me sap greu, l’alternativa és anar a escoltar n’Àngela Seguí a IB3. Au, que passeu bon dia.\nStandard | Posted in No hi ha temps que no torn\t| 2 Comments\nEl periodisme no és fàcil\nFer periodisme és difícil. Jo ja ho sospitava, però ho he comprovat. La setmana passada vaig estar tres dies donant una mà a la redacció de la revista Sa Plaça. No sé si la coneixeu. És una petita revista d’àmbit comarcal i de publicació quinzenal amb seu a Inca. Legalment, és una cooperativa de dos cooperativistes, n’Antònia i en Damià. A més, tenen una empleada, na Catalina, i un grapat de col·laboradors. La revista té unes 40 pàgines i és una de les millors maneres d’estar al dia de l’actualitat, les curiositats i el tarannà de la gent de la contrada del Raiguer i nord de Mallorca.\nEscriure una quarantena de pàgines és difícil, però no és, ni prou fer-s’hi, tota la feina. La revista ha de contactar amb tot els anunciants que té, entendre-s’hi i cuidar-se’n de cobrar, sense oblidar que no pot sobreviure sense cercar-ne de nous. Ha de fer arribar les revistes a tots els subscriptors, atendre les seves reclamacions i, una vegada més, cercar-ne de nous. Periodísticament, s’han de cercar temes, notícies, fonts, entrevistes i quedar amb els entrevistats. Tot, per incidir en un àmbit gairebé hiperlocal on la resta de mitjans ni poden ni hi volen incidir.\nQuan tot això està fet, s’han de revisar les fotos i els textos per adaptar-los a l’espai disponible en la maquetació. Quan ho dius sembla difícil, però fer-ho, ho és encara més. Bé, en Damià fa que sembli fàcil, però no ho és gens. Una vegada feta la revista, encara s’ha de revisar tota (pobra Catalina) i refer tots els errors.\nTota aquesta feinada és necessària per tirar la revista endavant. Jo ho he resumit en dos paràgrafs (tot i que segur que m’he deixat coses), però veure-ho fer (encara que només hagi estat per tres dies) fa entendre la complicació que duu tot plegat. La conclusió lògica, doncs, només pot ser una: el periodisme no és fàcil.\nStandard | Posted in No hi ha temps que no torn\t| 0 comments\nLa gestió del desgast: i si el PSOE no s’equivoca?\nEn política, la primera línia desgasta. Les retallades, la situació econòmica, la corrupció, les herències rebudes i les cagades contínues passen factura encara que no es governi. El descrèdit dels partits polítics i les institucions de l’Estat és enorme, basta parar l’orella al cafè per comprovar-ho. Al maig, el CIS publicava que la classe política i els partits són el tercer problema dels espanyols, només superats per l’atur i la situació econòmica. Així doncs, no hauia d’estranyar que els líders (parl d’en Rubalcaba, ho he de posar en cursiva) es desgastin, es cremin, especialment si governen o si fan una altra tasca molt visible, com estar al capdavant de l’oposició. Anem a un cas pràctic.\nEn Rubalcaba no fa res. I quan fa, la caga o serveix de ben poc. Duu dos anys fent oposició de paper, una cosa tova a més no poder. L’únic que se li recorda és el famós pla d’estímul al qual el Govern no pretenia ni pretén fer ni puta cas. Després demana la dimissió del president, però hi pacta. Res, que s’embulla tot sol. Fa el que pot, però la caga. Està pitjor valorat que Rajoy. Pitjor que Rajoy. Us imaginau com ha d’estar un polític per estar pitjor que Rajoy? Rubalcaba es crema, es va cremant poc a poc, com crema el PSOE. Però què passaria si un any abans de les generals el PSOE tragués un candidat nou, que fes oposició de veres i salvàs el partit? A priori, no és cap desbarat: ara tenim aquest, el deixam morir ben mort, i en treim un altre perquè ens ressusciti. No està mal pensat. També s’ha de dir que podria passar una altra cosa que, de fet, és prou probable: el lideratge de Rubalcaba podria desgastar tant el PSOE que ni un nou candidat el pogués salvar. És a dir, que la renovació que se li demana al partit arribàs quan els que la demanaven ja s’han decantat per una altra opció o han renunciat a la política. Vius, aquí.\nRubalcaba a Sabadell. Dient adéu? FOTO: Flickr oficial d’Alfredo Pérez Rubalcaba\nÉs el contingut, estúpid\nBill Clinton arribà a la presidència dels Estats Units el 1992 recordant al seu contrincant, Bush pare, i als nord-americans que “it’s the economy, stupid”. De llavors ençà, s’ha emprat la mateixa estructura per destacar el quid de la qüestió. Allò que marca la diferència. En aquest cas, parlaré de continguts culturals i periodístics ja que, al meu entendre, és això l’important i no els suports en què es distribueixen. Aquest simple fet, que pareix tan obvi, és encara qüestionat en diferents àmbits, o bé pels consumidors o bé per les indústries.\nEn el cas dels diaris, no és estrany veure com alguns lectors digitals, avesats al tot de franc, es queixen de les restriccions de pagament que imposen alguns rotatius. És el cas del recentment estrenat Ara Balears, Catalina Serra va haver de fer una columna per repondre aquestes crítiques i explicar que no tot pot ser gratuït. Perquè realment és bo d’explicar però estranyament mal d’entendre. Pareix que, de tant de comprar diaris en paper, hem assumit que el que compram és el paper. Però el paper és només una part del que compram al quiosc, també hi ha la feina d’uns professionals del periodisme darrere que, vulgueu que no, també necessiten menjar. Així doncs, si no ens venen el paper, hem de continuar pagar la tasca d’aquesta gent. A poc a poc.\nEn el cas de l’entreteniment, especialment de la música però també el cinema i les sèries, és ben diferent. La comunitat, els consumidors ja ha entès que, en la majoria dels casos, si pot escoltar una cançó a Grooveshark o baixar-la directament, no necessita comprar-la. A la indústria, però, li costa entendre-ho i enlloc de canviar de model i deixar de vendre CDs, promou legislacions, com la polèmica llei Sinde-Wert a Espanya o SOPA i PIPA als EUA, que no fan més que restringir i, com diuen en castellà, “poner barreras al campo”. En aquest sentit, hem d’agrair que grups i artistes de tota mena vagin un pas per davant la seva indústria i siguin capaços, per exemple, de ser ells mateixos qui pugen les seves cançons a YouTube o de distribuir-les gratuïtament en els seus llocs, fins i tot sota llicències com les Creative Commons. Ells són qui han sabut trobar models alternatius i eficaços: aprofiten els directes, utilitzen el crowdfounding, venen marxandatge i segueixen distribuint CDs més com un objecte de culte que no pas com un suport universal i útil.\nEn definitiva, la xarxa està canviant el model cutural i tot el panorama comunicatiu. L’important és el contingut, no el suport. Qui no s’adapti, morirà. Això sí, que no es preocupin els romàntics, si no han mort els vinils, les revistes en paper, els CDs i els llibres convencionals seran mals de matar.\nL’aportació del 15M o les noves formes de mobilització\nAhir mateix es complia el segon aniversari de la històrica manifestació del 15 de maig de 2011 convocada per la plataforma Democracia Real Ya. Una manifestació que portà a les principals ciutats espanyoles el lema “No som mercaderies en mans de polítics i banquers” i que acabà convertint-se en un moviment transversal d’ocupació de places públiques, resistència pacífica i gran notorietat mediàtica. Però què va fer, què va aconseguir, en realitat el 15M?\nEn primer lloc, en el pla polític i social el 15M va obrir tres grans debats: el bipartidisme, la responsabilitat de les caixes i bancs i el qüestionament del capitalisme. És a dir, per una banda és va focalitzar la responsabilitat de la crisi actual en els bancs i els dos grans partits que han governat l’Estat de la Transició ençà i, per altra, es provocà una tímida reflexió sobre “el sistema”. Aquestes reivindicacions, incipients aleshores, s’han convertit avui en dia en temes clau del debat polític, mediàtic i social. Difícilment s’entén la importància d’aquests dos debats en l’actualitat sense el toc d’atenció que suposà el 15M.\nEl 15M a Mallorca. El Rei en Jaume amb la bandera d’Islàndia i la màscara d’Anonymous. FOTO: anieto2k\nEn segon lloc, però, el 15M va aportar molt més que una crida d’atenció generalitzada i concreta, el 15M va suposar una nova forma d’organització pròpia de la generació que el protagonitzà. Hem de recordar que els orígens del moviment indignat els trobam en la resposta de la xarxa a una legislació que li anava en contra, el moviment #nolesvotes. Això no ho dic jo, ho apuntava David Bravo en un debat sobre de la Llei Sinde a RNE i, a més, els analistes del 15M han destacat que el 31% dels usuaris que tuitaren sobre l’#spanishrevolution ja havien\nutilitzat l’etiqueta #nolesvotes. Vol dir això que el mèrit de tot aquest moviment és de la senyora Sinde? No, ni molt menys. Però sí que per oposició a la seva llei sorgí una manera de fer i d’organitzar-se que s’està imposant en els moviments socials i que és completament diferent de la lluita tradicional en partits i sindicats. El 15M creixé sobre la infraestructura tecnologia (l’organització en xarxes) i la base social que havia construit #nolesvotes i adoptà la seva descentralització (tant geogràfica, com temàtica).\nEl gran canvi, la gran aportació, l’abans i el després dels indignats no és cap de les seves reivindicacions, ni el ressó que obtingueren, ni els moviments germans que aparegueren en altres països, ni tan sols els projectes que en són deixebles: la gran fita del 15M ha estat canviar de manera radical l’organització política i social de base translladant-hi els principis de l’ètica hacker (col·laboració desinteressada, interdisciplinarietat, organització horitzontal, integració en xarxa). D’aquesta manera, les protestes socials s’han convertit en fets radicalment diferent a les grans manifestacions i han adoptat un format més petit, més variat, més concret (tot i que sembli paradoxal) i més descentralitzat: és el cas de les protestes anti-desnonaments de la PAH, dels ‘escraches’ o del recent #toqueabankia.\nAlguns ho han anomenat les mobilitzacions P2P, és a dir, l’establiment d’una estructura social de base dispersa, difosa, basada en la col·laboració voluntària molts de pics espontània, amb una gran capacitat d’adaptació i amb multiples aparences i formats, una forta estructura i presència en xarxes. És un canvi radical des de la perspectiva de l’organització ciutadana perquè acaba amb les formes tradicionals de mobilització social, des de les protestes sindicals a les iniciatives legislatives populars (o almenys obliga a revisar-les).\nEn altres paraules, el 15M no ha canviat el fons: la política segueix sent el que era. Ha canviat la forma de protestar.\nStandard | Posted in No hi ha temps que no torn\t| 1 Comment\nEls populismes són els pares\nQuan un nin o una nina petita descobreix que els Reis no existeixen (els Reis Mags, s’entén, els altres encara sí), que són els pares, sol ser un trauma important. Normalment la cosa comença amb una sospita: com és que els Reis surten per la tele i a la meva cituat alhora, com és que els pares no em deixen obrir l’armari a principis de gener, com és que de cop i volta tots els anuncis són de juguetes… Fins que finalment, de manera més o manco autònoma i més o manco natural s’arriba a la conclusió de que els Reis Mags no existeixen, de que són els pares.\nAmb el populisme passa una cosa semblant. De tot d’una, ens diuen que tot i tothom és populista: l’anterior Pla Estatal de Vivenda, el govern del Perú que nacionalitza Repsol, la política de Zapatero i Beppe Grillo i el M5S. Però no només això, sinó que també és populista, per exemple, la dreta antiislàmica i la política econòmica i fiscal d’Obama. En definitiva, populista és tot allò que no agrada a qui escriu l’article.\nTal vegada per això pugui ser útil anar als diccionaris, a veure què és populista i què no. Segons la RAE, “populismo” no existeix i “populista” és “perteneciente o relativo al pueblo” fet que, en política, no està gens malament. En català la cosa canvia una mica, atès que el “populisme” pot ser un “corrent ideològic, polític, etc., que vol defensar els interessos i les aspiracions del poble” i, per tant, ho hauríem de ser tots; o pot ser l’”aprofitament demagògic de les aspiracions del poble per a obtenir un benefici”. És curiós com, en la nostra llengua, un accepció gairebé contradiu l’altra.\nAixí doncs, què és el populisme? Costa de creure que Libertad Digital qualificàs Zapatero de ser “perteneciente o relativo al pueblo”, així que el significat d’aquest mot queda de nou en entredit. Més que als diccionaris, per tant, intentaré recòrrer al gran Sampedro, que va dir això: “Tanmateix, com va dir el gran Sampedro (l’enyorarem molt), “el sufijo ‘ismo’ implica un uso abusivo. Por ejemplo, se dice que un señor es oportuno porque llega en el buen momento, pero cuando hablamos deoportunismo ya hay un sentido peyorativo. Lo paternal es un ambiente encantador, mientras que paternalismo es un abuso de la fuerza de ser padre. El capitalismo es el abuso de quienes tienen el capital”, així que tal vegada puguem infereir que el populisme seria un abús del poble per a assolir uns fins. Tanmateix, “populista”, si un dia va significar qualque cosa, avui ja és una paraula tan desgastada que no val la pena intentar recuperar. El que sí estaria bé fer és aprendre a atacar els adversaris polítics o ideològics amb arguments més contundents que el del populisme, sobretot per no caure en el populisme. Dixit.\nUn pas en l’hel·lenització política: l’eix europeu\nAhir vespre el web de El País avançava unes dades que avui dematí es recullen en portada del periòdic: es tracta del sondeig de Metroscopia sobre el clima polític madrileny. L’enquesta mostra una sèrie de dades i indicadors molt a tenir en compte, no només per la Comunitat de Madrid, sinó per la traducció que puguin tenir en clau estatal. Segons El País, si demà se celebrassin eleccions a l’Assemblea de Madrid, el PP perdria 18 dels seus seus 74 representants mentre que el PSOE en perdria 6 dels seus 36. IU i UPyD, en canvi, en guanyarien 16 i 8 respectivament.\nEl que sabem: les xifres\nEn altres paraules, caiguda antològica i sense precedents històrics (llevat de quan encara era AP) del Partit Popular madrileny, caiguda també històrica dels socialistes i ascens meteòric d’IU i UPyD. De tota manera, val la pena entrar més de ple en l’anàlisi de les dades que ofereix Metroscopia.\nResultats de les eleccions madrilenyes segons Metroscopia\nA la dreta, tenim l’esfondrament del PP i la seva majoria absolutíssima. La formació conservadora passaria a tenir 54 diputats, perdent-ne 18 dels 72 de que disposa actualment. On se’n va el seu electoral? Segons el sondeig, aproximadament un 30% dels antics votants conservadors o bé no ha decidit quin partit votaria en lloc del PP o bé ja té clar que no votaria. Per contra, aquells que elegirien altres opcions polítiques són una clara minoria (menys d’un 4% es decantaria per PSOE o UPyD, els dos principals beneficiats del desencant amb el partit de Govern).\nA l’esquerra, la patacada dels socialistes és també considerable, atenent que perdrien una sisena part dels representants, marcant-se així el pitjor resultat de la història del partit. Tanmateix, això de que el PSOE estigui immers en una dinàmica de fracassos electorals considerables no és cap novetat. De fet, després de les generals, s’han anat succeint les derrotes en les autonòmiques gallegues, basques i catalanes; va ser un dels primers temes que vaig tractar quan vaig començar a escriure a Bloko. Des d’aquesta perspectiva, el fracàs no deixa de ser fracàs, però no és una catàstrofe tan grossa. La realitat, però, és que tant IU com UPyD empenyen i la situació de desprestigi i desencant amb el PSOE és crítica. El seu actual líder a nivell estatal, Alfredo Pérez Rubalcaba, no és aprovat pel 78% dels seus propis votants de Madrid, mentre que el cap dels socialistes madrilenys, Tomás Gómez, és desaprovat per un 59% dels seus electors. Amb tot, l’esquerra alternativa (digau-li alternativa, radical, o simplement esquerra, el cas és que es diferencia de la socialdemocràcia tradicional) augmenta el seu suport recollint un 16% dels votants del PSOE i un 18% dels d’UPyD. D’aquesta manera, IU passa dels 13 als 29 diputats, sent el partit que més creix.\nAl centre, o al purgatori ideològic, UPyD segueix creixent i dobla el seu suport polític, tot i perdre aquest 18% d’electors en favor d’IU, que segurament serien, alhora, antics desencantats socialistes que haurien optat per una opció alternativa a la seva i ara opten per l’altra alternativa (si no, és difícil d’entendre que tanta gent es passi d’UPyD a IU).\nUn poc més enllà: una altra dosi d’hel·lenització positiva\nAra que coneixem les dades i més o manco les hem entès, hem de cercar-ne les conseqüències. Quina és la tendència de la política espanyola? A què ens abocam? Òbviament, ni jo ni ningú disposam d’una bolla de vidre que ens ho pugui anticipar, però això no ens priva de fer les nostres especulacions.\nEn primer lloc, les dades sobre Madrid són una prova més de que la dicotomia PP-PSOE s’està rompent en favor d’una panorama més plural i d’un vot més crític, necessàriament més dividit. En aquest nou panorama, irrompen amb força IU i UPyD. De la mateixa manera, s’obre un nou eix polític que la societat té en compte a l’hora de decantar-se per uns o altres. Es tracta de l’eix europeu: els crítics amb Europa i els europeistes El posicionament en aquest eix ha estat determinant en països d’Europa del sud com Grècia i Itàlia, amb SYRIZA i el Moviment 5 Estrelles com a principals protagonistes en cada un dels casos (vaig dedicar una entrada a comparar els cas italià amb el que podria ser el futur panorama espanyol). A l’Estat espanyol, els euroescèptics que poden jugar aquest paper són els membres d’IU, mentre que els encara dos principals partits segueixen apostant per l’europeisme i UPyD es manté, com en gairebé tot, en una posició de cautela subjecta als canvis que es vagin produint.\nAixí doncs, podem parlar d’hel·lenització en un aspecte més de la política, no només en el que es refereix a la caiguda del sistema tradicional de partits i el bipartidisme. Em referesc a l’hel·lenització pel que fa a la irrupció de l’eix europeu en el panorama polític, així com al suport creixent de l’euroescepticisme, simptomàtic a tota la zona castigada per l’asutericidi de la troika, els memoràndums i els rescats.\nPersonalment, si m’ho permeteu, crec que l’hel·lenització política en aquests dos sentits que comentam -la caiguda del bipartidisme i la rellevància de l’eix europeu- és totalment positiva i enriquidora per al debat i la democràcia.\nNOTA: Perdonau-me que els enllaços que no duen directament a l’enquesta d’El País duguin a altres articles meus, però he cregut important basar-me només en opinions i anàlisi fets per mi mateix a fi d’intentar mantenir el rigor i l’anàlisi crítica en aquesta qüestió. A tots els mitjans podeu trobar altres punts de vista iguals o més vàlids que el meu.


En Residència - Bea Fernández\nEn el meu treball sempre han estat presents els temes i conceptes de l'espai, el temps i identitat. Totes les persones en la nostra vida quotidiana transitem constantment espai, temps i cos, per tant tots som coreògrafs inconscientment... Tinc curiositat per la part inconscient que està activa mentre succeeix la comunicació en qualsevol de les seves expressions. M'interessa prendre consciència del que fem inconscientment o involuntàriament com per exemple, quan parlem i ens movem en la nostra vida diària. Treballar amb aquesta consciència com eina per a obtenir autonomia entre cos-paraula i també com eina de transformació social. Pot la consciència o el registre de la sensació, donar-nos possibilitats de comprensió i d'elecció o decisió? Hi ha espai entre la persepció i la representació? Quin espai hi ha entre un pensament i una paraula? i entre un pensament i una acció?\nBeatriz Fernández és ballarina, coreògrafa i curadora.\nDe Ponferrada, visc i treballo a Barcelona. Des de molt nena vaig sentir un gran desig de ballar. Em vaig llicenciar en Dansa i Coreografia a l'Institut del Teatre, poc després estava ballant professionalment amb Danat Danza fent voltes pel món, de teatre en teatre; experiència de la qual vaig aprendre molt i de la qual em vaig esgotar un altre tant. Vaig viure i estudiar una llarga temporada a Nova York, el que ha significat un abans i un després en tot, vida i professió. A partir d'aquest moment vaig començar a col·laborar amb altres artistes i fer el meu propi treball, en especial amb Carmelo Salazar que s'ha convertit en una constant en el meu camí, desenvolupant processos d'investigació i creació de peces que incideixen profundament en com es mou el cos. Co-fundadora de Las Santas juntament amb Mónica Muntaner i Silvia Sant amb les que vam arrancar La Poderosa _ espai per a la dansa i els seus contaminants: Aquest projecte que després de 16 anys segueix viu, agitant el nostre entorn més immediat. Després d'haver-me submergitdurant anys en la memòria de l'intèrpret i el cos del ballarí com arxiu viu de les obres dels altres amb peces Los que se ven entre si, Tres personas todos los cuerpos i Restos de mis series, he estat desenvolupant Muy Experimental a través de laboratoris i trobades entre estudiants i professionals, posant en joc eines que activen la percepció, l'atenció i la decisió en l'escena i en temps real. D'aquests anys d'investigació neix Este lugar entre amb la col·laboració d'Oihana Altube i Clara Tena. Actualment estic fent una pràctica de transmissió de coneixement i partitura d'un dels meus primers solos (Escorzo) amb Marina Colomina, que pretén reunir dues mirades artístiques i coreogràfiques intergeneracionals i reavivar experiències des de l'acció. En aquests moments el meu focus està en Estela, un bebè de 3 anys que ha canviat la meva vida i des d'aquí practico el multifocus i l'atenció dispersa, una cosa que m'interessa molt.


El Consell Valencià de Col·legis d’Advocats considera inútils i preocupants les mesures processals i organitzatives del RDLlei 16/2020 – cvca\nEl Reial decret llei 16/2020, de 28 d’abril, de mesures processals i organitzatives per a fer front al COVID-19 en l’àmbit de l’Administració de Justícia, ha defraudat les expectatives de l’Advocacia de la Comunitat Valenciana, atés que ni agilitarà la justícia ni servirà per a recuperar el temps perdut a causa de la crisi sanitària. Les mesures processals i organitzatives que conté són nímies i ineficaces per a combatre, no ja la inoperant i desastrosa situació de la justícia pre-crisi sanitària, sinó tampoc l’agreujament que s’ha produït arran de la suspensió de terminis, termes i actuacions, des del dictat del RDL d’estat d’alarma i les seues prorrogues posteriors.\nL’advocacia és l’única professió que intervé abans, durant i després del procediment judicial i, per això, coneix a la perfecció tant les necessitats dels seus clients (la ciutadania) com les de l’administració de justícia, és la primera interessada en el bon funcionament de la justícia i s’erigeix com una veu experta que ha d’escoltar-se per a legislar les solucions a l’endèmic i ara més agreujat col·lapse judicial. Ha de recordar-se també que l’advocacia està i ha estat treballant durant la pandèmia, complint al 100% la seua labor d’assistència lletrada a la ciutadania, les 24 hores del dia.\nEl Ministre de Justícia ha apel·lat al diàleg mantingut amb totes les parts implicades, però la veritat és que les manifestacions de l’advocacia, la procura o de les associacions de Jutges o Fiscals no han sigut escoltades i el resultat ha sigut un RDL merament cosmètic que no soluciona ni un només dels problemes que tenia, té i, vistes les mesures adoptades, desgraciadament continuarà tenint, l’administració de justícia.\nEfectivament, les mesures adoptades pel Ministeri, resulten del tot ineficaços i inoperatives. L’RDL ni dota ni imposa realment la dotació de mitjans tecnològics als funcionaris per a teletrabajar amb seguretat, es “recomanen” les vistes telemàtiques però no s’adopta ni una sola mesura per a la seua implantació, no es creen nous jutjats, ni es crea o imposa la creació d’un expedient electrònic accessible per a tots telemàticament sinó que, en 2020, es perpetua la justícia del paper, de la trucada telefònica, del fax com a mitjà de notificació i del voluntarisme dels qui amb el seu sobresfuerzo aconsegueixen que en els seus jutjats els retards siguen “raonables”.\nPer aquests motius les propostes del RDL estan abocades al fracàs i la cosmètica mesurada d’habilitar 20 dies d’agost no sols no ajudarà a solucionar el problema sinó que l’agreujarà, atés que això òbviament no modifica ni pot modificar el dret a les vacances dels funcionaris, LAJs, jutges i fiscals, que en conseqüència s’escalonaran al llarg dels mesos de juliol, agost i setembre, convertint aqueixos tres mesos en inoperatius en faltar alguna de les persones necessàries per a l’impuls de l’expedient o la celebració de judicis.\nTrobem a faltar això que amb caràcter general s’ha denominat “la nova normalitat”, desconeixem la desescalada judicial, quins seran les seues fases, què passa amb els assenyalaments d’aquest mes i dels pròxims. Quins plans tenen? Què i com es farà? L’Advocacia, i la ciutadania a la qual defensa, viu sumida en el desconcert i ni tan sols coneix si els judicis que s’anaven a celebrar demà, o la setmana que ve, se celebraran o no, perquè l’RDL no indica ni un sol criteri per a saber-lo i, davant aqueixa falta d’instruccions, cada Jutjat éstá fent el que considera oportú sense advertiment previ. L’efectiu dret de defensa és totalment incompatible amb la urgència i la desorganització.\nPer tot això, el Consell Valencià de Col·legis d’Advocats exigeix que s’adopte un pla eficaç, operatiu i real per a remuntar la inactivitat quasi total de la justícia per la crisi sanitària i una volta a la plena activitat reglada i consensuada que permeta a l’Advocacia dur a terme el seu exercici, amb la professionalitat i dignitat que li honra i que la ciutadania necessita. Per això, exigim al Ministeri de Justícia que atenga les propostes que l’Advocacia Espanyola, com a interlocutora experta i lleial, li està fent per a trobar les solucions a aquesta crisi de la justícia. És temps de rectificar.


Carrer Paris 202, Local 2, 08008 Barcelona, Espanya\nHorari: Dilluns a Dissabte - 10.00 a 20.30 (Barcelona)\nHorari: Dimarts a Divendres - 14.00 a 20.00 (Andorra)\nDissabte y Diumenge - 10.00 a 20.00 (Andorra)\nPREU & SERVEIS\nEscull el teu Happy Heads\nA Happy Heads revisarem el cap del teu nen i el teu per comprovar si teniu polls. Si no fes falta cap tractament, aquesta visita que normalment costa €19 ara mateix són 9€ per a tothom. Pregunta'ns per la nostra revisió mensual!! (*)\nSi revisem el teu cabell i hi trobem polls, el nostre tractament Happy Heads solucionarà el problema amb una combinació d’aspirador, pinta i mètode Shepherd (revisió cabell per cabell). Aquest tractament inclou el “tractament Shepherd” i té un preu de €49. (*)\nHappy Heads recomana que tots els clients tornin entre 7 i 10 dies després del primer tractament per sotmetre’s a una inspecció de seguiment. Això d’una banda ens permet verificar que no quedi ni un poll i, d’altra banda, ens permet garantir totalment el tractament. Preu total €19.\nA Happy Heads desitgem oferir-vos una experiència el més completa possible i per això posem a la vostra disposició el nostre equip de perruquers Happy Heads. Sisplau, truqueu al 932502682 per demanar cita o més informacions. Preus a partir de €8.\n(*) Si la infestació es considera severa pot donar-se el cas que es necessiti aplicar més d’un tractament, així que el preu final del servei pot variar\nOfertes especials i descomptes\nA Happy Heads entenem molt bé el valor dels diners al món d’avui dia i volem ajudar totes les famílies en la seva lluita contra els polls!\nT’ajudem a estalviar amb ofertes en molts dels nostres tractaments;\n3 Tractaments Happy Heads i 3 visites de seguiment valen 204€ ara 184€\n4 Tractaments Happy Heads i 4 visites de seguiment valen 272€, ara 239€\n5 Tractaments Happy Heads i 5 visites de seguiment valen 340€, ara 289€\n(aquestes ofertes no són acumulatives i caduquen després d'un any)\n10% de descompte per a Famílies Nombroses\nHappy Heads entén que els polls afecten tota la família: per aquesta raó tenim preus familiars! Sisplau, truca’ns i et direm quins descomptes oferim si més d’un membre de la família necessita tractament.\nEt volem oferir una experiència el més completa possible: per això tenim al nostre centre un equip de perruquers Happy Heads!!! Sisplau, no t’oblidis de demanar cita, preus a partir de €8.\nPrevenció i educació són les claus de la nostra missió. Estarem encantats de visitar el teu collegi per dur a terme una xerrada gratuïta. Sisplau, truca’ns per a més informacions.


Veure per creure o creure per veure? | Tarraconense\nVeure per creure o creure per veure?\nNo es tracta d’un joc de paraules o d’una endevinalla, sinó d’una alternativa molt important per a la vida. Es tracta de creure o no creure en Jesucrist, avui. Però no és una qüestió actual, sinó que ja es va plantejar entre els apòstols de Jesús. Concretament, la qüestió es planteja entre l’apòstol sant Tomàs i els altres deixebles, tal com en aquest diumenge segon de Pasqua escoltarem en la proclamació de l’evangeli a totes les celebracions.\nCal recordar breument el passatge evangèlic. El diumenge, els apòstols han viscut la trobada amb Jesús ressuscitat, però hi faltava Tomàs. Atenció: els apòstols «veuen i creuen». Quan, passats vuit dies, Tomàs s’incorpora al grup i escolta l’experiència dels seus companys no se la creu, i manifesta «que si no veu a les mans la marca dels claus i no li fica la mà a la ferida del costat no s’ho creurà». Ell vol veure per creure.\nL’altre diumenge, el Senyor ressuscitat es fa present novament entre els deixebles, i aleshores Tomàs és allà. Jesús, després de saludar-los i desitjar-los la pau, s’adreça a Tomàs: mira’m i toca’m, no siguis incrèdul. Sigues creient! Tomàs respongué: «Senyor meu i Déu meu!». I Jesús li diu: «Perquè m’has vist has cregut? Feliços els qui creuran sense haver vist!».\nEls dubtes de Tomàs m’han fet pensar en persones properes i estimades que necessiten veure. Alhora, m’ha fet pensar la resposta de Jesús ressuscitat: mira’m, palpa’m, i feliços els qui creuran sense haver vist.\nCertament ha estat així al llarg de la història: cal veure les coses per tenir-ne experiència. Però la qüestió és com creure sense que d’alguna manera es vegin senyals que ajudin a creure.\nCertament que avui no podem contemplar amb els nostres ulls humans el mateix Senyor Ressuscitat, però això no treu que també d’alguna manera necessitem veure, en el sentit de conèixer, senyals de la seva resurrecció per afermar la nostra fe.\nOn veure aquests senyals del Ressuscitat?\nEls cristians, les nostres comunitats, podem dir: mireu-nos i veureu, com va dir Jesús a Tomàs?\nQuè haurien de «veure» en nosaltres?\nQue vivim a fons la millor notícia adreçada a la persona i la humanitat: Déu ens estima tant i s’ha fet un de nosaltres en Jesús per oferir-nos la possibilitat de viure estimant i de portar-nos a assaborir del tot la vida, l’amor i la felicitat que tastem i desitgem.\nHaurien de veure com ens estimem entre nosaltres i com estimem tothom, fins al perdó dels qui ens han fet o ens fan mal.\nHaurien de veure que creiem en la resurrecció, és a dir, que la injustícia, la mort i els seus amics, el fracàs… han estat vençuts per la mort i resurrecció de Jesús, i que en podem participar. És a dir, haurien de notar que es lluita contra tota injustícia, que es defensa sempre la vida i els drets de les persones. Que ara en aquests moments lluitem contra l’epidèmia que comporta tant de dolor, i que continuarem lluitant a favor de la vida de les persones. Haurien de veure que per a nosaltres tota persona gaudeix de la gran dignitat de ser fill o filla de Déu…\nTambé haurien de copsar que les celebracions de la fe i la pregària ens donen vida i ens capaciten per ser coherents entre fe i vida.\nHo veuen, realment?\nCertament cal creure per veure, però també cal veure alguns signes o fets per creure!