L'antiga fàbrica d'oli de Marxalenes albergarà el Museu de l'Oli\n21/01/2019 - València Extra\nL’antiga fàbrica d’oli del barri de Marxalenes, situada al parc que també porta el nom del barri, albergarà un nou centre cívic i cultural per a persones majors i el Museu de l’Oli. Les obres s’executaran amb un pressupost d’1.449.572,45 euros, tal com ha anunciat hui el regidor de Desenvolupament Urbanístic i president de l’empresa municipal d’Actuacions Urbanes (AUMSA), Vicent Sarrià.\nL’edil ha informat aquest matí de l’adjudicació d’aquestes obres que durà a terme l’empresa Geocivil i ha explicat que «la rehabilitació d’aquest immoble era una reivindicació veïnal que amb aquesta actuació es veurà materialitzada, donant a més un servei al barri molt important per a les seues persones majors, així com divulgatiu a través del museu».\nAixí mateix, hui també s’han assignat les obres de la Fase II del projecte de rehabilitació i adaptació per a dependències municipals de la fàbrica de tabacs del carrer Amadeu de Savoia.\nPavasal Empresa Constructora s’encarregarà dels treballs, que compten amb un pressupost de 458.850,66 euros, i consistiran a acabar la urbanització de l’edifici Tabacalera als carrers Naturalista Rafael Cisternas (nau est) i Naturalista Arévalo Baca (nau oest).\ndeu + 19 =\nLa Comunitat Valenciana ja lidera la incidència acumulada de la Covid-19 i la pressió assistencial de tota Espanya


L'arítmia del PP\nMiquel Payeras | 04 octubre 2000\nJaume Font ha renunciat a ser president del PP-Mallorca formalment per «raons exclusivament personals». No hi ha per què dubtar que els motius que han duit el batle de sa Pobla a renunciar siguin personals i motivats per un excés d'ocupacions. Ara bé, també Jaume Font ha dit, encara que privadament, als seus companys del PP, i sobretot al seu cordial enemic Jaume Matas, en dues reunions tengudes a Madrid les darreres setmanes, que perquè ell acceptàs mantenir la presidència del PP-Mallorca en època d'oposició caldria que el partit assumís alguns aspectes que, fins ara, s'ha negat a acceptar. Si fos així, deia Font, l'esforç valdria la pena, i podria cercar alleugerir la feina per altres costats. En síntesi aquestes reivindicacions de Jaume Font passaven per donar més empenta i suport a la presidència orgànica de Mallorca. No més rellevància pública. No res d'especial. Només més empenta, més suport. Això volia dir, per Font, que el nou organigrama dirigent dels conservadors mallorquins tengués prou gent amb voluntat per potejar-se les vegades que fes falta totes i cadascuna de les agrupacions locals, parlant, discutint i ajudant els militants perquè no se sentissin deixats de la mà de Palma, de la direcció. I això no té res a veure que el senyor ministre vagi a un poble cada cap de setmana a fer-se unes fotos. Això no importa gaire, pensa Font. El que importa és que cada dia, sobretot de dilluns a divendres, els que dirigeixen el partit a Mallorca telefonin i, de tant en tant, vagin a cada agrupació per enfortir-les, parlant, escoltant, cercant gent i intentant que l'ofensiva d'UM no trobi ressò, però acceptant que és possible que en trobi. En altres paraules, que les agrupacions assumesquin la realitat: que el PP no té el poder, sinó que pateix oposició, i que si UM els llança, poble a poble, la xarxa, potser pugui pescar cosa. Pensa Jaume Font que només així, pensant i executant l'acció política des de la base, agrupació a agrupació, se minvaria en el possible els efectes negatius de les opes hostils d'UM i s'enfortiria raonablement el partit per poder aguantar els durs tres anys d'oposició que venen i, sobretot, s'ensenyaria els militants a estar a l'oposició i a entendre que, per ventura, d'aquí tres anys seguiran allà mateix o, en el millor dels casos, haurien de compartir el poder amb algun dels dos partits nacionalistes i que, per tant, tampoc no convé exagerar l'oposició en el Consell, i que especialment no convé fer l'oposició que voldria al ministre, tant a l'estil de «se'n vagi, senyora Munar!» de reminiscències aznarianes. Tot aquest disseny, però, realment casa malament amb l'executiva insular anunciada, a la qual l'única que tendria capacitat, com és Cirer, té un càrrec que li ho impedeix, mentre que la resta no fan cara de tenir entitat encara que tenguessin voluntat. Així que la conclusió més evident és que el PP-Mallorca se plega totalment al Messies que, com tothom coneix, està assenyalat pels déus per dur endavant la Sagrada Missió de salvar els pobles de Balears de les urpes d'Antich, encara que sigui a costa de sacrificar el seu propi partit. Dit d'altra manera, el PP intensifica amb la defenestració de Font la seva arítmia permanent, que l'allunya de cada dia més del ritme normal de la vida social i política de Balears.


Els Camins de la Música: Els ilustres pintors de fons sonors: Gil Evans-1\nEls ilustres pintors de fons sonors: Gil Evans-1\nEn totes les èpoques de la música occidental hi ha hagut dues classes d'artistes, "grosso modo". Els uns, els qui la gent coneix més, són aquells que es pugen a l'escenari o són el centre de la reunió, són les "estreles", els ídols de multituds o d'un determinat cercle, però estan "a la vista" de tothom.\nEls altres, aquells dels quals és un membre destacat el nostre protagonista de hui, són aquells que li fan "el llit" a l'"estrela": són els arranjadors o orquestradors que, per al lluïment de qui està al centre dels focus, elaboren un marc sonor, uns llenços, unes condicions musicals què preparen acuradament, a la mida de l'artista protagonista, de forma que aquest tinga les condicions necessàries per al seu lluïment.\nFins i tot, en alguns casos, la versió orquestrada de determinada peça. Per exemple, "Els Quadres d'una Exposició", és molt més coneguda en la versió del seu orquestrador, Maurice Ravel, que en la del seu autor, Modest Mussorgsky, que la va escriure per a piano. La glòria se l'ha endut Mussorgsky; molt poca gent coneix que la versió més popular és la de l'orquestrador.\nStravinsky, el gran revolucionari de la tradició musical de començament del segle XX era, a part d'un gran compositor, un creador de nous sons, que ell va elaborar en aquella època pensant en el lluïment del ballet, en funció de la creació coreogràfica, a la qual li feia un marc sonor.\nAl jazz i a les músiques populars -incloses les industrials d'aquest moment- hi ha hagut i hi ha una grapat de persones que, en la soledat de la seua taula, plenen fulls de paper pautat tenint compte de les condicions de la persona que serà la solista, siga esta una veu o un instrumentista. En el nostre cas de hui, la personalitat de Gil Evans forma part d'un grapat de noms (Fletcher Henderson, George Russell, segurament el primer teòric de la música de jazz, Billy Strayhorn, la ma invisible de Duke Ellington en les orquestracions...) què han treballat fonamentalment pel lluïment d'altres. Ja la seua primera feina d'importància va consistir en la creació, junt a d'altres importants músics de jazz de final dels quaranta ( Gerry Mulligan, John Lewis, Lee Konitz, Miles Davis,...) d'un important viratge en la història del jazz, l'anomenat "estil COOL".\nUna desena d'anys després, la gravació l'any 1959 del "Kind of Blue" , pedra miliar de la història del jazz, va ser, sobretot, una creació fruit de l'enteniment profund entre un excepcional solista i compositor, Miles Davis, y un creador de marcs sonors, el nostre protagonista Gil Evans, també compositor, òbviament.\nLa seua importància en la història del jazz -segurament una de les tres o quatre persones més influents en el desenvolupament i fixació del seu llenguatge- no cap en l'estret marc d'aquests comentaris. Sols vos dic que feu dues coses: una, òbvia, escoltar atentament aquest programa i el següent, per oir sencer un dels discos més decisius en la seua carrera, "The Individualism Of Gil Evans" del qual el reconegut crític Scott Yanow diu que "es una llàstima que Gil Evans no gravara més discos al llarg d'eixa era", i dues, resseguir els enllaços que vos propose i fer, pel vostre compte una cerca a les diferents webs on es pot escoltar música.\nPodeu estar segurs que no haureu perdut el temps i la vostra oïda i la vostra ànima vos ho agrairan.\nPublicat per E.P.R. a 06 de febrer\nEtiquetes de comentaris: Billy Strayhorn, Fletcher Henderson, George Russell, Gil Evans, Programes


Coronavirus, ‘ganavirus’, ‘migravirus’ | BonDia Diari digital d'Andorra.\nAl moment d’escriure aquest article, l’Organització Mundial de la Salut (OMS) ha confirmat que des de l’última setmana de gener s’han registrat més de 118.000 casos de coronavirus (Covid-19) a 114 països, i 4.300 morts. Quan el lector llegeixi aquestes línies, les xifres hauran augmentat, sens dubte. El director de l’OMS declara que alguns països han demostrat que aquest virus pot ser suprimit i controlat.\nL’actual “epidèmia mediàtica” del coronavirus permet que quan no es vol parlar d’un tema que molesta es distreu l’atenció parlant d’un altre. En parlar quasi exclusivament del coronavirus durant tantes setmanes no es parla de problemes més greus que passen desapercebuts. Ja no hi ha infarts, ni dengue, ni càncer, ni altres grips, ni bombardejos, ni refugiats, ni terroristes, ni canvi climàtic. Com diu l’economista Fernando Luengo, ja no es parla “de l’augment de la desigualtat, la repressió salarial, del drama de les persones refugiades a Lesbos, esclafades per la policia grega i l’extrema dreta, dels assassinats de dones, ni tampoc de l’atroç crisi ecològica que vivim”.\nLa ganavirus és un virus letal que es cobra diàriament la vida de 8.500 nens i nenes (3 de cada 4 dels quals són menors de 5 anys). Moren per desnutrició, el que equival a dir que un nen mor de gana al món cada 10 segons.\nTanmateix, aquest virus no ha tingut la mateixa repercussió mediàtica que el coronavirus, i això per una raó bàsica. No constitueix una amenaça per als privilegiats del planeta perquè no és contagiós. Un multimilionari podrà ser víctima del coronavirus, però mai de la gana. Afortunadament un pot tenir contacte, sense mascareta i sense rentar-se les mans, amb nens moribunds desnodrits sense que la gana es pegui.\nI mentrestant, aquest virus, contra el qual no s’han construït megamenjadors, segueix delmant la població infantil a pesar d’existir una vacuna eficaç al 100%: el menjar.\nTanmateix el coronavirus, molt més contagiós que la gana, però molt menys letal, marca l’actualitat.\nNo puc cloure aquest article sense parlar d’un altre greu virus: el de la migració i del seu cost en vides humanes. En tot el món, l’Organització Internacional per les Migracions (OIM) ha recollit per ara informació sobre 2.412 morts d’immigrants i refugiats el 2019. Solament al Mediterrani, la ruta migratòria més mortífera del planeta, a data del 13 de novembre del 2019 es registraven 1.091 morts en el que anava d’any, i més de 15.000 els últims sis. Tots aquests morts són persones que vivien en països devastats per la guerra, com en algunes parts de l’Orient Mitjà i que sentien la necessitat d’immigrar per escapar dels combats, del perill, de la inseguretat i de la pobresa. Desgraciadament, els mitjans que es posen en marxa no són els mateixos quan s’ha de rescatar immigrants que quan un europeu té problemes amb el seu iot.\nSetanta anys després de la seva fundació, la Unió Europea, no ha mostrat massa preocupacions pel drama humanitari que es viu al nostre territori. La UE ja ens ha acostumat a tirar pilotes fora quan el problema és de tipus humanitari. Ja se sap, si la banca necessita ajuda, s’actua amb urgència. Si la urgència és humanitària, s’organitzen reunions, cimeres, fòrums i dies internacionals. Igual passa amb les altres organitzacions internacionals que condemnen, però que no reaccionen eficaçment.\nNo ens deixem enganyar per les informacions del relat mediàtic hegemònic del coronavirus, tot i la magnitud de la pandèmia, i tractem d’entendre la crisi sistemàtica que amaga.\nCom diu Noam Chomsky, “la manipulació mediàtica fa més mal que la bomba atòmica perquè destrueix els cervells”.\nÉs necessari transformar l’estructura social capitalista per una societat diferent i realitzar un canvi radical, amb polítiques globals en ecologia, economia i salut, amb formes alternatives de vida en un model de consum just.


El 24/4 correm la Milla Sagrada Família i la cursa Les 5 Milles!\njudit torres | 17 de març, 2016\nEl diumenge 24 d'abril és la data triada per a la celebració de la Milla Sagrada Família, que enguany arriba a la seva trenta-dosena edició. La mítica cursa que es desenvolupa al voltant del temple de la Sagrada Família és una cita ineludible per a tots els que gaudeixen de l’atletisme de mig fons a Catalunya. Aquest any l'organització continua apostant pel format de l'any passat: d'una banda les sèries amb el circuit tradicional de 1.609 metres i d'altra banda, la cursa Les 5 Milles que presentarà com l'any passat un circuit de 8.287 metres que de ben segur farà les delícies dels runners més exigents. La prova es disputarà a les 9 hores, abans de les carreres amateurs i professionals de la Milla.\nInscripcions a la 32a Milla Sagrada Família\nTant les inscripcions individuals com les que es facin per equips es podran fer entre el dia 14 de març i fins al dimecres, dia 20 d'abril, a les 20.00 hores o bé quan s’exhaureixin els dorsals disponibles per a cada sèrie. La inscripció serà gratuïta en totes les categories. Inclou en tots els casos una assegurança establerta per l'organització.\nInscripcions a la 2a cursa Les 5 Milles\nTant les inscripcions individuals com les que es facin per equips es podran fer entre el dia 14 de març i fins al dimecres, dia 20 d'abril, a les 20.00 hores o bé quan s’exhaureixin els dorsals disponibles.\nLes places són limitades i les inscripcions són online i ja estan obertes! Trobareu tota la informació actualitzada de la cursa a la www.lamilla.cat a partir de l'1 de març.\nVine amb la família i amics a la festa infantil i vermut solidari!\njudit torres | 1 de març, 2016\nA Claror ens sumem al Trailwalker gràcies als nostres esportistes compromesos!\nSumarem donatius i, a més podrem presentar un equip, format per treballadors i abonats delClaror Sardenya (Miquel Garcia, David Fontanet, Silvia Elies, Nacho Such, Daniel Carreño i Alan Cabezas) a una de les proves esportives i solidàries més exigents i reconegudes del país: 100 km en menys de 32 hores. Per això necessitem aconseguir un mínim de 1.500 euros en donatius.\nTu també pots col·laborar en el repte venint amb la teva família i amics a la Festa infantil i vermut solidari:\n· 10.30 a 13h al Pati del Claror Sardenya\n· Jocs Infantils, taller de pintures, jocs psicomotrius, jocs esportius, inflables i vermut ;)\nL’entrada solidària és de 5€ per família i es destinarà a Intermon Oxfam.\nSi vols més informació sobre el projecte pots consultar-la aquí i també pots seguir l’equip al Facebook!\nDe l’1 al 8 de febrer celebrem la setmana de la disbauxa!\njudit torres | 27 de gener, 2016\nAl Claror Sardenya volem celebrar amb tu el Carnestoltes i per això, et regalem una invitació perquè vinguis a conèixer el club i els avantatges que tenim per a tu ;) Descarrega-te-la aquí!\nVine a descobrir el nostre compromís amb l'Escola\nQuota Escola Sagrada Família\n· Matrícula gratis\n· 10% dte en la quota familiar mensual\n· Permanència fins que el fills facin 25 anys\n· Torn preferent d’inscripció al lleure i campus\n· Retorn d’un percentatge de la quota a l’Escola\n· Ajudes a la plena escolarització (Projecte barri)\n· Patrocini de la Rua de Carnaval\n* És imprescindible venir al club amb el carnet de l’escola. La invitació vàlida fins al 29 febrer\nParticipa al Concurs Claror i guanya un pack de motxilles i bidonet!\njudit torres | 7 d'octubre, 2015\nA Claror comencem el nou curs amb molta energia i amb la nova secció al bloc el Concurs Claror.\nEs tracta d’un concurs bimensual en el que us plantejarem preguntes, jocs, reptes i molt més! Entre tots els participants sortejarem diversos regals. En aquesta primera edició sortegem un pack de 2 motxilles i un bidonet valorat en 56€!\nPreparats? Doncs aquí teniu la primera pregunta:\nSabeu a quins esports es refereixen els següents termes tècnics?\n· 24 segons\nPer participar-hi només has de subscriure’t al bloc, a l’apartat ‘Subscriu-te al bloc’ del menú superior dret i respondre amb un comentari a l’entrada del concurs. No oblidis deixar un email de contacte perquè et puguem informar en cas de ser el guanyador.\nA principis de novembre publicarem el guanyador!\nMolta sort a tots els participants;)


Reproducció del document redactat per el rei Alfons IV el Magnànim l'any 1443 pel que es concedeix el previlegi de la celebració de la Fira de Sant Bartomeu i el mercat setmanal a Artesa de Segre.\nDocument copiat de la publicació Fulls del Museu del Montsec d'Artesa de Segre, núm. 8 editat l'abril 1992.\nAl 1418, Antoni Ponç de Ribelles, senyor d'Artesa de Segre es veu obligat a vendre la casa pairal i senyorial de la Baronia de Ribelles. Aquesta és la primera conseqüència de la profunda crisi econòmica en la que estava entrant el senyoriu d'Artesa de Segre. Una crisi que esdevenia dels àmbits social, agrari i demogràfic. Una segona prova d'aquesta greu situació econòmica que s'estava patint va ser la necessitat de crear un censal1 de 300 florins lliurats per Antoni Casal d'Aligar, senyor de Seró.\nEls senyors d'Artesa no s'estaren de fer tot el possible per redreçar la situació. Des de feia temps aquest senyoriu anhelava la celebració de la Fira de Sant Bartomeu. La bona relació d'Antoni Francesc de Ribelles amb la reina Maria de Castella propicià que aquesta demanés al seu espós, el rei Alfons el Magnànim, el privilegi de la celebració de les fires de Sant Bartomeu i el mercat setmanal dels dijous que, actualment, celebra els diumenges. Aquesta fira i el mercat ja han assolit més de 560 anys de tradició.\nEl document signat a Càpua (Nàpols) el 22 de maig del 1443 pel rei Alfons IV el Magnànim, es un pergamí que actualment està força deteriorat i que es conserva a l'Arxiu Diocesà d'Urgell. A continuació es transcriu la traducció del llatí feta per Mossèn Benigne Marquès, arxiver de la Seu d'Urgell.\n"Nos Alfons, per la gràcia de Déu, rei d'Aragó, Sicília citerior i ulterior, València, Jerusalem, Hongria, Mallorca, Sardenya i Córsega, Comte de Barcelona, duc d'Atenes i Neopàtria, i també comte de Rosselló i Cerdanya, pels precs humils d'alguns familiars i domèstics nostres, en virtut de les presents us concedim de manera gratuïta, expressa i deliberada, a vosaltres fidels nostres, universitat i homes del lloc d'Artesa, el qual segons diuen pertany al noble i amat nostre Antoni Francesc Ribelles, fill i hereu del difunt el noble Antoni Francesc de Ribelles, que en l'esmentat lloc se celebri perpètuament, un mercat el dijous de cada setmana. Us atorguem també per les presents que al mateix lloc en endavant se celebri una fira, la qual començarà vuit dies abans de la festa de Sant Bartomeu, del mes d'agost, i la seva durada serà de vuit dies precedents a la festa d'altres vuit dies subsegüents. I en major cúmul de gràcia us concedim una altra fira, el Retorn, perpetualment cada any al novembre, durant deu dies, la qual començarà cinc dies abans de la festa de santa Cecília i es perllongarà altres cinc dies després.\nVolem i concedim que totes les persones i cadascuna d'elles, de qualsevol llei, estat o condició que siguin, les quals vinguin a l'esmentat mercat (i fires), segons s'especifica més amunt, estiguin salvaguardades i segures amb llurs pertinences i mercaderies, i això tan en venir, durant la seva estada, com en retornar-se'n, sota la nostra especial protecció; de tal manera que no puguin ser capturades, empenyorades, marcades o impedides a causa de una culpa, crim o deute aliens, a no ser que elles n'estlguessin obligades com a principals o com a fidejussors. Però en aquest cas primerament s'haurà de provar la seva participació de directe. No obstant això exhimim i excloem dels esmentats casos els que cometen crim de traició, els falsificadors de moneda, els assaltants dels camins, els sodomites, els lladres i els que perpetren el crim de "Iesa" majestat.\nPer això a la il.lustríssima reina Maria, nostra caríssima consort i lloctinent general, per les presents la fem sabedora d'aquest nostre propòsit; i al governador del principat de Catalunya, al seu lloctinent, al batlle general i a tots els altres súbdits i oflcials nostres, que els correspongui, tan presents com futurs, els diem de forma expressa i deliberada, i els manem que observin fermament i facin observar aquesta nostra concessió perpetualment i de manera inviolable, totes i cadascuna de les clàusules en ella contingudes; i segons el sentit pIe de les presents, que no permetin que als llocs veïns se celebrin mercats, fira ni retom els dies i festes assenyalats, ni tampoc que algú contravingui per cap causa ni raó el que ha estat establert. I encara, perquè volem completar-ho amb una especial gràcia per les presents concedim a tots i a cadascú que vingui a les esmentades fires, en el termini de cinc anys a comptar des de la concessió de la present carta, que no es vegin obligats a pagar cap lleuda2 ni altre dret nostre o de la cúria nostra per les mercaderies que hi portin o hi adquireixin.\nQualsevol que s'atreveixi a contravenir tot això, sàpiga que es mereixedor de la nostra ira i indignació i d'una pena de mil florins d'or Aragonesos, la qual quantltat serà ingressada al nostre erari després de que hom haurà reparat del tot els danys causats. En testlmoni de la qual concessió manem redactar les presents i munir-se del segell pendent, el comú deIs negocis del regne de Sicília ulterior, car no en tenim un altre a mà. Tot el que fou donat al castell de la ciutat de Càpua de Nàpols, el dia vint-i-dos de maig de l'any de la nativitat del Senyor, mil CCCC, quaranta-tres, novè del regne de Sicília citerior i vint-i-vuité deIs altres regnes nostres.\nSigne d'Alfons, per la gràcia de Déu, rei (d'Aragó, Sicília citerior i ulterior, València, Jerusalem, Hongria, Mallorca, Sardenya, Còrcega, comte de Barcelona, duc d'Atenes i Neopàtria i també comte de Rosselló) i Cerdanya, qui tot això damunt inserit alabem, aprovem, concedim i firmem, manant que es posi a aquest instrument el segell pendent, el comú dels negocis del regne de Sicília ulterior, ja que no en tenim altre a mà.\nEl Rei Alfons (signatura autògrafa)\nSón els testimonis, Alonso, bisbe de València, Jaume d'Aragó, coper; Llop Ximenes d'Urrea, camarlenc, Guillem de Vic, mestre nacional del regne de València, i Ramir de Funes, militars, cambrers, consellers del senyor rei esmentat.\nSigne de mi, Bernat, escriptor del sereníssim rei d'Aragó i per la seva autoritat (en tota la seva regió) notari públic, que la present concessió he manat (escriure) per mà de Joan Olzina, secretari (del mateix rei) i he manat cloure. Valen les esmenes fetes...\nLa fira de Sant Bartomeu, en temps no gaire antics, també era anomenada la fira dels gitanos, ja que diversos grups de gitans instal·laven les seves parades pel poble, situant-se en diversos llocs en funció de les mercaderies que comerciaven: bous al Castellot, cavalls i mules al carrer del Calvari, porcs al carrer de Sant Jordi, alls a la plaça del Ball, conills, ous i gallines a la plaça Major, quincalleries al carrer del Bisbe Bernaus i la fruita i la verdura al carrer de Sant Joan.\nDesprés d'uns anys d'aturada, a principis dels anys 80 es va rependre l'activitat. El plantejament, a conseqüència de la modernitat va canviar substancialment, també, ha pres especial protagonisme el Meló amb la celebració de la Fira d'aquest producte que aquest any 2002 ha arribat a la seva 23ena edició.\nAl marge del meló, aquesta fira s'ha consolidat com una de les més importants de les comarques veïnes amb un extens programa d'activitats repartit en diverses ubicacions.\nA partir de l'any 1996 i al llarg de 4 anys, dins dels actes d'aquest esdeveniment, es celebrava La Nit Bruixa, una mostra del món esotèric i paranormal en la que s'hi podien trobar tota mena de fòrmules, estris i amulets útils per a la predicció del futur, a més de la possibilitat de que els professionals d'aquest àmbit ens vaticinéssin tot el que ens guardava l'esdevenidor. Tot plegat una bona animació nocturna que completava la gran quantitat d'actes de la fira.\nAl número 245 de la revista La Palanca, corresponent al mes d'agost del 2002, a l'apartat de Cartes a la Redacció s'hi llegeix l'escrit titolat "Cròniques d'ahir: la fira". Aquest article, signat per el Sr. Amat Bernaus i Marquès, descriu amb una literatura carregada de nostàlgia i profusament descriptiva, l'ambient vist amb ulls d'espectador integrat i a la vegada provinent del paisatge, el que era la fira anys enrere. Em perdonarà el Sr. Bernaus d'utilitzar aquest text però no m'he pogut estar d'adjuntar-lo en aquest espai per la seva clara documentació històrica i gràfica.\nArtesa es desperta amb els carrers plens. Les voreres de la carretera d' Agramunt són un reguitzell de parades de diverses mercaderies. Al "Joc de la Pilota" no s'hi pot transitar i les places estan acaparades pels tractants de bestiar. Artesa de Segre és un bullici de gent. És la fira.\nEIs sorolls habituals s'han transformat en una remor indescriptible, en una barreja de crits, riotes, renills, plors de la quitxalla, xiscles de garrins, brams d'ases i, per damunt de tot, els altaveus pregoners dels xarlatans:\n-Mantes de Piteu...! Regalades de preu...!\n-Ni las cincuenta, ni las cuarenta... ni las treinta!... Para el caballero!...\n-Torrons!... Torrons d' Agramunt!...\n-Muerto el perro, se acabó la rabia!...\n-Mestressa!... La faixa que li dóna set tombs al seu marit!... Set tombs!\nAvui Artesa és una festa; una trobada de tota la comarca i més enllà, per comprar i vendre. S'hi veuen homes i dones, grans i menuts carregats de propòsits i il.lusions. Uns van amb presses i altres s'encanten davant qualsevol parada o rotllana formada al voltant dels xarlatans que expliquen acudits i històries temptadores al públic encuriosit. N'hi ha que surten de menjar-se la coca i prendre's un cigaló d'aiguardent.\nEl pagès porta el seu millar tern de vellut negre i de l'armilla li penja la cadena de plata del seu Roskoff. S'ha tallat els cabells i afaitat el rostre, duu espardenyes noves i, tot plegat, sembla com si no es trobés gaire còmode. La muller també porta un vestit de mudar; és poc usat, pero la confecció és molt passada de moda, calça sabates que li fan una tocadura i coixeja una mica tot dissimulant el dolor. Unes jovenetes, darrera els vidres de la botiga, se la miren i riuen; elles són més modernes, però a la capital són les que paguen el riure. El que no saben, potser, és que la pagesa se'n riu de les unes i de les altres. La pagesa pensa, i no li manca raó, que les de la ciutat i capital, quan són a pagès, són ridícules per la seva ignorància i mala destresa per les coses del camp. La cosa, doncs, es queda en un empat de rialles.\nLa fira va transcorrent com una successió de folklòriques estampes... La fira és un flash que il.lumina, de tant en tant, rostres cremats pel sol, fronts arrugades, gestos de continguts recels, sornriures de timidesa, mirades d'incredulitat, pentinats amb brillantina amb perfums de confosa procedència... La fira és un quadre d'en Goya... La fira és un conte d'en Dickens...\nLa mare va estirant el braç del seu vailet que resta embadalit davant les joguines. Un camperol s'aixeca la gorra, tot rascant-se el cap. El gitano de mocador blanc de seda al coll i clavell a la solapa, gesticula i parla movent el seu mostatxo negre. El tractant de brusa blava, fuma un caliquenyo i, brandant un bastó amb cara seriosa, es disposa a reconeixer una mula mig guita.\nSenalles, mocadors de farcell, capses i paquets són emprats per traginar les mercaderies. El masover carrega el matxo; la masovera es canvia el calçat per tal d'emprendre el llarg retorn a la masia.\nPoc a poc, els carrers es van buidant; poc a poc, aquell ressò de polifòniques veus es va apagant.\nDe la fonda van sortint els que s'han quedat a dinar; amb els colors pujats a la cara, xerren alegrement. Es nota que aquest extraordinari en les seves habituds gastronòmiques, els hi ha proporcionat distensions en el cos i euforia en els ànims.\nMentre els firaires acaben de recollir les parades i el botiguer retira l'últim casc d'arengades, la joventut es disposa a assistir al ball o a la sessió de cinema.\nLa fira s'ha acabat. Ara és hora de passar comptes: satisfaccions, desenganys, somriures... tal vegada algun badall. S'han exhaurit els intercanvis de la materia dels diners. Els negocis de l'esperit, però, continuen.\nAmat Bernaus i Marqués\n1Censal: Dret de cobrar una pensió o cànon anual com a contrapartida d'un capital donat\n2Lleuda: Tribut medieval que es pagava en entrar mercaderies dins d'una vila o en qualsevol altre lloc.\nCartell commemoratiu del 550è aniversari de la Fira de Sant Bartomeu on s'hi reprodueix el document d'Alfons IV amb el que autoritza i regula la fira anual i el mercat setmanal per Artesa de Segre Programa de la fira de l'any 1998\nPrograma de la fira de l'any 1999 amb una il.lustració que ens presenta el moment en que el rei Alfons IV, el Magnànim, dóna el privilegi de la Fira de Sant Bartomeu a la població d'Artesa de Segre l'any 1443. Programa d'actes de l'any 2001\nLa edició del 2002 ha presentat el següent programa:\n- Sector d'automoció.\n- Sector de maquinària agrícola i ramadera.\n- Zona de productes artesans.\n- Sector comercial i de serveis.\n- Zona de melons.\n- Zona dels vins i degustacions.\n- Mostra d'oficis artesans.\n- Sector de les entitats i associacions.\n- Degustacions de vins de la comarca.\n- Degustació de paella.\n- Torneijos de bitlles catalanes, bàsquet i futbol.\n- Jornada de portes obertes al Jaciment Arqueològic d'Antona.\n- Festa del vi.\n- Trobada de puntaires. Aquest any, en la seva cinquena edició hi han participat 450 puntaires de 60 poblacions de Catalunya i Aragó.\n- Mostra canina Desfilcan (XXIIena edició)\n- X mostra de vins DO Costers del Segre.\n- XIV mostra de productes artesans.\n- XXIII mostra de productes estranys.\n- VII mostra de puntes de coixí.\n- II mostra d'oficis artesans.\n- XXIII fira del meló.\n- Exposicions de manualitats de les Artesenques Actives.\n- El vi i la vinya.\n- Activitats realitzades per Càritas Parroquial d'Artesa de Segre.\n- Activitats de l'Associació de Jubiltas i Pensionistres d'Artesa de Segre.\n- El Club de Lectures exposa: Artesa de Segre (1900-1926) "La naixença d'una ciutat", visió gràfica de Joan Boldú i Condomines.\n- Trofeus del grup de bitlles de Montmagastre.\n- XXIII concurs de productes estranys.\n- V concurs de pintura ràpida.\nPlaça de l'ajuntament on s'hi mostren exposicions de cotxes, maquinària agrícola, mostres d'artesania i altres. Carpa de l'Associació de Comerç i Serveis d'Artesa de Segre.\nTrobada de puntaires que aplegà 450 participants d'arreu de Catalunya i Aragó\nPlafó de de la fira on es comenten les propietats i usos del meló.\nPodeu clicar a sobre de cada cartell per llegir els següents continguts:\nEl meló dels secans d'Artesa de Segre (blau)\nPropietats del meló (groc pàlid)\nInformació nutricional (verd)\nCom menjar-lo (groc brillant)\nCom saber quan un meló està madur (vermell)\nParades de melons


Notícies - Bernat Solé: 'Hem de mostrar-nos creïbles a la ciutadania; hem d'estar més oberts que mai'\nBernat Solé: 'Hem de mostrar-nos creïbles a la ciutadania; hem d'estar més oberts que mai'\nEl conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència veu la transparència 'clau' perquè l'administració sigui 'creïble'\nLa CUP es retira de l'acusació popular del 'cas 3%' perquè s'hi personi l'Ajuntament de Sant Cugat ( 1/set/20)\nL'Ajuntament de Sant Cugat es presenta com acusació particular al judici del 'cas 3%' (31/jul/20)\nel 1/set/20 Sergio Morales Política PDF\nEl conseller d'Acció Exterior, Relacions Institucionals i Transparència, Bernat Solé, considera que la situació d'emergència sanitària fa que les institucions, 'més que mai', s'hagin de mostrar com a administracions properes. A través de la transparència, el republicà considera que els ens públics han de ser creïbles. 'Hem d'explicar què fem i com ho fem', ha dit en una visita institucional a l'ajuntament de Sant Cugat on ha expressat la implicació del Govern de la Generalitat per 'posar llum a qualsevol ombra de corrupció'.\nEn aquest sentit, Solé ha posat en valor 'el compromís' del govern tripartit, que es posa de manifest amb la creació de la tinència d'alcaldia de Bon Govern i Transparència. Aquesta era una de 'les potes de l'acord de govern' per fer possible la regeneració democràtica i la lluita contra la corrupció, tal com ha detallat l'alcaldessa, Mireia Ingla. La republicana, a més, ha recordat que l'Ajuntament de Sant Cugat ha sol·licitat presentar-se com acusació particular al judici del 'cas 3%'.\nAprofitant la visita, Solé ha signat el llibre d'honor de l'Ajuntament. Abans d'aquesta, l'última firma que hi havia era la de l'exconseller santcugatenc Raül Romeva, que va visitar el consistori a mitjans de juliol, abans que la jutgessa suspengués el tercer grau penitenciari. Aprofitant aquesta situació, el conseller ha defensat el dret a l'autodeterminació i ha manifestat el desig que no hi hagi ningú a la presó per haver permès una votació, en referència a l'1-O.\nLa recepció al conseller ha comptat amb la presència de regidors dels grups municipals d'ERC-MES, PSC, CUP-PC i Junts per Sant Cugat. També hi han assistit el secretari de Transparència i Govern Obert, Jordi Foz, i el delegat del Govern a Barcelona, Juli Fernández.\nHem de mostrar-nos creïbles a la ciutadania, hem d'estar més oberts que mai. A qualsevol ombra de corrupció de li ha de posar llum.\nUna pota de l'acord de govern és la lluita contra la corrupció.\nEl conseller Solé ha signat el llibre d'honor de l'Ajuntament de Sant Cugat / Foto: Cugat Mèdia


La Xarxa de Voluntariats de Balaguer ha atès a dia d'avui una cinquantena de persones, sobretot gent gran o persones amb alguna patologia, a qui estan subministrant aliments o també productes com butà o pelet.\nEns ho ha explicat el paer d'Afers Socials, Kevin Bruque, que apunta que a mesura que avancin els dies les demandes per part dels usuaris poden anar incrementant. El mateix paer assenyala que actualment la xarxa compta amb una seixantena de voluntaris.\nPer donar a conèixer la Xarxa de Voluntariats, la Paeria ja ha començat a distribuir per les diferents cases de la ciutat uns díptics informatius sobre què és la xarxa, què fan els voluntaris, com apuntar-s'hi i sobre com en poden gaudir els veïns de la capital.\nRecordem les tasques que fan els voluntaris: ajuden en el subministrament d'aliments o recursos energètics a la gent gran, persones vulnerables o persones en risc d'exclusió social; tenen també cura dels infants d'aquelles famílies que no puguin acollir-se al teletreball i treuen a passejar les mascotes d'aquelles persones que no ho puguin fer. Així mateix, donen suport psicològic, via telemàtica, a les persones amb dificultats emocionals i/o inestables causades per no poder sortir de casa i suport tecnològic a les persones que necessitin fer un tràmit (administratiu, de salut, ...) que tinguin dificultats tecnològiques o analfabetisme digital.\nA banda de tot això, des de la xarxa recordem que també s'estan confeccionant mascaretes i bates. De mascaretes, els ho explicàvem ahir, ja se n'han fet arribar 1.000 a les tres residències de la ciutat, als treballadors de la paeria que fan serveis essencials i també a les persones que fan tasques de voluntariat a través del xarxa. Pel que fa a bates se n'han repartit fins ara 750 entre el CAP, l'hospital sociosanitari i les residències.\nEn aquest sentit, Kevin Bruque assenyala que estan en contacte permanent amb justament amb el Centre d'Atenció Primària i les residències de la ciutat per ajudar-los en el subministrament de material.\nPer tot plegat, el paer d'Afers Socials valora la Xarxa de Voluntariats de forma molt positiva. Kevin Bruque diu que es tracta d'un servei a la ciutadania creat directament des de la pròpia ciutadania, cosa que continua demostrant, assegura el paer, que Balaguer és una ciutat solidària.\nDes de la Paeria recorden que la Xarxa continua oberta a totes les persones que s'hi vulguin apuntar com a voluntaris. Només cal que omplin el formulari que trobaran al web voluntariats.balaguer.cat o escriure un correu a l'adreça voluntariats@balaguer.cat. Per la seva banda, les persones que vulguin comptar els serveis de la xarxa poden trucar al telèfon 660 756 719.


Reempresa i la Diputació de Girona garanteixen el relleu en dotze negocis que tancaven durant la primera meitat del 2021 - Diari de Girona\nEs tracta d'empreses viables que no tenien ningú a qui deixar els establiments\nGirona | 03·08·21 | 21:36\nLa Cecot, la Fundació Autoocupació i la Diputació de Girona han garantit el relleu en dotze negocis que volien tancar durant el primer semestre del 2021. Ho han fet a través del programa Reempresa, el mercat de compravenda de petites i mitjanes empreses de Catalunya per evitar que es tanquessin les empreses viables per falta de relleu. Els organismes implicats en el projecte preveuen que a finals d'any es podria arribar a la quinzena de negocis salvats a la demarcació de Girona. Des del mes de gener, Reempresa ha atès prop d'una trentena d'emprenedors interessats en comprar un negoci en funcionament i 25 empresaris que volien vendre's-el. A més s'ha iniciat 19 processos de reobertura.\nA la demarcació de Girona, Reempresa treballa amb ajuntaments i consells comarcals des del 2013 amb l'objectiu d'acostar aquest servei gratuït a tots els emprenedors i també a les petites i mitjanes empreses del territori. Actualment hi ha punts d'atenció a onze municipis gironins, entre ells les capitals de comarca.\nDes que el 2013 es va signar l'acord de col·laboració amb la Diputació de Girona ja s'ha evitat el tancament de 118 empreses gironines, fet que implica mantenir 234 llocs de treball a la demarcació.\nUn dels últims casos d'èxit és Ca la Nor de Banyoles. És una botiga d'alimentació que estava oberta des del 1965. Ara, ha canviat de propietat amb la intenció que la nova encarregada del negoci pugui mantenir la marca i aplicar canvis de forma progressiva. Coralí Guillaume ha detallat que feia temps que buscava un negoci perquè no volia "començar de zero". Finalment ha aconseguit agafar el relleu de Ca la Nor.


On, i com, començaran les classes? | Viu Marratxí\nOn, i com, començaran les classes?\nXavier R. | 11/03/2013 | Seccions: Al Dia\nAixò és el que importa als pares dels alumnes de l’IES Sant Marçal\nPocs dies després de l’acte oficial de la col·locació de la primera pedra de l’IES Sant Marçal (vegeu noticia: Ja s’ha posat la primera pedra a l’IES Sant Marçal, del 28 de febrer passat), s’han tornat a disparar totes les alarmes.\nIES Sant Marçal: en funcionament, encara que “en construcció”\nA partir d’unes declaracions de la Regidora d’Educació i Cultura de l’Ajuntament de Santa Maria, Malén Crespí, reproduïdes en un mitjà de comunicació, en les que afirmava que l’Ajuntament d’aquesta localitat veïna no permetria la instal·lacio d’aules prefabricades al carrer, si la Conselleria d’Educació del Govern Balear no dotava, prèviament, de personal directiu i docent a l’IES Santa Maria.\nLa regidora santamariera, recollia i donava suport, en les seves declaracions, als pares dels alumnes de l’IES Santa Maria, que reclamen que l’IES Santa Maria compti, al igual que el de Sant Marçal amb personal docent i administratiu. En aquests moments ni l’IES Sant Marçal, ni l’IES Santa Maria, disposen de seus pròpies, si bé el primer ja fa dos anys que va començar a impartir classes, mentre que pel que fa al segons, aquest 2012-13 és es seu primer curs escolar.\nEn l’actualitat els dos centres comparteixen espai i personal docent i administratiu. L’espai és l’edifici ubicat a la plaça Andreu Torrens a Santa Maria, cedit per l’Ajuntament d’aquest municipi. El personal és l’assignat a l’IES Sant Marçal, que s’està construint a Marratxí, a la urbanització de Sant Marçal.\nSignatura Conveni IES Sant Marçal (5-9-2012). (Foto d’arxiu)\nLa construcció de l’IES Sant Marçal, es va iniciar fa un mes i mig, després de continus retards i ajornaments, pel que fa a la tramitació administrativa per part de la Conselleria d’Educació, respecte del que s’havia anat anunciat per responsables del Govern Balear i de l’Ajuntament de Marratxí. D’aquesta manera i encara que la constructora s’ha compromès a executar l’obra en 11 mesos, i no en els 14 del plec de condicions de la licitació, no estarà acabat abans de desembre d’enguany, amb la qual cosa el curs 2013-14, el setembre no podrà començar-hi.\nOn, i com, començaran les classes, el proper setembre, es demanen els pares dels alumnes dels dos instituts?\nUna de les opcions més factibles, i ja avançada com a més probable, seria continuar a la mateixa ubicació d’ara fins que es pogués fer ús de l’edifici actualment en construcció. Però aquesta opció, tenint en compte que als tres nivells ja en marxa, s’hi haurien d’afegir dos més (els alumnes de 1r d’ESO de cadascun dels dos centres) presenta el problema de que l’edifici de la plaça Andreu Torrens de Santa Maria no tendria capacitat per tots ells i per això es va plantejar afegir-hi aules modulars.\nAixí les coses, l’Ajuntament de Santa Maria ha vist l’oportunitat de reivindicar davant la Conselleria, alguns avanços en relació a l’institut santamarier, posant com a condició, a la probablement necessària ampliació de places escolars amb aules modulars, al centre cedit, la creació i dotació de l’equip docent de l’IES Santa Maria.\nComunicats de l’AMIPA del Costa i LLobera i del PSM-IV\nLes Obres de l’IES Sant Marçal avancen a bon ritme, però no serà suficient.\nLa preocupació davant la possibilitat de que en setembre no s’hagi arribat a una solució ha fet que l’AMIPA del CEIP Costa i LLobera de Pòrtol emetés el passat dissabte, dia 9, un comunicat en el que demanen que els seus fills que hagin d’iniciar el 1r d’ESO, el proper curs “ho han de fer amb totes les garanties de seguretat i sense cap tipus de coacció o amenaça fent prevaler així el seu dret a continuar el seus estudis d’educació obligatòria per damunt de qualsevol disputa territorial o entre administracions”. La presidenta de l’AMIPA, Aina Amengual, ha volgut matissar a Viu Marratxí que “el que reivindiquen els pares i mares de l’AMIPA és que els infants de l’IES Sant Marçal i de l’IES Santa Maria puguin seguir compartint espais com ho han fet fins ara, a l’edifici de l’antiga escola de Santa Maria”.\nEn aquesta mateixa línia, els econacionalistes de Marratxí varen emetre un comunicat, el passat dia 7, en el que, fent-se ressò de la incertesa de les famílies afectades, “reclamen a la Conselleria d’Educació una solució per el proper curs 2013-14 per a l’IES de Sant Marçal i l’IES Santa Maria” i, en conseqüència, “demanen a la Conselleria una reunió urgent amb els ajuntaments afectats per trobar una solució per a l’IES Sant Marçal i l’IES Santa Maria”.\nAvui matí pares de Marratxí, Santa Maria i Santa Eugènia, dels alumnes d’ambdós centres educatius, en funcionament, encara que “en construcció“, s’han manifestat front a la seu de la Conselleria d’Educació a Palma per exigir solucions a aquest problema que es veu venir i que s’afegeix a la llarga llista que ha acompanyat, des de anys enrere, l’IES Marratxí.\nEtiquetes: AMIPA CP Costa i Llobera, Educació, IES Sant Marçal, PSM-IV


La Diputació celebra el Dia d'Europa amb un acte sobre les oportunitats i reptes que ofereix la UE als municipis\nEl diputat Bartolomé Nofuentes ha destacat el paper crucial i el desconeixement dels fons europeus a nivell de desenvolupament regional i empresarial\nLa Diputació de València, a través de l'àrea de Projectes Europeus que dirigeix Bartolomé Nofuentes, ha celebrat el Dia d'Europa amb un acte en la seu institucional. Nofuentes, juntament amb el director de fons europeus de Finnova, Juan Viesca, i el professor de la Universitat de València (UV) Ricard Calvo, ha destacat els valors de la Unió Europea, com la solidaritat i la implicació en el ben comú.\nEn la primera part de l'esdeveniment, els ponents han debatut sobre les oportunitats que ofereixen les institucions europees. Nofuentes ha reivindicat una major col·laboració dels agents socials perquè les ajudes arriben realment allà on es necessiten. “Cal trencar el tabú que la participació ciutadana són solament els habitants d'un municipi”, ha afirmat el diputat. En aquesta línia, ha afegit que “solament de la mà de les empreses i els partners tecnològics es poden potenciar projectes financiables”.\nPer la seua banda, el director de fons europeus de Finnova, Juan Viesca, ha destacat que la Comunitat Valenciana és la novena regió europea en recepció de fons estructurals. “A pesar que els fons estructurals hagen sigut la base històrica del finançament comunitari, no cal oblidar que l'Instrument Pime és una eina molt potent per als emprenedors”, ha afirmat Viesca.\nRicard Calvo, professor de la UV i coordinador del projecte Gridet, ha subratllat que malgrat que el paper de les institucions és fonamental per a la disseminació d'aquestes ajudes, “la participació dels centres educatius en la posada en pràctica dels projectes és una pota que no pot faltar” ha declarat. Calvo també ha posat l'accent que la Unió Europea és valorada socialment pels fons de finançament, però “no cal oblidar que els seus projectes naixen de la cooperació i la solidaritat”.\nEn la segona part de l'acte, diversos projectes finançats per la UE han traslladat les seues experiències amb la Diputació en la seua demanda de fons europeus. Un dels casos més destacats és el del municipi de Torrent, on gràcies als fons eDUSI s'han dut a terme mesures de millora urbanística, social i ecològica. També s'ha presentat un projecte a la recerca de finançament sobre teixits intel·ligents capaços d'absorbir CO2 i el projecte Smartgov sobre gestió institucional del Big Data.\nBartolomé Nofuentes Día de Europa\nJuan Viesca Día de Europa\nRicard Calvo Día de Europa\n•\tEl diputat Bartolomé Nofuentes ha destacat el paper crucial i el desconeixement dels fons europeus a nivell de desenvolupament\nWEB 2018.05.09 RP VALENCIA EU.mp4


Es busquen futurs pioners i pioneres de la Internet a les Terres de l’Ebre « El bloc de Carme Pla\n« Particionar quan Ubuntu no ho fa automàticament\n21 jul. 2011 per carmepla\nCopio i enganxo la nota que han preparat des d’Atictes per fer difusió de la propera Ebre Lan Party:\nDes d’Atictes busquem aquelles persones que estan disposades a marcar el futur d’Internet a les Terres de l’Ebre.\nEts dels que els hi va fer ràbia no ser el primer que va fer el bloc del seu poble? Haguessis volgut entrar a Facebook abans que les teves amistats? Ara tens l’oportunitat d’ajudar a canviar en gran manera els hàbits i costums de les Terres de l’Ebre des de fora de les xarxes socials d’Internet.\nCom és habitual, Atictes prepara una nova activitat per difondre les TIC, i perquè enganyar-nos, per passar-ho bé!!!\nAquest cap de setmana fem l’Ebre Lan Party a Santa Bàrbara que durarà tot un dia sencer. Els que sou seguidors/es ja ho sabeu, l’esdeveniment reuneix un grup de persones amb els seus ordinadors per jugar, compartir i intercanviar informació.\nL’edició d’enguany dedicarà la tarda del dissabte als programadors i programadores amb un interessant taller per fer aplicacions per a Android. Si una empresa es vol dedicar a la programació, el seu gran futur passa per les aplicacions mòbils. Ho aprendrem de la mà d’EbreAndroid i TarracoDroid\nPerò la gent menys tècnica també tindrà oportunitat d’aprendre coses, concretament el diumenge al matí ens parlaran de guifi.net. Ens explicaran com podem compartir d’una forma molt innovadora l’Internet de casa col·laborant en una xarxa oberta, lliure i neutral (a la xerrada ens donaran detalls de què significa tot això).\nAmb l’Ebre LAN Party, Atictes pretén col·laborar en el descobriment de futurs pioners i pioneres de la Internet a les Terres de l’Ebre i és per això que esperem que la gent del territori s’engresqui amb nosaltres i ens ajudi a difondre aquesta activitat.\nMés informació i inscripcions a ebrelanparty.cat\nArticle inspirat en un de Jesús Ferré.


dromliving.com | #08 Pere IV. Barcelona. 2015 - dromliving.com\nEls propietaris d’aquest gran i lluminós àtic del Poblenou volien sentir-se identificats amb casa seva. Cosmopolites i enamorats de la seva ciutat ens demanaven transformar els espais en zones diàfanes i de disseny exclusiu i que, sobretot, s’hi respirés Barcelona.\nEl pis, d’obra nova i per estrenar, requeria canvis a la distribució per a guanyar amplitud i exigia un important exercici de creativitat per a projectar un interior molt personalitzat on prengués protagonisme la ciutat de Barcelona. Les reunions prèvies al nostre estudi van ser més clau que mai per a poder captar l’essència dels que hi viurien i imprimir-la al disseny final de l’espai. 73 m2 interiors i 42 de terrassa per a crear una nova llar d’interiorisme únic.\nTal com ens havien demanat, la protagonista és, sense cap mena de dubte, Barcelona. Una gran fotografia de la ciutat, feta exclusivament per a l’ocasió i muntada sobre un vinil tèxtil, presideix la sala. El blanc i el negre de la imatge es converteixen en fil conductor del disseny on predomina un marcat estil minimalista. El paviment de fusta de lama gran i veta marcada d’un to gris càlid aporta confort als espais.\nPer guanyar amplitud vam unir la cuina i la sala inicialment separades per una porta corredora que vam substituir per un vidre tintat de negre. També a l’entrada vam optar per eliminar límits espacials suprimint portes al passadís, espai on culmina el marcat contrast entre blanc i negre. A la suit principal, on vam incorporar un to gris càlid, la dutxa és l’element central. Ubicada al bell mig del dormitori dóna un toc distingit i innovador. El bany també està separat només amb un mampara de vidre negre i segueix la mateixa línia de contrastos cromàtics.\nA la cuina es va mantenir el mobiliari existent però per dotar-la d’una elegant personalitat i mantenir la concordança amb la resta de l’apartament es van lacar les portes de negre i s’hi va incorporar un silestone blanc Zeus. A la sala el gran sofà raconer en pell blanca conviu amb una taula de forja de disseny Dröm i unes cadires amb patí entapissades. La gran catifa de pell de vaca aporta el punt eclèctic al disseny. Al passadís vam dissenyar un moble suspès que fa de vincle entre la zona de dia i la de nit i a la suit tot el mobiliari nou és fet a mida. Es van mantenir els armaris existents lacant-los de blanc i, imitant la mateixa línia, vam incorporar-ne de nous creant un espai de vestidor en forma de L.\nVOLS UN DISSENY SEMBLANT PER A CASA TEVA? PARLEM-NE SENSE CAP COMPROMÍS


Miscel·lània | Alfred Badia\n1961, Joan Santamaria de Teatre, atorgat a Barcelona, per la Penya Santamaria, per a Calpúrnia.\n1962, Ignasi Iglesias de Teatre, atorgat a Santiago de Xile, per a El penúltim silenci.\n1968, Primer accèssit al Premi de Poesia per a inèdits mossèn Amadeu Oller, per a Urgències.\n1970, Recull de Blanes, Premi Recull de poesia «Ribas i Carreras», secció de Poesia, per a Atzucac.\n1971, Josep Maria de Segarra de Teatre, atorgat al Port de la Selva, per a Crònica desballestada.\n1973, Cap Gros de Teatre, per a Cargol treu bava.\n1981, Serra d'Or a la millor traducció poètica de l'any, per a Els Sonets a Orfeu de R.M. Rilke.\n1983, Serra d'Or a la millor traducció poètica de l'any, per a Poesia trobadoresca.\n1986, Centre Excursionista Els Blaus 2on Premi de fotografia.\n1987, Centre Excursionista Els Blaus 2on Premi de fotografia.\n1987, (21 de novembre) Centre Excursionista Els Blaus 1er Premi de fotografia.\n1993, 27 d'abril. Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya.\nEscrits sobre Alfred Badia\nAisa-Pàmpols, Ferran, Una història de Barcelona. Ateneu Enciclopèdic Popular (1902-1999), (Barcelona: Virus, 2000).\nA la p. 190 Alfred Badia apareix com a vocal tercer del consell directiu de l'entitat, l'agost de 1937.\nFuster, Joan, Literatura Catalana Contemporània, (Barcelona: Curial, 1978).\nA la p. 26 Alfred Badia és citat com estudiós del pensament català contemporani. A la p. 400 es reprodueix una opinió de Ricard Salvat, segons la qual Calpúrnia «hauria pogut ser comercial i s'ha quedat reduïda a sessions de cambra».\nGran Enciclopèdia Catalana, entrada anònima.\nLarreula, Enric, Les revistes infantils catalanes de 1939 ençà, (Barcelona: Edicions 62, 1985).\nA la p. 287 Alfred Badia figura entre els col·labordors de la revista L'Infantil-Tretzevents.\nFitxes d'autors catalans del Departament de Cultura\nFonoteca històrica Jaume Font de l'Arxiu Nacional de Catalunya\nJaume Melendres, «Alfred Badia es disfressa», Tele/Exprés, dimecres, 22 de desembre de 1976.\nRessenya de Presó de cendra.\nJoan Fortuny, «Una nova dansa de la mort», Avui, diumenge, 19 de març de 1978, p. 26.\nMarc Soler, «Versió completa i en català de Els sonets a Orfeu de Rilke», Tele/EXprés, 18 de maig de 1980, p. 17.\nLluís Busquets i Grabulosa, «El tot, l'obert i l'existència immarcescible», El Correo Catalán, dijous 26 de febrer de 1981, p. 10.\nRessenya d'Els sonets a Orfeu.\nÀlex Broch, «Els sonets Orfeu», El Correo Catalán, dijous 26 de febrer de 1981, p. 10\nAntoni Mora, «Alfred Badia: les meditacions d'un passejant solitari», Serra d'Or, n.348, novembre 1988, p.58-59 [826-827].\nCrítica de Somni, crítica, projecte, recerca.\nRamon Pla i Arxé, «Ric Trobar», Cercle de Guix, Literatura, El País, dijous, 13 de setembre de 1990, p. 24.\nRessenya d'Adés era l'alba.\nAntoni Boada, «Adés era l'alba d'Alfred Badia», Fulles al Vent, Cultura, Diari d'Igualada, divendres, 20 d'agost de 1993, p. 52.\nAlex Broch, «L'obra poètica d'Alfred Badia», Miscel.lània Joan Triadú, Biblioteca Abat Oliba (Barcelona: Publicacions de l'Abadia de Montserrat, 1993), p. 128-143.\nDaniel Palomeres, «El senyor Badia», La Tribuna, Punt de Vista, El Punt, dijous, 25 de març de 1993, p. 7.\nLola Badia, «Lectura cordial de les 23 superrealitats i de les 3 metamorfosis», pròleg a La llet astral de l'espiritrompa, (Barcelona: Oikos-Tau, 1995), p. 7-21.\nLola Badia, «Alfred Badia, entre el pensament i la literatura», Serra d'Or, 420, desembre 1994, ps. 22-26 [886-890].\nLola Badia, «La vall de Ribes en els versos d'Alfred Badia», Revista de Girona, 168, gener-febrer 1995, ps. 48-51.\nJaume Cabré, La matèria de l'esperit, La mirada, (Barcelona: Proa, 2005).\nA la p. 140 Jaume Cabré explica que va coincidir amb Alfred Badia al col·legi del Jesuïtes de Casp, on ell va ensenyar més endavant, i l'admiració que li va produir descobrir que Badia era l'autor de la traducció catalana dels Sonets a Orfeu de Rilke.\nLluís Cabré, «La lectura: record d'Alfred Badia, profesor als jesuïtes de Casp», estiu 2006.\nEnllaç al text complet escrit per Lluís Cabré, professor de literatura catalana de la Universitat Autònoma de Barcelona.\nAnònim, «Record d'Alfred Badia», Recull, Blanes, 14 de maig de 1994, p. 5. Reproduït a Catalunya cristiana, 9 de juny de 1994.\nLola Badia, «In memoriam Alfred Badia», Tribuna, Llengua Nacional, 14, juny de 1994, p. 6-7.\nTeresa Cosp Romañà, «El recuerdo de Alfred Badia», Cartas al director, La Vanguardia, diumenge, 10 d'abril de 1994, p. 3.\nLorenzo Gomis, «El recuerdo de Alfred Badia», Opinión, La Vanguardia, dilluns, 4 de abril de 1994, p. 15.\nJoan Gomis, «Alfred Badia, per exemple», Avui, dimarts, 5 d'abril de 1994, p. 13.\nRicard Vinyes, «Alfred Badia al carrer Casp», Avui, dijous, 23 de juny de 1994. Cultura IX.\nLA LECTURA: RECORD D’ALFRED BADIA, PROFESSOR ALS JESUÏTES DE CASP\nA lfred Badia va ser el meu primer professor de català. Això devia ser ben a principis dels anys setanta (1971-1972?), quan ell feia classe als primers cursos de l’antic batxillerat per a uns noiets que teníem uns onze o dotze anys. El col·legi estava passant d’una disciplina gairebé militar, ignasiana, i sens dubte preconciliar a un règim pedagògic més obert i a una ideologia de transició, contradictòria per variada. Als nou anys et podies trobar amb el carnet de Cruzado de la Eucaristía (imprès amb un dibuix d’un cavaller del Temple alçant l’espasa), havies d’assistir a la missa sense escapatòria o recloure’t cap al vespre en una sala d’estudi a fer l’hora de brigada ―un mot tan eloqüent com ‘edil’, per designar el delegat de curs, o com els jocs de competició entre cartaginesos i romans. Al cap de pocs anys, als meus tretze o catorze, ja hi havia doctrina i discussió sobre la fe i el marxisme ―el terme no es feia servir― a partir de lectures de Roger Garaudy, Helder Camara i Ernesto Cardenal. (Recordo amb precisió un treball sobre la Cuba de Fidel Castro, perquè ens va fer obtenir el carnet de la Biblioteca de Sant Pau, la biblioteca juvenil per als qui no tenien edat per accedir a la veïna Biblioteca de Catalunya, llavors a la seu de l’Institut d’Estudis Catalans. Recordo igualment com, amb la mateixa edat fa no fa, assistíem impertèrrits a les classes de Formación del Espíritu Nacional.)\nNo conec la història de l’orde en aquests anys. (És lògic suposar que l’elecció del pare Arrupe devia tenir alguna cosa a veure amb les noves orientacions.) El cas és que, entre els extrems d’aquest canvi copernicà, el català va passar a formar part del currículum escolar com una assignatura innòcua, sense ideologia. Als Jesuïtes de Casp ―ja no es deien tant Colegio del Sagrado Corazón de Jesús― hi anaven, a vegades amb beca, els fills ―encara no les filles― de pares de l’Eixample, molt sovint amb professions liberals. L’educació en castellà ―excel·lent en la promoció de la lectura, la redacció i l’expressió en públic― imposava la llei en les relacions personals entre els alumnes, i doncs complia amb les expectatives (les expectatives que feien que un professional catalanoparlant sovint preferís escriure en castellà per seguretat). Com que els alumnes tenien assegurada la facultat d’expressió, de pensament lògic i de càlcul per altres camins, les classes de català van aparèixer en una mena de terra de ningú.\nAlfred Badia era un home molt afable. Altíssim ―ens semblava― per no dir imponent, una mica malgirbat i amb un aire distret, introduïa una amable pausa setmanal entre les fraccions i els polinomis, d’una banda, i les severes, memorables Coplas de Manrique de l’altra. No li havíem penjat cap malnom. Duia una bossa ―crec recordar― i no una cartera professoral. No sabíem, és clar, que era filòsof ni res de res, i ell no ho feia notar. La seva didàctica era simple: les beceroles de la gramàtica catalana i la lectura. Devia haver comprès immediatament ―dedueixo ara― que la majoria érem catalans i que només ens calia aprendre quatre regles i llegir alguna cosa que ens servís de model. (És la lloable pràctica de fa mil anys: llegir el Donat i apendre a escriure amb els autors llatins.)\nPer a la gramàtica hi havia manuals escolars: un que es deia Faristol (amb tapa verda i un peculiar format apaisat, estil La Galera) i un altre que es deia Signe (d’Albert Jané), però la memòria no m’ajuda a precisar-ne el moment. (Em consta que el recurs triat per al nou COU, on Alfred Badia també encetava l’ensenyament de català, era la bona gramàtica de Jeroni Marvà.) Sí que recordo amb exactitud que la classe començava amb una explicació senzilla a la pissarra, sobre l’article i l’apòstrof, posem per cas. Aquesta instrucció mínima era gairebé accessòria. La gràcia de tot plegat (i el valor d’aquest record, si en té algun) era la lectura.\nAlfred Badia havia triat un clàssic: les Rondalles de Grimm en la versió directa de l’alemany que en va fer Carles Riba. El mètode era el que sempre s’ha fet servir per llegir com cal: el mestre llegeix exemplarment; l’alumne segueix llegint; el professor corregeix. Per al qui ho feia bé, tenia guardats al fons d’alguna butxaca insondable aquells caramels de coloraines en forma de boleta minúscula que llavors enllaminien a qualsevol nen.\nIl·lustració d'Arthur Rackham de les Rondalles de Grimm.\nConservo aquest llibre. És una reedició de 1966 que l’editorial Joventut (als anys seixanta, Juventud) havia publicat abans de la guerra en una col·lecció infantil extraordinària: hi feia companyia, per exemple, a l’Alícia en versió de Josep Carner i amb il·lustracions de Lola Anglada. El volum es presentava amb una portada moderna tan multicolor com cridanera, però el contingut era el mateix: les magnífiques il·lustracions d’Arthur Rackham ―gravats amb un gran treball de ploma o siluetes negres retallades com ombres xineses, o una mescla més expressionista de les dues tècniques― i la llengua del traductor, patrimonial i educada. Com que ara mateix el tinc al davant, puc assegurar que aquesta lectura era un oasi escolar. De llibres d’aquesta mena en teníem a casa, i els havia llegit, però al col·legi ―el col·legit tanmateix― encara ens dèiem el nom en castellà (i així consta escrit el meu al full de guarda, amb pèssima cal·ligrafia). Devíem llegir bastant i selectivament (divuit rondalles marcades barroerament a l’índex), i amb interrupcions (més indicacions internes en un d’aquells bolígrafs bic que sempre acabaven vessant).\nRellegint algun fragment de les Rondalles, no costa gaire entendre que Alfred Badia devia pensar que, encara als anys setanta, la llengua literària ―la llengua que tothom ha de dominar si vol llegir― era la que s’havia dipositat a partir del Noucentisme, fugint de les modes: “i amb tot em sento tan cruixida com si hagués trastejat realment”, diu un personatge de La llum blava; o bé: “el ric hagué de posar el nap del seu germà en un carro i fer-lo traginar cap a casa. En ésser a casa, no sabia contra qui girar la seva ira i la seva rancúnia”, escriu Riba a El nap (cito dos passatges marcats). Vet aquí la llengua que se’ns ha esmunyit en les últimes dècades (“cruixida”, “trastejat”, “traginar”, “rancúnia” eren veus populars a moltes cases barcelonines fins fa ben poc) i la que s’ha postergat en benefici de l’ús, com si el català no pogués conservar, entre altres, un registre culte (“En ésser a casa”).\nTransmetre una llengua de cultura als nois joves no és pas poca cosa. Trobar-se, quaranta anys després, un model de lectura arrelat en els anys trenta tampoc. El que aprens de petit queda per sempre, i en aquest cas ajuda a valorar amb justícia la llengua de Carner, Riba o Marià Manent, a distingir-la del model, no menys literari, que puguin haver difós escriptors posteriors des dels anys seixanta. L’ús canvia i s’acaba imposant. La llengua literària és un dipòsit històric que només perd el valor, i esdevé definitivament arcaica, quan la tradició lectora s’interromp. (Pensem en l’apreciació popular a Anglaterra de les novel·les de Jane Austen, bestsellers del segle actual sense que hi hagi d’intervenir cap agent que n’actualitzi la llengua.) Les Rondalles de Grimm sobretot valien per mantenir la tradició lectora, el modest cultiu de les lletres.\nAquest record és de l’estiu de 2006. Tinc fills llegidors. Abans d’aprendre de lletra van sentir prou rondalles de Grimm (amb els seus perfets simples literaris), que després han llegit (a pesar dels perfets simples). Encara que no sabíem res d’Alfred Badia ni dels sonets de Rilke, alguns li hem d’agrair la cultura impartida amb un aire distret.


maig de 2021 – Mercat de Lesseps\nSilvia Tarragona - ChupChupChup2021-11-19T16:08:43+02:00\nEl púding de pa dur és una recepta ideal per a aprofitar el pa sec que ha sobrat, o les restes de brioixeria, bescuits o galetes que s'han assecat. És fàcil de fer, és econòmic i molt versàtil a l'hora de servir. Pots acompanyar-ho amb fruita fresca de temporada, amb melmelades i confitures, o amb una [...]\nPúding de paSilvia Tarragona - ChupChupChup2021-11-19T16:08:43+02:00\nLa cuina d'aprofitament consisteix, bàsicament, a no tirar el menjar i reutilitzar les restes de menjar que no es consumeixen, a més d'usar els aliments que estan a punt de caducar. Cada any es malgasten una gran quantitat d'aliments que podrien ser utilitzats. És per això que cada vegada més gent s'apunta a la cuina d'aprofitament. [...]\nApunta’t a la cuina d’aprofitamentSilvia Tarragona - ChupChupChup2021-04-27T18:17:50+02:00


Uba | Viena Editorial\nRubén Fernàndez Arizmendi\nEl drama quotidià que Uba ens ofereix, tot i que el tenim a prop en l’espai, està lluny de les nostres vides. S’emmarca en la lluita per mantindre viva una cultura mil·lenària, en virtut de la qual l’ésser humà pertany a la terra i no a l’inrevés, que topa amb els murs de la globalització.\nA Casamance, però, aquesta lluita és del color de la sang i ressona amb l’estrèpit de les metralladores; ha esdevingut una guerra oberta que, tanmateix, és invisible per a nosaltres, cosa que ens mostra, una vegada més, que la vida de les persones no val el mateix a tot arreu. Uba, doncs, mostra eixa part de la realitat actual a la qual no tenim accés, una realitat amagada: les misèries i heroïcitats, les ganes de viure, d’estimar i d’expressar-se, d’éssers humans que romanen sota el jou d’un sistema que els ha condemnat.\nRubèn Fernàndez Arizmendi va nàixer a la ciutat de València en 1969. Impressor de professió, el seu contacte amb els llibres ha estat, fins ara, unit a planxes d’impressió, tinta i plecs de paper d’edició.


Esport i sostenibilitat - El Periòdic d'Andorra\nPublicat el Dimarts, 10 de setembre de 2019 | 02:45 h\nLa 36a Universitat d’Estiu d’Andorra s’ha centrat en Innovar per a un món sostenible i en aquest context he volgut destacar les accions positives que està duent a terme el món de l’esport per lluitar contra el canvi climàtic.\nPer exemple, la Federació Andorrana de Muntanyisme, ha elaborat un manual de bones pràctiques en curses d’esquí de muntanya que defineix les línies mestres perquè un esdeveniment esportiu sigui sostenible. Ítems com l’autosuficiència, la prevenció, la corresponsabilitat, la proximitat i la responsabilitat compartida pretenen reduir la petjada ecològica de les proves per garantir que es puguin seguir realitzant en el futur.\nAquesta visió és pionera a tot el món i ha estat recollida per la Federació Internacional de Muntanyisme (ISMF) que ha proposat a la FAM que exporti el seu model, vist el bagatge i els coneixements adquirits els últims anys, perquè la resta de proves del calendari de la Copa del Món esdevinguin competicions sostenibles i amb el mínim d’emissions de gasos d’efecte hivernacle.\nTotes les mesures incloses en el manual de la FAM, són mesures concretes i quantificables perquè cada organitzador de la prova sigui conscient del que genera com a residu o contaminant i com el pot contrarestar. D’aquesta manera es pretén organitzar proves esportives amb l’objectiu de no contaminar i de no generar residus.\nL’ISMF, per la seva manera de ser i per l’entorn on habitualment es practiquen les disciplines esportives que acull, és una federació altament implicada en fer realitat l’objectiu de residu zero i aconseguir el mínim impacte de l’esport en el medi.\nÉs tot un orgull que els impulsors d’aquesta nova manera de fer en l’àmbit internacional hàgim estat els andorrans. La tenacitat i fermesa de l’equip directiu de la FAM ha fet possible exportar a tot el món aquest projecte.\nL’agenda de desenvolupament sostenible amb l’horitzó en l’any 2030, capitanejada per governs, empresaris i societat civil, està mobilitzant esforços universals amb l’objectiu de millorar la vida de la gent de tot el planeta. La sostenibilitat és avui dia un dels objectius prioritaris de la gairebé totalitat d’organitzacions internacionals que coincideixen en l’esforç de transferir la idea dels grans beneficis globals que suposa per a tots i per a les futures generacions el fet de preservar l’entorn i de ser sostenibles.\nDes del Principat d’Andorra, gràcies a l’exemple d’esdeveniments com la Font Blanca que ha servit de base al manual de la FAM, hem demostrat a tot el món que és necessari un canvi de mentalitat i d’hàbits i que tot pot començar pels esdeveniments esportius, ja que organitzar-los costa el mateix fent-ho bé que fent-ho malament. Ser sostenibles i respectuosos té un cost econòmic i d’esforç igual que fer-ho sense mirar pel planeta.\nEns cal un canvi de mentalitat i conscienciar-nos que no hi ha marxa enrere pel que fa a tenir cura del planeta. Hem d’integrar dins el nostre ADN la nova forma de fer i actuar pensant en els nostres hereus i que tinguin, per molts mil·lennis, la mateixa sort i privilegi que hem tingut nosaltres gaudint d’un entorn meravellós. Està tot en les nostres mans, només ens ho hem de creure! Com en el seu moment s’ho va creure la FAM. Exemples com aquest dins el món de l’esport, faran possible aquest canvi de maneres de fer. Visca la Terra.


20 anys i es repeteix la jugada - Diari de Sabadell\n20 anys i es repeteix la jugada\n213 vots han estat decisius en les darreres eleccions municipals, de forma similar a com 99 vots el 1999 van decantar l’alcaldia a Bustos (PSC), empatat en nombre de regidors amb l’Entesa. Fa vint anys, ERC va donar suport al grup que era majoritari per uns pocs vots. En aquell moment encara no s’entenia el joc actual d’aliances a totes bandes. Dolors Calvet va saber perdre dignament i ERC va acabar desapareixent del consistori.\nNo fa ni un mes, 213 vots menys, un insignificant 0,22%, haurien fet que Podem no entrés i que es quedés sense regidor a favor de la Crida, canviant l’equilibri que ha fet alcaldessa Marta Farrés. Els Comuns units haurien obtingut tres regidors si s’hagués presentat unit, fent factible la continuïtat del govern actual, ampliat amb Junts. Però la lluita sectària dels partits, també al seu interior, pot ser tan bèstia per portar al suïcidi.\nI si hagués existit una llista única independentista? No hauria canviat el nombre de regidors, però hauria assegurat l’alcaldia, fins i tot sense la Crida (ERC+Junts+Primàries).\nLa mirada curta compta vots, però el resultat és d’ona llarga. Perquè allò que realment ha succeït és que hi ha hagut un fracàs estrepitós del govern quadripartit 2015-2019, en tots els ordres: per manca de projecció, per ingenuïtat, per aïllament... A l’anomenat govern de transformació li ha faltat projecte de ciutat, un concepte que s’ha demostrat buit.\nAra el camí que aquells partits ens plantejaran serà combatre el PSC, en nom de Bustos. Doncs no! És inacceptable, perquè és políticament inhàbil i judicialitza la política.\nI llavors què ens hem de plantejar? La mobilització social seriosa i no instrumental: desitjar sort al nou govern i, alhora, transcendir-lo. Benvinguts al dur univers del treball social.\nElogi a la proximitat\nInnovació a la solidaritat


Montserratina 2011 – Grup de Muntanya d'Ullastrell\n30 octubre, 2011 2 desembre, 2011 grupmuntanya BICICLETA, CARRETERA\nSón les 8 del matí i ens trobem tots al Padró d’Ullastrell, punt de trobada dels ciclistes del poble, per tal d’assistir a la popular Montserratina, diada especial per tancar la temporada de la bicicleta de carretera.\nAquí estem doncs, l’Oriol Font, el Jordi Simó, el Jose Zazo, el Xavi Bigordà, el Jordi Serra, l’Enric i jo, la Sílvia. Per mi, la primera vegada en assistir a aquesta diada, per ells, un any més seguint la tradició.\nSegons la tradició, consisteix en pujar en bicicleta fins a dalt de tot del Monestir de Montserrat, però no per menys, decidim ampliar la ruta i passar primer per Terrassa, Rellinars, Castellbell i el Vilar, Monistrol de Montserrat i finalment arribada al Monestir de Montserrat, on després de fer-nos la foto de grup, recollirem el pin commemoratiu de la trobada.\nSón centenars o inclús podria dir, milers, els ciclistes que trobarem pujant i baixant del Monestir gaudint de l’esport que, a tots els que ens trobem aquí, ens apassiona.\nUn cop hem fet el descens de Montserrat, com també mana la tradició ciclista, un bon esmorzar per tal de recuperar forces i comentar les “batalletes” que han succeït durant la ruta.\nTornarem doncs passant per Vacarisses, Olesa i després d’alguna que altre batalla… ascens cap al nostre poble per la mítica pujada del Suro que, per a mi, després de més de 80km al ritme d’aquests nois, que ben us asseguro que estan molt forts, última pujada bastant cansada, sort n’he tingut d’algun que altre cop de mà…\nArribada a Ullastrell, 90km que porten les meves cames!!! (89km realment, però sempre queda més maco arrodonir fins als 90km), i de cap al Casal, on ens esperen les parelles i amics, per tal de fer un bon vermut abans del dinar.\nMolt bona ruta, però sobretot, immillorable companyia.\nEscrit per : Sílvia Soriano Foses.\nBicicleta Carretera flaca Montserratina Ullastrell\nVolta al Priorat


L'Hotel Hostal Sport de Falset obsequia el personal del CAP amb una nit d'hotel i esmorzar | Reusdigital.cat diari de Reus. Notícies i actualitat del Camp de Tarragona\nL'establiment vol agrair l'esforç que els sanitaris estan fent en plena crisi sanitària\nUna imatge de l'accés a l'Hotel Hostal Sport\nSón moments complicats pel sector de l’hostaleria, però sobretot i ara mateix, per al personal sanitari de tot el país. Per aquesta raó, l'Hotel Hostal Sport de Falset ha volgut agrair l’esforç dels treballadors del Centre d’atenció primària (CAP) de la capital del Priorat tot obsequiant-los amb una nit de descans, en habitació doble i amb esmorzar inclòs, al seu establiment. En podran gaudir un cop aquesta situació hagi passat i l’hotel i restaurant hagin obert les portes de nou, s'ha precisat.\nAixí doncs, l’Hotel Hostal Sport, un dels establiments històrics del Priorat, ha posat a disposició del personal del CAP de Falset 15 de les seves habitacions dobles, situades al centre de la població. La gerent de l'establiment, Marta Domènech, ha volgut transmetre el seu agraiment i suport per la "tasca imprescindible" que tots els professionals que treballen al CAP de Falset "estan duent a terme" aquests dies.\nL'hotel ha hagut de tancar les seves portes per primer cop en 97 anys a conseqüència de les restriccions imposades per l'administració. Per això, el seu personal esyà treballant des de casa per tal que el restaurant i l’hotel tornin el més aviat possible a la normalitat amb campanyes com 'Adéu xoronavirus, hola Priorat', a través de la qual facilita que les persones regalin experiències a la comarca durant el confinament, però no les paguin fins que la persona que rebi el regal faci la reserva un cop la situació es normalitzi. En aquest enllaç us hi podeu informar.\n1La neu torna als municipis del Camp\n2Com a casa i amb vermut de Falset i música de Fauna, enlloc millor\n3Palmes beneïdes al Priorat: a grans mals, grans remeis


Santi Vidal sap que ara mateix estàs llegint aquesta notícia de Benegre - benegre.cat\nBy Magí Fortuny i Poch | 27 de gener de 2017\nNo te’n pots escapar. Ho sap tot de tu i també controla els moviments de les teves retines. El bo de Santi Vidal sap perfectament que ara mateix estàs llegint aquesta notícia de Benegre. I no només això. També sap que, “en aquest precís instant, estàs llegint aquesta frase”, et diu per si havies desconfiat dels seus poders en algun moment.\nEl jutge suspès pel Tribunal Supremo espanyol ha confessat les seves habilitats com a espia després d’unes declaracions seves en les quals afirmava que el govern català ha aconseguit les dades fiscals de tots els catalans de manera il·legal. Per apaivagar la polèmica, Vidal ha anunciat que ell mai no ha espiat ningú però, tot i així, ha aprofitat per dir que “aquest pentinat que portes avui no t’acaba d’afavorir”. És més: t’ha recordat que “t’ha quedat algun bocí de l’esmorzar entre les dents” i que “no és gaire ètic mirar totes aquelles pàgines d’Internet quan la teva parella no està a casa”.\nEls coneixements del jutge Vidal sobre el dia a dia dels catalans han incomodat moltíssim els membres del govern espanyol, que l’han acusat d’espiar-los també a ells. El jutge Vidal ha intentat sortir al pas d’aquesta acusació argumentant que “és molt fàcil tenir més coneixements que qualsevol ministre espanyol” i que “tampoc cal controlar els ritmes intestinals de l’executiu espanyol per saber que, amb tot això de la independència, n’hi ha més d’un que està cagat”.


Antecedents i motius\nEl Reglament de l’ITPAJD, aprovat pel Reial decret 828/1995, de 29 de maig disposava en el número 2 del seu article 68 que el subjecte passiu de l'impost d’AJD, en la seva modalitat de documents notarials, era el prestatari, quan es tractés d'escriptures de constitució de préstec amb garantia.\nLa Secció Segona de la Sala del Contenciós-Administratiu del Tribunal Suprem (TS) va anul·lar el número 2 de l'article 68 del citat reglament i imputa el tribut a la banca (STS 1505/2018, 1523/2018 i 1531/2018, totes elles d'octubre de 2018). La incertesa jurídica creada per aquestes resolucions va ser de tal impacte que el TS, al cap de pocs dies, va resoldre en sentit contrari, tornant de nou a la jurisprudència anterior que obliga al ciutadà al pagament d'aquest impost.\nA fi de resoldre la inseguretat jurídica que afecta al mercat hipotecari (sector rellevant de l'economia espanyola) provocada per aquests esdeveniments, el Govern s'ha vist en la necessitat de regular el pagament dels impostos dels préstecs. Per aquest motiu s’ha dictat el Reial decret-llei 17/2018, de 8 de novembre que modifica la Llei de l’ITPAJD.\nNovetats del Reial decret-llei 17/2018, de 8 de novembre\nEn el seu article 1, el Reial decret-Llei 17/2018, de 8 de novembre, pel qual es modifica el Text refós de la Llei de l'Impost sobre Transmissions Patrimonials i Actes Jurídics Documentats, aprovat pel Reial decret Legislatiu 1/1993, de 24 de setembre, determina que “serà subjecte passiu l’adquirent del bé o dret i, en defecte d'això, les persones que instin o sol·licitin els documents notarials, o aquells en l'interès dels quals s'expedeixin. Quan es tracti d'escriptures de préstec amb garanties hipotecària, es considerarà subjecte passiu al prestador.”\nEl citat Reial decret-Llei, com a novetat, a través del seu article 2 afegeix un apartat 25 en l'article 45.I.B) del Text Refós de la Llei de l’ITPAJDA, aprovat pel Reial decret Legislatiu 1/1993, de 24 de setembre, amb la següent redacció: “25. Les escriptures de préstec amb garantia hipotecària en les quals el prestatari sigui alguna de les persones o entitats incloses en la lletra A) anterior.” Aquestes entitats són l'Estat i les Administracions Públiques territorials i institucionals i els seus establiments de beneficiència, cultura, Seguretat Social, docents o de finalitats científiques.


Blog Archivos - Associació Cultural "al-Azraq" El Blau de les Valls\nPosted on 29 diciembre, 2014 22 junio, 2016 by admin\nAl passat, mes de d’octubre, al blog comentavem la preparació de la presentació de l’Associació Cultural, Patrimonial i Agrícola al-Azraq anomenada també el Blau de les Valls. I clar obligada cita per Joan Pellicer embaixador únic d’aquest territori que ens ocupa i que mereix ser el primer, en nomenar…. » I que la Terra òmpliga d’un oratjol feliç les veles de la nau de les vostres vides i us procure una venturosa i fruitosa navegació per la verda mar de les Mil i Una Meravelles de Diània.». Agraïr el seu inestimable treball d’estima per la terra, …. També de la mà de Diània TV podem conèixer , per estimar, més i més, la nostra terra, el Territori, la Muntanya i la mar, àmbit geogràfic proper, ùnic… aquest mitjà ens fa citar un segon embaixador del territori i del nostre personatge al-Azraq , Just Sellés que ens diu: » No, res hi ha con la terra d’un, que no debades galopa el cor quan sent» sentir i estar plens de vida d’allò que ens envolta i ens fa més i més vius, quan més ho coneixem, ho trepitgem, ho valorem,… és nostre …«Aquest és el meu país, la terra blava on vaig nàixer; blava com la mar d’estiu i el cel mullat, blava com les muntanyes contemplades en la llunyania».\nCites que ens fan forts, i que li donen sentit als principis de la nostra Associació Cultural coneguda com El Blau de les Valls, un blau de la mar, vist desde les muntanyes i valls. Un nom, al-Azraq que en àrab significa El Blau…. un nom per la nostra Associació Cultural ,Patrimonial i Agrícola «al-Azraq» , que ens transporta, ens fa somiar amb «El Blau de les Valls».\n(…) I que la Terra òmpliga d’un oratjol feliç les veles de la nau de les vostres vides i us procure una venturosa i fruitosa navegació per la verda mar de les Mil i Una Meravelles de Diània.” de Joan Pellicer del Llibre Meravelles de Diània.\nUn mitjà de comunicació que realitza un gran treball de divulgació, coneixement i estima de les Meravelles de Diània i al qual vos convidem a visitar….\nPosted on 4 octubre, 2014 22 junio, 2016 by admin\nAprofint un treball tant bó, amb un capitol editat en agost de 2014 i ara completat amb una segona part , realitzats per Diània TV i Just Sellés ja estem preparant el que serà la presentació de l’Associació Cultural, Patrimonial i Agrícola «al-Azraq el Blau de les Valls» . Completarem les jornades de presentació amb convidats, i com no amb diferents temàtiques, medi natural, història, novel.la, reportatges, lingüística, música, turisme actiu…. formació als coles…. anirem donantli forma per tal de fer un bon treball expositiu que pose en valor la terra, la nostra terra propera, conèixer per estimar….\nPosted on 1 junio, 2014 20 febrero, 2015 by admin\n…..quan el meu visir expressà que el temps passat era per apendre, i el futur per somiar, i el present per a viure, que poca intel.ligència demostraven aquells qui no cuidaven el present perquà, si bé es mirava, en ell viurien la resta dels seus dies……… sol.licità al músics que interpretaren la dansa de les flors….\nPosted on 30 mayo, 2014 22 junio, 2016 by admin\nPRESENTACIO pulsa per veure multimedia pdf Saluda i .Sinopsi-del-llibre\nVos adelanten a tots/es aquells/es que vingau a la Presentació un guionet per tal d’assabentar-vos dels continguts i col.laboracions:\nEn primer lloc: Presentar als convidats que acompanyen a l’autor:\n-Just Sellés autor de la novel.la al-Azraq el Blau\n-Ximo Jordà President de lAssociació Cultural, Patrimonial i Agrícola «al-Azraq» El Blau de les Valls\n-Antoni Cots Tècnic de la Federació Unió d’Activitats Integrades Activa’t +\n-David Gonzalez Regidor Delegat de Cultura Excm Ajuntament d’Oliva\n-Juan José Sendra Excm Alcalde de la Vall d’Alcalà\nAmics del Bosc de Xaló / Equip Tritarongina Trail 42K secció de muntanya CTriatló Oliva.\nActuacions a la presentació:\nCantautor Valencià , de la Safor, porta un munt d’anys treballant per la cultura, i per l’entorn, rius, valls, muntanyes, i personatges valencians, com Ausiàs March , Jaume I… amb treballs inèdits sobre al-Azraq, o treballs dedicats a un amic , un botànic , un mestre, un presentador del nostre medi natural, Joan Pellicer.\nEns dedicarà un parell de cançons, esperant que l’Associació Cultural, Patrimonial i Agrícola “al-Azraq” l’ajude a fer públic el seu treball.\nL’associació Dansa Oriental Oliva naix a l’any 2011 com a resultat de l’interés de diverses persones per gaudir, perfeccionar i coneixer més aquest tipus de dansa i la seua cultura. Poc a poc l’associació ha anat fent-se gran, fent noves activitats i ampliant el nombre de sòcies. Durant tot l’any fan tallers de dansa oriental, adaptada a tots els nivells i esporàdicament participen en diverses actes: han col.laborat amb la Creu Roja, amb el Triatló d’Oliva, amb falles i amb la desfilada de l’embaixadora Marraqueix de l’any 2012 d’Oliva, com a boato. I així esperen i volen continuar fent-ho.\nEns acompanyaran amb dos de les seues actuacions: la primera a càrrec del grup d’iniciació i la segona i final del grup d’avançat. Direcció artística i coreografia de la mestra Evelyn Bonilla Bosh.\nPresentació de la Novel.la per Just Sellés i per finalitzar visualització multimèdia del treball realitzat.\nFederació de Moros i Cristians d’Oliva´, Ajuntament d’Oliva, Ajuntament de la Vall d’Alcalà, 42K Running, Turisme Oliva i Pego i les Valls.\nAl tancament lliurament de samarretes de l’Equip Tritarongina Trail 42K secció de muntanya CTriatló Oliva.\nOrganitza: Federació «Unió d’Activitats Integrades» Activa’t +\nPromou: Associació Cultural Patrimonial i Agrícola al-Azraq.\nPosted on 25 mayo, 2014 22 junio, 2016 by admin\nPosted on 1 abril, 2014 22 junio, 2016 by admin\nVolem des de la Federació «Unió Activitats Integrades Activa’t +»difondre a petició de l’ Associació Cultural, Patrimonial i Agrícola «al-Azraq» El Blau de les Valls el treball de Just Sellés que veu la llum… vos passem el contingut que hem difòs a les xarxes socials….A escena!!!! com diu Just Sellés, autor del llibre que ja podreu trobar a les llibreries sobre al- Azraq titolat «al-Azraq El Blau», una perspectiva diferent, enriquidora i que ens portarà a valorar molt més la figura del nostre personatge… Benvinguda la publicació i donar-li la més sincera enhorabona a Just, i sort en aquesta aventura a la qual li ha dedicat un gran esforç i treball, farem per estar a la presentació del seu llibre a la Vall d’Alcalà…http://laslunasdeperputxent.blogspot.com.es/


Associació de Museòlegs de Catalunya - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nAssociació de Musèolegs de Catalunya\n30 de juny de 1995\nCarrer València, Barcelona\nL'Associació de Museòlegs de Catalunya (AMC) és una associació cultural sense ànim de lucre, formada per professionals de la museologia, que treballa per a la millora i la promoció dels museus catalans i dels seus professionals. El 2013, l'Associació comptava amb més de 500 socis actius, que treballen en el món dels museus i de la conservació i gestió del patrimoni natural i cultural català.\n4.1 Revista Mnemòsine\n4.2 Manuals de Museologia\nEls inicis de l'associació es remunten a la creació, l'any 1977, d'una plataforma de debat formada per treballadors dels museus de Catalunya amb la clara voluntat d'assentar les bases per a una futura política museològica catalana: L'Assemblea de Museus. La primera reunió d'aquest col·lectiu va tenir lloc el dia 8 de juliol de 1977 al Col·legi Oficial de Funcionaris de l'Administració Local de la Província de Barcelona però ben aviat, a finals del mateix mes de juliol, les reunions passarien a celebrar-se a la seu de la Fundació Joan Miró. Fruit d'aquestes trobades es redactarien diferents documents de treball per encabir la política museística catalana en el marc administratiu naixent a causa de la recuperació de les institucions desaparegudes durant el franquisme.\nArran de l'acció d'aquesta plataforma es constituiria, el dia 12 d'octubre d'aquell mateix any, l'Assemblea de Treballadors de Museus de Catalunya (ATMC), agrupant tots els treballadors d'un museu, des dels ordenances als tècnics, que començaria a treballar en la redacció de diversos documents per a l'encabiment de la política museística catalana dins la Conselleria de Cultura. L'Assemblea s'estructurava en tres nivells de treball: una Assemblea General, diverses Comissions de Treball i una Comissió Permanent.\nLa legalització d'aquest moviment assembleari arribaria amb la constitució de l'Associació, l'any 1983. En aquest període es publiquen els primers estudis monogràfics en articles i revistes. Però amb l'establiment d'un marc legal i administratiu entorn del patrimoni i la museologia catalana (Llei de Museus i de patrimoni i la Junta de Museus de Catalunya), l'Associació de Treballadors de Museus de Catalunya aniria perdent força.\nL'Associació de Museòlegs de Catalunya, pròpiament dita, es va constituir al Museu d'Història de la Ciutat de Girona el dia 30 de juny de l'any 1995 declarant-se hereva de tot el conjunt d'entitats de treballadors de museus que l'han precedida: l'Assemblea de Museus i l'Associació de Treballadors de Museus de Catalunya, el Grup de Museòlegs del Col·legi de Doctors i Llicenciats en Lletres i en Ciències de Catalunya així com de l'Associació de Museòlegs de les Comarques de Girona. Aquesta, a més, s'incorpora a l'AMC com a Secció Territorial de les Comarques de Girona. Els fons econòmics i el patrimoni documental de les associacions que la van presidir, van ser traspassats a l'AMC en el moment de llur dissolució.\nL'Associació de Museòlegs de Catalunya va sorgir, doncs, com a renovació d'una associació anterior que havia perdut força, i amb la voluntat de reforçar la singularitat del perfil professional del museòleg, i de defensar la seva qualificació professional enfront de les, ja llavors, tendències a la subordinació de les polítiques museològiques cap a la rendibilitat econòmica i la quantificació de visitants com a principal eina de qualificació de les institucions.\nL'Associació té com a principals objectius:\nDefinir i potenciar el perfil professional del museòleg i treballar per al reconeixement social i laboral de la professió.\nFomentar la comunicació i la relació entre els professionals dels museus.\nVetllar pel correcte funcionament dels museus i per la salvaguarda del patrimoni natural i cultural del país.\nL'Associació de Museòlegs de Catalunya desenvolupa diferents activitats per assolir els seus objectius: en destaquen la publicació de la revista Mnemòsine, única revista de museologia escrita en català, i l'edició de manuals temàtics relacionats amb les necessitats pràctiques dels professionals dels museus.\nTambé convoquen i concedeixen els premis de Museologia, concedits a professionals del sector o experiències museogràfiques especialment rellevants; organitzen visites tècniques a espais musealitzats; i fan formació continuada mitjançant cursos i tallers dirigits a professionals.\nAl llarg de la seva història, l'Associació de Museòlegs ha treballat en l'elaboració de diverses publicacions relacionades amb l'àmbit del patrimoni cultural i la seva gestió. Actualment es publica la revista Mnemòsine i, més recentment, els manuals de museologia.\nLa revista Mnemòsine és una publicació bienal que pretén oferir continguts especialitzats en museologia i gestió del patrimoni cultural en català. Es va començar a publicar l'any 2004 i enguany ha publicat en seu setè número.\nManuals de Museologia[modifica]\nEls manuals de museologia és una col·lecció de llibres de caràcter tècnic i pràctic que pretén oferir continguts molt específics i d'interès per als professionals dels museus. Fins al moment s'ha publicat tres manuals:\nLa il·luminació als museus.\nMoviment d'obres d'art: préstecs, manipulació, conservació i exhibició.\nMuseus i propietat Intel·lectual.\nEls òrgans de governs de l'Associació de Museòlegs de Catalunya són:\nLes Seccions Territorials (de Barcelona, Girona, Lleida i Tarragona).\nA més, si la Junta Directiva ho considera oportú, es poden organitzar comissions i grups de treball.\n↑ 1,0 1,1 A.Garcia, 2004: p. 195\n↑ A.Garcia, 2004: p. 196\n↑ «Estatuts de l'Associació de Museus de Catalunya. Disposició Final» (en català). [Barcelona], 2012.\n↑ A.Garcia, 2004: p. 197\n↑ 5,0 5,1 http://www.museologia.cat/index.php/ca/lassociacio/estructura\n↑ Revista Mnemòsine\n↑ Manuals temàtics\n↑ Premis de Museologia\n↑ Cursos i formació\n↑ «L'AMC edita el seu primer manual de museologia, La Il·luminació als museus». Mnemòsine. Revista catalana de museologia, 7, 2013, pàg. 211-213 [Consulta: 17 maig 2013].\nA. Garcia, Andrea «Etapes per a la història dels museus de Catalunya. De l'ATMC a l'AMC» (en català). Mnemòsine. Revista Catalana de Museologia [Barcelona], 2004.\nAssociació de Museòlegs de Catalunya - Lloc web oficial\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Associació_de_Museòlegs_de_Catalunya&oldid=20872721»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 6 març 2019 a les 10:37.


L'Audiència de Barcelona ordena l'ingrés a la presó d'Oriol Pujol | NacióDigital\nL'Audiència de Barcelona ordena l'ingrés a la presó d'Oriol Pujol\nEl fill de Jordi Pujol va demanar substituir la pena per treballs per a la comunitat\nper Aida Morales, 9 de gener de 2019 a les 10:29 |\nOriol Pujol a l'arribada a l'Audiència de Barcelona | ACN\nOriol Pujol haurà d'ingressar a la presó. Ho ha anunciat l'Audiència de Barcelona aquest dimecres, després d'analitzar la petició del fill de Jordi Pujol de substituir la pena que l'obligava a ingressar a un centre penitenciari, per treballs per a la comunitat. Finalment, però, això no serà així, i Pujol haurà de complir condemna -encara amb una última oportunitat de presentar recurs-, tal com demanava també la Fiscalia.\nA finals de juliol l'Audiència va condemnar l'exsecretari general de CDC a dos anys i mig de presó per tràfic d'influències, suborn i falsedat documental, a més d'imposar-li 76.000 euros de multa per haver cobrat comissions irregulars en el cas ITV. El tribunal també va imposar 15 mesos i mig de presó a la dona de l'exsecretari general de CDC, Anna Vidal.\nMesos després de la sentència, Pujol va demanar la substitució de les penes de presó per multes o treballs en benefici de la comunitat. La magistrada que va dictar la sentència va obrir aquesta possibilitat amb l'argument que els condemnats ja havien pagat les multes i perquè cap dels delictes superava els dos anys de presó.\nPujol al·legava l"eficàcia exemplaritzant i comunicativa" dels treballs per a la comunitat, una vegada s'ha produït la confessió i la reparació del dany. Una commutació sobre la qual la Fiscalia ja va anunciar que s'oposava, al considerar que la família ja tenia prou sostent econòmic i que, a més, Pujol pertany a la família Pujol Ferrussola, "essent de domini públic que no es tracta d'una família amb escassos recursos econòmics". A més, remarcava que no hi havia perill que el fill de Jordi Pujol perdés la feina a conseqüència de l'ingrés a presó, perquè "està treballant com a autònom".\nUn "atac molt important" a l'estat de dret\nSegons la magistrada de la secció 20 de l'Audiència, Pujol ha d'ingressar a la presó pel sentit del delicte que va cometre. Un fet delictiu, remarca, que va ser un "atac molt important" contra l'estat de dret, ja que "afecta la seva pròpia essència i provoca desconfiança en la ciutadania respecte dels seus representants". En aquest sentit, la jutge recorda que Pujol era diputat en el moment dels fets, i "no va ser una acció aïllada, sinó una manera d'actuar des dels privilegis de la seva posició política i acció política" que es va allargar del 2010 al 2012, i que "només va acabar quan l'estratagema va ser descoberta".\nPer això, i malgrat que Pujol tingui ara "una vida normalitzada, s'hagi penedit de la seva forma d'actuar", considera que la suspensió de la pena i la seva substitució per treballs a la comunitat no s'ha d'aplicar, una finalitat "preventiva general". En altres paraules, la magistrada sosté que el compliment de la pena de presó "restableix la confiança del ciutadà en la norma jurídica" i amb caràcter general, sobretot en casos de delictes "greus comesos per un polític que, a més, ostentava el càrrec de diputat al Parlament".\nEn qualsevol cas, però, destaca, el penediment de Pujol "no serà ignorat per la llei", sinó que, en funció de la llei penitenciària, se li donarà un tractament personalitzat amb la finalitat de reeducar i reinserir-lo.\nAuto Secció 20 sobre l'... by on Scribd\nPolítica, Fiscalia, CDC, ITV, presó, Oriol Pujol, condemna, Audiència de Barcelona, cas ITV\nAi els acords amb jutges que t'odien\nPer Jo i tu el 9 de gener de 2019 a les 13:42\nEl judici va ser un vist i no vist. Una sessió curta en què es va formalitzar l'acord amb la fiscalia. Pujol va passar només deu minuts al banc dels acusats i va evitar un judici amb jurat popular amb el seu pacte amb el ministeri públic. El van condemnar finalment a cinc mesos de presó per tràfic d'influències, una multa 55.000 euros i inhabilitació per exercir de càrrec públic en l'administració local, provincial, autonòmica i estatal per dos anys. Si en comptes de dir-se Pujol es digués Aznar no li haurien buscat les pessigolles. Un acord amb la fiscalia..., es fan per evitar mals majors, tant és que siguis culpable com que no. A un alcalde el van acusar d'embrutar una riera, el dia del judici ja s'havia descobert que no hi tenia res a veure, era una altra empresa, però la jutja li va dir que acceptes el pacte ja que essent de CDC el judici li aniria fatal.\nPer elespañol el 9 de gener de 2019 a les 13:00\nseparatistas : recordar que la justicia es igual para todos


Un jutjat investiga presumptes irregularitats en contractes de carreteres de Diputació de València en l'etapa de Rus | Valencia Extra\nUn jutjat investiga presumptes irregularitats en contractes de carreteres de Diputació de València en l'etapa de Rus\nEl Jutjat d’Instrucció número 19 de València ha obert diligències prèvies després de rebre una denúncia per suposades irregularitats en contractacions de l’Àrea de Carreteres de la Diputació de València durant els últims anys de la legislatura passada en la qual va estar el ‘popular’ Alfonso Rus al capdavant de la institució.\nSegons han informat fonts coneixedores de la investigació a Europa Press, en concret, el jutjat ha demanat a la corporació provincial al voltant d’una trentena d’expedients de l’Àrea de Carreteres corresponents als anys 2014 i 2015, els últims exercicis del Govern provincial del PP, encapçalat per Alfonso Rus.\nAquests contractes són en la seua majoria referents a la prestació de servicis relacionades amb les carreteres que depenen de la Diputació i de direcció de projectes. Els actuals responsables d’aquest àrea de gestió van rebre la notificació del jutjat la passada setmana i estan preparant la documentació per a remetre-la.\nAquesta causa va ser oberta fa unes setmanes i no hi ha de moment investigats en la mateixa, segons ha indicat el Tribunal Superior de Justícia de la Comunitat Valenciana (TSJCV).