La polèmica rehabilitació de la façana del Liceu - OBRA Barcelona\nBrowse: Home » La polèmica rehabilitació de la façana del Liceu\nLa polèmica rehabilitació de la façana del Liceu\n1 de febrer de 2016 · by obrablog · in Actualitat, Rehabilitació arquitectònica\nA principis d’octubre està previst inaugurar la nova cara del Liceu. La polèmica rehabilitació de la façana del Liceu ha donat què parlar des del dia que es va conèixer el projecte. L’artista encarregat de donar el nou look a la façana, Frederic Amat, ha declarat que “és fantàstic” que es parli tant del Liceu.\nLa vella façana del Gran Teatre del Liceu, que va resistir l’incendi de 1994, serà restaurada amb un projecte que ha despertat la polèmica des del primer dia. La raó d’aquesta polèmica és el disseny de 170 anells ceràmic de gres de color granat, d’una mica més d’un metre de diàmetre. Els anells s’instal·laran a les façanes del Liceu, tant a la de la Rambla com a la del carrer Sant Pau. Un dels objectius d’aquest innovador disseny és donar reflexos lluminosos i aconseguir un joc d’ombres que donin personalitat al Liceu. Segons el calendari, l’obra començarà a la primavera i estarà acabada per a la inauguració de la temporada 2016-2017.\nUna polèmica rehabilitació\nLa remodelació de la façana tindrà un cost d’uns 700.000 euros, els quals seran pagats pel mecenes Josep Suñol (de la fundació Suñol), pel micromecenatge i la col·laboració d’Amics del Liceu. Frederic Amat es va sumar al projecte de rehabilitació quan es va assabentar de la futura rehabilitació. Hem sabut que el mateix Amat va presentar aquesta proposta una vegada havia aconseguit la donació privada de Suñol per costejar la seva part. Per tant, la remodelació es pagarà 100% amb diners privats. Pel que fa al projecte, segons Amat:\nUn teatre d’òpera ha de tenir una presència exterior majestàtica i les façanes del Liceu tenen poc interès: la de Sant Pau més aviat sembla la d’un seminari o un hotel que la d’un teatre d’òpera.\nL’Ajuntament de Barcelona ha donat ja el vistiplau al projecte de rehabilitació de les façanes del Liceu, encara que actualment, el projecte està pendent de detalls tècnics.\nEl nou aspecte del Liceu\nDavant les opinions negatives que ha despertat el nou aspecte del Liceu, Amat ha declarat que:\nEstic convençut que és millor restaurar el teatre que deixar-lo com estava. Hem de ser fidels a la seva història, però no fins a l’extrem de petrificar-lo.\nAixí quedarà la nova façana del Liceu:\nSi voleu conèixer les novetats d’aquest projecte i dels nous projectes d’urbanisme o de rehabilitació arquitectònica de Barcelona, consulteu el nostre blog on actualitzem la informació constantment.\nTags: arquitectura barcelona, façana del liceu, liceu, OBRA, rehabilitació façana del liceu\n← Visita guiada pel patrimoni modern: Casa Bloc i Nau Ivanow\nEl modernisme transgressor de la Mansana de la Discòrdia →\nArquitectura Actualitat rehabilitació Rehabilitació arquitectònica Rehabilitació Actualitat arquitectònica patrimoni arquitectònic Barcelona OBRA Barcelona


PPT - EL PROJECTE TECNÒLOGIC PowerPoint Presentation, free download - ID:2188187\nEL PROJECTE TECNÒLOGIC - PowerPoint PPT Presentation\nEL PROJECTE TECNÒLOGIC PowerPoint Presentation\nEL PROJECTE TECNÒLOGIC\n<iframe src="https://www.slideserve.com/embed/2188187" width="600" height="497" frameborder="0" marginwidth="0" marginheight="0" scrolling="no" style="border:1px solid #CCC;border-width:1px 1px;margin-bottom:5px;max-width: 100%;" allowfullscreen webkitallowfullscreen mozallowfullscreen> </iframe>\nEL PROJECTE TECNÒLOGIC. Eric Fernández Morant 3º E.S.O. FASES DEL PROJECTE TECNÒLOGIC. IDENTIFICACIÓ I ANÀLISI DEL PROBLEMA O NECESSITAT. En aquest apartat cal comprovar i analitzar el problema.\nEL PROJECTE TECNÒLOGIC Eric Fernández Morant 3º E.S.O\nFASES DEL PROJECTE TECNÒLOGIC\nIDENTIFICACIÓ I ANÀLISI DEL PROBLEMA O NECESSITAT • En aquestapartat cal comprovar i analitzar el problema. • En el nostremón tan sotisficatsovinthem de millorarobjectes que existeixen i rarament se n´han de crear de nous.\nEXPLORACIÓ D´IDEES I DISSENY DE L´OBJECTE • Analitzaremelsobjectes que jaexisteixen i no satisfanproubé la necessitat. • Un copreunides totes les idees i les milloresproposades per alsobjectesexistents, farem una anàlisi comparativa per acabar triant la solució que s´adaptimillor a les nostresnecessitats.\nCONSTRUCCIÓ DE L´OBJECTE • Plasmarem les nostres idees en un objecte real mitjançant les tècniques de treball. • Normalment se solen ferprototipus i maquetes prèvies a l´objecte real per preveure’n el funcionament.\nANÀLISI DE L´OBJECTE • Un copconstruïtl´objectel´avaluarem per comprovar si compleixelsobjectius que enshavíemfixat al principi. • Aquestaavaluació de seguida revela petitsproblemes. • Per resoldreelsproblemestecnòlogicssemprehi ha mésd´unasolució.\nEl projectetècnicés un documentambinformaciótècnica que enspermetràdesenvolupar la solució al problema inicial d´una manera clara i precisa.\nVISTA DE PLANTA D´UNA HABITACIÓ


Basat en 153 opinions Situat a Parc Històric Phra Nakhon Kriri, Hotel Osterport és el lloc perfecte per gaudir de Copenhagen i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases\nBasat en 39 opinions Al visitar Copenhagen, vosté es sentirà com a casa a Radisson Blu Scandinavia Hotel Copenhagen, què li ofereix un allotjament de qualitat i un gran servei. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà\nBasat en 111 opinions Si el que està buscant és per un hotel ben situat a Copenhagen, no busqui més enllà de Richmond Hotel. Tota l'emoció del centre de la ciutat és només a . També són a fàcil accés Jarmers Taarn, Renes Brasserie & Restaurant, Palads Cinema. El Richmond Hotel, s'esforça al màxim per tal que els seus\nhostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Les carecterístiques més important de l'hotel inclouen recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, aparcament de cotxes, instal·lacions per a reunions i banquets , centre de negocis. A més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), calefacció, servei de despertador, escriptori per satisfer els clients més exigents. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Richmond Hotel és una elecció inteligents per a viatgers a Copenhagen, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nBasat en 202 opinions Per als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Copenhagen, Copenhagen Star Hotel és l'el·lecció perfecta. Situat només a 1.5 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. També són a fàcil accés Kobenhavns Cykler,\nBasat en 113 opinions Dissenyat tant per oci com per negoci, Copenhagen Mercur Hotel està situat idealment a Tivoli; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un ambient ben cuidat i la seva proximitat a Palads Cinema,\nBasat en 155 opinions Situat a Tivoli, Copenhagen Plaza Hotel és el lloc perfecte per gaudir de Copenhagen i els seus voltants. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat\nBasat en 32 opinions Tant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Maritime és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Copenhagen. Situat només a 1 km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Amb la seva bona localització,\nl'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. Les instal.lacions i els serveis que proveeix Hotel Maritime asseguren una estada plaentera als seus clients. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, Zones públiques amb Wi-Fi, instal·lacions per a reunions i banquets , servei de cangur. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara televisió de pantalla plana, connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, calefacció, escriptori per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Hotel Maritime és un lloc ideal d'estada pels viatgers que busquin encant, comfort i facilitat a Copenhagen.\nBasat en 135 opinions Situat en el cor de Parc Històric Phra Nakhon Kriri, Hotel Skt. Petri és un lloc ideal des d'on descobrir Copenhagen. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. No és menys excepcional el fàcil accés que té l'hotel a les incontables atraccions i llocs\nd'interès de la ciutat com Biblioteca Universitària, Bibliioteca Kobenhavn Universitet, Copenhagen Synagogue. Amb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Skt. Petri és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, instal.lacions per a minusvàl.lids, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge per garantir el més gran comfort possible als seus clients. L'ambient de Hotel Skt. Petri es reflexa en cada habitació. accés a internet (sense fils), connexió sense fils a internet (cortesia), habitacions per a no fumadors, aire condicionat, calefacció són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. L'hotel ofereix instal.lacions fantàstiques, incloses centre esportiu, per ajudar-vos a relaxar després d'un carregat dia a la ciutat. Hotel Skt. Petri és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Copenhagen.\nBasat en 223 opinions Per als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Copenhagen, Adina Apartment Hotel Copenhagen és l'el·lecció perfecta. Situat només a 2.0 Km del centre de la ciutat, els viatgers estan en un lloc boníssim per a gaudir de les atraccions i activitat de la ciutat. Un refugi de descans i relax,\nBasat en 266 opinions Situat en el cor de Parc Històric Phra Nakhon Kriri, Generator Hostel Copenhagen és un lloc ideal des d'on descobrir Copenhagen. El centre de la ciutat és només a 0.0 km i l'aeroport és només a 20 minuts. També són a fàcil accés Davids Samling, Tranquebar, Barcode. A Generator Hostel Copenhagen,\nfa 19 hores 46 minuts Reservat per un client de Noruega Bertrams Guldsmeden Notable 8,2\nfa 14 hores 21 minuts Reservat per un client de Filipines Hotel Nora Copenhagen Bé 7,1\nfa 12 hores 54 minuts Reservat per un client de Espanya City Hotel Nebo Bé 7,5\nfa 5 hores 49 minuts Reservat per un client de Espanya Urban House Hostel Notable 8,5\nfa 3 hores 2 minuts Reservat per un client de Dinamarca Generator Hostel Copenhagen Notable 8,1\nfa 2 hores 29 minuts Reservat per un client de Espanya Copenhagen Plaza Hotel Molt bé 7,9\nfa Reservat per un client de Xina Taastrup Park Hotel Notable 8,5


Prades reparteix 600 flors i 350 roses als veïns del municipi | Notícies / Noticias Tarragona diari digital Tarragona21\nEl consistori pretén animar als veïns a participar al moviment i que tothom pugui guarnir els seus balcons i jardins. Foto: Cedida\nL’Ajuntament de Prades, entre el passat divendres 17 i dissabte 18 d’abril, va repartir 600 flors ciclamen als veïns del municipi. L’acció es du a terme cada any per primavera per recordar que Prades té el distintiu de tres Flors d’Honor de Viles Florides des de 2016.\nEl consistori pretén animar als veïns a participar al moviment i que tothom pugui guarnir els seus balcons i jardins. Viles Florides és una iniciativa que promou la Confederació d’Horticultura Ornamental de Catalunya (CHOC) i que distingeix els municipis que treballen per la transformació dels seus espais públics a través de l’enjardinament i la millora dels espais verds.\nEl passat mes de setembre es va revalidar el distintiu de les tres flors d’honor.\nDe cara a la diada de Sant Jordi l’Ajuntament de Prades ha repartit també 350 roses juntament amb els voluntaris de l’Associació de Joves de la Vila Vermella. Els nens han rebut dibuixos per retallar i pintar de part de l’Escola Serra de Prades.\n29/04/2020 Prades cancel·la la tradicional Festa de la Farigola i la resta d’actes de maig


Totes les societats han generat al seu voltant una sèrie de llegendes. El concepte llegenda és ambigu, però es podria definir com una narració on, sobre un substrat de realitat, es combinen elements imaginaris a partir d'una errònia interpretació dels fets o, senzillament, afegits que de forma conscient o involuntària van sumant-se amb el pas dels anys i què es consideren veritables malgrat no haver-hi cap suport documental ni prova científica que les valide. Poden tenir una índole moralitzant, d'explicació històrica, educativa... o una barreja de diversos aspectes, però sempre amb l'objectiu d'exemplificar i refermar les circumstàncies que envolten el col·lectiu que les genera.\nMoltes vegades, els components inventats sobrepassen de tal manera la base històrica que acaben per engolir-se-la, degenerant d'aquesta manera en una relació de fets absolutament fantàstica, inversemblant, inaudita... fins al punt que sols usar-se el terme "llegenda" com a sinònim de mantàfola, faula, mentida, falòria...\nLa dolçaina i el tabal no és cap excepció: contarelles fundacionals; repertori heretat dels ibers, o de la cultura clàssica, o de l'Edat Mitjana...; melodies inalterades provinents de temps immemorials; relats dels orígens; etc. I una de les més difoses entre el col·lectiu dels dolçainers ha estat la que atorga certa habilitat a determinats intèrprets per fer sonar dues dolçaines a la vegada, la qual cosa ha provocat ineludiblement l'elogi dels cronistes l'època, i dels actuals.\nEl diari alacantí El Eco de la Provincia es feia ressò d'aquest fet en comentar el programa de festes anunciat amb motiu de les celebracions de Santa Marta per al mes de juliol de l'any 1883 a la Vila Joiosa (la Marina Baixa):\nDía 27. Igualmente se celebraran carreras y cucañas como el día anterior, danzas al estilo del país, recorriendo las calles de la población con vistosos y engalanados trajes, bailando al son de las dos dulzainas á duo que tocará un reputado profesor de la ribera de Valencia (El Eco de la Provincia del dia 11 de juliol de 1883, pàg. 3).\nQualsevol, per poc que siga conscient de les característiques morfològiques i les dificultats interpretatives inherents a la dolçaina i la seua canya, se sorprendrà incrèdul de la destresa d'aquest executant. Tret d'alguns experiments duts a terme entre cassalles i desficacis en nits de disbauxa, tothom és conscient de la impossibilitat de fer sonar amb un mínim de garanties interpretatives dues dolçaines a la vegada. Llavors, d'on prové aquesta creença tan difosa fins als nostres temps?\nDesconeguem la identitat d'aquell dolçainer de la ribera de València que va ser llogat per a les festes de la Vila, però varen ser diversos els intèrprets respecte als quals s'al·ludeix que tenien aquesta mestria. El cas més conegut pot ser siga el de Lluis Hernández Llàcer (1836-1904), dolçainer d'Alcasser (l'Horta Sud). No sabem amb certesa d'on arrenca aquesta idea que era capaç de fer sonar dues dolçaines a la vegada però es va difondre àmpliament a partir de la dècada dels 70 amb la publicació de l'article que Ricard Blasco Laguna va redactar per a l'entrada "Dolçainer" de la Gran Enciclopedia de la Región Valenciana.\nOtros afamados dolçainers del XIX fueron Lluís Hernández, de Alcácer, capaz de tocar dos dolçaines a la vez (1877) (Blasco Laguna, 1973: 52)\nA partir d'aquell moment, la majoria de les referències envers Lluís Hernández han anat acompanyades de la menció a aquesta especificitat artística. En realitat, és possible que aquesta idea siga conseqüència d'una errada en la interpretació del programa de festejos que s'anaven a realitzar el dia 18 de març de 1877 amb motiu de falles. Aquell dia el d'Alcasser hi participava fent un concert en el qual alternava amb una banda de música:\nAlternando con la música militar, el celebrado dulzainero de Alcácer, Luis Hernández, tocará también algunas piezas, entre las que figuran un pasodoble, El Galán, algunos trozos de la Norma, un pout pourri de preterito y presente, La Malagueña y algunas otras, ejecutadas con dos dulzainas á duo, tocadas por el Sr. Hernández (El Mercantil Valenciano del dia 18 de març de 1877).\nSegons J. Gericó és en aquesta notícia de premsa on podria localitzar-se l'origen de la convicció de l'art d'Hernàndez per a fer sonar dues dolçaines a la vegada, més concretament en la inexacta interpretació de la sentència: "ejecutadas á duo, tocadas por el Sr. Hernández":\n...ha suscitat multitud de reaccions crítiques en el món que envolta a la dolçaina, emanades pels més carismàtics i importants dolçainers de València, que amb raó i bon coneixement de causa saben que açò és impossible. Al parèixer la mala redacció de l'enunciat del programa va ser la responsable del malentès, ja que l'habitual era i seguix sent tocar dos dolçaines a duo, però per dos dolçainers distints (Gericó, 2004: 36).\nLa similitud en els termes referits d'ambdues notícies, l'adscripció geogràfica del dolçainer (la ribera de València), la proximitat de les dates d'ambdós esdeveniments (1977 / 1983), així com el fet que en aquelles dates es constata la participació de Lluís Hernández en diversos esdeveniments a terres alacantines, fan pensar que possiblement és ell l'intèrpret contractat per a les festes de Santa Marta de la capital de la Marina Baixa. Amb la qual cosa, és possible que la creença que el d'Alcàsser era capaç de tocar dues dolçaines provinga de la seua època d'activitat. A més, malgrat no ser un fet excepcional, tampoc era habitual a mitjans del segle XIX l'agrupació de dos dolçainers. Això no invalida l'explicació de J. Gericó que segueix sent plausible, ja què l'error pot provenir des del mateix moment de la publicació del programa. Però... cabria altra possible explicació?\nLa resposta pot ser la trobem en altre dels dolçainers als quals s'atribuïa aquesta capacitat: Vicent Montoliu Ramos, el barbut del Mengo. En 1891, Jose de Laserna -novel·lista i redactor del rotatiu El Imparcial- publicava la seua crònica arran de la visita que va realitzar a la ciutat de València coincidint amb les celebracions de la Fira de Juliol. En una de les vetllades artístiques se celebren a l'Albereda assisteix a l'actuació d'un quadre de balls en els intermedis de la qual fa la seua participació el de Tales:\nEn los intermedios de baile y canto, el no menos famoso dulzainero de Tales hace prodigios tocando dos dulzainas á la vez.\nEste artista me recordaba viendole a ciertos personajes políticos que también han tocado dos dulzainas a un tiempo y, con ventaja sobre el de Tales dos sonatas distintas a un tiempo a la vez.\nCon una dulzaina el himno de Riego y con otra el... Te Deum laudamus (El Imparcial del dia 30 de juliol de 1891, pàg. 1).\nLa crònica del diari madrileny sembla deixar prou clar que era un sol intèrpret el que feia sonar ambdós instruments, però l'explicació és més senzilla del que aparenta: el que feia sonar a la vegada Vicent Montoliu era una dolçaina i una flauta de bec. L'atifell en qüestió i l'ús que se'n feia d'ell ens és descrit per Joan Amades en observar anys més tard com el feia servir el també talenc Pere Ramos "el tio Peret":\nEn dos punts de la dolçaina, prop de l'inxa i de la campana, hi porta aplicats dos filferros d'uns deu centímetres de llargada, els quals sostenen una flauta de canya de mida gairebé igual a la de la dolçaina, mantenint els dos instruments en posició paral·lela l'un de l'altre. Hi ha composicions en què s'alterna el toc de la dolçaina amb el de la flauta i així, tenint els dos instruments units i plegats, en un moment donat i amb molta rapidesa i facilitat, i de manera gairebé imperceptible per a qui escolta, es pot canviar l'instrument. Aquestes flautes de canya són fetes pel mateix músic amb un senzill canó de canya un xic gruixut, degudament foradat i capsat amb unes plaques de llauna a cada cap, que les hi aplica el llauner (Amades, 1931).\nTenim constància certa que des de finals del segle XIX els dolçainers de Tales, en concret Vicent Montoliu Ramos, ja la feien servir i, de fet, era considerada pels coetanis com una innovació:\n...no es menos cierto que al modernizarse el donsainer, convirtiéndose en concertista, adoptando un vistoso y semimilitar uniforme para exhibirse, y adicionando una flauta á la dulzaina para dar mayor extensión y dulzura en los sonidos á las variaciones y fermatas, el primitivo tipo desparece ó por lo menos queda eclipsado por los celebrados Montoliu (Ruiz de Lihory, 1903: 340).\nNo eren els únics. Almenys se sap amb seguretat -per què s'ha conservat l'objecte físic- que els Melitons de Bétera també les empraven. Fins i tot al concurs de dolçainers convocat a la ciutat de València l'any 1925 un dels punts de les bases advertia respecte a la prohibició d'utilitzar la combinació en qüestió:\nLos dulzaineros de la región que deseen concurrir a este Certamen los temas populares que a continuación se indican, exclusivamente con la dulzaina. Se excluyen, pues, de este Concurso las flautas que algunos dulzaineros llevan combinadas con el instrumento típico valenciano (El Mercantil Valenciano del dia 8 de juliol de 1925, pàg. 1).\nFont: ASENSI, Ramon: Els Meliton. 100 anys de música a Bétera\nAixí doncs, per més que encara s'entesten en plasmar en textos escrits sobre paper o la xarxa curioses -i per què no dir-ho- boniques històries referents al nostre instrument, aquestes no constitueixen un relat històric verídic. Un poble no pot viure sense llegendes, però tampoc pot viure de llegendes...\nGERICÓ TRILLA, Joaquín. Alcàsser i la seua música, Alcasser, 2004.\nAMADES, Joan. Missió de recerca Tomàs - Amades 1931 dintre de MASSOT i MUNTANER, Josep. Obra del cançoner de Catalunya. Materials, vol. XIV, Barcelona, 2004\nAnècdotes Dolçainers de Tales Història\nEtiquetas: Anècdotes Dolçainers de Tales Història\nTota llegenda té una base: ací al Maestrat sé d'almenys dos dolçainers que tocaven la dolçaina i el tabalet a l' hora, i també pensava que era llegenda fins que vaig trobar testimonis directes. I no ho feien per fer circ, sinó per mancar de tabaler. Quico Vileta d'Albocàsser i el dolçainer de la Serratella.\n20 de desembre de 2016, a les 17:09\nTinc un video que prova el que dius. No dels dolçainers que tú cites, però si d'altre. Tot i que en aquella ocasió no era per falta de tabaleter si no què, sospite, per excés de cassalla. Llàstima que no està al youtube i no el puc enllaçar.\n21 de desembre de 2016, a les 10:10\nPerò d'un dolçainer actual o antic? Ja sé que es pot fer, estic fart de fer-ho, però en els casos que et conto era per a fer tornavila i ball pla.\n21 de desembre de 2016, a les 13:23


Mudats, informals…, però mai bruts – Xalandria\nLes llengües, ja que en parlam, es caracteritzen, entre d’altres aspectes, per la variació. Aquest és un fenomen universal (no n’hi ha cap en què açò no passi), que es concreta en el fet que qualsevol d’aquests sistemes semiòtics es manifesta de diferent manera quan és utilitzat pels seus parlants, en funció d’una sèrie de variables: cronologia, geografia, grup social i situació comunicativa. Les tres primeres donen com a resultat les varietats dialectals o dialectes, els quals reflecteixen la identitat lingüística dels grups de parlants (d’on són, de quan són, i en quins grups socials es mouen). Aquests factors, curiosament, no es poden triar (ningú no pot decidir la data del seu naixement ni el lloc on fer-ho). Açò explica que un servidor faci servir la varietat menorquina de la llengua catalana, a nivell geogràfic, del tombant de segle XX i començament del XXI, cronològicament, i amb elements característics que tenen a veure amb els contextos socials en què em moc, la qual és força diferent, per exemple, de la varietat de llengua que feia servir Ausiàs March, situat geogràficament al País Valencià, al segle XV, en el marc social de la petita noblesa de l’època. Tot i les diferències, ambdós som exemples de catalanoparlants.\nHi ha, però, un altre tipus de variació, que depèn de la situació comunicativa (qualsevol moment en què es pot fer servir la llengua), que sí és triada pel parlant, que s’adapta al context en què ha d’emprar-la. Ja hem dit que cada resultat concret d’aquesta adaptació és el que anomenam registre lingüístic. Hi ha una sèrie de factors que els condicionen: el tema (parlar del temps amb el veí és una cosa; exposar els diferents patrons de muda prenupcial dels passeriformes presaharians, una altra), el canal (no és el mateix que la comunicació sigui oral o escrita), la intencionalitat (intercanviar informació difereix, per exemple, de donar una ordre) i el grau de confiança (que condiciona la formalitat del discurs: no és el mateix comentar amb els amics el desastrós partit de bàsquet que va jugar la Penya l’altre dia que, davant d’un jutge, intentar justificar que la convocatòria d’un referèndum no és cap delicte). Si simplificam els registres que en resulten, els bàsics, hem de parlar del col·loquial (temes gens especialitzats, confiança entre els interlocutors, oralitat), el literari, el científic i els registres formals neutres. En aquests darrers, voldria aprofundir-hi, perquè hi ha força malentesos al respecte.\nEls registres formals neutres es relacionen amb la comunicació pública generalitzada, la qual cosa els fa ser funcionals, clars i objectius. Normalment, ens arriben per escrit, tot i que també poden ser llegits. No són, per tant, espontanis, com el col·loquial, ni excessivament formals i especialitzats, com els registres científics, sinó que es situen en una posició intermèdia. I són neutres, en el sentit que intenten superar la variació que, de manera natural, trobam en les llengües. Per aquest motiu, estan estretament vinculats amb l’estàndard: és la llengua que s’empra, per exemple, en els informatius dels mitjans públics, en els llibres de text de l’educació secundària, en els manuals d’instrucció dels electrodomèstics…, és a dir, en tot missatge que té com a receptor potencial qualsevol membre de la comunitat lingüística.\nL’estàndard no és altra cosa que, com diu Gabriel Bibiloni, una varietat àmplia (comuna), que és utilitzada i acceptada per tots els parlants d’una mateixa llengua. Per tant, es situa per sobre de les varietats lingüístiques dialectals, sobretot les geogràfiques, l’abast de les quals és parcial. I ha de ser neutre perquè tota la comunitat s’hi pugui identificar. Per aquest motiu, és una versió simplificada de la llengua. N’és un exemple el que passa amb l’article determinat. En català n’hi ha tres. A Menorca, per exemple, els empram tots. El principal és el salat (sa cuina). Però també empram el literari (són les dues) i, fins i tot, l’arcaic lo (va ploure tot lo dia). L’estàndard només n’agafa un: aquell que pot ser acceptat per tots els catalanoparlants, en aquest cas el literari, que és comú a totes les varietats. Aquest és el criteri que hi ha darrere de les solucions adoptades per la nostra varietat de referència.\nDes del moment, però, que l’estàndard evita allò que és natural en qualsevol llengua, la variació, denota que és artificial. És una creació cultural, el fruit d’un procés anomenat d’estandardització, en què es seleccionen les varietats més neutres d’una llengua, en funció de diferents criteris. Ningú, per tant, de manera natural, és a dir apresa com a llengua primera de manera innata, no accedeix a l’estàndard. Els fillets, a casa, aprenen la varietat dialectal dels progenitors. L’estàndard s’adquireix a una altra banda: als centres educatius. I s’empra, principalment, en uns contextos molt limitats, els que es refereixen a la comunicació pública (tot i que es pot fer servir, per la seva neutralitat, en qualsevol situació comunicativa). Per exemple, l’anglès que s’aprèn acadèmicament, és un estàndard. Els britànics anglòfons, que la tenen com a llengua primera, n’aprenen a casa una varietat diferent a la que nosaltres adquirim a l’escola. Ningú, a Londres, pel carrer, als pubs…, parla en estàndard. Ara bé, si hi anam, el podrem emprar en qualsevol situació i ens entendran. Tothom el coneix: l’han après a l’escola. És el model que escolten, per exemple, a les emissions de la BBC, la televisió pública. Saben quan l’han d’emprar.\nTotes les llengües tenen variació, però no totes les llengües tenen estàndard, perquè identificam aquesta varietat amb la norma correcta i l’escriptura. Curiosament, les llengües que s’escriuen són casos excepcionals (l’escriptura és un fenomen cultural: només un petit percentatge de les més de sis mil llengües del món en té). No n’hi ha cap, però, que no es parli, la qual cosa explica que totes tenguin registres col·loquials (aquells en què es fa evident la variació dialectal). En canvi, l’escriptura i l’estàndard es troben en llengües de societats complexes, com la nostra, en què les comunicacions públiques i massives, globals fins i tot, han esdevingut necessàries. Aquest motiu explica que, en situacions de normalitat, conèixer aquestes varietats neutres i formals sigui imprescindible per a la promoció social dels individus (a més d’una necessitat per als nouvinguts que es vulguin integrar en la societat d’acollida). Per a obtenir un títol acadèmic o un lloc de feina, el fet de conèixer una o més d’una llengua, a partir dels seus estàndards, acaba essent un requisit.\nDe tot el que s’ha dit fins ara es sobreentén que l’estàndard no va en contra de la resta de varietats, sobretot les geogràfiques, sinó que fa la llengua més eficaç i completa. És una manera més de vestir-nos semiòticament, d’acord amb la imatge que hem citat al principi d’aquest text, ni millor ni pitjor, sinó adequada a unes situacions molt concretes en què no podem vestir-nos de manera informal ni, tampoc, de vint-i-un botons. Açò, que és una evidència, sembla que una part de la societat encara no ho acaba d’entendre. En situacions de normalitat lingüística, no caldria anar explicant aquest tipus de coses, però en una realitat com la nostra, en què la llengua catalana és víctima d’un procés de minorització, cal fer-ho, sobretot, per evitar que circulin lliurement missatges que, sense cap tipus de fonaments científics, ens volen fer creure que la mare de Déu era de nom Joana. O que l’estàndard és una mena d’imposició forània que cerca acabar amb les modalitats nostrades (quan és tan nostre com qualsevol altra varietat).\nÉs aquesta manca de normalitat el que explica anècdotes (que, sumades, fan caramull) com la succeïda en la commemoració de la Diada de Francesc de Borja Moll, el passat deu d’octubre, en una taula rodona a l’Institut Menorquí d’Estudis. Al final de l’acte (en què s’havia parlat, entre d’altres coses, de la visió integral que tenia Moll de la seva llengua), una intervenció des del públic va mostrar als ponents la preocupació perquè els fillets petits, a escola, aprenien a dir jo sóc en tost de jo som. Tornava a fer-se present un prejudici lingüístic que, atiat malèvolament des d’alguns sectors gens innocents, es dedica a qüestionar l’estàndard i a presentar-lo com a culpable de la pèrdua de les varietats dialectals pròpies, és a dir, de l’ús col·loquial de la llengua i, també, a convertir el sistema educatiu en l’ase dels cops a qui culpar de tots els mals que assolen la societat. A l’escola, els alumnes aprenen l’estàndard, també el de la llengua catalana. Els usos col·loquials s’adquireixen a casa, al carrer o al pati dels centres educatius. No dins les aules. Per lògica. Si els fillets no parlen el català de Menorca, si no rallen en pla, el problema no és als centres educatius, sinó a fora, allí on la presència d’aquesta llengua és insuficient i subordinada. Curiosament, d’açò, els exorcistes de l’estàndard no en parlen,\nLa postura dels gonelles, dels secessionistes lingüístics que es dediquen a atiar aquests debats sense fonament (en contra de l’estàndard, en contra del coneixement de la llengua per part dels funcionaris, en contra de la normalització toponímica i en contra de tantes coses), es construeix des de la malícia, amplificada pels mitjans de comunicació afins (a(l) Menorca aquesta situació és clamorosa), que ajuden a magnificar tota la lletania d’afirmacions irracionals i acientífiques que ens regalen una sèrie de llumeneres que, fora de l’insult i l’estirabot, poc més solen dir: la seva única intenció és fer, de la llengua, una arma política. D’altra banda, aquests disbarats són fàcilment i perfectament desmuntables. Només cal una mica d’informació al respecte. I no: no és adoctrinament explicar-ho. És aplicar el sentit comú. No es pot posar al mateix nivell el creacionisme i la ciència, tampoc en temes lingüístics. Cal tenir-ho ben clar.\nEtiquetes: estàndard, llengua, Variació lingüística


Joan Francesc Albinyana i Borràs - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nJoan Francesc Albinyana i Borràs (Tarragona, 10 de maig de 1802 - ?, 1869) fou un arqueòleg català.\n10 maig 1802\n1869 (66/67 anys)\nNascut al número 6 del carrer de la Mare de Déu del Claustre de la ciutat de Tarragona, Albinyana provenia d'una família de notaris que des del segle XVIII exercien a la ciutat. Joan Francesc en va continuar la tradició familiar. Va estudiar dret i va treballar al capdavant de les escrivanies del jutjat, de l'alcaldia i de la cúria eclesiàstica de Tarragona. La seva vocació era, però, l'arqueologia i el treball històric. A partir de 1836 les lleis desamortitzadores plantejaven el problema de la conservació i protecció del patrimoni històric afectat. El fet és ben evident a Tarragona i voltants, a causa de la importància del patrimoni romà i del cistercenc a Poblet i Santes Creus. No menys transcendentals eren les valuoses troballes arqueològiques posades al descobert a la Pedrera del Port, utilitzada en les obres de construcció dels molls portuaris de Tarragona. Joan Francesc Albinyana i de Borràs, com a prohom aficionat al col·leccionisme, al costat de l'advocat Josep Maria Torres i Sedó (1800-1874) i de Joaquim Benet, fundà la Societat Arqueològica Tarraconense. La primera finalitat era preservar el patrimoni, a través d'un museu privat dut a terme a partir de les aportacions dels socis de l'entitat.\nEl mateix any 1844 es constituí la Comissió Provincial de Monuments que, de la mateixa manera que la Societat Arqueològica, tenia com a finalitat recuperar els materials arqueològics provinents de la Pedrera del Port. Val a dir que l'any 1845 s'hi trobà el conegut Mosaic de la Medusa. Els materials havien de ser ingressats en el petit museu de la Comissió de Monuments o en el de la Societat Arqueològica. Els fons dels dos museus es van unir l'any 1849 al local de l'Arqueològica. En aquesta època, Joan Francesc Albinyana es relacionà amb personatges com Modesto Lafuente, Pascual Madoz, Manuel Milà i Fontanals, entre d'altres. La Real Academia de la Historia el nomenà soci. També pertanyé a la Reial Acadèmia de les Bones Lletres i a la Societat Filatèlica de Barcelona.\nJoan Francesc Albinyana encapçalà el projecte de redactar un itinerari arqueològic, amb la col·laboració dels també socis de la Societat Arqueològica Cortina, Torres i Benet. Si bé l'intent no reeixí, es posa per primer cop en evidència la necessitat de descriure de forma actualitzada els monuments de Tarragona. Trobà finalment en Andreu de Bofarull i de Brocà (1810-1882), autor dels Anales históricos de Reus (1845), la persona idònia per treballar en aquesta línia. El resultat fou la publicació d'un primer i únic volum que porta per títol Tarragona Monumental, ó sea Descripción histórica y artística de todas sus antigüedades y monumentos celtas y romanos, considerat el primer treball modern sobre el tema. Se'n preveia la publicació d'un segon volum, centrat en l'època medieval, però no va ser possible a causa de diferències de criteri. Més endavant Joan Francesc Albinyana publicà Memoria sobre la primacia de la silla arzobispal de Tarragona (Tarragona, 1862) i l'any 1867 llegí a l'Acadèmia de Bones Lletres de Barcelona un treball sobre la cerimònia de benvinguda dels arquebisbes: Del ceremonial en que antiguamente eran recibidos los arzobispos. Morí l'any 1869 i deixà alguns treballs inacabats. L'any 1940 l'Ajuntament de Tarragona li dedicà el carrer Notari Albinyana a la part alta de la ciutat.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Joan_Francesc_Albinyana_i_Borràs&oldid=24085951»\nDarrera modificació: 13 jul 2020 a les 22:48\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 13 jul 2020 a les 22:48.


El bloc de la mami: llom amb mel i mostassa\nSEMPRE A LA PLANXA? DONCS NO\nHi ha carns que sempre les mengem igual. Un tall de llom a la planxa, perquè és ràpid i no tenim ganes de pensar. D'acord, però i si fem una recepta molt ràpida, igual de ràpida i diferent?\nSi no ho voleu fer el forn ho podeu també en un microones, encara que no us podré ajudar amb la temperatura i el temps perquè jo a casa no en tinc. Sí, ja ho sé que és molt pràctic però jo sóc de les frikis que dic que això del microones és nociu. Per què? Doncs perquè sí. N, no en tinc dades científiques. A no ser que valgui el video aquell que corre per la xarxa del got d'aigua que es torna radioactiu o alguna cosa així després de passar pel microones.\n1 culleradeta de mostassa normal\n1 culleradeta de mostassa a l'ancienne (és aquella que té boletes)\nPreescalfem el forn a màxima potència.\nMentre espereu que s'escalfi podeu fer una amanida. Ep! si voleu, si no no passa res. Ho dic perquè no ens queda massa més per preparar mentrestant.\nPreparem una barreja amb les mostasses i la mel tot ben remenat.\nEn una plàtera de forn hi tirem un raget d'oli, just per untar el fons una mica. Hi posem els talls de llom a sobre i els salem. A sobre de cada tall hi repartim la barreja de les mostasses i la mel.\nQuan el forn estigui ben calent al màxim hi posem els talls a dins 5 minuts i ja els podem treure.\nUnknown 28 de març de 2012, a les 21:28\nEiii! que bo. Som quinabonapinta.blogspot.com. A nosaltres també ens va agradar molt la barreja de la mostassa amb la carn i la mel. De fet et convidem a visitar-nos i recomanar-te la recepta d'aletes de pollastre amb mel i salsa de soja o les costelles amb mostassa.\nEns fem seguidores que sempre fa molta il·lu.\nLa Mami 29 de març de 2012, a les 17:41\nHolaaaaa! M'encanta el nom del vostre bloc. Ara em poso a xafardejar, segur que hi trobaré coses amb molt bona pinta! Un petó\nUnknown 20 de juny de 2015, a les 23:07\nEs una tonteriia culinària mes, que algú m'expliqui com lliga la mel amb la carn. O menges mel o menges porc la mel fa desaparèixer el porc\nUnknown 16 de setembre de 2019, a les 21:44\nDoncs lliga força bé,tasta-ho i ja em diràs


Un autobús d’època a Rambla Catalunya | Arnau Nadeu\nPàgina d'inici > Uncategorized\t> Un autobús d’època a Rambla Catalunya\n12/10/2013 Deixa un comentari Go to comments\nSón dos quarts de vuit del vespre de dimarts 8 d’octubre. Arribo a la cantonada de Rambla Catalunya amb Gran Via -a Barcelona- quan em topo amb una cua més que considerable de gent. En fila, esperen pacients per entrar al Club Coliseum. Finalment ha arribat el dia. La minisèrie de TV3 ‘Olor de colònia’ es preestrena a la gran pantalla en ‘petit’ comitè abans que milers de catalans la vegin a través dels televisors de casa seva.\nAvanço la fila de barcelonins i forans que esperen per entrar -ser periodista i anar-hi en nom del Tasta el Berguedà té aquestes coses- i arribo a la porta d’accés. Un desplegament de mitjans i molts curiosos m’envolten. “Saps què hi fan aquí?”, em pregunta un home d’uns 50 anys. “Estrenen la minisèrie ‘Olor de colònia'”, li dic jo. “Olor de què?”, em contesta. “De colònia. Una sèrie ambientada en una colònia industrial”, responc. “Ah, allò que hi havia a Súria?”. “No, al Berguedà”, detallo jo tot comprovant que, per més sèries que es facin, bona part de la història de la nostra comarca segueix sent desconeguda més avall de Manresa.\nI, de sobte, els càmeres del meu voltant agafen la seva eina i es posen a primera línia. “Ja són aquí!”, sento que criden. I, seguidament, un autobús d’època de l’empresa Segalés s’obre pas per Rambla Catalunya fins arribar a la porta d’accés del Coliseum. L’expectació és màxima: arriben els actors. Fotos, somriures i una posada en escena pròpia de les grans ocasions. Els curiosos es multipliquen per moments. Protocol complert, l’elenc entra al Coliseum i s’atura altra vegada per fer-se una foto de família. És el ‘photocall’, que en diuen els moderns.\nComença a entrar el públic. Personalitats del Berguedà i d’arreu als passadissos. Es respira un ambient de nervis i d’emoció barrejats. “Heu d’anar entrant”, diuen des de l’organització. Seguint les indicacions, enfilo el teatre, busco una localitat adient i, pocs minuts després, l’equip de la sèrie puja a l’escenari. És el moment dels discursos, molts d’ells reivindicant el paper de la televisió pública del país i elogiant una producció d’aquestes característiques en plena crisi. Ara bé, per tristesa meva -i segurament que per molts altres-, ni una referència al Berguedà. L’única, un 2×1 per visitar les colònies on es va rodar la sèrie que l’Agència de Desenvolupament de la comarca s’havia encarregat de deixar meticulosament a cada una de les butaques de la sala.\nI acabats els parlaments, acció. 160 minuts -amb una pausa de 10 entremig- que van servir per fer reviure el món de les colònies entre els espectadors. Crítica televisiva a banda, un Coliseum ple va semblar respondre satisfactòriament a la trama d’amor impossible que guia la sèrie. Altres -m’hi incloc-, valoràvem la capacitat de sintetitzar un món tan petit però tan dens alhora en poc més de dues hores i mitja. I, un cop acabada la projecció, em van tornar al cap aquells versos de Miquel Martí i Pol inspirats en aquest passat tan nostre que alguns sentiran més vigents que mai:\n[Nova oració del Parenostre. Miquel Martí i Pol]


MadridDes d’avui i fins diumenge els gairebé 150.000 inscrits de Podem ja poden votar per una plataforma online quin model de partit volen: si més centralitzat o bé més plural, donant més poder als cercles territorials i les minories. Però se’ls ha imposat una condició: si volen que Pablo Iglesias continuï sent la cara visible del moviment, han d’escollir el seu equip, que aposta per la figura d’un secretari general que nomeni a dit l’equip de direcció. O amb mi o sense mi: aquesta és la consigna. Una decisió que ha estat molt qüestionada aquest cap de setmana al palau d’esports de Vistalegre, a Madrid, on unes 7.000 persones s’han reunit per debatre les propostes de model organitzatiu, ètic i polític que han presentat diferents equips.\nEl sector més crític -representat pels eurodiputats Pablo Echenique i Teresa Rodríguez, d’Esquerra Anticapitalista- va retreure ahir a l’equip d’Iglesias que estigui lligant el model organitzatiu a la seva figura, quan es va acordar que les candidatures no es decidirien fins que no es decidís l’estructura del partit. “Ningú dubta del lideratge de Pablo Iglesias. Aquest no és un debat de persones”, assenyalava Rodríguez, que ja avançava que tenia la intenció de presentar-se als òrgans de direcció de Podem. Echenique apel·lava al consens, però també defensava la importància del cap de files: “És pràcticament impossible concebre Podem sense el Pablo. És un dels màxims valors que tenim”.\nEn aquest sentit, la cara més visible i mediàtica de Podem -que fins i tot apareixia en la butlleta de les europees- surt reforçada d’una assemblea ciutadana que, més enllà de les tensions que s’han palpat a Vistalegre, ha servit per donar una imatge de força al conjunt de l’Estat. “No mirem cap a nosaltres, mirem cap a fora. Avui neix una nova força política per canviar el país!”, va clamar Iglesias després que sonés L’estaca per tancar l’acte.\nPerò el consens que demana es farà a partir d’anul·lar les propostes de les bases més actives. L’equip de Sumant Podem, representat per Echenique i Rodríguez, és el que té més suport als cercles territorials i ahir van ser dels que van rebre més ovació a Vistalegre. “Podem no és un experiment universitari”, advertia l’eurodiputada al cercle de professors de la Complutense, liderat pel mateix Iglesias. “Els consensos no sempre funcionen, les propostes han de ser compatibles”, li replicava Juan Carlos Monedero.\nRebel·lió de les bases territorials\nMolts dels assistents a l’assemblea marxaven ahir contents per estar construint un moviment que pot acabar amb el bipartidisme, però alhora decebuts perquè Podem s’hagués construït des de baix, a partir de cercles -les assemblees locals o sectorals-, i ara l’equip promotor hagi decidit deixar de confiar-hi. David Díez, el portaveu del cercle de Manacor, se sentia traït: “Ens van dir, de cara a les europees, que no tinguéssim por, que anéssim units. I ara de cop temen per un fracàs a les municipals o bé que prenguin el poder arribistes”.\nEls resultats del duel no se sabran fins al dilluns 27, però ahir ja es van aprovar cinc resolucions que constitueixen l’esbós del futur programa electoral. En una, Podem suavitza la seva proposa sobre l’impagament del deute i defensa una reestructuració ordenada.\nL’assemblea ciutadana s’acaba amb ‘L’estaca’\nGairebé no es va parlar del procés a Catalunya durant tota l’assemblea, però l’equip promotor va decidir tancar-la cantant L’estaca de Lluís Llach per recordar els que durant la Transició van lluitar per treure Espanya de la dictadura. “Vau ser vosaltres els que vau tornar la democràcia, no va ser el rei ni Fraga!”, va dir Juan Carlos Monedero. L’equip de Pablo Iglesias es reserva el dret que sigui el conjunt de l’Estat qui decideixi sobre el partit a Catalunya en el seu esborrany.


El nostre CAMÍ ESCOLAR s’inaugura i, com ja haureu vist, NO ESTÀ SENYALITZAT ENCARA.\nFa dos cursos, vam iniciar el grup de treball dels camins escolars per aconseguir que l’entorn i el camí de casa a l’escola fos més segur i sostenible. Gràcies a la feina de totes les famílies, vam recollir dades sobre els trasllats a l’escola i vam fer una aranya de mobilitat, pas indispensable per poder elaborar un projecte de camí escolar.\nDes de l’Ajuntament de Badalona, se’ns donava suport i el compromís que a inicis del nou curs escolar, durant la setmana de la mobilitat, podríem inaugurar la nova senyalització del nostre camí: el camí amic dels romans.\nI ja arribat el dia! Divendres, 21 de setembre, es farà l’acte d’inauguració del camí escolar, juntament amb 7 escoles més de la nostra zona. Hi haurà una rua que sortirà a les 16.30 h de la porta de petits de l’escola i anirà fins a la plaça Ernest Lluch (davant l’Anís del Mono).\nAnem a fer-hi soroll!\nTot i que volem celebrar la feina feta i agafar forces per la que falta per fer, volem reivindicar el nostre camí, i demanar que s’assenyali!\nEls principals camins per on les famílies arriben a l’escola haurien d’estar indicats, des del més llunyà fins al més proper, fer-los més segurs (necessiten més semàfors, passos de vianants, solucions al dèficit d’aparcament…) i pacificar els principals carrers per tal que el trànsit sigui més sostenible.\nEns acompanyaran els gegants i si porteu instruments podrem fer més soroll. No us oblideu de la samarreta groga de l’escola pública! A l’arribada a la plaça, hi haurà un grup d’animació i berenar per tothom.\nAnem a reclamar el nostre camí!\nLa Guàrdia urbana parla amb les mares de la Jungfrau


Uns quants per què ? | a les verdes i a les madures\nAltres fonts (IV) »\nUns quants per què ?\nPer què el govern del PP, govern en funcions renuncia a presentar un decret parlamenti per poder , en cas de que no hi hagi pressupostos , per actualitzar les pensions i els sous dels funcionaris.\nÉs una nova mesura de pressió cap el PSOE ?\nÉs voler encabritar al personal?\nPer què? Ah….\nPerò en canvi si que pot proposar al Sr. Sòria com un lat càrrec del Banca Mundial.\nVergonya, cavallers vergonya!.\nSòria ministre dimitit pels paper de Panamà que implicaven en un cert nivell d’amagar dades a hisenda.\nPot refer la seva vida? I tant…\nPerò potser el millor lloc no és el Banc Mundial.\nLa vergonya sembla que l’ha fet desdir-se de la seva voluntat inicial, però això no fa oblidar els despropòsit del govern\nPer què qui té twuiter s’equivoca, altrament dit “por la boca muere el pez”\nLlegim als diaris un twuit fet per una ex candidata a l presidència del C.F. Barcelona Toni Freixa:: “Ser madridista i català alhora és impossible. Cuida’t i que t’estimin perquè ni un psiquiatre et curarà“.\nUn altre que reparteix carnets de català.\nEn la meva època futbolera ( abans de Florentina) sentia més simpatia pel Madrid que pel Barça, mai em vaig qüestionar al meva catalanitat, i tampoc vaig anar al Psiquiatra.\nAquesta mateixa afirmació val pels seguidors del Milan, del Bayern o del Manchester City?\nO és un tema de espanyofòbia o madrifòbia?\nI no sé ,no sé ,a qui li convindria més anar al psiquiatre.\nRepartint carnets i una falsa superioritat moral que fa caguera. .\nJa és això ja.\nPer què quan ens anem acostant a l’onze de setembre hem d’estar permanentment matxucats amb la publicitat de les convocatòries de les concentracions de cada any.\nCada dia sabem si som més o menys que l’any passat.\nLlargues i pesades entrevistes dia sí dia també als organitzadors.\nPolèmiques absurdes si la Colau hi anirà o no hi anirà a la manifestació.\nTambé debat si el President cal que hi vagi o no, vet aquí la preocupació política del país.\nAquet anys també profusió fins ala sopa , fins i i tot a la “tele” 3 – no podia ser d’altre manera- el video que ha gravat Artur Mas amb la samarreta …\nTot plegat cansa.\nPer què no ens deixen tranquils , ja sabem que hi ha l’onze de setembre i cadascú ja ha decidit que vol fer o no fer i des del mitjans públics potser caldria una mica més de diversitat en la informació.\nI llegint el que diu Joan Subirats encara el per què tanta insistència encara és més innecessària.\nHem de passar dels dilemes estrictament simbòlics a vincular l’autogovern amb els conflictes reals. I aquí les aliances que serveixen per a una cosa no acaben de servir per a l’altra. No és el mateix posar-nos d’acord a celebrar un referèndum que discutir sobre les bases del nou Estat. Més enllà del binomi independència sí o no i de les possibilitats que donaria el fet de disposar d’un Estat, està en joc trobar fórmules que permetin l’exercici efectiu de les diferents sobiranies en relació amb temes i conflictes concrets que avui afecten negativament els interessos de la gran majoria de catalans\nPer què van donar la categoria de plebiscitàries a unes eleccions i tothom va reconèixer que no s’havia arribat al 50 % que era la fita es posaven i ara resulta que si es convoqués un referèndum unilateral sembla que els apòstols de la independència ja creuen que no calen mínim.\nEntrevist al Sr. Jordi Sánchez.\n¿La comunitat internacional faria cas si votés, per exemple, el 40% del cens i el resultat fora un ‘sí’ majoritari? ¿Faria falta arribar al 50% de participació?\n-Cap referèndum important fet en els últims temps ha requerit d’un mínim de participació. ¿Per què el Brexit no el requereix i un referèndum d’independència sí? L’important és que les regles estiguin clarament definides.\nSuposo però que com a mínim es demanarà que s’arribi al 49 % dels cens electoral que és el percentatge que van validar i votar l’estatut a l’any 2006 i per tant el marc en el que ara ens movem. Per modificar-lo deu caldre un percentatge mot alt , o no?\nPer què des de la majoria dels diaris i mitjans de comunicació, tertulians inclosos hi ha una voluntat de penalitzar als quatre dirigents dels partits amb major representació de l’atzucac polític que es viu.\nI sí, hi tenen n responsabilitat molt més gran però havent arribat als 170 hi ha altres forces que també tenen alguna part de responsabilitat en la situació.\nO és que els arguments d’uns per no votar a Rajoy són més vàlids que el arguments d’altres.\nO és que les línies vermelles són acceptables en uns i en altres no.\nPerquè valen el vots per la mesa del congrés i ara no valen per la investidura?\nEn fi, contradiccions, l’essència de la política\nThis entry was posted on Setembre 8, 2016 at 3:59 am and is filed under Uncategorized.\tYou can follow any responses to this entry through the RSS 2.0 feed. You can leave a response, or trackback from your own site.


Belén Esteban avisa a Sónsoles Ónega sobre Rosa Benito: “És una traïdora” Belén Esteban avisa a Sónsoles Ónega sobre Rosa Benito: “És una traïdora” – El Món\nBelén Esteban avisa a Sónsoles Ónega sobre Rosa Benito: “És una traïdora”\n“Vull dir tot el que pensa sobre tot i sobre tots”, assegura la tertuliana de 'Sálvame'\nRedacció 02/09/2021 4:55 pm\nIgual que va fer Kiko Matamoros quan va tornar de les seves vacances, en les quals va tenir molt de temps per a reflexionar, Belén Esteban ha tornat del seu tradicional mes de descans amb moltes ganes de parlar a ‘Sálvame’. En concret, desitjant “dir tot el que pensa sobre tot i sobre tots”, començant per la polèmica que s’ha generat entorn de la figura d’Amador Mohedano.\nMaría Patiño li va demanar a Belén Esteban que no es pronunciés sobre la suposada conversa que totes dues van tenir en els passadissos de Telecinco amb Amador Mohedano -i on ell hauria confessat que Ortega Cano li va donar “mala vida” a Rocío Jurado- , però a Belén li cremava la boca, com a mínim pel que fa referència a Rosa Benito.\nLa setmana passada, quan van ingressar a l’hospital a Amador Mohedano, la seva exdona i col·laboradora del programa de ‘Ya es mediodía’ va dir que estava farta que ‘Sálvame’ “tregui merda”, referint-se a la revelació de la conversa d’Amador que havia fet María Patiño.\nAquest comentari li va semblar molt malament a Belén i, per això, li ha enviat un missatge molt clar a la seva actual cap, Sonsoles Ónega: “Li aconsello a Sonsoles que cuidi el seu plató, no sigui que Rosa se’l carregui com va fer amb ‘Sálvame’, és una traïdora“.\nBelén Esteban Rosa Benito\nM'importa tres cagarros 04/09/2021 10:08 pm


Suspès part del futbol base i territorial i l'hoquei herba a l'aire lliure\nARA BARCELONA. 04/02/2012 00:00\nLa Federació Catalana de Futbol ha decidit ajornar alguns partits de futbol base i territorial a causa de l'onada de fred que està afectant Catalunya i que toca fons, precisament, aquest cap de setmana. Com a mesura preventiva, la Federació suspendrà les competicions a les zones més afectades per la meteorologia i també ha acceptat totes les peticions d'ajornament dels clubs.\nAixí, a Barcelona queden ajornats tots els partits en què algun dels clubs implicats n'ha sol·licitat la suspensió. A Tarragona se suspenen tots els partits de les categories prebenjamí (grups 24, 25, 26, 27, 28 i 29), benjamí primera (grups 4 i 5) i benjamí segona (grups 25, 26, 27, 28, 29, 30 i 31). A Lleida s'ajornen tots els partits de les categories prebenjamí (grups 30, 31, 32, 33 i 34), benjamí (grups 18, 19, 20, 21, 22 i 23), aleví primera (grups 3 i 4) i aleví segona (grups 7, 8, 9 i 10). A Girona, com en el cas de Barcelona, també s'ajornaran els partits sol·licitats pels mateixos equips.\nEn la mateixa línia, la Federació Catalana d'Hoquei Herba ha suspès els partits a l'aire lliure previstos per aquest cap de setmana de totes les categories per culpa del fred i la possibilitat de glaçades. Així aquest cap de setmana només es jugarà la competició de juvenil masculí i femení d'hoquei sala.\nLa Federació Catalana ja havia suspès les competicions de base davant les condicions meteorològiques i, seguint la recomanació del Consell Català de l'Esport (CCE), ahir va decidir suspendre totes les competicions que es desenvolupen a l'aire lliure.


Pàgina d'inici\tAgenda\t51 Concurs Internacional de Paella Valenciana\n11 de setembre de 2011 - Sueca (Ribera Baixa)\nPaelles de concurs en una de les passades edicions del certamen, a Sueca\nLa paella és possiblement el plat més emblemàtic pel qual ens coneixen a l’estranger. Tot i que prové del País Valencià, al llarg dels anys s’ha estès a tot el territori de l’estat espanyol i ara en gaudim aquí i a molts d’altres indrets del món. Però una cosa és menjar-nos una paella i una altra, de ben diferent, és saber-ne fer. N’hi ha de tots els gustos (de peix, de carn, de verdura…) i colors (de més groguenques, de més marronoses, de més blanques…), amb la qual cosa no sempre és fàcil trobar la recepta que més ens agrada. El dissabte 11 de setembre tindrem l’oportunitat de veure com les fan cuiners de renom gràcies a la 51ena edició del Concurs Internacional de Paella Valenciana que se celebrarà a Sueca.\nAl concurs hi pot participar qualsevol cuiner professional d’àmbit internacional i nacional en representació d’una empresa d’hosteleria, que pot anar acompanyat d’un ajudant de cuina. Tots els participants (un màxim de 40) hauran d’elaborar una paella de 15 racions, segons la recepta confeccionada pel Comitè Organitzador. Això vol dir que tothom partirà d’exactament els mateixos ingredients per elaborar la paella, per tal d’estar en igualtat de condicions.\nEls cuiners, que des de les 10:30 h ja estaran situats als seus llocs i se’ls repartiran els ingredients, podran començar a fer la paella a les 12 h al passeig de l’Estació de Sueca. Hauran de tenir en compte la cocció de l’arròs, el gust, el color, la simetria dels ingredients i el punt de socarrat, perquè seran aquests els punts que decantaran la balança. Amb tots els ingredients de què disposen i amb la recepta de l’organització, aquesta paella s’ha consagrat com la verdadera paella valenciana, així avalada pel Club de Caps de Cuina de la Comunitat Valenciana.\nAmb aquesta festa, que s’emmarca dins de la programació de les festes majors de Sueca (també conegudes amb el nom de Festes de l’Arròs), teniu una bona oportunitat de veure cuiners vinguts d’arreu en acció.


L'òpera: Un espectacle d'origen popular | Revista | EROSKI CONSUMER\nL'òpera: Un espectacle d'origen popular\nEncara que el que canten tenors i sopranos no siguin precisament les melodies prefabricades del pop més comercial, l'òpera no s'hauria de veure com un espectacle minoritari, difícil i avorrit adreçat exclusivament a oïdes fines o molt cultivades. I menys encara com una expressió elitista de la cultura. De fet, les òperes, tal com avui les coneixem, van néixer a Itàlia a principis del segle XVIII com un entreteniment de masses, l'equivalent al que avui representen el cinema i fins i tot la televisió.\nAlgunes òperes són comèdies còmiques, altres descripcions de costums d'una època o cultura determinades, o bé relats de temps heroics, tragèdies romàntiques de sang i foc, drames burgesos, històries d'amor, episodis bíblics... Hi ha de tot.\nQue els actors s'expressin cantant resulta una mica forçat però si, malgrat el seu artifici, ens agraden els films musicals és per la bellesa de les melodies, pels arguments tan ben aconseguits i per l'estètica de les seves escenografies corals. Aquests, i no d'altres, són els motius que fan que l'aficionat gaudeixi de valent amb l'òpera. I res millor per aprofundir, si més no superficialment, en l'òpera que fer-ho aquest any en què se celebra a tot el món el centenari de la mort de Giuseppe Verdi, l'autor immortal d'obres mítiques com La Traviata o Rigoletto. A més, a molts teatres un visor tradueix els textos interpretats per cantants i cor (italià, francès i alemany són els idiomes més freqüents dels llibrets) amb el qual el seguiment de l'argument és immediat, cosa que, al seu torn, permet d'entendre millor el que passa a escena i aporta dinamisme i entreteniment a l'espectador, especialment en aquells moments musicalment tediosos que ha de contenir qualsevol òpera que es preï.\nAnar a l'òpera\nEncara que el nostre país ofereix una oferta variada a l'aficionat, a l'òpera li passa com al teatre: és difícil que arribin representacions excel·lents a totes les capitals, i molt més que es gaudeixi d'una obra en ciutats petites o pobles. A Espanya, només El Liceu de Barcelona i el Teatro Real de Madrid ofereixen temporades llargues d'òpera, fins a nou mesos de representacions. Però també l'Euskalduna de Bilbao, el Teatro de la Maestranza de Sevilla i l'auditori Alfredo Kraus de Gran Canaria ofereixen temporades que, si bé són una mica més curtes, resulten molt atractives. Cal destacar també les del Teatro de Campoamor d'Oviedo, on cada tardor, des de fa 53 anys, l'Associació Asturiana d'Amics de l'Òpera organitza un festival de gran prestigi. De tota manera, s'ha de reconèixer dues coses: una, que l'òpera és cara (encara que no més que el futbol, per exemple), i l'altra, que aconseguir entrades simples resulta difícil a gairebé tots els teatres amb programa anual. Cal abonar-se per a tot el cicle o (com a l'ABAO de Bilbao) pertànyer a l'associació que promou cada any el programa. La situació és millor als teatres que ofereixen òpera una o dues vegades l'any (encara que normalment la qualitat de les representacions no és tan bona), la qual cosa pot ser, per a qui comença a gaudir de l'òpera, una bona primera presa de contacte.\nEls preus de l'òpera\nAl Teatro Real de Madrid, per a aquesta temporada (entre d'altres, estan programades La Flauta Màgica de Mozart, Parsifal de Wagner i Don Carlo de Verdi) els abonaments van sortir a la venda el 4 de setembre de 2000, però les localitats simples es poden comprar deu dies abans de cada estrena. Es poden adquirir a la taquilla i per telèfon (902 24 48 24, mitjançant targeta de crèdit). No es venen més de dues entrades per persona. El teatre es divideix en sis zones, de la A (visibilitat òptima) a la G (reduïda o nul·la) i d'acord amb això s'estipulen els preus. Per a Parsifal (comença el 3 de març pròxim) hi ha entrades entre les 16.975 pessetes de la zona A i les 2.000 pessetes de la G. Un descompte del 60% discrimina positivament els joves d'entre 14 i 25 anys per a abonaments de qualsevol cicle.\nEl Liceu de Barcelona divideix l'aforament en vuit zones, els preus de les quals van des de les 20.600 pessetes del pati de butaques (zona 1) a les 1.075 pessetes de la zona 8, el galliner. La programació recull obres com Die Frau ohne Schatten (R. Strauss), Un ballo in maschera (Verdi), I Puritani (Bellini), Samson et Dalila (Saint-Saens) i Giulio Cesare (Händel). Es poden comprar entrades a la taquilla o pagant-les a les terminals de ServiCaixa, per telèfon al 902 33 22 11 i fins i tot per Internet (amb targeta de crèdit) a liceubarcelona.com. Si queden localitats, els menors de 26 anys, els estudiants i els majors de 65 anys poden adquirir, el mateix dia de la funció, dues hores abans, localitats (dues, com a màxim) amb un 30% de descompte.\nA la capital biscaïna perviu una llarga i fèrtil tradició operística alimentada cada any per l'ABAO (Associació d'Amics de l'Òpera), que fa les seves representacions al nou Palau Euskalduna, si bé el Teatre Arriaga munta òpera diverses vegades l'any (amb preus més assequibles i elencs artístics més modestos). Aconseguir una entrada per a una funció de l'ABAO és missió gairebé impossible per al no-soci. Si en queda alguna, serà de les de qualitat i preu més baix i haurem d'anar molt ràpid per aconseguir-la. De tota manera, per als no-socis un abonament en pati o llotja per gaudir de les vuit obres d'aquesta temporada costa 121.000 pessetes, i una entrada en aquest lloc de l'aforament, 15.200 pessetes. Les localitats més barates surten per 5.900 pessetes, i el seu abonament per a tota la temporada 46.700 pessetes.\nAl Teatro de la Maestranza de Sevilla estan programades, de moment, Der Ronsenkavalier de Strauss, Facing Goya de Nyman, Les Contes D´Hoffmann d'Offenbach i el Rapto de Lucrecia, de Britten. La majoria de les entrades es posen a la venda a la tardor a través d'abonaments, però ha de quedar el 10% de l'aforament per a la venda en taquilla. Les més cares costen 10.500 pessetes mentre que la més econòmica surt per 4.200 pessetes.\nA l'Scala de Milán, la programació és molt extensa i les entrades es poden adquirir a través d'Internet a www.teatroallascala.org o a la taquilla, i per gaudir dels millors elencs operístics del planeta es demanen des de 25.678 fins a 7.302 pessetes. Al Metropolitan de Nova York (www.metopera.org) una entrada per a dilluns o dimarts suposa des de 4.200 fins a 28.000 pessetes. La resta de la setmana, les tarifes creixen entorn d'un 25%, si bé el dia de l'estrena o en representacions especials els preus poden superar fàcilment les 50.000 pessetes.\nAbans d'anar per primera vegada a l'òpera...\nS'ha d'anar d'etiqueta?\nNo cal, llevat que la funció sigui de gala i estigui anunciada així explícitament. En aquest cas, vestiran de llarg les dones, i de fosc i amb corbata o corbata de llaç els homes. Per a la resta d'ocasions, n'hi ha prou amb anar vestit correctament. A les estrenes, en molts teatres s'acostuma a anar de "vint-i-un botó" i anar-hi vestits informalment pot resulta incòmode per a nosaltres mateixos. De tota manera, cadascú veu el que està en ús i decideix amb tota llibertat.\nEl de l'òpera és un món d'entesos, i per no veure's en un compromís el millor és veure el que fa la gent i prendre nota. Després d'una obertura (l'inici, un tema instrumental realitzat per l'orquestra), una ària, un duet o un nombre de cors o ballarins que ens ha agradat especialment, podem aplaudir; això sí, sempre que hagi arribat el final del fragment, res d'interrompre. Si tenim por de quedar-nos sols amb els aplaudiments i concentrar mirades de desaprovació, el millor és esperar uns segons i comprovar què fa la resta del públic. Si volem aplaudir, ho farem uns segons després que ho facin els primers. I si nos ens agrada el que veiem o sentim, podem picar de peus, xiular... no hi ha cap problema, però intentem ser moderats i respectuosos amb els artistes i amb la resta del públic.\nQuant temps dura l'espectacle?\nHi ha òperes curtes i d'altres de més llargues, però el temps de la representació depèn també dels descansos, que s'estableixen segons el que requereix la posada en escena que, al seu torn, varia molt fins i tot per a una mateixa obra. Una òpera curta com La Bohème de Puccini dura una hora i tres quarts. Les més llargues, com les de Wagner, es poden prolongar fins a 4 hores, però normalment s'adapten perquè no superin les tres hores i quart. Una observació: el silenci a l'òpera és sagrat i hi ha melòmans molt exigents que ens ho recordaran a la mínima oportunitat. No us n'oblideu. Si voleu tossir o esternudar agafeu el mocador o poseu-vos la mà a la boca o al nas. No parleu durant la representació ni us mogueu en excés, podeu molestar els altres. Aneu especialment amb compte amb tots els sons que emeteu (atenció amb el plàstic dels caramels) quan la música o els cantants emeten a volum molt baix.\nCom iniciar-nos en el gaudi de l'òpera?\nNo és difícil apropar-se avui a l'òpera, si tenim en compte que resulta fàcil trobar reproduccions en vídeo (hi ha enregistraments des de 3.000 pessetes) i en discs compactes (molts títols per menys de 2.000 pessetes). Recordem que l'òpera es pot gaudir des del seu mateix inici, perquè les composicions musicals són belles i suggeridores. Per passar-s'ho bé durant una representació no és imprescindible llegir llibres sobre òpera, l'autor, el llibret -l'argument- o el moment històric en el qual transcorre l'acció, ni estudiar música, encara que tot això ens qualifica per entendre millor l'òpera i divertir-nos més. Un consell: si parleu amb experts, no us desespereu, ja que ells veuen una altra òpera i la seva experiència els porta a valoracions molt diferents sobre el que heu vist i entès. Us desconcertaran amb les seves apreciacions. Però vosaltres, aneu a la vostra: gaudiu i apreneu. Per comprovar si l'òpera us pot interessar, us suggerim dotze títols dels quals podeu gaudir fàcilment: La flauta màgica (Mozart), Il barbiere di Siviglia (Rossini), La sonnambula (Bellini), L´elisir d´amore (Donizetti), Lucia di Lammermoor (Donizetti), Macbeth (Verdi), Rigoletto (Verdi), La Traviata (Verdi), Martha (Flotow), Carmen (Bizet), I pagliacci (Leoncavallo), i La bohème (Puccini). Però l'òpera és una obra teatral que desenvolupa un argument de comèdia o tragèdia. Per tant, resulta imprescindible saber què diuen els actors, els cantants i el cor, per a la qual cosa cal disposar, almenys en les primeres audicions, del llibret. Si les obres que comprem o posseïm no tenen llibret, podem adquirir-lo a llibreries tradicionals, explorar mercats i fires de llibre vell o trobar els més populars (més de 200 títols) a members.es.tripod.de/Papageno/direcciones/links2.htm.


Campionat Aventura XPerience de curses d'aventura: de desembre 2012\nMarquem la diferència eliminant les diferències\nEl Campionat Aventura XPerience neix l'any 2013 gràcies a l'experiència acumulada per els membres de l'equip de raids d'aventura Limit Zero amb la organització dels raids Girona XPerience i Costa Brava Raid.\nEls organitzadors, amb més de 10 anys d'experiència en el món dels raids, ens n'hem adonat de diferències i injustícies que s'imposen als organitzadors. És per aquest motiu que volem marcar la nostra línia, i de forma independent organitzar el Campionat Aventura XPerience seguint la filosofia:\n- No hi haurà distinció ni de sexe ni d'edat en els participants, tothom serà inclós en la classificació general del Campionat.\n- No hi haurà distinció de llicències federatives, tingueu o no tingueu llicència pagareu el mateix en la inscripció de cada cursa, i sereu inclosos igualment a la classificació general amb els mateixos drets.\n- Categories per donar cabuda a tothom, des de circuits élit a circuits d'iniciació perque trobeu el vostre lloc segons la vostra capacitat i ganes.\n- Preus econòmics sempre al voltant dels 30 euros per corredor.\n- Premis a cada una de les proves i premis a la classificació general final valorats en 3000 €!!!!\nPerque aneu prenent consciència del que tenim preparat, aquí teniu una primera proposat del calendari que us espera:\n- 23 de març Aventura XPerience Caldes de Malavella (La Selva) + Campionat de Catalunya Universitari de Raids d'Aventura - Data confirmada\n- Mes de juny Aventura XPerience Montseny (Vallès Oriental) - Data a confirmar\n- 14 de setembre Aventura XPerienceBimbache (Baix Empordà) - Data a confirmar\n- 19 d'octubre Aventura XPerience Calella (Maresme) - Data confirmada\n- Mes de novembre Aventura XPerience Vall de Llémena (Gironés) - Data a confirmar\nUs adjuntem també el reglament com a mostra de les nostres ganes d'obrir les portes a tothom qui vulgui venir!!\nReglament Aventura XPerience 2013\nPer a més informació no dubteu a posar-vos en contacte amb nosaltres:\nPublicat per Limit Zero Equip de Raids d'Aventura a 2:58 Cap comentari:


Bloc de Jaume Pujol, Arquebisbe de Tarragona del 19/09/2004 al 07/06/2019: de juny 2014\nJa s'ensumen les vacances...\nBenvolguts, han arribat les vacances a les escoles i ha començat el turment per als pares i als avis. Els qui passem sovint vora els col·legis hem experimentat una forta sensació d'alleujament, sobretot en aquelles hores crítiques de les entrades i sortides de classe, quan les nostres ciutats se sumeixen en el caos... Aviat arribarà el torn als pares, que bé s'ho mereixen, ells i elles. Abans de que arribi aquest moment us vull posar al corrent de les meves anades i tornades:\nDivendres 20 vaig anar a Reus per participar a la reunió arxiprestal de mossens, amb l'ànim de preparar la propera visita pastoral a aquesta ciutat. Després vam dinar tots junts.\nA la tarda vaig confirmar a la parròquia de la Santíssima Trinitat de Tarragona:\nEls mossens, els confirmats i els escolans...\n... i els padrins!\nDissabte 21 al matí vam tenir jornada de formació de Pastoral de la Salut, a la sala d'actes de l'hospital de Santa Tecla de Tarragona, a la qual va participar com a ponents el Sr. Bisbe de Girona, Mons. Francesc Pardo i la Càrol, que amb la seva cadira de rodes i enxufada al oxígen ens va donar una bona lliço de com és pot portar una greu infermetat i tenir un gran esperit missioner. Cada dimarts la Càrol escriu als seus amics: mireu lo que diu d'aquesta trobada .\nA la tarda vaig anar a confirmar a Constantí (foto gentilesa del fotògraf Rafael Solé Roig (gràcies!!!)):\nDiumenge 22 al matí, solemnitat de Corpus Christi, vaig anar a confirmar a la parròquia de Sant Joan Baptista de Tarragona (foto gentilesa del Ramon Torrents d'Enfoc-Unió (gràcies!!!)):\nI a la tarda, a la Catedral, missa solemne de Corpus i processó amb el Santíssim pels carrers de la Part Alta de la ciutat (les fotos són gentilesa del bon amic Josep (Foto Fer-vi)):\nImatges de les catifes als carrers preparades per a la processó\nDurant el recorregut\nFoto amb els nens i nenes de primera comunió\nDilluns 23 vaig anar al santuari de Loreto per saludar el Superior general dels Rogacionistes, de visita a Tarragona.\nDimarts 24, festa de sant Joan Baptista, vaig anar a Balaguer per felicitar el meu germà Joan. Després ens vam reunir tots els germans al Monestir de Les Avellanes, vam celebrar l'eucaristia i vam dinar junts.\nA la tarda vaig anar a confirmar a la parròquia de Sant Miquel Arcàngel de Mont-roig del Camp:\nEls mossens i els confirmats\nDimecres 25 vam tenir un sarao fenomenal: a Riudoms vam celebrar la XX trobada diocesana d'escolans. Tot i que us penjo algunes fotos, aquí podeu llegir la crònica i veure'n d'altres. I si feu clic aquí encara en podreu veure més.\nArribada a l'ermita de sant Antoni\nDepartament d'acollida i lliurament de gorres\nEm sembla que vostès s'han equivocat de trobada, oi?\nMoment de la pregària inicial\nEls tres grups formats amb els colors de les gorres\nTots en marxa!\nEl "beat Manel Borràs" acull el primer grup\nEls altres, mentrestant, a l'abadia, fabricaven espelmes\nLa producció augmenta\nEl futur de l'escolania!\n"Els vigilants de la platja"\nHora de dinar!!!\nHora de la "migdiada"????\nA què juguen els de Falset?\nI berenar: coca amb xocolata!!!\nQuè n'heu fet de Mn. Palacín?????\nDe tornada a Tarragona, al vespre, vaig tenir reunió del patronat de la Fundació Santa Maria de Siurana, que és la que s'encarrega del servei diocesà de colònies, dels esplais i de l'Escola de Formació.\nAhir dijous vaig tenir moltes visites i al vespre, a la Catedral, la missa de sant Josepmaria Escrivà, fundador de l'Opus Dei, amb l'església plena de gom a gom. Jo que vaig viure 11 anys amb sant Josemaria tinc un goig especial en celebrar cada any aquesta Eucaristia.\nAvui divendres, a la capella de Palau, hem tingut l'admissió a l'Església catòlica de la Inna, una noia russa ortodoxa:\nLectura de l'acta d'admissió, al final de la missa\nSignatures del document\nAquesta tarda aniré a confirmar a Salomó. Sobre el cap de setmana ja parlarem. i no us dic res del que tinc preparat per als primers dies de juliol. Però això serà objecte d'un altre article... Fins aviat!\nPublicat per Arquebisbe Jaume Pujol a 16:06


Les innecessaries necessitats del Departament d'Educació\nLes innecessaries necessitats del Departament d'Educació0\n802 20/01/2009, 09:33 | El Segre. Guadalupe Cortés Trenc. Delegada d'ASPEPC·SPS | #Opinió,\nJo em pregunto: quants interins/es i substituts/es podrien seguir tenint feina si el Departament s’estalviés tantes despeses innecessàries?\nUna de les frases més repetides actualment des de les administracions de tot tipus, és aquella de “no hi han diners”. En el Departament d’Educació no hi ha diners per fer els centres nous que es necessiten, ni per actualitzar els vells; no hi ha diners per equipa-los; no hi ha diners per a contractar més professors; i així un llarg etcétera.\nSi no hi ha diners, els pocs que hi ha s’han de gastar amb bons motius i molta mesura. Aquesta és sens dubte la raó principal que ha impulsat al Departament d’Educació a fer la proposta d’augmentar les hores lectives dels docents. Amb més hores lectives per professor, s’estalviaran substituts, s’estalviaran interins i per tant els seus sous. Que aquests docents es quedin sense feina no sembla que els preocupi massa.\nEs dona però la circunstància que al mateix temps que fa aquesta proposta, el Departament decideix també la creació de nous càrrecs polítics. Ni més ni menys que 200 càrrecs polítics de nova creació ocuparan les innecessaries direccions de les 200 zones escolars, que es crearan, innecessariament, a Catalunya. Cadascun d’aquests Directors innecessaris, de zona innecessaria, cobrarà, a part del sou que tenia com a profesor, un complement especial d’uns 1300 euros al mes. Això són 260.000 euros al mes que es gastaran innecessariament. Si a aquesta quantitat li afegim que a cada director innecessari, li caldrà una infraestructura també innecesaria de despatx, telèfon, ADSL, fax, ordinador, fotocopiadora, etc., i també, com a mínim, una secretaria innecessaria, la quantitat abans indicada quedarà sensiblement augmentada.\nA la vista de tot això, jo em pregunto: quants interins/es i substituts/es podrien seguir tenint feina si el Departament s’estalviés tantes despeses…innecessàries? I també: no seria necessari més aviat –ara si!-evitar que aquests companys i companyes acabin affegint-se a les llistes de l’atur?\nDes d’aquesta tribuna demano al Departament d’Educació que ho expliqui i ho justifiqui a la ciutadania. Al cap i a la fi, càrrecs polítics, docents o simples ciutadans, els diners són de tots els que paguem els impostos.


Aragonès sobre els Jocs d'Hivern: "Ens equivocaríem si ho entenem com quinze dies d'esdeveniment i després marxar" - La República Esportiva\nAragonès sobre els Jocs d’Hivern: “Ens equivocaríem si ho entenem com quinze dies d’esdeveniment i després marxar”\nLa CUP "boicoteja" la intervenció del president del Govern a la Trobada al Pirineu lluint una pancarta "Stop JJOO"\nEl MHP Aragonès a la 32a Trobada Empresarial al Pirineu que es duu a terme a la Seu d'Urgell\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, ha defensat la candidatura dels Jocs d’Hivern Pirineus-Barcelona 2030 des de la Trobada Empresarial al Pirineu a la Seu d’Urgell. Aragonès ha afirmat que “ens equivocaríem si ho entenem com quinze dies d’esdeveniment i després marxar”. El president de la Generalitat ha defugit d’una “visió centralista” del projecte des de Barcelona i ha apostat per subseus i la realització de determinades proves fora del territori català, en clara al·lusió al Pirineu aragonès i francès. La intervenció d’Aragonès ha estat “boicotejada” pel regidor de la CUP de l’Ajuntament de la Seu d’Urgell, Bernat Lavaquiol, qui ha exhibit una pancarta “Stop JJOO” cridant consignes contraris a la candidatura.\nAragonès ha explicat que els Jocs d’Hivern han de representar un nou model no basat en operacions urbanístiques i amb la construcció de grans equipaments. En canvi, ha defensat que el projecte ha de contribuir a la millora d’infraestructures i reaprofitament d’instal·lacions i fer-ne de noves que deixin llegat al territori, i tot, lligat amb la generació d’aliances. El president ha detallat que hi ha interlocució amb totes les institucions pel desenvolupament de la candidatura, inclòs el govern aragonès. Aquest diàleg, ha remarcat, també hi haurà de ser amb els representants del territori. Pel president Aragonès aquesta proposta feta des del Pirineu ha de comptar amb la complicitat de la resta del país.\nMentre, Lavaquiol, portaveu de la Plataforma Stop Jocs Olímpics, ha argumentat que s’oposen a aquesta candidatura per la manca de transparència del projecte, pel context d’emergència climàtica i pel model socioeconòmic que comporta reforçant el monocultiu turístic a les comarques del Pirineu.\nJocs d'Hivern Pirineus-Barcelona\nPlataforma Contra JJOO\nAvaluen el potencial del Pirineu per veure si pot convertir-se en Comunitat Europea de l’Esport al 2023\nEl Palau torna a guanyar el Gijón (3-5) i s’emporta la Lliga


IB3 | Els treballadors d’el Prat votaran diumenge la darrera oferta de la Generalitat\nPortada > > Els treballadors d’el Prat votaran diumenge la darrera oferta de la Generalitat\nEls treballadors d’el Prat votaran diumenge la darrera oferta de la Generalitat\nEl Govern espanyol recorrerà a la Guàrdia Civil per garantir que la vaga indefinida que comença dilluns no provoqui manca de seguretat\nEl comitè de vaga d’Eulen de l’aeroport d’El Prat ha convocat una nova assemblea per a aquest diumenge per tornar a votar la proposta d’increment salarial de la Generalitat de 200 euros mensuals en dotze pagues. Serà la segona assemblea que celebren en quatre dies després que ahir rebutjassin la proposta de la Generalitat i optassin per un augment salarial de 250 euros en quinze pagues.\nAquesta assemblea serà la darrera oportunitat per desconvocar la vaga indefinida de dilluns. Una assemblea d’urgència que arriba després de la reunió d’avui del comitè de crisi que ha decidit que la Guàrdia Civil reforci des de dilluns la seva presència a l’aeroport d’El Prat, i HI assumeixi funcions en el control de passatgers.\nAgents de la Guàrdia Civil s’incorporaran dilluns als controls de seguretat de l’aeroport de Barcelona. Estaran als arcs de seguretat i als escàners. És la solució que ha trobat el comitè de crisi davant les llargues cues i el caos que es preveu amb la vaga indefinida convocada per al dilluns per part dels empleats d’Eulen.\nEls treballadors rebutjaren ahir la proposta de pujada salarial de 200 euros mensuals en dotze pagues. Exigeixen una pujada de 250 euros mensuals en quinze pagues. El ministre també ha dit que s’iniciarà el procediment per establir un laudo amb un arbitratge de compliment obligatori que posi fi al conflicte entre la direcció i els treballadors d’Eulen.\nComissions Obreres ha denunciat que enviar la Guàrdia Civil a fer tasques de seguretat juntament amb uns serveis mínims abusius atempta contra el dret de vaga. El ministre, però diu que es tractat de mantenir l’ordre públic.\nLa Guàrdia Civil formarà aquest mateix cap de setmana els agents perquè puguin exercir dilluns en els controls.


Rua a la urbanització i festa al Centre Cultural Puigventós el dia 10 de març, amb tots els elements que han triomfat en les últimes edicions.\n“En aquesta legislatura volíem recuperar i potenciar festes que s’havien perdut. La sensació és que ho hem aconseguit, sobretot quan veiem que també hi participen i ens visita gent d’altres pobles”, destaca Jordi Abres, des de l’equip de govern del municipi. Actualment, es programen fins a 6 festes al llarg de l’any, la meitat al nucli d’Avinyonet i l’altra meitat a la urbanització Mas Pau. El Carnesoltes, per exemple, es concentrarà al Mas Pau, aprofitant l’amplitud dels seus carrers i espais.\nL’ajuntament impulsa la festa, tot i que amb una idea molt clara, segons el mateix Jordi: “Posem èmfasi amb les associacions, per tal de mantenir-les vives i actives. La feina de certs vilatans voluntaris sempre és d’agrair públicament, però un poble és més o menys actiu socialment segons les seves associacions: entre tots ho hem de tenir en compte”.\nDe cara al dia 10, el segon diumenge del mes de març: “El programa és molt similar als últims anys, ja que la fórmula és bona i ha anat, clarament, a més”. El dinar popular donarà el tret de sortida a la intensa tarda i animat vespre de festa per a totes les edats.\nLa cercavila comptarà, per exemple, amb una comparsa preparada pel jovent. “Ens dona alegria veure que el jovent del municipi comença a implicar-se en festes d’aquest tipus; ja ho van fer l’any passat”, expressa el regidor. Els Xancletes i el Dj Kids seran els encarregats de l’animació i la música, amb la tradicional xocolatada i el divertit concurs de disfresses.


Ferran Casas - Borratxera de pactes | RubiTV.cat\n«Amb la reforma laboral s'ha imposat l'acord per l'acord via diàleg social, cosa que sempre corre el risc de provocar poc més que un miratge»\nper Ferran Casas, Barcelona, Catalunya | 24 de desembre de 2021 a les 20:25 |\nEl procés català amb la polarització i la repressió que ha dut associades, la sortida desigual de la crisi, la desafecció que corseca les societats del primer món, la fragmentació política, la campanya continuada, la irrupció dels populismes... sumats tots ells són molts factors que els darrers anys han complicat de forma extraordinària els acords polítics. La por a l'acord, a sortir de les zones de confort ideològic, a trencar els blocs, s'havia apoderat de l'activitat política, que consisteix a defensar les teves conviccions però també a ser prou flexible per a trenar pactes que permetin avançar i reverteixin en el bé comú.\nEs trobaven a faltar acords i aquests dies han arribat en cascada. Tindrem pressupostos dins el termini i en la forma escaient a Catalunya, a Barcelona i a l'Estat, i s'han renovat amb majories reforçades òrgans institucionals tan importants com la CCMA, el Síndic de Greuges o la Sindicatura de Comptes, que feia anys que patien un bloqueig incomprensible i molt perjudicial per al prestigi de la feina que tenen encarregada. Finalment, el govern espanyol ha estat capaç d'acordar amb els sindicats i les patronals la reforma laboral abans d'acabar l'any.\nSobre els acords pressupostaris, i el que implica a mitjà i llarg termini per al Govern pactar-los amb els comuns i no amb la CUP, n'hem escrit molt. Tots ells són rellevants en un context encara de pandèmia, amb emergències arreu i amb la necessitat de gestionar eficaçment els fons europeus que haurien de posar al dia -amb digitalització, aposta per la sostenibilitat i reindustrialització- el nostre teixit econòmic. I els acords parlamentaris dels independentistes amb el PSC per renovar els organismes són també una foto que desdramatitza els pactes que, fins ara de forma pràcticament clandestina i només per necessitat o fer la guitza a l'altre, ja hi havien fet uns i altres a la Diputació de Barcelona i a algun ajuntament important.\nVoldria aturar-me, però, en la reforma laboral. Sens dubte que l'acord és, políticament, un bon punt anotat al marcador de la vicepresidenta, ministra de Treball i líder de Podem Yolanda Díaz. Aconsegueix fer-lo abans de final d'any tal com demanaven des de Brussel·les per no fer patir Espanya amb els fons europeus, posa d'acord posicions que a priori semblaven irreconciliables i hi ha una aposta per reduir la temporalitat, que és el gran problema del mercat laboral espanyol. Un contratemps, per cert, molt criticat per Brussel·les, que ha reclamat reiteradament una reforma que no ha d'equivaldre necessàriament a més precarietat.\nHi ha, però, inconvenients en tot plegat. I és que sembla que el diàleg social, l'acord entre sindicats i patronal previ a l'aprovació parlamentària de la reforma, s'hagi convertit en si mateix una finalitat. I no ho és. Ha de ser una eina, però no una finalitat. Així, tenim un govern d'esquerres i uns sindicats tant majoritaris com sistèmics amb ganes d'acord i protagonisme fent cessions a la patronal, que fa dos anys tenia coll avall que la reforma laboral de Mariano Rajoy del 2012 seria derogada per complet. Els canvis acordats ara s'aprovaran al Congrés perquè a la patronal ja li van bé i és possible que el PP també els acabi acceptant malgrat els peròs inicials. Això deixarà sense capacitat d'incidència a les minories sobiranistes cas que volguessin introduir millores.\nEl govern espanyol, prioritzant l'acord per l'acord i deixant que els sindicats i la patronal es facin la foto, ha perdut l'ocasió de fer-ho tibar més cap a l'esquerra, i també cap a un model de relacions laborals menys centralitzat. Per exemple, empreses amb beneficis podran presentar expedients de regulació i no els caldrà l'autorització administrativa que donaven els governs autonòmics, que la reforma laboral del PP va liquidar i que ara no es recupera. I els convenis catalans seguiran subordinats als estatals.\nLa reforma laboral del PP, que ha donat durant gairebé una dècada una posició de força als empresaris i que té molt a veure amb les dificultats d'emancipar-se dels joves i amb la sortida desigual a la crisi financera de 2008, s'ha suavitzat però no s'ha derogat, contràriament al que havien promès el PSOE i Podem. Al final s'ha imposat el pacte pel pacte, que sempre corre el risc de provocar poc més que un miratge.\nPer No vegis el 25 de desembre de 2021 a les 12:50\nTots cobren del Borbó. Pactes entre mafiosos.


Titulacions nàutiques... Quin títol necessito? - Escola Port Barcelona\nTitulacions nàutiques… Quin títol necessito?\nHome » Cursos d'esbarjo » Titulacions nàutiques… Quin títol necessito?\nEn Cursos d'esbarjo\nEt presentem una breu descripció dels títols nàutics d’esbarjo. Vols saber quin és l’ideal per a tu?\nSi el títol el vols per navegar tu, amb la família o els amics, és a dir navegació d’oci, tens diferents opcions en funció de la mida del vaixell i la distància a la qual vulguis navegar.\n1 milla nàutica = 1,852 quilòmetres\nSense experiència o titulació prèvia pots accedir directament a tres d’aquests títols nàutics: LN · Llicència de Navegació, PNB · Patró de Navegació Bàsica o PER · Patró d’Embarcacions d’Esbarjo.\nLN · Llicència de Navegació (antic titulín).\nVaixells fins a 6 m i motos d’aigua sense límit de potència. 2 milles.\nLa Llicència de Navegació és la titulació més bàsica. Si vols treure el carnet de moto d’aigua o fer sortides diürnes en petits vaixells i allunyar-te fins a 2 milles del port de partida, aquesta és la teva opció. El curs es fa en 6 hores i no requereix examen.\nA l’Escola Port en fer el curs el pots complementar amb pràctiques voluntàries de NAVEGACIÓ a VELA BÀSIC.\nLN · Més informació\nPNB · Patró de Navegació Bàsica.\nVaixells fins a 8 m d’eslora. 5 milles.\nEl PNB és el títol que estàs buscant si el teu pla és sortir el cap de setmana amb la família o amics, navegar sense perdre de vista la costa, anar de cala a cala evitant les aglomeracions a la platja o sortir a pescar de nit.\nPNB · Més informació\nPER · Patró d’Embarcacions d’Esbarjo.\nVaixells de fins a 24 m d’eslora. 12 milles.\nEl PER és ideal per a tu que vols fer navegació costanera amb total llibertat o si el que et ve de gust és navegar fins a les Balears.\nAmb el PER també pots obtenir atribucions “professionals”.\nPER · Més informació\nPI · Patró de Iot\nEmbarcacions de fins a 24 m d’eslora. 150 milles.\nSi ja tens el PER, i tens ganes de més, amb el Patró de Iot podràs aventurar-te fins a Sardenya o les Canàries per exemple.\nAra amb possibilitat de tenir atribucions “professionals”.\nPI · Més informació\nCI · Capità de Iot\nEmbarcacions de fins a 24 m d’eslora. Sense límits geogràfics.\nCompletant la cadena de títols nàutics d’esbarjo arribaràs al capdamunt, Capità de iot, i amb aquest títol podràs fer la volta al món amb vaixell.\nCI · Més informació\nPNB en línia · PER online · PI en línia · CI en línia\nComença a estudiar avui mateix a Escola Port amb els nostres cursos teòrics online.\nTot el temari, test online, vídeos explicatius i els més important classes en directe per videoconferència.\nTots els títols nàutics estan habilitats per a la navegació en embarcacions de motor. Si preferiu portar velers, només heu de complementar el vostre títol amb pràctiques complementàries de navegació a vela. Pràctiques VELA. Més informació\nSi en lloc de navegar per plaer vols treballar professionalment, pots complementar el teu títol nàutic d’esbarjo amb cursos professionals STCW.\nFes que el mar sigui la teva professió\nPER Pro · PI Pro · CI Pro\nAra pots treballar amb el teu títol d’esbarjo. Amb les noves atribucions annexes podràs fer de la teva afició la teva professió.\nEl certificat d’especialitat STCW de Formació Bàsica en seguretat és el primer curs que has de fer si vols dedicar-te a la nàutica de manera professional. Es tracta d’un certificat reconegut a tot el món a través del conveni STCW. Realitzar aquest curs és imprescindible per a qualsevol activitat professional que vulguis realitzar al sector marítim i nàutic, ja sigui per exercir-te com PPER, PER Pro, PI Pro, mariner, mecànic o hostessa d’un iot o creuer fins a capità d’un gran vaixell. Pots navegar com a aficionat amb qualsevol de les titulacions nàutiques d’esbarjo, en aquest cas tens les 5 opcions de títols. Però si desitges una titulació professional les opcions que tens són moltes i cadascuna té diferents recorreguts per obtenir-la.\nEl PPER – Patró Professional Embarcacions Esbarjo és una opció molt completa, en especial per a tots els qui pensin dedicar-se a fer xàrters amb embarcacions d’esbarjo, a més el títol PPER permet impartir classes teòriques i pràctiques a escoles nàutiques. A l’Escola Port preparem els nostres alumnes tant per a les titulacions nàutiques d’esbarjo com per a les professionals. Per a qui no ho té clar i vol iniciar-se en la navegació, recomanem començar per la Llicència de Navegació, que és un curs molt i econòmic, es realitza en un sol matí i no necessita examen. Són 4 hores de pràctiques de navegació i 2 de teoria, que poden servir com a punt de partida perquè una persona prengui decisions sobre continuar amb altres formacions nàutiques.\nT’esperem al Port Olímpic de Barcelona, vine a conèixer les nostres aules i embarcacions. Escola Port / Formació Professional del Mar.\nRequisit: +16 6 m 2 mn\nRequisit: +16 8 m 5 mn\nRequisit: +18 15 m 12 mn\nRequisit: PER 24 m 150 mn\nRequisit: PI 24 m Sense límits


Deixa't un temps per a pegar un mosset.: marzo 2014\nI quan no sàpies on mirar, a qui buscar perquè estàs perdut, jo hi seré. Perquè no podria ser d'altra manera. Tal vegada la vida s'ha empenyat en fer-nos creure que com tu deies "estes coses només duren una nit" i que la nostra història no tindrà mai punt i final, perquè amistats com la nostra no té final, però què podem fer si el destí sempre està encapritxat en dir què no és el moment?\nVull que me mires i em trobes a faltar. M'agradaria que quan em vegeres tingueres ganes d'abraçar-me i de besar-me com vas fer aquella nit al carreró, recolzats en la paret, sense importar qui passara per darrere nostra. O quan només els seients del cotxe eren testics que allí dalt ens estimàvem, sense dir-ho, però ho féiem i m'haguera agradat aturar el temps, i haver-te estat besant tota la vida.\nVull que faces memòria i recordes com et bategava el cor quan érem petits, quan gaire no sabíem què era això d'estimar o millor dit, quan jo no ho sabia. Vull que d'ací a uns anys ho poguem recordar mentre sopem i aquests temps només siguen això, records del nostre començament, i després, com l'altra nit, no importarà qui ens puga estar mirant.\nM'agradaria que pensares en tot el que et puc oferir, i tu a mi. Que sí, sé que no és gens fàcil, i probablement és una de les situacions més desagradables que t'ha tocat viure, creu-me que estar a aquesta part de la cera tampoc és fàcil. Però voldria que t'arriscares a deixar-me que et fera feliç, a despertar-te cada matí amb un petó diferent, a sorprendre't, a fer-te riure, i somriure. A crèixer junts, a complir metes, a alegrar-me dels teus èxits i recolzar-te en les teues caigudes.\nQue sí, no serà fàcil, però pagarà la pena intentar-ho, perquè no vam escriure històries del paradís, i ara totes les cançons parlen de tu. Estaré esperant-te, no ho oblides.\nM'agradaria que estigueres ací ara, al meu costat, i que m'aferrares ben fort entre els teus braços per a besar-nos fins a perdre l'alé. T'ho he dit moltes voltes, però mai no em cansaré de repetir-t'ho: vull estimar-te sempre, del matí a la nit, tots els dies de la meua vida.\nPublicado por Míriam en 15:54 No hay comentarios: