Auditories mediambientals | Consumer\nContribueixen a millorar la gestió mediambiental d'empreses o municipis\nLes Auditories Mediombientales són una eina de planificació i gestió que respon a les exigències de qualsevol tractament del medi ambient urbà. L’Auditoria Ambiental serveix per analitzar i interpretar la situació i el funcionament d’entitats tan diverses com una empresa o un municipi, estudiant la interrelació de tots els aspectes per identificar els punts forts i febles en els quals cal incidir per aconseguir un model sostenible respectuós amb el medi ambient.\nEn el cas d’una empresa, un ús més concret de l’Auditoria mediambiental es refereix a la quantificació d’una operació industrial, determinant si els efectes de contaminants estan dins de les normes i si es compleixen les lleis de protecció ambiental. Els estudis d’avaluació d’impacte ambiental es fan generalment per determinar si un desenvolupament nou o una obra d’expansió compliran amb els reglaments durant la construcció i operació del projecte.\nAlgunes auditories són projectes de gran escala que inclouen el pla inicial del projecte, el reconeixement de la zona, el mostreig i col·lecció de dades, anàlisis de les mostres, simulació matemàtica, determinació de controls apropiats i mesures de mitigació. A més de l’impacte ambiental, les Auditories prenen en consideració la salut i seguretat dels treballadors dins de la instal·lació. En definitiva, les Auditories mediambientals, enteses com una eina de protecció proactiva i preventiva del medi ambient, suposen un instrument per a l’increment de l’eficiència i de la reducció dels costos.\nAixí mateix, les Auditories Ambientals són un instrument molt útil en tota operació de compravenda, així com en la concessió de crèdits o assegurances, ja que qualsevol lloc on hagi existit una activitat industrial és susceptible d’ocultar passius ambientals que poden repercutir en el cost econòmic i en unes responsabilitats subsidiàries sobre el nou propietari, com determina la Llei de Residus. Aquesta llei pot traduir-se en obligacions de recuperació de la contaminació, així com responsabilitats penals, la qual cosa pot representar un cost important. Per això, aquestes Auditories, cridades de Transaccions de Compravenda, inclouen una avaluació dels costos econòmics i legals associats a una possible contaminació de sòls, aigües o dels propis edificis, a l’incompliment de la normativa legal mediambiental present i futura, i a la gestió ambiental inadequada.\nEn el cas d’un municipi, les Auditories serveixen per poder definir una correcta política ambiental que faci possible la sostenibilitat dels recursos ambientals, identificant aquelles incidències mediambientals que afecten al municipi, amb l’objectiu d’esmenar-les. En definitiva, es tracta d’un punt d’arrencada per a l’execució i establiment d’actuacions mediambientals en el municipi, i per a l’engegada dels sistemes de participació ciutadana i el desenvolupament i l’aplicació de l’Agenda 21 Local.\nLes Auditories poden ser realitzades per especialistes interns o amb la col·laboració d’assessors externs, si bé es recomana considerar la composició interdisciplinària. Per la seva banda, un Auditor mediambiental hauria de comptar amb un perfil que inclogués coneixements sobre legislació i auditoria, sobre ciències naturals, sobre tècnica de processos i sobre sistemes de gestió i administració d’empreses. Una vegada que han pres i estudiat les dades, els auditors informen de la situació i suggereixen possibles remeis. En ocasions, també és necessari l’establiment d’un pla de monitoreo permanent amb el qual poder observar paràmetres meteorològics, de contaminació atmosfèrica, o de concentració de contaminants en l’aigua i deixalles.\nObjectius de les Auditories mediambientals\nEn definitiva, una auditoria mediambiental compta amb els següents objectius:\nCompliment de les lleis i reglamentacions ambientals.\nIdentificació i eliminació de fallades, desviacions i possibles riscos ambientals, de manera que puguin crear-se i/o millorar-se les mesures de prevenció i els sistemes de gestió de riscos mediambientals.\nFormació de totes les persones que formen part d’allò que ha estat auditat, augmentant la seva consciència ecològica.\nCreació d’un sistema d’informació i comunicació interna i externa.\nMillora de la protecció del medi ambient i de les condicions sanitàries i de seguretat.\nOptimització del consum de recursos per aconseguir una reducció del mateix.\nMillora de les condicions acordades amb bancs i companyies d’assegurances, així com de les relacions amb autoritats, clients i opinió pública.\nauditoria controls gestores-ca medioambiental-ca


La frontera de Puigcerdà afectada en una nit de talls a les carreteres catalanes - Altaveu el diari digital d'Andorra\nLa frontera de Puigcerdà afectada en una nit de talls a les carreteres catalanes\nLes mobilitzacions de Tsunami Democràtic s'estenen a la Cerdanya i al País Basc\n12/11/2019 (13:00 CET)\nLa carretera N-152 està tallada al trànsit entre Puigcerdà i la Guingueta d'Ix. És la culminació a un dia de mobilitzacions a la Cerdanya amb un trànsit lent de vehicles fins a Llívia i alguns talls puntuals amb l'intent de col·lapsar els passos de vianants. Els agents han obligat els vianants a circular i deixar lliure el vial per tal que no es tallés el trànsit. Al vespre, però, un grup més nombrós ha aconseguit tallar la carretera\nEl tall ha començat a les set de la tarda d'aquest dimarts i arriba després de diverses convocatòries per mitjà de les xarxes socials, la primera d'elles a dos quarts de deu del matí. L'acció s'ha dut a terme després de veure que molts camions utilitzaven la N-152 per anar o venir des de França. Hi participen una seixantena de persones i hi ha retencions.\nLa nit de dilluns a dimarts hi havia una cinquantena de camions aparcats a la C-16 entre Berga i Guardiola de Berguedà i l'aparcament de l'àrea de servei del túnel del Cadí també estava plena. Els vehicles eran desviats a Martorell pels mossos d'Esquadra.\nPer les xarxes socials s'anima els manifestants a tallar també la carretera N-145 a la Seu d'Urgell.


Sorteig de "La porta tancada" (relats per a adults) i de "Gàrberin" (conte infantil)\nUs convido a que participeu en aquest concurs per guanyar els meus llibres.\nSi viviu a Alella, Teià o El Masnou, entreu en el següent link i poseu un comentari sobre el conte que us agradava llegir de petits. Només serà un minut!\nEspero la vostra participació, el termini s'acaba el dia 3 de juliol a les 15h. Encara teniu temps!\nPublicat per Susanna a 1:50 Cap comentari:\nPublicat per Susanna a 4:06 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Agenda, Novetats\nLa sirena dels contes es plau d'anunciar-vos que acaba de publicar el conte infantil "Gàrberin".\nPublicat per Susanna a 4:38 Cap comentari:


Bloc de notes de Josep Romeu: dijous, 22 / de març / 2012\nQuina excusa donem, ara?\nEl Govern espanyol ja no sap què més fer per evitar haver de tirar endavant el corredor mediterrani. A Europa ho veuen claríssim; no cal ser massa espavilat per adonar-se que aquesta seria la via natural per a comunicar la península Ibèrica amb la resta d’Europa. I els espanyols també ho saben, i són perfectament conscients de la importància que tindria per a Andalusia, Múrcia, el País Valencià, Catalunya, i en definitiva per al conjunt de l’Estat. A part de ser la via més fàcil i la més eficaç per comunicar-nos amb Europa, permet connectar els ports mediterranis amb les infraestructures terrestres, i les comunitats més directament beneficiades representen un percentatge de la capacitat productiva de l’Estat molt més elevat que el de qualsevol altra via.\nEl corredor mediterrani només té un punt en contra que, per al Govern espanyol, és més que definitiu: entre les comunitats beneficiades directament hi ha Catalunya. I aquest handicap és més que suficient com per sacrificar conjuntament amb Catalunya, la resta de comunitats i, en definitiva, el conjunt de l’Estat. Durant molt de temps, el Govern espanyol, aleshores el govern socialista ara el popular, no volia definir-se com li reclamava Europa, sabent que això podia allargar el procés i posar-lo en perill; ells haurien volgut presentar com a prioritari el corredor central, molt més car, molt menys eficaç i molt menys útil per al conjunt de l’economia espanyola, però eren conscients que la seva era una posició absolutament forassenyada, justament perquè amagava la veritable intenció. Finalment, Europa va deixar clar quina era la seva prioritat, però malgrat tot el Govern espanyol insistia en no desestimar el seu projecte anticatalà. Fins i tot van deixar entreveure que els diners de fons europeus destinats al corredor mediterrani els desviarien fraudulentament per a iniciar el corredor central. Com a mínim, amb això aconseguirien que no se’n fes cap dels dos, o que es retardessin sine die.\nAra, la UE torna a insistir que el corredor central no és cap prioritat, i que en el millor dels casos no estaria llest ni al 2030. De manera que el Govern espanyol se n’ha d’empescar alguna altra per evitar fer el corredor del Mediterrani. I la ministra espanyola del ram ja ha trobat la solució: en les actuals circumstàncies, oblidem-nos del corredor del Mediterrani, i limitem-nos a les infraestructures que hi ha en marxa, com les vies d’Alta Velocitat que no van enlloc. La que ens enllaçaria amb Europa a través de Catalunya, aquesta també pot esperar una mica més, i no estarà enllestida en els terminis compromesos. Quan la prioritat és perjudicar Catalunya, el Govern espanyol no hi escatima esforços ni recursos.


Aprendre llengües:  L'aventura de llegir\nPublicat per Enric Serra a 23.2.10\nEduard Abelenda i Puigvert 11:07 a. m.\nA veure, depèn de quin sigui el llibre em semblaria un bon negoci: tres calcetes i un llibre està molt bé. Puc arribar a llegir una mica el títol del primer llibre, la qual cosa em permet de buscar-lo a internet i veure que es tracta de "Elegía en Astaroth" d'Ángel García López, premio nacional de poesía 1973, editorial oriens, col·lecció Arbolé. Si us interessa la poesía en castellà dels 70 ja ho sabeu. Jo ho deixaré córrer. El segon llibre no l'he pogut esbrinar, llàstima, potser aquest m'hagués interessat.\nLluc 12:29 p. m.\nEn música el vinil va "desaparèixer" per tornar com a format selecte. Al llibre físic li pot passar el mateix: no tornarem als incunables però si a les sèries limitades. El llibre passarà a ser un objecte de luxe.\nHem de demanar que el llibre digital (no el lector) tingui moltes funcionalitats. Ser digital permet fer moltes coses, cal aprofitar el mitjà: classificar (metadades),subratllar, citar, enviar, cercar dins i fora del llibre, recomanar... ¿es podran deixar a altres persones i no violar els drets d'autor?\nSorgeixen moltes preguntes: ¿Un exemplar costarà un preu just? Amb la música no va passar) I, si se m'omple el lector, ¿què? (Al món hi ha molts esquirolets que recullen TOT el que troben.) ¿Podré fer còpies de seguretat dels meus llibres digitals per no perdre'ls?\n¿S'ha pensat en un format ampliable amb compatibilitat cap enrera (o sigui: que els formats nous llegeixin els antics)?


El Barça, un dels vuit equips que encara opten al triplet\nEl Barça, un dels vuit equips que encara opten al triplet a Europa\nEl Manchester City de Guardiola és un altre dels conjunts que té més opcions d'aconseguir-lo\nRoger Requena Març 16, 2019 1:00 pm\nAl llarg de la història del futbol, només set clubs han aconseguit sumar un triplet que inclogui un gran títol europeu. El primer a assolir-ho va ser el Celtic (1966-67). El segon, l’Ajax (1971-72). Després, els van seguir el PSV Eindhoven(1987-88), el Manchester United (1998-99), el Barça (2008-09), l’Inter de Milà (2009-10), el Bayern Munic (2012-13) i, el curs 2014-15, novament, el Barça, l’únic club capaç de fer-ho en dues ocasions.\nEn aquests moments de la temporada, quan resten poc més de dos mesos per finalitzar el curs, a Europa només hi ha vuit conjunts que opten a sumar-se a aquesta selecta llista de clubs. Hi ha dos anglesos, el Manchester City de Pep Guardiola i el Manchester United; dos portuguesos, el Benfica i el Porto, l’Ajax, l’Slavia de Praga, el València i, per descomptat, el Barça. En el cas del conjunt blaugrana, està a un partit del títol de Copa (disputa la final contra el València el dissabte 25 de maig). A més, ha quedat emparellat als quarts de final de la Champions League contra el Manchester United, a qui s’enfrontarà el pròxim mes d’abril en una disputada eliminatòria. A la Lliga, el conjunt blaugrana manté un avantatge de set punts respecte a l’Atlètic de Madrid, segon classificat.\nTambé a la Lliga espanyola, el València manté algunes opcions de sumar títols tot i un irregular inici de curs. A la final de la Copa, intentaran donar la campanada contra el Barça al Benito Villamarín. El conjunt blaugrana també és, de retruc, el seu principal obstacle per guanyar la Lliga, si bé és cert que l’equip de Marcelino García Toral fa setmanes que és conscient que no opta al títol, ja que és setè i està a 24 punts del líder quan en falten 33 per disputar. La seva lluita se centrarà a l’Europa League, on vénen d’eliminar in extremis el Krasnodar rus i ara els espera un vell conegut, el Vila-real, a qui coneixen a la perfecció.\nMés opcions d’aconseguir el triplet té el Manchester City. L’equip de Pep Guardiola va guanyar el passat 24 de febrer la Copa de la Lliga contra el Chelsea. Malgrat ser considerat un títol menor, també cal comptar-lo, ja que en podria afegir tres més. D’entrada, la competició més antiga del món, la FA Cup: aquest dissabte visita el camp del Swansea City en els quarts de final. A la Premier, manté una aferrissada disputa amb el Liverpool pel lideratge. De moment, a falta de vuit jornades, els cityzens tenen un avantatge de només un punt. D’altra banda, a la Champions League se les veuran amb el Tottenham Hotspur de Mauricio Pochettino, un rival dur de rosegar.\nEncara més cru ho té el seu rival ciutadà, el Manchester United. Tot i la revifada viscuda des de la marxa de José Mourinho amb l’arribada d’Ole Gunnar Solksjaer, els red devils se les veuran amb el Barça a la Champions. Un rival difícil, però ja se sap que a Europa no hi ha res impossible. Ja ho van demostrar remuntant-li un 2-0 al PSG. El conjunt de Manchester jugarà aquest dissabte els quarts de final de la FA Cup contra el Wolverhampton, un rival a priori assequible. En el cas de la Premier, les seves opcions són mínimes: és cinquè amb 16 punts de diferència respecte al líder, el City, quan només en queden 24 per disputar-se. El United necessitaria molt més que un miracle per guanyar el triplet aquest curs.\nTambé ho tenen difícil la resta d’equips. A Portugal, Porto i Benfica comparteixen liderat de la lliga portuguesa (60 punts tots dos) quan falten nou jornades per la conclusió del campionat. Tenint en compte que tenen a cinc punts el tercer i el quart classificat, l’Sporting CP i l’Sporting de Braga, no és descartable que algun d’aquests dos els pugui privar del títol, que enguany està més disputat que mai. En el cas del Porto, tenen un difícil rival a la Champions, el Liverpool, vigent finalista. Fins i tot eliminant els reds, després haurien de tombar a Manchester United o Barça en una hipotètica semifinal. El seu camí cap a Madrid és molt dur. El Porto va caure el passat 26 de gener a la final de la Copa de la Lliga contra l’Sporting CP, però es manté viu a la principal copa del país, la Taça de Portugal, on el 3 d’abril haurà de defensar el 3-0 aconseguit a l’anada de les semifinals contra l’Sporting de Braga. En cas d’arribar a una hipotètica final, s’enfrontaria al Benfica o a l’Sporting CP, els altres dos semifinalistes. El Benfica, que també opta a aquesta copa i a la Lliga, té més opcions a Europa, on s’enfrontarà als quarts de final de l’Europa League contra l’Eintrack Frankfurt.\nA Holanda, l’Ajax aspira a convertir-se en la gran revelació d’aquesta temporada a nivell europeu. Després de tombar el Reial Madrid, a la Champions League l’espera una Juventus animada després de la remuntada contra l’Atlètic. Un rival dur, però no impossible. A l’Eredivisie, l’equip de Ten Hag és segon, a només dos punts del PSV, a falta de nou jornades. Tots dos equips s’enfronten entre si el 31 de març a Amsterdam en un duel que pot resultar decisiu per la lluita pel títol. Pel que fa a la copa, la KNVB Beker, l’Ajax disputarà la final contra el Willem II el pròxim 5 de maig.\nTambé té opcions d’alçar el triplet, encara que remotes, l’Slavia de Praga, que també vol fer-la grossa a Europa aquesta temporada. Després d‘eliminar per sorpresa el Sevilla, l’equip txec vol donar la campanada a l’Europa League. El seu pròxim rival, però, no serà menys fàcil que els andalusos: el Chelsea. Més assequible ho tenen al seu país els homes de Jindrich Trpisovský: manen amb mà de ferro a la lliga, on tenen sis punts d’avantatge (i un partit menys) respecte al segon classificat, el Viktoria Plzen, a falta de sis jornades. A la copa, mentrestant, estan classificats pels quarts de final, on s’enfrontaran el 2 d’abril al Karviná.


Geocamb » Organització d’activitats\nGeocamb » Transferència + Recerca + Formació » Organització d’activitats\nRecerca + Formació\ngeolo/MUN 2011 – Ponències i Fòrum\nEl Centre de Geologia i Cartografia Ambiental assumeix l’organització d’activitats científiques, formatives i/o divulgatives de la Geologia en el context immediat, amb l’objectiu de transmetre a la societat la rellevància d’aquesta ciència en el desenvolupament de les activitats quotidianes i en la preservació del medi natural.\n2008.- La Geologia al Servei de la Societat.\n2010.- Geolo/MUN: Geologia i Gestió Municipal.\n2011.– Geolodia 2011: De les profunditats de la Terra a la vora del mar. Itinerari geològic pel camí de ronda de S’Agaró.\n2011.- Geolo/MUN 2011: Aprofitament energètic de la geotèrmia de baixa temperatura.\nJornades “La Geologia al Servei de la Societat”. 12 desembre 2008\n18:00h* – 18:20h\nInauguració de la jornada, amb la presència de la Sra. Anna MariaGeli, rectora de la Universitat de Girona, el Sr. Albert Bou, president del Consell Social de la UdG i el Sr. Pere Condom, director general del Parc Científic i Tecnològic de la UdG.\n18:20h – 18:30h\nPresentació del Centre de Cartografia i Geologia Ambiental (GEOCAMB).\nTaula rodona i debat: LA GEOLOGIA AL SERVEI DE LA SOCIETAT, amb la participació del Sr. Antoni Roca, director de l’Institut Geològic de Catalunya; el Sr. Josep Ma. Niñerola, cap de la Unitat Singular de Planificació i Coordinació Hidrològica de l’Agència Catalana de l’Aigua; el Sr. Joan Escuer, president del Col·legi Oficial de Geòlegs de Catalunya, Roger Mata, membre de Geòlegs del Món i el Sr. Jordi Montaner de l’empresa consultora GEOSERVEI.\nInauguració de l’exposició “L’Art de la Geologia: una visió científica, una interpretació artística” Mostra de fotografia i pintura. Un “maridatge” a càrrec de Josep Estela (geòleg ) i Maria Oms (pintora).\nJornades “Geologia i gestió municipal”. 16-17 setembre 2010.\nInauguració de les Jornades. Amb la participació de la Sra. Anna Ma. Geli, Rectora de la UdG; el Sr. Antoni Roca, Director de l’Institut Geològic de Catalunya i el Sr. David Brusi, Director del centre GEOCAMB\nUtilitat de la Cartografia Geològica a escala municipal. A càrrec del Dr. Xavier Beràstegui, Sotsdirector tècnic de l’Institut Geològic de Catalunya\nTenim un problema: els processos geològics actius. A càrrec del Dr. Carles Roqué, investigador del GEOCAMB\nLa geotèrmia de baixa entalpia: un energia neta de la Terra a l’abast de tothom. A càrrec del Sr. Albert Pujadas, Cap de l’Àrea de Geotèrmia del CECAM.\nGeodiversidad y Patrimonio geológico en entornos urbanos. A càrrec del Dr. Juan José Durán Valsero, Jefe del Área de Procesos Activos y Calidad Ambiental del Instituto Geológico y Minero de España\nHidrogeologia i gestió de l’aigua en el context municipal. A càrrec de la Dra. Mireia Iglesias, Cap de la Unitat Singular de Coordinació d’Aigües Subterrànies de l’Agència Catalana de l’Aigua.\n[Descarregueu els resums de les ponències, GeoloMUN – Resums]\nFòrum d’experiències: LA GEOLOGIA APLICADA A LA GESTIÓ MUNICIPAL.\na) Montserrat Badia, Consell Comarcal d’Osona: Estudis de la pol.lució de nitrats a la comarca d’Osona.\nb) Joan Solà, GeoServei, SL: Estudi de risc geològic i planificació urbanística a l’Estartit.\nc) Jordi Ferrer, Lithos, SL: El Carmel entre dues aigues: estudi de infiltracions a edificis del Carmel.\nd) Ester Vilanova, Amphos 21: Avaluació de la contaminació d’aigües en àrees urbanes.\ne) Jaume Homs, Ajuntament de Navata: Gestió dels residus ramaders en municipis rurals.\nf) Xavi Vila i Albert Cicrés, Ajuntament de Banyoles:\ng) Martí Fonalleres, Ajuntament de Calonge: Estudi de la intrusió marina per excavacions a Sant Antoni.\nh) Lluís Motjé, Consorci de la Crosa de Sant Dalmai: Gestió de ‘àmbit geològic de la Crosa.\nClausura de les jornades. Amb la participació de la Sra. Victòria Salvadó, Degana de la Facultat de Ciències de la UdG i el Sr. Joan Escuer, President del Col·legi Oficial de Geòlegs de Catalunya.\nBerastegui – Utilitat de la Cartografia Geològica a escala municipal. [1 Berastegui]\nRoqué – Tenim un problema: els processos geològics actius. [2 Roque]\nPujades – La geotèrmia de baixa entalpia: un energia neta de la Terra a l’abast de tothom. [3 Pujades]\nDurán Valsero – Geodiversidad y Patrimonio geológico en entornos urbanos. [4 Duran Valsero]\nIglesias – Hidrogeologia i gestió de l’aigua en el context municipal. [5 Iglesias]\nGeolodia 2011: De les profunditats de la Terra a la vora del mar.\nUn “Geolodia” és una festa de la divulgació de les Ciències de la Terra a través d’una de les seves facetes més atractives: una sortida de camp guiada per geòlegs. El Geolodia és una activitat adreçada un públic de totes les edats, totalment gratuïta. Es realitza en llocs interessants pel seu entorn geològic, i es proporciona una informació a nivell divulgatiu. Permet veure aquests llocs amb “ulls geològics”, i descobrir alguns aspectes dels minerals, les roques i les formes del paisatge la Terra del nostre territori. És, també, una manera de sensibilitzar la població sobre la importància i necessitat de protegir el nostre patrimoni geològic.\nGeocamb us proposa un itinerari pel camí de Ronda de S’Agaró el diumenge, 8 de maig de 2011.\nEn els darrers anys s’han celebrat Geolodies arreu de l’estat. L’origen d’aquesta iniciativa se situa a la província de Terol, on l’any 2005 des de l’Instituto de Estudios Turolenses, geòlegs aragonesos van iniciar la celebració dels Geolodies. A poc a poc, es van sumar altres províncies a aquesta iniciativa, i l’any 2009 van tenir lloc Geolodies a Segòvia, València, Guadalajara, Terol, Saragossa, Osca i Alacant, essent una iniciativa recolzada per la Sociedad Geológica de España (SGE), l’Associació Espanyola per a l’Ensenyament de les Ciències de la Terra (AEPECT), així com l’Instituto Geológico y Minero de España (IGME) i, a nivell autonòmic, per l’Institut Geològic de Catalunya.\nL’Itinerari geològic pel Camí de ronda de S’Agaró.\nEl Camí de Ronda de s’Agaró és un viarany que, a peu pla, ressegueix el curs del litoral rocallós que s’estén entre les platges de Sant Pol i de Sa Conca. És un paratge privilegiat de la Costa Brava central on la geologia granítica atorga al paisatge una fesomia especial. La facilitat d’accés als afloraments rocosos situats arran de mar, la manca de vegetació i de cobertora edàfica i la diversitat litològica fan d’aquest passeig un indret molt interessant per a la didàctica de la geologia. Hom hi pot identificar diferents tipus de roques ígnies, veure les relacions existents entre elles i contemplar les formes que el mar i altres processos geològics externs han modelat al seu damunt.\nL’itinerari que es proposa s’estructura en 5 parades escollides entre els indrets més representatius del recorregut. Per participar del Geolodia s’organitzaran grups d’unes 15 o 20 persones que recorreran plegats el camí de ronda, des del Racó de S’Agaró fins la platja de Sa Conca. A cadascuna de les parades hi haurà diversos monitors que explicaran els aspectes més rellevants que es poden observar. La tornada es realitzarà per l’interior de la urbanització de S’Agaró (15 minuts).\nEn l’activitat, realitzada el diumenge, 8 de maig de 2011, hi van participar unes 150 persones.\nVegeu la documentacio a: [GEOLODIA Camí de Ronda de S’Agaró]\nHa estat organitzada per:\nCentre Geocamb (Universitat de Girona)\nVegeu el reportatge al programa Espai Terra de TV3 (data 06.05.2011): [link: Espai Terra – TV3 / Podcast: Geolodia – TV3]\nJornades “Aprofitament energètic de la geotèrmia de baixa temperatura”. 13 desembre 2011\nInauguració de les Jornades. Amb la pa rticipació de la Sra. Anna Ma. Geli, Rectora de la UdG; el Sr. Antoni Roca, Director de l’Institut Geològic de Catalunya i el Sr. David Brusi, Director del centre GEOCAMB\nEnergía Geotérmica de baja entalpía: potencial y perspectivas”. A càrrec de Celestino García de la Noceda, cap de projectes tècnics del Departamento de Investigación en Recursos Geológicos del IGME, Instituto Geológico y Minero de España\nL’energia geotermica de baixa i molt baixa temperatura a Catalunya. A càrrec de Carme Puig, IGC, Institut Geològic de Catalunya\nEl estudio de viabilidad en los proyectos geotérmicos de baja entalpía: aspectos geológicos e hidrogeológicos. A càrrec de Íñigo Arrizabalaga, TELUR, Geotermia y Agua, S.A.\nCaptadors i intercanviadors de calor. A càrrec de Rubén Díaz, Responsable d’Aplicacions Bioenergia i Geotèrmia. Indústries REHAU, S.A.\nLa bomba de calor geotèrmica. A càrrec de Roberto Jares, Responsable de prescripcions de CLIVET España, S.A.\nAerogeotèrmia: una alternativa al confort i l’estalvi. A càrrec de Joan Escuer, GTA, Geoconsultores Técnicos y Ambientales\n“La geotermia en el marco del Plan de Energías Renovables (2011-2020)”. A càrrec de Pablo Gosálvez Vega, IDAE, Instituto para la Diversificación y Ahorro de la Energía\nRendibilitat econòmica de l’energia geotèrmica. A càrrec d’Antoni Barón, professor d’ESADE, Universitat Ramon Llull\n“Visión a 2030 y Agenda Estratégica de Investigación de la Geotermia Somera en España”. A càrrec de Íñigo Arrizabalaga, Presidente de GEOPLAT, Plataforma Tecnológica Española de Geotermia\nFòrum d’experiències: REALITZACIONS EMBLEMÀTIQUES D’APROFITAMENT GEOTÈRMIC DE BAIXA ENTALPIA.\nClausura de les jornades. Amb la participació de: Pere Condom, Director General del Parc i Joan Escuer, President del Col·legi Oficial de Geòlegs de Catalunya.\n[Descarregueu-vos les presentacions de les ponències a Ponències / Fòrum]


El nou president de la CCMA aposta per refermar el model de ràdio i televisió pública de qualitat\nEl president de la Corporació Catalana de Mitjans Audiovisuals, Brauli Duart, ha assegurat que les polítiques d'austeritat necessàries per fer front a la situació de crisi no posaran en perill el model actual de mitjans de comunicació públics a Catalunya.\nRedacció 13/04/2012 - 09.59 Actualitzat 13/04/2012 - 15.06\nDuart ha assegurat que "tenim un model que funciona i tenim un model que s'ha de preservar i, en tot cas, potenciar", ha assegurat.\nEn declaracions a "Els matins de TV3" i a "El matí de Catalunya Ràdio", Brauli Duart no ha descartat que hi pugui haver un ERO als mitjans de la Corporació però ha explicat que l'ajust de plantilla a TV3 i Catalunya Ràdio ha de ser l'últim recurs, i que molt abans cal explorar altres solucions.\n"El redimensionament de plantilla, tota empresa el té present com una de les possibilitats que hi ha a l'hora d'ajustar costos. Aquesta decisió és una decisió que jo prefereixo deixar-la com, absolutament, l'últim recurs."\nDuart ha explicat que "si fos absolutament impossible qualsevol tipus d'acord amb els sindicats i amb els representants dels treballadors, doncs, llavors, hipotèticament, potser ens trobaríem amb situacions a les quals crec que no vol arribar ningú i estic convençut que podrem entendre'ns i és una situació que podrem evitar."\nBrauli Duart ha afegit que en aquests moments que tota la ciutadania s'està estrenyent el cinturó, i que des de la Corporació es farà el màxim per reduir despeses.\nDe tota manera, Brauli ha assegurat que el tema de la llengua i la qualitat dels mitjans de la Corporació continuaran sent la seva prioritat.\nBrauli Duart aposta per preservar i potenciar el model actual


El Circ Ciutat diumenge, 20 de maig de 2018\nPromoció de la marca España, dels colors de la 'bandera nacional' i de l'exèrcit de l'aire. Això és el que ha quedat clar després de l'exhibició aèria de la Patrulla Águila i dels paracaigudistes de l'exèrcit de l'aire d'aquest migdia a Tarragona, que ha aplegat milers de tarragonins al Balcó del Mediterrani i a la platja del Miracle.\nTot i que l'esdeveniment se celebrava en el marc dels Jocs Mediterranis, la realitat és que han passat gairebé desapercebuts. Cap estand promocional, cap bandera olímpica, cap voluntari informant sobre l'esdeveniment i ni tan sols la mascota Tarracus s'ha deixat veure. Tan sols alguna menció per part de l'enfervorit speaker que narrava les peripècies de les fletxes de plata que sobrevolaven l'espai aeri tarragoní.\nPoca vist, doncs, per part dels responsables dels Jocs. Durant l'exhibició tampoc hi ha hagut cap clicada d'ull per part, ni dels pilots ni dels paracaigudistes, a l'esdeveniment que han de començar d'aquí a un mes.\nLa Unitat de Peu Diabètic del Joan XXIII millora l'atenció integral del pacient amb diabetis


Podem viure de manera saludable sense recórrer a les vacunes? - directa.cat\nXavier Uriarte La_Directa\nJoan Mirabent JoanMirabent\nLa vacuna és un fàrmac biològic i químic que s’injecta perquè l’organisme reaccioni. A causa de la seva composició, té un elevat grau de toxicitat, igual que el tenen altres medicaments, com els antiinflamatoris. Amb la Segona Guerra Mundial, moment en què van establir-se els calendaris vacunals, la majoria de vacunes contenien compostos derivats del mercuri, dels quals l’any 2014 es va comprovar que provocaven efectes nocius per a la salut, cosa que va obligar a extreure’n aquesta substància.\nJa durant el segle XX, associacions de sanitaris i metges europeus s’havien oposat a altres vacunes, com la de la verola o la meningitis. I recentment, entre 2009 i 2014, alguns estudis adverteixen de l’impacte que causen les del papil·loma humà o la napea. Així ho admeten les farmacèutiques en els prospectes, segons els quals entre els 35 components químics que inclouen n’hi ha que poden provocar al·lèrgies i, en una de cada deu dosis, irritabilitat, canvis de conducta o trastorns digestius. En una de cada mil o deu mil, les conseqüències arribarien a l’encefalopatia, que tant pot manifestar-se en atacs d’epilèpsia, paràlisis, convulsions o desconnexions neuronals, fins a l’autisme o la mort sobtada del lactant.\nSobretot, el perill es dona en l’etapa de gestió, mentre l’embrió desenvolupa els teixits i els aspectes motrius i cognitius per funcionar com un adult; més tard, entre els 3 i els 6 anys, quan desenvolupa el control dels esfínters, i després, de gran, quan el cos encara és permeable a moltes sensibilitats. Els efectes de les vacunes, doncs, generen impactes molts variats, que entre altres coses deriven en diabetis i canvis d’oxigenació a la sang i lesions òssies, atès que l’alumini d’algunes vacunes fa que, en competència amb el calci i el fòsfor, alteri el funcionament de les tiroides.\nA propòsit d’això, el número 14 (2012) dels Quaderns de la bona praxi –que edita el Col·legi de Metges de Barcelona– va inventariar els drets i deures dels professionals i dels ciutadans o pacients envers la vacunació.\nEntre els deures dels professionals, esmenta la recepció d’informació per part de l’administració sanitària sobre la composició i els efectes perjudicials de les vacunes. A partir d’aquí, el facultatiu té l’obligació d’obrir una història clínica amb una enquesta prevacunal de deu punts que ha de fer possible el diagnòstic d’indicació o contraindicació, així com la declaració de qualsevol reacció postvacunal.\nPer la seva banda, el ciutadà o pacient té el dret a conèixer tots els aspectes relacionats amb la vacuna, a més de la possibilitat de donar el seu consentiment informat i, en el cas de dany postvacunal, accedir a una indemnització per part de l’administració.\nDoncs bé: cap d’aquests supòsits avui no es compleixen. Ni s’informa el professional sanitari de manera adequada ni tampoc el ciutadà o pacient rep una bona informació sobre els components i les reaccions postvacunals. Amb prou feines es declaren l’1% de les reaccions adverses, una xifra irrisòria per a una història clínica completa, de manera que l’aplicació i el seguiment d’aquest fàrmac no satisfà els mínims requisits per a una pràctica responsable i confiada.\nSi les vacunes no es prohibeixen, és perquè desmuntar aquesta indústria suposaria aturar dinàmiques que econòmicament donen molts beneficis i llocs de treball. El sistema funciona molt bé a l’hora de receptar i gastar, però, en canvi, funciona molt malament si l’objectiu és estalviar i informar que, per reemplaçar les vacunes, només cal combinar una dieta biològica sense gluten i lactosa amb remeis homeopàtics que regulen la flora intestinal. Plantejar això és una necessitat, encara que impliqui obrir la caixa de pandora i alguns no estan disposats a assumir-ho.\nUns medicaments segurs i necessaris\nPer Joan Mirabent\nLes vacunes són medicaments que s’obtenen a partir de microorganismes morts o atenuats. Són capaços d’activar el nostre sistema immunitari, però no tenen capacitat de produir la malaltia, sinó que provoquen una resposta similar a la que produiria la infecció natural. Vacunar, doncs, és una acció de prevenció primària amb què es vol protegir el cos d’una possible malaltia.\nTot i que, com qualsevol medicament, poden generar reaccions adverses de tipus local –principalment febre o petites molèsties en el punt d’injecció– les vacunes són eficaces i compleixen uns estàndards de seguretat molt alts.\nEn relació amb el mercuri, que en el seu moment s’havia utilitzat com a conservant en ampolles de dosis múltiples, cal recordar que ara ja no el contenen. Les vacunes que s’administren a Catalunya són monodosi, de manera que no comporten cap risc per a la salut. Igual que, com ha quedat científicament comprovat, no existeix una relació causal entre l’administració de les vacunes i la mort sobtada de l’infant. Al contrari, el nounat que no ha rebut la vacunació per diftèria, tètanus, tos ferina i poliomielitis té un important risc de mort o discapacitat greu. De la mateixa manera que malalties com el xarampió, la parotiditis i la rubèola poden ser també greus i comportar importants complicacions en els adults, com ara pneumònia, encefalitis, ceguesa i fins i tot la mort, raó per la qual és necessària l’administració de la vacuna indicada.\nTambé, un estudi de l’any 1998 sobre una possible vinculació entre la vacuna contra el xarampió, la parotiditis, la rubèola i l’autisme va provocar inquietuds i temors entre la població, ja que alguna bibliografia advertia de possibles efectes nocius. Després, però, es va desmentir i la publicació va ser retirada, ja que no existeix cap relació entre les vacunes i l’autisme.\nA part de l’edat infantil, als prevencionistes ens preocupa especialment el segment de dones embarassades, les quals creiem que també han de vacunar-se contra la grip i la tos ferina. No sols perquè les protegeix a elles, sinó també al nadó en els seus primers mesos de vida. Pel que fa a les vacunes indicades per la triple vírica o l’antivaricel·losa, la vacunació ja no seria necessària fins després del part.\nAmb tot, l’Agència de Salut Pública de Catalunya recorda la importància de complir amb el calendari de vacunacions sistemàtiques, per així evitar l’emergència de malalties greus que pràcticament havien desaparegut en el nostre entorn. Sense oblidar que, en l’àmbit de la prevenció, cal realitzar diverses mesures universals, com són la rentada de les mans, elements de barrera o consum d’aigua potable, entre d’altres. Una sèrie de protocols que contribueixen a protegir-nos contra certes malalties infeccioses, si bé el nivell d’exposició al risc biològic sovint no és suficient. Per aquest motiu és fonamental respectar els programes de vacunació, ja que, d’altra manera, moltes d’aquestes infeccions poden reaparèixer.\nEls professionals de la salut ens regim i actuem gràcies a aquestes guies i pautes de vacunació, les quals es revisen periòdicament tenint en compte que, a causa dels canvis demogràfics i altres factors, sempre poden aparèixer noves malalties. Per tant, i com bé va afirmar el doctor Jules Hoffmann, Premi Nobel de Medicina l’any 2011, “el risc més gran de les vacunes és no posar-les”.\nPer tot plegat, podem concloure que les vacunes són medicaments eficaços i segurs, els quals han suposat un dels avenços més importants de la medicina amb vista a salvar moltes vides i que, en cap moment, no han d’excloure l’adquisició d’uns hàbits saludables per part de la població.\n« Això no és un receptari (tot i que també ho és)\nUrsula K. Le Guin, tota una vida fent brollar imaginació desbordant »


Europa aprova una nova norma per frenar l'ús de les bosses de plàstic | Massó Pack\nEuropa aprova una nova norma per frenar l’ús de les bosses de plàstic\nPàgina inicial/Notícies/Europa aprova una nova norma per frenar l’ús de les bosses de plàstic\nEl Parlament Europeu ha aprovat de forma definitiva la nova normativa que intentarà reduir l’ús de bosses de plàstic en els 28 Estats membres. L’objectiu és reduir el consum de bosses amb un espessor de menys de 50 micres. Aquest tipus de bosses són les més difícils de reutilitzar, per la qual cosa acaben en les escombraries després del primer ús, i generen més residus. La directiva pretén “fomentar la prevenció de residus i un ús més eficient dels recursos, limitant al mateix temps els efectes socioeconòmics adversos”, segons el text aprovat al Parlament.\nLa nova legislació planteja dues mesures de reducció; la primera és “reduir el consum mitjà anual de les bosses de plàstic no biodegradable fins a 90 per persona al final de 2019 i 40 al final de 2025”. El 2010, cada europeu va utilitzar 198 bosses de plàstic, de les quals el 90% eren de les més fines, que són les que es vol reduir.\nL’altre compromís per és “garantir que després de 2018 les bosses no es lliurin gratuïtament” en els comerços. Una mesura que ja es pren en algunes comunitats autònomes espanyoles, on es cobra als consumidors. Andalusia, per exemple, va implantar el 2010 un impost sobre les bosses de plàstic d’un sol ús. I Catalunya també està negociant amb els comerciants prohibir el lliurament gratuït de bosses d’aquest tipus.\nBosses de paper i ràfia podrien ser una bona alternativa\nLes bosses de paper són reciclables, biodegradables, reutilitzables i sostenibles, ja que col•laboren amb el medi ambient.\nSón una alternativa excel•lent com eina publicitària de la nostra empresa, com difusió de marca, i són acollides de bon grat pels clients.\nEn MASSÓ PACK disposem de diferents tipus de bossa de paper. Cliqui aquí per visualitzar-ho.\nLes bosses de ràfia estàn fabricades amb fibres tèxtils sintètiques. Són reutilitzables, amb la qual cosa es contribueix amb el medi ambient. Ofereixen una gran resistència i conseqüentment durabilitat. El valor agregat de les bosses de ràfia és la quantitat de vegades que s’utilitza, que ens ofereix una gran oportunitat per promocionar la nostra marca, producte o empresa.\nDemana’ns pressupost sense compromís: http://www.massopack.com/demana-un-pressupost\nPer ampliar informació cliquin el link del BOE (Butlletí Ofiacial de l’Estat) on es publica la normativa aprovada pel Parlament Europeu.\nBy Cristina Massó|2017-10-15T18:26:37+00:003 juny 2015|Notícies|0 Comentaris


El PSC de Badalona acorda el seu programa electoral d’Esports amb les entitats i clubs esportius de Badalona |\n← El PSC expressa el seu suport a Ambulàncies La Pau que podria quedar greument perjudicada en l’adjudicació del concurs públic de transport sanitari del Servei Català de la Salut\nEl PSC torna a dir no als 36.000 euros que el PP d’Albiol vol lliurar a l’associació que presideix Cayetano Martinez de Irujo →\nEl PSC de Badalona acorda el seu programa electoral d’Esports amb les entitats i clubs esportius de Badalona\nPublicado el 10 de febrero de 2015| Comentarios desactivados en El PSC de Badalona acorda el seu programa electoral d’Esports amb les entitats i clubs esportius de Badalona\nA la trobada celebrada ahir dilluns a l’Agrupació local dels Socialistes de Badalona va assistir una àmplia representació dels clubs i entitats esportives de Badalona.\nA l’inici de la jornada els Socialistes van presentar el seu objectiu polític per a la propera legislatura en matèria d’esports, que no és altre dinamitzar l’esport a Badalona, afavorir de manera igualitària l’accés a la pràctica esportiva de tots els sectors de la població, fer-ho ens unes condicions favorables, en unes instal·lacions òptimes i de forma compartida amb els clubs i entitats de Badalona.\nDurant el torn de paraules i debat d’idees les entitats van fer palès el seu malestar amb l’actual gestió esportiva del govern del Partit Popular a Badalona, més preocupat de fer-se fotos, comprar banderes amb un suposat premi europeu, o pagar subvencions a l’Associació de Martinez de Irujo, que no pas sol·lucionar els greus problemes de les entitats esportives de la ciutat.\nDavant la constatació de la deixadesa per part del govern del Partit Popular pel que fa al manteniment de les instal·lacions esportives de la ciutat, el compromís dels Socialistes amb les entitats és crear una brigrada de manteniment exclusiva i permanent per a totes les instal·lacions esportives de la ciutat, amb la contractació de persones aturades mitjançant plans d’ocupació d’iniciativa municipal. Aquetsa iniciativa també anirà acompanyada d’un pla de vigilància i seguretat de les instal·lacions per evitar la situació d’incivisme i inseguretat en què es troben actualment.\nUn altre dels compromisos dels Socialistes amb total acord de les entitats és potenciar el Centre de Medicina de l’Esport de BSA i implementar una tarifa plana de revisions mèdiques esportives per a tot l’esport base de Badalona, amb una unitat mòbil que es desplaci a les instal·lacions esportives a realitzar les revisions. En aquestes mateixa línia d’acostament dels serveis, també s’instal·larà connexió a internet via Wi-Fi a totes les instal·lacions municipals.\nTambé es crearà el Consell de l’Esport de Badalona, un òrgan de participació, consulta i decisió on participaran totes les entitats i clubs esportius de Badalona per tal de que les decisions siguin compartides. En aquesta mateixa línia d’estar al costat de les entitats, crearem un servei Servei d’Assesorament i acompanyament municipal en la professionalització de l’esport, una qüestió d’àmbit estatal de màxima preocupació per a totes les entitats, que veuen com el govern del Partit Popular pretén tractar als clubs i entitats con si fossin empreses privades.\nUn altre dels greus problemes que pateix l’esport a Badalona, i així ho van fer constar les entitats, és desigualtat entre entitats pel que fa a la relació amb l’ajuntament i la gestió dels equipaments esportius per la manca actual d’un model i d’uns criteris bàsics. En aquesta línia el compromís socialista és analitzar conjuntament la situació amb les entitats i establir un model de convenis amb les entitats i un model de getsió de les instal·lacions que respongui als criteris d’equitat, interés general i foment de l’esport.\nEn paraules del candidat Jordi Serra: “La deixadesa en què es troba el món de l’esport a #Badalona en una mostra més de la deixadesa que pateix la ciutat de Badalona. Portem quatre anys perduts també en l’àmbit de l’Esport”\nSegons Serra. “Amb els 2,5 milions d’euros anuals que es pretén gastar el govern actual del PP per començar la faraònica piscina olímpica, es podrien arreglar tots els problemes de l’esport a la ciutat de Badalona. Aquest programa que consensuem avui, és viable, sensat i l’aplicarem a partir del maig”\nDe la trobada també en van sortir altres compromisos que el PSC es compromet a aplicar a partir del maig:\nElaborar un PLA ESTRATÈGIC DE L’ESPORT A BADALONA 2015-2023\nUn Pla d’Esports en el Medi Natural que inclogui la reforma de les Pistes de Atletisme Paco Àguila, y els seus accessos, i converteixi la instal·lació en un centre de referència per a totes les modalitats esportives que es desenvopulen a la Serralada de Marina.\nImplementar clausulat social en la concessió de subvencions, amb l’objectiu de que nens i nenes de Badalona derivats de Serveis Socials que no es puguin pagar l’esport, puguin participar als clubs\nRevisió dels preus públics de les instal·lacions per adequar-los a la conjuntura actual.\nEstablir un protocol d’avisos per emergència meteorològica a entitats i instal·lacions.\nInstal·lar desfibril·ladors a totes les instal·lacions esportives municipals i formació del personal per al seu bon ús. Programa de subvencions per a la seva instal·lació en instal·lacions que no siguin municipals.\nRecerca d’esposorització privada mitjançant acords amb empreses (RSC) que guanyin concursos públics a Badalona\nA Badalona 10 de febrer de 2015\nEsta entrada fue publicada en Jordi Serra, Nota premsa. Guarda el enlace permanente.


Diari d'Anna i Eulàlia: El carrer de les Cabres\nDissabte passat, després de prendre una xocolata desfeta reconfortant amb una imitació de "doughnut" anomenada "rosquilla", ens varem deixar caure pel Raval.\nEl sol lluïa i resaltava tots el color de la Rambla, les flors, els turistes, les estàtiques estàtues...Aquesta llum mediterrània ja ho té això de fer bonic tot el que toca!\nDe la Rambla, per Elisabets, ens dirigirem al carrer Doctor Dou, on hi ha el BarcelonaReykjavik, un forn de pa a l'antiga que ens ofereix una diversitat de pans, gustos, sabors i olors com es troba a poques fleques. El nostre passeig continuà fins arribar al carrer del Carme i tot xino xano varem trobar-nos com per encanteri amb el carrer de les Cabres, que comunica amb la plaça Sant Galdric, a la dreta del mercat de la Boqueria.\nEl carrer de les Cabres és estret i fosc però vers les onze del matí hi toca el sol de ple. A banda i banda té comerços d'aquells que costa trobar en un centre comercial actual, són botigues amb encant, que desprenen aquells aromes que transporten a la infantesa. Em va cridar especialment l'atenció una drogueria que venien detergent en pols al detall a uns 2,65 € /quilo, quant de temps feia que no havia vist! Un xic més endavant una parada de llibres de segona mà i una dependenta d'allò més cofoïa posaven un toc alegrement bohemi al carrer.\nLa plaça de Sant Galdric estava plena de parades de verdures i hortalisses, verdes, vermelles, frondoses i fresques que seduïen i em cridaven a comprar aquests ingredients tan gustosos de la dieta mediterrània. La temptació va poder amb mi i finalment van caure al meu cistell uns tomàquets preciosos acompanyats d'uns pèsols acabats d'esgranar.


Tensions al sud-est asiàtic: Vietnam i els Estats Units s’apropen, la Xina segueix jugant fort - Cat Diàleg - Diari Digital català\nMónResearchZPortada IzquierdaZResto 22 June, 2016 Joan Prats i Amorós 0\nInici » Historic » Tensions al sud-est asiàtic: Vietnam i els Estats Units s’apropen, la Xina segueix jugant fort\nEn política internacional tot es pot arreglar. Vietnam del Nord i els Estats Units s’enfrontaren en la conegudíssima guerra durant les dècades dels 60 i començaments dels 70. Al 1975, violant els acords de pau, el Nord comunista envaí Vietnam del Sud i el país s’unificà. Al tractar-se d’una guerra que havia causat greus ferides a la política domèstica nord-americana (no tantes a la exterior), Washington no obrí relacions diplomàtiques amb Hanoi fins al 1995. Des d’aquest moment, els Estats Units i Vietnam anirien progressivament enfortint els lligams, fins al punt de poder parlar d’una veritable cooperació en matèria econòmica i de seguretat, segons afirma el Council on Foreign Relations.\nEn visita a Hanoi el 23 de maig, Obama anuncià que aixecaria l’embargament d’armes que el seu país ha mantingut sobre Vietnam. Aquest fet marca el re-establiment complert de les relacions bilaterals. El moviment del president nord-americà no s’explica pels progressos del govern vietnamita en matèria de drets humans o socials, que en qualsevol cas, resten ben escassos. Al contrari, Estats Units tracta de guanyar-se un nou aliat econòmic i de seguretat. Per part seva, la voluntat de Hanoi d’acostar-se tant al seu antic arxi-enemic denota una certa preocupació sobre la seva pròpia posició.\nAl 2013, Estats Units i Vietnam ja elevaren la seva cooperació al nivell de “associació comprehensiva”, amb la voluntat d’aprofundir els lligams en tots els camps. Vietnam vol aprofitar el màxim les oportunitats que presenta per a la inversió nord-americana, ja que el país té encara un enorme potencial de creixement, a diferència de la Xina. Però també vol diversificar les seves importacions d’armes i assegurar-se socis en matèria de seguretat.\nPel que fa a la seguretat, les preocupacions de vietnamites i nord-americans s’expliquen per l’agressiu expansionisme xinès al Mar de la Xina Meridional. Hanoi és una de les parts més implicades, amb nombroses reclamacions territorials que es solapen quasi bé sempre amb les xineses. Així, segons l’analista Joshua Kurlantzick, Hanoi s’ha sentit tan amenaçat que ha oblidat la seva tradicional política d’equilibri entre Washington i Beijing, les dues principals potències mundials, i ambdues molt interessades en les aigües del Mar de la Xina Meridional.\nVietnam ha estat el vuitè principal importador d’armament del món pel període 2011-2015, segons el Stockholm International Peace Research Institute (SIPRI). De fet, ha escalat a aquesta posició des d’una modestíssima 43ena plaça per al període 2006-2010. El seu principal venedor és Rússia, per raons que es remunten a la guerra contra els Estats Units. De fet, no és estrany trobar oficials d’alt rang vietnamites que parlin rus… També van a rebre la seva formació a Moscou.\nMés pressió sobre la Xina\nDe fet, al sud-est asiàtic tothom qui pot s’arma. Com a regions, Àsia i Oceania incrementaren un 26% les importacions d’armament entre 2006-2010 i 2011-2015, i Xina es consolidà com a segona potència militar mundial.\nAmb la cooperació entre Estats Units i països com les Filipines i Vietnam reforçada, la Xina està cada cop més aïllada en les seves reclamacions sobre el Mar de la Xina Meridional. Però en comptes d’afluixar la pressió sobre les illes disputades, no cessa d’introduir-hi nous equips i unitats militars, que inclourien recentment radars d’alta freqüència per a detectar tràfic aeri i marítim “estranger” i sistemes de míssils sòl-aire.\nLa situació que ha d’afrontar la Xina no li és desconeguda. Tradicionalment la seva política exterior ha consistit en escapar-se de les pressions dels seus veïns, tots més petits i que sovint intentaven erosionar al gegant Imperi Xinès.\nSovint l’estratagema de Beijing consistia en enfrontar els uns amb els altres, mostrant una elevada flexibilitat estratègica i adaptant-se a cada nova situació. Retrocedint o avançant segons calia. El veterà Henry Kissinger, gran expert en Xina, considera que aquesta aproximació a la seguretat està arrelada en el joc de taula Wei Qi (també conegut com Go). En aquest, cada jugador ha d’intentar encerclar el rival i evitar ser encerclat, tot cercant un avantatge relatiu i no pas assestar el cop decisiu a l’adversari, com per exemple es fa en els escacs.\nEl que està intentant fer Estats Units, pel que sembla, és crear una gran coalició dirigida a encerclar la Xina per tal de neutralitzar-la. El que intentarà fer Beijing en aquesta situació és sembrar la desconfiança en aquesta aliança i encerclar ella mateixa el cercle que se li està tancant al damunt. No obstant, no sembla fàcil.\nImatge de portada: el president Obama i el seu homòleg vietnamita davant un bust del líder vietnamita Ho Chi Minh (Reuters)\nÀsia-Pacífic5 Estats Units99 Mar de la Xina Meridional14 Obama19 Vietnam4 Xina52


Holiday home Sellő Vendégház Tiszafured Hongria - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHoliday home Sellő VendégházHarcsa u 12, Uduloterulet, Tiszafured, Hongria, 5350 - Veure al mapaExcepcional9,8Basada en28comentarisHoliday home Sellő VendégházVeure més fotosplatjaVeure més fotosVeure totes les 24 fotosExcel·lent ubicació 9,7Veure al mapa9,7UbicacióParticularitats que li encantaranbalcó/terrassa\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Tiszafured, Holiday home Sellő Vendégház és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Holiday home Sellő Vendégház, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix instal.lacions de barbacoa, àrea de fumadors per garantir el més gran comfort possible als seus clients. Gaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, aparell de televisió, nevera per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. Les instal.lacions d'oci de l'hotel, que inclouen pesca, jardí, esports d'aigua (no motoritzats) estan dissenyades per escapar i relaxar-se. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Holiday home Sellő Vendégház.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsaparell de televisióestris de cuinarentadorabalcó/terrassaforn microonesservei de planxacafetera/teteramosquiterventiladorcalefacciónevera empolles d'aigua de cortesiaplat de dutxa Idiomes ParlatsAnglèsItalià Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Holiday home Sellő Vendégház de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


I a la tercera va la vençuda, o el concurs de Martinsa-Fadesa | Economing\nI a la tercera va la vençuda, o el concurs de Martinsa-Fadesa\nPublicat el 14 Juliol 2008 per drborras\nGairebé un any després de l’esclat de la crisi financera que certificà el final de la bombolla immobiliària s’ha produït la primera gran caiguda del sector. Martinsa-Fadesa anuncia que presentarà un concurs de creditors per superar la seva insostenible situació financera. De res han servit els desesperats esforços de refinançar l’ingent quantitat de deute mitjançant una solució a múltiples bandes. La manca d’un crèdit mig emparaulat amb l’ICO ha impossibilitat que l’acord arribés, i amb això la continuació del negoci de la companyia sense més.\nNo és però, l’única gran constructora-immobiliària que passa per problemes. Altres dues grans empreses (Habitat i Colonial) van estar a temps d’esquivar el concurs, si bé al preu de veure com els prestamistes esdevenien copropietaris i pràcticament es quedaven l’empresa. Totes tres empreses tenen un denominador comú: van ser empreses compradores d’altres empreses del sector, d’igual o superior mida, i les adquisicions es van fer “apalancant-se” (és a dir, endeutant-se a dojo) gràcies al fet de què el crèdit era fàcil i abundant.\nMesos enrere van circular rumors de què el govern estava aguantant artificialment alguna cotitzada per evitar que entrés en situació de concurs. Visto lo visto, Martinsa-Fadesa tenia alguns números.\n2 pensaments sobre “I a la tercera va la vençuda, o el concurs de Martinsa-Fadesa”\nHimajina el 16 Juliol 2008 a les 10:57 va dir:\nSegons em comenten, efectivament era una fallida que s’estava mantenint “a flote” d’una manera un tant artificial.. i que finalment ha caigut…\nConfio que hi hagi més\nRenquejant el 3 Agost 2008 a les 18:13 va dir:\nAixò simplement ha sigut un avis per navegants. Avui per avui la majoria de les grans empreses spanish constructores estan en pitjor situació (veure La Vanguardia de fa un parell de diumenges). Suposo que es buscava algú semi-públic per donar-hi més força i vaja un ex-presi del Madriz i a sobre fanfarra, vamos a guevo.\nPerò tranquils aixó no s’enfonsa, ja que gràcies al nostre benefactor Trinxet (que tot ho trinxa) cada vegada donem més calerons cada mes als nostres bancs perquè no s’enfonsin i a sobre vagin fen el “gallito” dient lo bons i guapos que són, va.


Amplien el termini de recollida de projectes per als pressupostos participatius fins el 15 d'abril - InfoJonquera\nDimecres, 10 d'abril de 2019 a les 10:08h\nL'Ajuntament de la Jonquera ha ampliat el termini de recollida de propostes del procés de pressupostos participatius. L'objectiu: enriquir encara més el ventall de projectes candidats. La nova data límit per a la presentació de propostes: el dilluns 15 d'abril.\nFins aquest dia, tant els veïns i veïnes com les associacions i entitats del municipi podran fer arribar les seves idees a l'Ajuntament, ja sigui a través del web www.decidimlajonquera.cat, o presencialment (dipositant la butlleta corresponent a la bústia habilitada per a tal efecte al Servei d'Atenció Ciutadana de l'Ajuntament).\nTal com va avançar Infojonquera, els projectes han de ser propostes d'inversió de competència municipal, no poden superar els 100.000 euros (és la quantitat de diners que el pressupost municipal del 2020 reservarà per al primer pressupost participatiu de la història del municipi), no es poden referir a actuacions que ja s'estiguin duent a terme, han de ser viables tècnicament, i no poden contradir el marc jurídic i legal existent. Per obtenir-ne més informació, podeu fer clic AQUÍ.


Xisca de Gardi: de març 2008\nLa família Rigau agafa pels banyolins el sobrenom de Parrassa. Fins aquí cap novetat. Ha estat aquesta una família que ha donat al país polítics, publicistes, homes de lletres i rellotgers. Però per damunt de tot gent de la broma, cosa que sempre és molt gonyat en un món com el nostre donat sempre a la tristor i a la seriositat estirada. Els Parrassa sempre han estat el pebre mòlt que ha donat una mica de picantor eixelebrada. Com l'Albert, el vell company de classe, que cremava duros amb el metxero per després llançar-los a terra, tot seguit l'Albert de Can Parrassa es dirigia a un encantat per dir-li "em pot fer el favor d'agafar-me el duro que m'ha caigut". Se sentia un xiscle de boig, un cagomdeu que feia baixar les campanes, una maledicció que esquerdava la terra. I en cabat, es veia el riure murri de l'Albert, l'esquilet, el gàl.lias que havia fet una nova broma. L'Albert s'havia fet, ell mateix, una bicicleta excepcional. Era una bicicleta de nens petits que ell havia aconseguit allargar fins a límits extraordinaris. Semblava un impossible. Semblava que no podia ser que aquell gal.lias pogués fer córrer aquella bicicleta tan minúscula. Al cim hi havia posat una bocina de Harpo Marx i per comptes de manillar duia un volant de cotxe petit. Era fabulós veure en Parrassa damunt d'aquell artefacte. El puta, quan podia, no pedalava sinó que s'enganxava a un tractor, una furgoneta o un camió, tan se val, el que comptava era fer el mínim esforç. Aquella bicicleta era una broma més. Es com si el veiés: amb el seu xandall i la seva manera de riure d'esquilet. Quan reia d'aquella manera era perquè ja te l'havia cardat. El Deu que el va parir, en Parrassa. Martiri de les casales, banyolí excepcional. Gent de Xisca de Gardi.\nPublicat per Josep Oliveras a 16:08 3 comentaris:\nEl nostre amic Vicenç Illa pertany a l'arrel dels grans propietaris comarcals. Pensar que els grans propietaris només són els que acumulen terres i propietats és d'un simplisme que fa mal de queixals. Els grans propietaris tabé són els marmessors de la tradició, els hereus d'una manera de fer i de pensar interessant. Si parles amb algun gran propietari aprendràs coses, sortiràs de l'ou, deixaràs de ser un gamerús. Escolta'ls. L'Illa pertany a aquest estirp. Es un home seriós, que no xerra per xerrar, és llarg o sigui que escolta més que pas no parla. Els grans propietaris a diferència dels negociants i dels tractants no gaudeixen amb el diner immediat, el seu treball al llarg del temps és servar el patrimoni de la família i, si pot ser, augmentar-lo. No són en aquest món per fer de tractants de bestiar, per acumular, per amassar grans fortunes, no, no ens equivoquessim. El seu és un contracte amb la tradició, amb el que han heredat i han de conversar. Es per això que els grans propietaris són de naturalesa conservadora i tradicionalista. No els vingueu amb idees esventades, amb esveraments, amb coses de cap calents. Els grans propietaris miren el món a través de les seves vessanes i de les seves pairalies. Veuen un món on no convé caires capgiraments, on és de menester anar a poc a poc, on no no convé anar a tarot de peixeter i entrebancar-se. Parlen assenyadament, com l'Illa, no fan res que no ho hagin mesurat, el seny el porten ja des de que s'aixequen, i no el deixen fins que se'n va a dormir. El desordre no va per ells. Ni el sacseig, ni el giravolt, ni les presses beneites. Ells són reposats com la terra, pacients com un rellotge de sol, estàtics com els murs de les cases antigues, forts com els cairats. L'Illa, el nostre amic, pertany a aquesta condició que ja es perd: la dels grans propietaris de seny rural i de devoció per la tradició. Nosaltres estem amb ells. Perquè mentre pervisquin aquests senyors de la propietat, el país seguirà viu. I el país, amics, és el nostre nord. L'únic nord que seguim tots els dies que regala nostro senyor. Visca L'Illa i visca nosaltres.\nPublicat per Josep Oliveras a 10:41 2 comentaris:\nAvançava la professó. Els manaies anaven a pas lent. La gent s'aplegava al carrer Mercadal just davant de Can Saguer. El director comercial va dir una frase mítica "conec a tothom, estic tranquil". Aquesta frase aparentment absurda és d'una lucidesa fantàstica. Conèixer a tothom enmig de la multitud és sentir-se segur. A diferència del desordre capitalí, de les ciutats esgavellades, de les grans concentracions de cares desconegudes i rostres anònims, la ciutat amiga, on tothom es coneix, on tothom és un entreparents sensacional. Hem fugit de tot això durant anys com renegats, hem criticat això buscat l'estúpid anonimat dels novayorks postissos, i ara tornem a casa, i veiem que el que és veritat és lo nostre, que la resta és fals, que el que ens satisfà de veritat és que ens saludin, que ens coneguin, retrobar-nos amb les cares dels companys de tota la vida. Això és la tranquil.litat que deia el director comercial. Reconèixer-nos enmig de la massa, identificar noms, veure que els que passen i els que esperen són els de sempre, els coneguts, els nostres, els habituals, els amics, els saludats, els amics dels amics, els que són com nosaltres. Veure que la gent és en el seu lloc, en el lloc que justament era l'any passat, i l'altre, i el de més enllà. La tradició és fonamental perquè és la terra que trepitgem i és l'hàbit que tenim per la mà. Davant el món que gira massa de pressa, sense ordre, sense concert, hi ha la terra que resta quieta, amb la nostra gent. La terra de sempre on passa, lenta i feixuga, la nostra professó. Ciris, espelmes i cares conegudes. Ciris, espelmes, i la Verge del Dolors. La resta és un primavera sound que no fa per nosaltres.\nPublicat per Josep Oliveras a 13:59 Cap comentari:\nLa Setmana Santa ens porta a afartar-nos de brunyols. Per Barcelona i llocs de desordre lingüístic dels brunyols se'n diuen bunyols. Quina paraula més postissa i més espessa, amb lo fàcil que és dir brunyols. Els brunyols es poden fer a casa, i de fet, els pares són especialistes en aquest art, es va fent una massa i se li dona forma, en cabat, va directament a la paiella a fregir-se amb oli abundant. Llavors apareix el brunyol que és una cosa que sempre ve bé. Als dematins del diumenge jo m'esmorzava una bossa sencera de brunyols de Ca la Marina del pa i quedava content com un ginjol. Què vols! Els brunyols passen bé. I a cada casa tenen un gust peculiar, característic, particular. Com les olors de les cases, els brunyols de les cases identifiquen famílies senceres. Brunyols més amassats, més prims, més oliosos, més gruixuts, més secs, més esponjosos, olors de matafaluga, brunyols banyats amb vi de missa. El pendonista obre les portes a la casa i si vol ser persona formal ha de treure platades de brunyols i els nens de Banyoles, sobretot abans, sopàvem i dinàvem de gorra a casa del pendonista i al cim traguejavem vi de missa, vi dolç, ratafia, moscatell i el que fos. Perquè un bon vi dolç fa passar bé el brunyol, el regala, l'amara. Jo ara m'he afeccionat als brunyols de Can Japet, que són el més semblat als que havia menjat tota la vida. Can Japet és la resistència, la tradició, l'altar dels brunyols. I quan els veig amb aquell color fosc retocats de sucre penso en que són temps de brunyols. Per tant, temps de civilització. Apa, bora nit, que vaig a tancar les oques.\nPublicat per Josep Oliveras a 17:45 Cap comentari:\nLa professó del Dolors\nVet aquí. Els que soms de Banyoles i de la comarca, els que soms gent d'esprit i de fe, gent que trepitja país, gent que mastega tradició, veiem amb orgull l'arribada de la professó del Dolors. Ans en el meu temps petits encara recordo les professons des del balcó dels meus parents, els constans, al carrer major. Des d'aquell balcó menut veia avançar una llarga i negra professó de ciris, de silencis, de caps cots, i tot seguit la manaiada omplint el carrer del roig viu i del color de l'or. Era, allò, un comunió digníssima, troquelada per la devoció, encesa per la temença de Déu. Qualsevol infant havia de rendir-se en aquella llarga professó d'imatges, respecte, i temps antics. Així vam créixer i donem gràcies a casa per dur-nos a llocs com aquests. Perquè el millor que pot fer un pare o una mare és procurar que el seu fill vegi amb ulls novells aquella demostració de tradició i religiositat. Els temps avancen i nosatres juguem al joc embolicat de mirar endavant i pensar que no tenim arrels ni passat, que la tradició és postissa i que la professó és una cosa carca. Ens etivoquem. Cada pas de la professó parla de nosatres, cada instant de la professó és nostre, cada pendó, cada casc de manaia, cada repicar de les llances contra els terres dels carrers vells és nostre, parla de nosatres, ressegueix la nostra ombra, reviu les passes dels nostres avantapassats. La professó del Dolors i tots els seus instants són el resum de la nostra història. I a fe de Déu que la nostra història és sagrada i ens pertany. Apagueu la tele, miserables, deixeu les vostres feines executives i de crosta moderna, deixeu obligacions, gimnasos i collonades, i divenres que ve, com un sol home humiliat davant Déu i la terra banyolina, sigueu davant la professó de Banyoles. Que és allà on hem d'estar tot el poble tinguem els colors i les adjectius que ens vulguem buscar. Abans que banyolins, soms devots de la Verge del Dolors. I per molts anys, eixuts i aigats, guerres i pestes, nosatres: professó.\nPublicat per Josep Oliveras a 17:03 Cap comentari:\nCaminant per Sant Miquel de Campmajor\nA l'Hostal només erem els escollits. La timba dels senyors de la comarca jugant a cartes fins que es colgui el sol, són senyors de postí, la versió veterana de Xisca de Gardi: propietaris, industrials retirats i algun cap d'obra. Vet aquí. I jugant sempre en la taula rodona on sempre regalima una clapa de sol. Nosaltres al costat de la tele, com ha de ser, esperant l'alcalde Planaferrana. I va arribar cap a les tres de la tarda, va arribar ell i cafè, amb un somriure d'esquilet i aquells ulls ben petits que no se li escapen pas ben res. Vam acabar de dinar i quan ja erem a fora ens vam adonar que feia una tarda extraordinària. Una d'aquelles tardes cèlebres que passaran a la memòria i a la categoria de les nostres anèctodes. Vam decidir amb en Vaqueta i el Gallegu anar a caminar una estona. I a fe de Déu que Sant Miquel ens va regalar i oferir tot els contrapunts dels seus paisatges. El verd granat dels sembrats, el verd tou dels boscos, el verd espès que creix per les cunetes, el verd mandrós de les muntanyes nord enllà. Un ramat d'ovelles s'apilonava prop de la carretera, dos gossos d'atura no ens treien la vista del cim, el pastor vestia de mecànic. Anavem acostant-nos a Can Rovira, la casassa d'un dels cèlebres guerrillers de la comarca. Vam travessar el riu ritort. Sec, ben sec, en prou feines queden dos o tres basses d'aigua. Què hi vols fer, si no vol ploure nosatres no podem pas fer-hi res. Vam arribar fins a l'església. El nostre país és això: una tarda assolledada i les velles pedres dels nostres avantpassats. Des d'allà que aquells volts el món semblava manyac, endreçat i en repòs. No hi havia cap xerrameca, només un cotxe de tant en tant per emprejar una mica.\nPublicat per Josep Oliveras a 7:13 Cap comentari:\nEn Maurici Duran\nD'en Maurici Duran ja no en parla dingú, i és per això que ens toca parlar-ne a nosatres. En Maurici era un home d'un humor esplèndid, d'un humor solar, expansiu, a vegades fins i tot ratllava el causticisme. Era fill de pagesos de Camós però més que portar un rem a en Maurici el que més li agradava era sembrar paraules. Va tenir, durant molt temps, un programa de ràdio on explicava coses del camp. Un programa popular en el temps que la gent estava arrelada, que la gent vivia a pagès, o encara tenia els records ben frescos del temps rurals. No pas com ara que tots soms uns estirats que parlem com si fossim de Barcelona, com si mai haguessim fet bocassa d'ai i com si els nostres pares o avis haguessin trebaiat tota la vida d'escrivents a Nova York. En Maurici tenia arrels pageses i no se n'amagava. Els franquistes el van fer procurador en corts pel tercio agrario, però ell va ser del partit de la terra, dels que parlen clar, dels que estimen allò que els envolta. En Maurici va escriure columnes a los Sitios, parlava dels preus de les patates o de la sega, coses fonamentals. Avui no hi ha cap escriptor que parli d'això, no en saben, ens pensen que no fa senyor, els escriptors d'ara parlen de la crisi de la novel.la moderna o de maldecaps estrambòtics. Els escriptors d'ara estan lluny d'en Maurici Duran, estan lluny del poble, estan lluny dels marges i les gavallons. En Maurici Duran tabé escrivia llibres. En va escriure un sobre Camós que va ser un exitàs, el poble li va respondre, perquè el poble no sabia fer altra cosa que estimar en Maurici. Va escriure "adeu als pagesos" que era, com el nom indica, un comiat a generacions senceres que van haver de dir prou a la terra per culpa d'aquests pillets de la política comunitària. En Maurici mereix un altre comentari, un altre dia, mai tindrem suficients ratlles per homenatjar-lo. Va viure, els últims anys, a Salt, en un gratacels. Però des d'aquella talaia, seguríssim, veia el verd intens de Camós, el verd feréstec de les seves muntanyes, els masos forts que segueixen agafant-se als contorns de la terra. En Maurici és un dels nostres: tradició, estima, país petit, país pagès.\nPublicat per Josep Oliveras a 14:38 2 comentaris:\nEl sendicat ha fet cent anys\nEl sendicat és una institució a Banyoles i comarca. Va ser fundat per un capellà que s'arremangava, Mossèn Dausà l'any 1908. El van col.locar allà on hi havia hagut una fabricota tèxtil: La Ribó, que havia plegat de tan bé que anava. Poc a poc el sendicat ens va anar guanyant predicament entre els pagesos de Banyoles i de tota la comarca. Mossèn Dausà va tenir alguna emprenyada amb els grans propietaris locals que tot allò els hi feia ferum de remences. Veien perillar els privilegis i els abusos. Veien perillar les seves butxaques plenes i el xuclar la sang als demés. Van peleiar tot el que van poder per amargar Mossèn Dausà. Però el sendicat va poder més que ells i el seu poder. Mossèn Dausà se'n va anar una mica avorrit d'aguantar el temporal però va deixar grana i planter. Un va dir "han fet fora a la lloca, però han quedat els polls". I així va ser. Perquè fent fora a Mossèn Dausà el sendicat va ser escola pels rabaissares i pels líders pagesos dels trenta. Gent valenta, gent sense por. El sendicat va patir la guerra però se'n va saber sortir. Jo recordo el temps que el meu pare hi treballava. L'olor del gra, les estibes de pinso de totes les classes, la farinera, el ferrer, les oficines i la botiga, el tractor que menava el pare i amb el que recorriem, els dies que em donaven festa a col.legi, tots els masos de la comarca: d'Orfes a Vilamarí, de Borgonyà a Vilamenut. Els dies de brunyols i sardanes, els dies de tractors engalarnats per Sant Isidru, els uniformes beigos del sendicat, les carretilles, tot allò ha fet ja cent anys. I aquesta gent no s'arronsa. Ara s'han desplaçat a Can Callís, una altra antiga fàbrica, que serà el seu nou niu. Però el sendicat, mentre hi hagi pagesos a la comarca, anirà fent anys. Ja ho diu en Pep: tornarà el temps d'anar en carro. I jo hi afegeixo: tornarà el temps de trebaiar i viure de la terra. Cardarem tots els ordinadors i les mandagues electròniques rec avall.\nPublicat per Josep Oliveras a 15:25 Cap comentari:\nEls de Can Teixidor del Terme\nXisca de Gardi ha tingut notícia que els de Can Teixidor del Terme també tenen un bloc. I l'han enforcat amb aquest. Xisca de Gardi i el bloc de Can Teixidor del Terme i el d'aquell vailet de Falgons som (s) un rast, una rastrillera, un forc d'alls, de tradicions, i de sentir i de defensar aquest país que és nostre i dingú ens prendrà. Que els de Can Teixidor del Terme ens visiten és el senyal que anem pel bon camí. És per nosaltres com un miracle i com que soms gent creient en donem gràcies a la Verge del Collell i a la Mare de Déu del Mont. Can Teixidor del Terme és un baluard, un fort, una casa valenta que n'ha passat de tots colors, que ha resistit maltempsades, plagues i guerres, i allà estan, drets sobre la terra, clavats en aquella casa que veu passar les aigües de l'Estany i que encara serva tot el regust del nostre honor rural. Els de Can Teixidor del Terme se n'han encarregat, des de temps reculats, de menar la Festa del Terme, és a dir aquella celebració en honor a Sant Nin i Sant Non, patrons del terme, patrons dels nostres conveïns que vivien fora vila, a Puigpalter, a Mata, a Usall, a Lió, a tots els masos escampats per la Banyoles pagesa. Són els nostres germans del Terme, i a ells devem tot el que som. La festa del Terme és l'encantament de coques, sardanes, pabordes, tradicions que no poden pas perdre's. Estem tranquils. Mentre hi hagi al món un Brugada això no pot passar de cap de les maneres. Gent forta, d'aspecte germànic, orgullosa de les seves arrels. A ells els saludem i cridem ben alt: "visca nosatres i els que són com nosatres".\nPublicat per Josep Oliveras a 15:11 Cap comentari:\nMigdia amb en Pep\nJo era als trapezius de Xisca. Els del pati de Can Gimferrer vell. L'Ignasi jugava amb el net d'en Generet, vet aquí que tots els de Banyoles ja anem fent amistats de petit. Han aixafat un bitxo amb els peus, coi d'esquilets. De cop he vist passar en Pep i en Siset pel carrer. En Siset va una mica tombat, arquejant l'esquena, com l'avi Bota deu l'hagi perdonat, senyal que s'ha passat la vida trebaiant. En Pep s'ha aturat i m'ha dit que ja venia. Al cap de poc l'he tingut als trapezius. Tocava el sol, s'hi estava bé. La mainada jugava tranquil.la, els mossos patrullaven com ha de ser en un país arreglat. I en Pep m'ha explicat una cosa que fa per Banyoles. Diu que havia llogat una empresa per netejar el celler de Xisca. El celler de Xisca és una cosa formidable, un antic obrador d'una adoberia. Diu que l'empresa li va dir que sí, que ja hi anirien. Diu que ningú hi anava i en Pep, estranyat, va demanar explicacions a l'encarregat. Li van dir una cosa extraordinària: "la dona de fer feines no ve perquè té por de baixar al celler i fregar-lo". Després ho va arreglar i es va fer acompanyar del seu noi perquè li fes companyia. Això és Banyoles. No és Nova York ni Xina que per calés es fa tot, que tot són números, que tot és un desgavell sensacional. A Banyoles si tens por, no hi vas, i s'ha acabat el cuento. I el celler que el netegi un altre. Ja ho diem amb en Pep : "aquest país no l'anyocaran pas mai". De sobte ha passat en Jep Branyes. Ens ha saludat. I tot seguit s'ha aturat una dona a parlar amb en Jep. En Pep i jo pel nostre costat i en Jep i la dona per l'altra. Romagueres. Temps de xerrameca. Sol i dies que passen a poc a poc. Contra la fredor del pentagon, la Banyoles de sempre, que xerra, que encara té temps per perdre a cabassats.\nPublicat per Josep Oliveras a 18:04 Cap comentari:


El Piarist Synod, un viatge d’anada i tornada – Escola Pia de Catalunya\nPàgina inicial/Papers, Pastoral, lleure i voluntariat/El Piarist Synod, un viatge d’anada i tornada\nDurant dos anys, en Ferran Agulló, en Martí Sidro i la Roser Tarrida, tots tres monitors del MOU-TE i antics alumnes de l’Escola Pia de Sant Antoni, han sigut representants de Catalunya pel Sínode Escolapi Mundial, el Piarist Synod.\nUn breu context:\nL’any 2015 el Papa Francesc demana de fer un sínode mundial per mesurar l’estat d’opinió sobre “Joves, la Fe i el Discerniment Vocacional”. En aquest moment, l’orde Escolàpi va comprendre ràpidament que aquests tres temes ens implicaven de ple. El 2017, es va convocar, doncs, un sínode escolapi on la veu principal la tinguessin els joves.\nPer més informació podeu visitar la pàgina web del sínode.\nEl Sínode Escolapi representava un gran repte. Cm s’ha treballat?\nFerran: Doncs vam començar un treball en què es recollien les opinions de joves d’entre 16 i 23 anys a més a més de l’opinió d’educadors. Amb la informació recollida es va fer una reunió per ajuntar totes les conclusions que van quedar resumides en diferents punts a treballar a Catalunya. L’estiu del 2018, un grup d’escollits de Catalunya vam anar a Salamanca per posar en comú el material recollit de totes les províncies europees. Va ser una feina dura, però molt interessant i tota una experiència.\nPerquè una feina dura?\nFerran: El material que venia de Catalunya el teníem molt assumit i els resultats recollien trets molt similars entre si. En aquesta reunió europea ens vam trobar amb els primers contrastos, al conèixer la feina de les altres demarcacions.\nQuè és el que més us va sorprendre?\nRoser: La manera de viure la fe. És a dir, a la nostra comunitat estem acostumats a viure les eucaristies a través del cant, de la comunitat. Estem acostumats a viure la fe a partir de compartir-la. En canvi, ens va semblar que a la resta d’Europa ho viuen d’una manera més individual. Crec que en el fons, és una qüestió de vocabulari. Potser ells estan acostumats a utilitzar conceptes més individuals i teològics i això ens sorprenia. Al final, vam entendre que parlàvem del mateix, però amb diferents paraules.\nDesprés de Salamanca vosaltres tres vau representar Catalunya a Mèxic.\nRoser: Si, i a Mèxic ens va passar tot al contrari, vam veure que teníem més coses en comú amb els companys d’Amèrica Llatina –tot i estar a milers i milers de quilòmetres-, que no pas amb els nostres companys europeus. Allà també viuen la fe a través de la comunitat, com nosaltres.\nMartí: Si, un exemple són les cançons que eren les mateixes que nosaltres cantem. Ells en castellà i nosaltres en català. Però a més, compartíem la mateixa manera d’entendre el món i la fe. En canvi, la seva realitat social és totalment diferent i per tant, també el seu dia a dia. Aquí ens sembla gairebé impossible imaginar que la missió escolapia i els projectes es centrin en nois i noies no escolaritzats. Pensem en les nostres 20 escoles! En canvi, allà la missió està enfocada a realitats més desfavorides. Un noi de Tijuana ens explicava la seva realitat de crim diari. Ell acompanya a casa els nens després de classe, perquè vagin segurs i no caiguin, per exemple, en el món de la drogoaddicció. Nosaltres, per sort, podem dedicar estones a compartir les nostres preocupacions i reflexionar sobre les notícies, sobre feminisme o altres temes. Tenim uns espais que ells no tenen, de reflexió, de grup… És un xoc molt gran.\nRoser: Per molts, propostes com el “Movimiento Calasanz” els ofereix un espai d’aquest tipus. És on trobaran una família i un suport molt gran en amics. Tots necessitem sentir-nos acompanyats. De fet, hem parlat molt d’acompanyament aquests dies però és cert que és molt diferent l’acompanyament aquí que el d’allà.\nQuines són les principals conclusions del Piarist Synode?\nRoser: Entre d’altres, s’ha parlat del paper dels escolapis religosos en l’acompanyament dels joves. De vegades, tenim la sensació que a altres comunitats, els grups Mou-te (o Movimiento Calasanz com l’anomenen a molts llocs) tenen més facilitat per accedir a aquest acompanyament. Ens agradaria que els escolapis estiguin més presents i més propers a nosaltres, joves catalans. Volem que participin més als espais juvenils.\nFerran: Per exemple a la meva escola, Sant Antoni, tots els alumnes saben que hi ha una comunitat escolàpia però no la coneixen. Aquesta trobada també ens ha permés descobrir les dimensions reals de l’Escola Pia: fins que no vam entrar en aquest projecte gairebé pensàvem que l’Escola Pia acabava amb les 20 escoles que hi ha a Catalunya. I de cop resulta que vam anar a Mèxic i vam visitar una Escola Pia d’allà. Clar, se’ns ha eixamplat la mirada. Ara podem entendre que l’Escola Pia és molt més gran i que arreu del món hi ha acció escolàpia.\n“Molts no sabem què és, fins on arriba i quin és l’objectiu que busca l’acció escolàpia”. Roser\nMartí: Per a mi, un dels punts clau és una idea que reforça el sentit del sínode: els joves volem ser escoltats i necessitem ser escoltats. El sínode ha sigut un punt d’inici però no volem que sigui un punt final. Volem donar la nostra opinió i que arribi a on hagi d’arribar.\nFerran: Si, un dels objectius després d’aquesta trobada és crear estructures per poder renovar aquesta “sinodalitat”: demanar opinió, fer crítica i proposar noves idees per ajudar a resoldre els problemes que hagin sorgit durant aquest temps.\nA escala personal què us ha aportat aquest projecte?\nMartí: Un punt i a part. Quan em van proposar aquest projecte vaig pensar: vaig provant i ja veurem. Però quan vaig començar a posar-me amb les reunions, a involucrar-me, vaig veure que hi havia molta feina a fer. Vaig veure que m’hi podria implicar i que volia destinar temps a canviar una cosa en què hi crec.\nAmb aquest projecte he après molt. M’ha permès conèixer molta gent però sobretot m’ha ajudat a ubicar-me dins del projecte Escola Pia.\n“Crec que és important saber on estàs i què pots i què no pots aportar”. Martí\nFerran: Aquest procés en el fons ha estat molt llarg (2 anys per nosaltres). Precisament en un moment personal de molts canvis. Hem passat a la universitat, hem hagut de triar estudis… És un procés molt lligat al tema de discerniment vocacional, del qual se n’ha parlat molt durant el sínode. Durant aquests dos anys hem descobert el nostre paper dins l’escola just després d’acabar el nostre procés formatiu. Ens ha permès analitzar quines coses es poden millorar del nostre entorn i pensar si individualment hi podem fer alguna cosa.\n“Si ho volem fer millor, ens hi hem de posar de mans i mànigues i comprometre’ns”. Ferran\nRoser: Per mi ha sigut l’oportunitat d’entrar més dins d’Escola Pia i de fer propostes de millora per a l’escola. De Mèxic he tornat renovada. No m’esperava res, no sabíem on anàvem realment. No sabíem què ens trobaríem, però d’alguna manera ens ha canviat. Hem pensat molt, hem vist noves realitats. I hem tornat amb moltes idees.\nDieu, aquest projecte us ha fet saber quin és el vostre lloc dins d’Escola Pia. Quin és aquest lloc, per a vosaltres?\nMartí: Aconseguir que se li doni molta més veu als joves. És molt important escoltar què tenen a dir en tots els aspectes, no només en l’àmbit de pastoral ni de fe.\nRoser: Sobretot que sentin que formen part d’Escola Pia. Que entenguin què significa formar-ne part. Que no sigui un tràmit, que es visqui. Representem tots els joves de Catalunya que han participat en aquest procés i coneixem la seva opinió, ara l’important és que s’apliqui, que no es quedi a mig camí la feina feta. Si s’aplica, ha de funcionar i d’aquí a pocs anys, hem de poder veure els resultats de tot aquest treball.\nFerran: Jo crec que, nosaltres com a monitors Mou-te, hem d’agafar més responsabilitats. Després de viure el que hem viscut creiem que hi ha aspectes en els quals podem millorar perquè els nostres nens i nenes puguin aplicar algunes de les coses que nosaltres ja hem après d’aquesta experiència.\nI ara què? Heu d’exposar les conclusions:\nMartí: Ara l’únic que tenim clar és que tenim molta feina. Ens estem plantejant com afrontar-la.\nFerran: Caldrà digerir i potser cal tallar a trossets tota la informació perquè arribi bé i traslladar-la amb precisió.\nÚltima pregunta: vosaltres que heu pogut conèixer l’Escola Pia amb profunditat, com és per vosaltres l’Escola Pia perfecta?\nMartí: Acollidora i present en la societat, referint-me que tothom ha de poder-hi entrar. Ha de ser una entitat que ajudi a l’alumne, mestre o membre en totes les dimensions. No només en un aspecte formatiu, sinó que ajudi a desenvolupar la persona en tots els àmbits de la seva vida: En l’àmbit espiritual, familiar, etc.\nRoser: Una gran comunitat. Que sigui una gran família. No cal que ens coneguem personalment, però que tinguem sentiment de pertinença, implicació entre nosaltres.\nFerran: Per a mi, l’Escola Pia perfecta és una escola participativa, professors que se sentin ben identificats amb l’acció educativa. També una escola propera, que se senti la confiança entre les persones i que tothom cregui en aquest mateix projecte per anar tots a la una.\nComunicació EPC2019-12-03T17:25:35+01:00Papers, Pastoral, lleure i voluntariat|


Israel Galván i Escolania de Montserrat - UIC, amb la complicitat del TRESC\nEl paisatge visual i sonor de Sevilla esdevé moviment en un solo de dansa que s'ofereix com a estrena mundial i que al·ludeix a la innocència infantil a partir de l'anomenat baile de los Seises i de les veus blanques de l'Escolania de Montserrat.\nLa de Sevilla no només és la catedral gòtica més gran del món i una de les principals edificacions de la capital andalusa sinó que també és l'escenari d'una tradició coneguda com el baile de los Seises, una dansa interpretada originalment per sis nens (actualment en són deu) vestits amb roba tradicional del segle XVI, que només actuen tres cops l'any: per la festa de la Immaculada Concepció, durant el Carnestoltes i en el Corpus Christi. Per a Israel Galván, nascut a Sevilla i fill dels bailaores sevillans José Galván i Eugenia de los Reyes, els Seises són part inherent dels records de la infantesa d'un bailaor transgressor que ha portat el flamenc als territoris de l'avantguarda i que ara utilitza aquesta tradició andalusa d'arrel religiosa per bastir un solo coreogràfic en tres parts. En la primera, recrea els paisatges visuals i sonors de Sevilla a partir de les sonates per a clavicèmbal d'Alessandro i Domenico Scarlatti, del Fandango del Padre Antonio Soler, de l'imaginari de cossos hiperrealistes del pintor sevillà Diego Velázquez i de la innocència infantil resumida en el ball dels Seises. Una segona part de la coreografia celebra la bellesa i la glorificació del cos a partir del seu martiri i consum, en una contradicció que té com a fons sonor una lectura de poemes sobre l'amor. La tercera part de l'espectacle, finalment, transforma completament el clima del muntatge a partir de les veus i dels silencis d'un cor de nens, en aquesta ocasió el de l'Escolania de Montserrat. La formació vocal catalana interpreta en moments diferents uns temes que s'entrelliguen i dialoguen amb la dansa d'Israel Galván.\nSigna l'espai visual de Seises l'autor, director d'escena, pintor, escenògraf i il·luminador Carlos Marquerie, còmplice en el nou projecte escènic d'Israel Galván, un artista que viu immers en el flamenc des de la primera infantesa i que s'ha fet conegut, tant a Espanya i Europa com a l'Amèrica del Sud, els EUA o el Japó, per un llenguatge coreogràfic propi i per aplicar el baile flamenc als sons de la música clàssica. Ha guanyat tres premis Max i, entre moltíssimes més, ha creat coreografies amb mites de la dansa contemporània com el britànic Akram Khan (Torobaka; 2015). L'artista ja va passar pel Grec Festival de Barcelona l'any 1999 amb ¡Mira! Zapatos blancos / zapatos rojos, amb el cantaor català Miguel Poveda, i l'any 2017 amb La fiesta, on actuava amb el Niño de Elche i el cor Byzantine Ensemble Polytropon. Molt prolífic darrerament, l'artista va presentar el 2019 els espectacles Israel & Israel, on treballava amb intel·ligència artificial; El amor brujo, una lectura nova i singular de l'obra de Manuel de Falla estrenada al Dansa Metropolitana del 2019; Mellizo doble (un cop més amb el cantaor Niño de Elche) i La consagración de la primavera, estrenada al Temporada Alta del 2020. L'artista, que ha participat en diverses ocasions en el prestigiós Festival d'Avinyó, actualment és artista associat del Théâtre de la Ville de París.\nIntèrprets:Israel Galván i l'Escolania de Montserrat\n12:00 h Mercat de les Flors\n12:00 h Mercat de les Flors - Barcelona Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google


Hotel Klan Skopje Macedònia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nBitpazarska 76, Skopje Centre, Skopje, Macedònia, 1000 - Veure al mapa\nMés informació sobre Hotel Klan\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Hotel Klan és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Skopje. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Hotel Klan és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, canvi de moneda, màquina venedora, àrea de fumadors.\nL'ambient de Hotel Klan es reflexa en cada habitació. aire condicionat, calefacció, servei de despertador, telèfon, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma són només algunes de les comoditats a la vostra disposició. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Klan.\nTots els tipus de viatgers (11)Parelles (1)Viatgers en solitari (8)Famílies amb infants petits (1)Famílies amb infants grans (2)Grups (1)


Nous torradetes al romaní - Cuina amb compte\nPer picar\t/ novembre 16, 2011\nAvui al matí he obert un enllaç (al twitter o al facebook, malauradament no recordo qui l’havia publicat) que era una revista gastronòmica que es podia fullejar en format digital. Sweet Paul Magazine, disseny molt xulo, m’ha enamorat a primera vista una recepta “Nous divines”, que convertia les nous de pecan en una cosa deliciosa: dolces, amb romaní, i la fotografia a la revista feia venir gana. M’ha semblat una recepta molt la cuina vermella, que estic segur que ells col·locarien en un embolcall preciós per regalar.\nCoincidint amb que ahir em van portar unes nous molt gustoses de les terres lluçaneses, he fet l’experiment a casa i ha sortit molt bé. El millor és que ja ho tenia tot, no ha calgut comprar cap ingredient.\n– 150 grams de nous (jo he fet servir de les del país, a la recepta feien servir les de pecan -demor-)\n– 4 cullerades de mel\n– 1 pessic de pebre\nDesfem la mantega i en un bol la barregem bé amb les nous i tots els altres ingredients (romaní suficient, però sense passar-se). Això ho posem en una plata que pugui anar al forn, que tenim precalentat a 170 graus. Ho deixem una estoneta al forn (jo tenia la safata avall de tot del forn i ho he posat amb calor a dalt i a sota) fins que la mel ja bombollegi i les nous veiem que comencen a agafar un color torradet. Ho traiem, ho posem al recipient adequat i ja es poden consumir. Que segurament serà molt molt ràpidament.\nM’ha agradat MOLT una combinació per les nous que proposa la revista: servides amb un brie calentó (inserteu aquí la cara de Homer Simpson bavejant).\nGRAN RECAPTE D’ALIMENTS: aprofito que per un cop al mes actualitzo el blog, per comentar una iniciativa molt xula que han tingut els gastroblocaires catalans i que és la de mirar d’impulsar que la gent col·labori al Gran Recapte d’Aliments (ajudar en la lluita contra la fam) fent una recepta al blog, per promocionar l’esdeveniment. Si hi voleu participar, de l’acció en té tots els detalls l’Oscar decuina al seu blog.\nBrutals! Per no parar de menjar-ne :)\nQuina delícia de nous, Roger. Amb romaní són del tot mediterrànies. Molt bé, promocionant la Gran Recapte d’Aliments. Petons\nEts molt dolent, Roger! Amb aquesta recepta acabes d’enviar la meva dieta a prendre vent! Tinc una caixa enorme de nous collides fa un mes, deuen haver-hi uns 5-6 kg, em sembla que faré curt :-O\nJeje… va, home, que tampoc és tan xungo! Bueno, si ho barreges amb el brie igual :D\nSón taaan bones! :P


Un estalvi energètic d’entre el 15 i el 20% al Palau de Gel - El Periòdic d'Andorra\nUn estalvi energètic d’entre el 15 i el 20% al Palau de Gel\nEls nous compressors permeten optimitzar recursos\nPalau de gel | Tony Lara\nEls nous compressors instal·lats al Palau de Gel de Canillo permetran aconseguir un estalvi energètic d’entre el 15 i el 20%. Tal i com recull l’Agència ANA, aquesta optimització suposarà una reducció en la factura del gasoil i de l’electricitat d’uns 50.000 euros anuals en total, tenint en compte que actualment el consum elèctric té un cost d’uns 250.000 euros cada l’any. La funció d’aquests aparells, a banda de fabricar el gel, és escalfar l’aigua de la piscina, tal com ja feia l’antic sistema. La instal·lació de la nova maquinària també permet preescalfar l’aire ambient del palau i de la piscina, a més de l’aigua sanitària. Les sis setmanes que el Palau de Gel va tancar les portes als usuaris també es van aprofitar per canviar la il·luminació de la pista, on s’hi va instal·lar un sistema de leds.\nTot plegat es va donar a conèixer ahir durant la inauguració de les noves instal·lacions, que va comptar amb la presència de la ministra de Medi Ambient, Agricultura i Sostenibilitat, Sílvia Calvó i dels cònsols de Canillo, Josep Mandicó i David Palmitjavila.\nEl president de l’Andorra Club Gel, David Hidalgo, va explicar que, segons els patinadors, el gel és molt més regular i més estable i «valoren la continuïtat que això els hi donarà».