Agencia Sírius: 20 de maig 2013\nLa comunitat científica denuncia que el PP deixa la R+D a la vora del col·lapse\n"El Govern ha de prendre amb urgència decisions que evitin el col·lapse del nostre sistema de R+D+I", adverteixen els membres de la Carta per la Ciència en resposta a les retallades en R+D del PP, i que subscriuen la Confederació de Societats Científiques d'Espanya (COSCE), la Conferència de Rectors de les Universitats Espanyoles (CRUE), els sindicats CCOO i UGT, la Federació de Joves Investigadors i la Plataforma Investigació Digna.\nUn any després de la primera mobilització en defensa de la ciència, el col·lectiu denuncia que la situació ha empitjorat: "Assistim al desmantellament d'un sistema que ha costat dècades crear i a l'amenaça de l'abandonament de línies de recerca i de desenvolupament tecnològic que són punteres".\nLa inversió pública en R+D s'ha reduït en un 13,7% (en subvencions) en l'últim any, acumulant ja una retallada del 40% respecte al 2009, assenyala ara la Carta per la Ciència. A més, els grups de recerca que desenvolupen la seva tasca en comunitats autònomes que no compleixen l'objectiu de dèficit estan abocats a la "mort per inanició", assenyala el col·lectiu, ja que el Ministeri d'Hisenda ha negat el finançament que s'havia aprovat, per el que els científics pateixen així els efectes de la "mala gestió dels presidents de les seves respectives CCAA".\nL'última convocatòria per a projectes d'investigació del Pla Nacional d'I+D+I, al desembre de 2012, va ser resolta, amb notable retard, a finals de gener de 2013. La llista definitiva de grups de recerca que rebrien els fons es va publicar al BOE, però encara no han rebut diners algun, malgrat que els seus projectes de recerca va haver arrencar el passat 1 de gener. Els equips o investigadors menys consolidats, que no disposen d'altres fonts de finançament o les institucions no puguin avançar els fons compromesos pel ministeri d'Economia i Competitivitat, no han pogut començar a treballar.\nA més, el col·lectiu denuncia la "paralització de totes les convocatòries del Pla Nacional (ara Estatal) 2013 per una mala coordinació entre ministeris". La convocatòria va haver de sortir al desembre de l'any passat. Atès que els projectes són triennals, cada any es presenta aproximadament un terç dels investigadors a Espanya que opten a aquest finançament competitiu. "Si no es resol de manera immediata, un terç dels investigadors es quedarà sense recursos durant 2014", afirma el col·lectiu.\nLa Carta per la Ciència denúncia així mateix la "pèrdua accelerada de capital humà, tant en el sistema productiu com en l'acadèmic". El nombre de noves places estables en els organismes públics d'investigació (OPI) ha passat de 681 el 2007 a 15 en 2013, per a tota Estaña, i els investigadors que es jubilen no són reemplaçats. "Els programes de contractació de joves investigadors pateixen reduccions del 30% o superiors. Podem destacar els contractes Ramón i Cajal, investigadors de destacada experiència internacional i prestigi en el seu camp, que es van recuperar de l'èxode amb promeses incomplertes d'estabilització per ara tornar-los a expatriar".\nEn l'examen del declivi del sistema d'R+D espanyol en l'últim any, el col·lectiu recorda que "les empreses innovadores no troben l'accés al crèdit i els pressupostos destinats al suport i col·laboració publico-privada, després de ser retallats any a any, s'executen per sota del 50% davant la falta de cofinançament de l'aportació pública".\n"Davant d'aquesta situació", assenyala la Carta per la Ciència, "el Govern insisteix en la seva política de 'fer més amb menys' que ha estat durament criticada a nivell internacional i que demostra una irresponsable manera d'eludir els seus compromisos i responsabilitats".\nLes demandes del col·lectiu per evitar "el col·lapse del sistema de R+D+I" apunten a remeiar les grans mancances que s'estan aguditzant. La primera és que arrenqui el pla estatal de R+D+I 2013, amb un compliment estricte dels terminis en les convocatòries. Cal tenir en compte que la tasca d'investigació, atesos els seus terminis prolongats per obtenir resultats, exigeix un marc estable i previsible de finançament i que aquesta convocatòria va haver de sortir fa cinc mesos.\nLa segona demanda fa als recursos humans, reclamant "coherència" política "per atreure i retenir el talent a Espanya, mantenint el talent actual i, especialment, els contractes Ramón i Cajal". És necessària, assenyala la Carta per la Ciència, "una planificació consensuada d'una carrera investigadora coherent capaç d'evitar la pèrdua irreparable de generacions futures de científics, tecnòlegs i personal d'investigació". També en l'àmbit dels recursos humans, els signants demanen que s'elimini la restricció del 10% en la taxa de reposició d'ocupació pública per al conjunt de les activitats de R+D+i.\nEl Programa de Reformes remès pel Govern d'Espanya a la UE anuncia la congelació de la inversió en R+D fins 2020 i redueix l'objectiu a un 2% del PIB, "enfront del 3% inicialment previst". A més, per aconseguir-ho, el Govern compta amb que es dupliqui la inversió privada en R+D, cosa que la Carta per la Ciència considera "il·lusori" ja que aquesta inversió privada no ha fet sinó decréixer per efecte de la crisi. Davant d'aquest conservador objectiu, els signants consideren que s'han de posar les mesures pertinents per assolir el 2% del PIB en el període 2013-2016. Espanya inverteix ara en R+D el 1,3% del seu PIB, molt per sota de la mitjana de la UE del 2%.\nLa Carta per la Ciència reclama el manteniment de la inversió en ciència bàsica i que s'utilitzi el 100% dels diners pressupostat, ja que en els últims anys no només s'han retallat dràsticament els pressupostos de R+D+I, sinó que s'ha gastat molt menys del que aprovat. Així mateix recorda que no s'ha creat encara l'anhelada Agència de Estatal d'Investigació, recollida en la Llei de la Ciència de 2011 i diverses vegades anunciada pel Ministeri d'Economia i Competitivitat.\nEtiquetes de comentaris: Ciència, Dictadura, Espanya, Mariano Rajoy, Neoliberalisme, PP\nEscorcolls a les cases de Maria Antònia Munar i l'ex-conseller Miquel Nadal\nLa policia judicial escorcolla per ordre del fiscal Pedro Horrach la casa a Costitx de Maria Antònia Munar, ex-presidenta del parlament balear i cap de la desapareguda Unió Mallorquina, i el pis a Palma de Miquel Nadal, ex-conseller de Turisme del govern. Els agents busquen diners en efectiu provinents de cobraments de comissions.\nL'escorcoll té lloc després de saber-se que l'Audiència de Palma començarà el 5 de juny el judici del 'cas Can Domenge', que farà seure al banc dels acusats per segona vegada Munar per la venda presumptament corrupta del solar que dóna nom al procediment.\nTambé s'acusa en el mateix cas l'ex-vicepresident del govern balear Miquel Nadal.\nCal recordar que la secció segona de l'Audiència va condemnar el 16 de juliol passat Maria Antònia Munar a cinc anys i mig de presó pels delictes de malversació contínua, prevaricació, frau a l'administració i falsetat en documents oficials, en el marc del 'cas Maquillatge', que investigava un desviament de 240.000 euros públics.\nA més, la va condemnar a una multa de 54.000 euros pel delicte de negociacions prohibides a funcionaris, com també a la inhabilitació especial per a la feina o càrrec públic per un període de dos anys i mig.\nPer la seva banda, Miquel Nadal va ésser condemnat a dos anys i set mesos de presó.\nEtiquetes de comentaris: Corrupció, Illes Balears, Maria Antonia Munar, Miquel Nadal, UM\nLa Llei local del PP amenaça 6.000 municipis a l'Estat\nEl projecte de Llei de règim local que el Ministeri d'Hisenda presentarà aquest dimarts als municipis amenaça 5.930 ajuntaments a tot l'Estat i establirà un cost estàndard per als serveis obligatoris que presten que, si se supera, implicarà la pèrdua de les competències d'aquests serveis per un període de cinc anys. Per calcular aquest cost estàndard, el govern espanyol ha fet un càlcul de la mitjana a tot l'Estat espanyol que, segons admeten fonts del Ministeri, no té en compte les diferències del cost de la vida a comunitats més cares, com és el cas de Catalunya.\nLes taxes i els impostos municipals seguiran el camí dels serveis i passaran a mans de les diputacions o consells comarcals.\nEl govern espanyol vol que la Llei entri en vigor sense dilacions l'1 de gener del 2014. Abans haurà fet una prova pilot a la Diputació d'Orense, que ja té un pla en marxa en aquesta direcció. A tot l'Estat hi ha 5.930 dels 8.117 municipis de menys de 20.000 habitants que ara mateix no complirien. Als de més de més de 20.000 habitants se'ls aplica directament la llei d'estabilitat.\nSegons les dades del Ministeri., el 92,1% dels municipis de menys de 5.000 habitants de tot l'Estat i el 40% dels d'entre 5.000 i 30.000 (344 de 840) estarien ara en situació d'intervenció, malgrat que el Ministeri espera que corregeixin els seus desequilibris en vuit mesos. Un cop entri en vigor la Llei, disposaran de tres mesos addicionals per avaluar i corregir la seva situació i la pèrdua efectiva de les competències es produiria l'1 d'abril.\nEls ajuntaments que perdin les competències no podran prestar serveis no obligatoris i algunes taxes que acompanyaven els serveis, així com el personal, passaran a estar gestionats per les diputacions o, en el cas de Catalunya, els consells comarcals. La pèrdua és un per període mínim de cinc anys que, segons el Ministeri, s'estableix per allunyar la gestió dels cicles electorals.\nDurant aquest termini el municipi podrà presentar un pla de sostenibilitat on hauran de constar despeses i ingressos que s'ajustin als costos estàndard per recuperar les competències. En tot cas, els ajuntaments només perdran les competències dels serveis on no hagin estat capaços d'ajustar-se al cost estàndard, i no la resta.\nEls serveis obligatoris per als municipis de menys de 5.000 habitants són: enllumenat públic, cementiri, recollida de residus, neteja, abastiment domiciliari, aigua potable, clavegueram, accés als nuclis de població, pavimentació de les vies públiques i control d'aliments i begudes. Als de més de 5.000 habitants s'hi afegeix el parc públic, biblioteques, mercats i tractament de residus.\nEl govern espanyol encara no ha fet el càlcul de quin serà el cost estàndard de tots els serveis. Per calcular-lo tindrà en compte les dades del 2012. De mitjana tots els serveis per als municipis de menys de 5.000 habitants costen actualment 1.219,98 euros per persona, mentre que els de més de 100.000 habitant costen 445,44 euros.\n870 milions d'estalvi limitant sous\nPel que fa als sous, s'aprovaran per llei les forquilles salarials i els complements específics de cada lloc de treball, i això afectarà ajuntaments, diputacions i tots els organismes autònoms que depenguin d'aquestes administracions. El govern espanyol poreveu estalviar 870 milions d'euros a tot l'Estat afectant els sous dels càrrecs públics.\nEl govern espanyol admet que la implantació "no serà fàcil ni senzilla" i que hi haurà "tot tipus de complicacions". Amb tot, defensa la necessitat i urgència de la mesura perquè, segons fonts del Ministeri, cal "avançar en l'eficiència dels serveis públics". A més, asseguren que el cobrament de taxes per part de la diputació o consell comarcal permetrà una major eficència perquè pot actuar en un àmbit territorial superior. Les diputacions, per la seva bandam estaran sotmeses a la Llei d'estabilitat.\nEtiquetes de comentaris: Dictadura, Espanya, Mariano Rajoy, Neoliberalisme, PP\nJuan Torres López: Una altra farsa: la reforma local\nLa crisi s'ha convertit en l'excusa perquè els governs portin a terme reformes que ni tenen a veure amb les causes ni ajuden a sortir-ne. El deute del PP a Madrid és el 21% de tots els ajuntaments. Així passa amb la financera. Diuen que busca aflorar el crèdit però només aconseguirà que quatre o cinc bancs controlin el mercat. O amb la laboral, de la qual es va assegurar que crearia ocupació i que només ha aconseguit abaratir encara més la mà d'obra i donar nou poder al gran empresariat. Per no parlar de les que s'han realitzat en sanitat, educació o en pensions, al capdavall per donar entrada a l'interès privat, fins i tot a costa de més despesa en el conjunt de l'economia.\nI una cosa semblant és el que amaga la reforma local que pretén dur a terme el ministre Montoro, encara que en aquest cas el seu doble joc va resultar tan escandalós que la va haver de posposar. Potser per poc temps si la immediata visita dels inspectors de la troica obliga a treure-la de nou del calaix.\nLa reforma, com les d'altres serveis públics, es justifica assegurant que els ajuntaments costen molts diners, que gasten en excés realitzant activitats que no li són pròpies i que generen massa deute, el que porta el Govern a imposar un procediment contundent i directe per treure competències, privatitzar serveis i fins i tot per fer que molts desapareguin.\nAbordar la reforma d'un àmbit tan important i determinant del benestar i l'eficiència econòmica perseguint només que els ajuntaments gastin menys ja és una cosa irracional. Sobretot, si no es posen prèviament sobre la taula la seva inveterada manca de recursos, l'absència d'un plantejament de fons sobre el seu marc competencial i la debilitat del nostre Estat de benestar, que són les veritables causes que en els últims anys, i això sí que és cert, la funció local s'hagi desnaturalitzat considerablement, almenys en molts casos.\nL'aparent solució es basa en un supòsit fals: que a major centralització i grandària en els proveïdors de serveis, major economia d'escala\nPerò ni tan sols així es justifiquen els plans del Govern. El cert és que el pes de la despesa municipal en el PIB espanyol segueix sent més o menys el mateix que el 1981 i que el deute dels ajuntaments és una part molt petita (al voltant del 3%) de tot el deute públic, i això tenint en compte que la generada pel PP a Madrid (7.429,6 milions d'euros a finals de 2012) representa el 21% de la de tots els ajuntaments espanyols, més elevada fins i tot que la que tenen tots els d'Andalusia junts.\nSobre l'existència de duplicitats en la prestació de serveis no es tenen dades rigoroses per a tot Espanya, però allà on s'han estudiat seriosament resulta que els ajuntaments són els menys responsables. I, en tot cas, el procediment ideat pel Govern per resoldre-les, establir des de Madrid un cost estàndard per a tots els ajuntaments i serveis municipals i impedir que els que no els ofereixin per sota els cedeixin a les diputacions o privatitzin la gestió, és segur que crearà altres deficiències i costos encara més grans, que potser ni tan sols permeten que al final s'estalviï.\nEntre altres coses, perquè l'aparent solució es basa en un supòsit fals: que a major centralització i grandària en els proveïdors de serveis, major economia d'escala, quelcom que només es dóna en serveis (com els de recollida d'escombraries) que tenen grans costos fixos i que en la majoria dels casos ja estan mancomunats.\nLa reforma del Govern és una altra farsa. No reforça l'autonomia local, ni procura que els ajuntaments disposin (amb l'austeritat autèntica a què obliga el maneig de diners públics) dels recursos necessaris, ni garanteix que s'utilitzin amb honradesa i eficàcia. El que es fa de nou és obrir pas a les grans empreses amb un dany gran, particularment a Andalusia, a les pimes ia les d'economia social. I tractant així a l'Administració local, com una simple unitat de despesa, es destrueix un espai bàsic de la convivència i identitat col·lectives i una instància essencial per a la participació ciutadana i la democràcia.\nEtiquetes de comentaris: Dictadura, Economia, Espanya, Mariano Rajoy, Neoliberalisme, PP\n"La confiscació d'un vehicle militar israelià a Qusser indica la participació militar i de la intel·ligència israeliana a Síria"\nUna font informativa oficial del govern de Síria afirma que "la confiscació d'un vehicle militar israeliana a Qusser refuta les al·legacions de l'enemic israelià per justificar la seva ofensiva contra Síria i subratlla la mida de la seva participació militar i d'intel·ligència a Síria". La font va dir que "el suport militar israeliana als grups terroristes armats evidència la implicació de Qatar, Turquia i Israel en l'agressió contra Síria a través d'un centre únic d'operacions".\nAixí mateix va assenyalar que "el suport militar d'Israel al terrorisme a Síria corrobora novament que l'entitat sionista va ser i segueix portant a terme una política sistemàtica de terrorisme d'Estat i el món ha d'actuar per fer front a aquest terrorisme", publica l'agència SANA.\nLa font afegeix: "la confiscació en Qusseir d'un vehicle militar israelià proveït d'equips d'escolta i d'interferència planteja preguntes de gran envergadura que confirmen que els grups terroristes armats sota totes les seves altres denominacions, constitueixen mers títols per a una sola estructura liderada per Israel, Qatar i Turquia".\n"És de destacar que les nostres forces armades van decomissar avui un vehicle militar israelià que utilitzaven els grups terroristes a la ciutat de Qusseir, al camp d'Homs".\nEtiquetes de comentaris: Internacional, Israel, Sionisme, Síria, Terrorisme d'Estat\nLa secta vaticana vol imposar l'adoctrinament sobre un enfilall de mentides\nLa secta vaticana catòlica no vol classes d'Història de la Religió sinó d'adoctrinament en la seva ideologia sectària, falsa i acientífica, basada en un personatge que la ciència ha demostrat inexistent i inventat i en una mil·lenària història de robatoris, tiranies, crims, genocidis i espoliacions "catòliques" (universals). Europa Laica ha criticat la LOMCE per situar el Sistema Educatiu Espanyol en el "neo-nacionalcatolicisme", ja que segrega l'alumnat per qüestions de "creences, consciència, sexe, economia i classe social".\nLa reforma educativa o 'llei Wert', el projecte va aprovar el Consell de Ministres divendres, estableix que siguin els bisbes els que dissenyen els continguts de l'assignatura de Religió que s'impartirà a Primària i Secundària. Una assignatura que tornarà a comptar per nota mitjana a l'efecte de demanar una beca, per exemple.\nSegons el projecte de la Llei Orgànica de Millora de la Qualitat Educativa (LOMCE) a què ha tingut accés Europa Press, l'agència de l'Opus Dei, els bisbes també decidiran els criteris que hauran d'aplicar per avaluar-la.\nAquests detalls s'han conegut aquest dilluns, quan la Conferència Episcopal ha fet públic el document Orientacions Pastorals per a la coordinació de la família, la parròquia i l'escola en la transmissió de la fe en què els bisbes asseguren que la religió "no pot reduir-se "a un tractat de ciències de la religió, sinó que" ha de conservar la seva autèntica dimensió evangelitzadora de transmissió i de testimoniatge de la fe", és a dir, la creença dogmàtica en una colecció de bajanades sense sentit, coherència ni veracitat històrica ni científica de cap mena que els estudiants hauran d'aprendre de memòria per a no repetir curs.\nPer la seva banda, Europa Laica, que defensa el laïcisme real a l'escola pública i la retirada de l'assignatura de religió de les aules, considera que la nova reforma educativa suposa un retorn al passat que vulnera el "dret a la llibertat de consciència" pel que demanen que es retiri la reforma educativa.\nEls bisbes dissenyaran els continguts de Religió segons criteris doctrinals i acientífics\nEl projecte de la LOMCE estableix, exactament, que "la determinació del currículum i dels estàndards d'aprenentatge avaluables que permetin la comprovació de l'assoliment dels objectius i adquisició de les competències corresponents a l'assignatura Religió serà competència de les respectives autoritats religioses".\nAixí mateix, estableix que "les decisions sobre utilització de llibres de text i materials didàctics i, si s'escau, la supervisió i aprovació dels mateixos corresponen a les autoritats religioses respectives, de conformitat amb el que estableixen els acords subscrits amb l'Estat Espanyol".\nAquestes previsions s'introdueixen afegint un tercer article a la disposició addicional segona de la Llei Orgànica d'Educació (LOE), actualment en vigor, que no concretava aquests aspectes.\nTanmateix, en el seu primer precepte diu que "l'ensenyament de la religió catòlica s'ajustarà al que estableix l'Acord sobre ensenyament i assumptes culturals subscrit entre la Santa Seu i l'Estat espanyol", article que es manté intacte en la nova norma.\nPel que fa al segon article, que tampoc pateix modificacions, es refereix a l'ensenyament d'altres religions i imposa que "s'ajustarà al que disposen els acords de cooperació de l'Estat espanyol amb la Federació d'Entitats Religioses Evangèliques d'Espanya, la Federació de Comunitats Israelites d'Espanya, la Comissió Islàmica d'Espanya i, si escau, als que en el futur es puguin subscriure amb altres confessions religioses".\nLa reforma educativa impulsada pel ministre del ram, José Ignacio Wert, preveu que els resultats que s'obtinguin en Religió i la seva assignatura 'mirall' (Valors Culturals i Socials a Primària i Valors Ètics en Secundària) comptin per calcular la nota mitjana del curs "a tots els efectes", i, per tant, siguin rellevants tant a l'hora d'optar a una beca com per obtenir el títol d'Ensenyament Secundari Obligatori (ESO).\nEls bisbes demanen "igualtat acadèmica" com la de la LOMCE\nEl document de la Conferència Episcopal Orientacions Pastorals per a la coordinació de la família, la parròquia i l'escola en la transmissió de la fe demana "igualtat acadèmica" per a l'assignatura de Religió com la que recull la LOMCE.\n"Els professors han de ser conscients que l'ensenyament religiós escolar ha de fer present a l'escola el saber científic, orgànic i estructurat de la fe, en igualtat acadèmica amb la resta dels altres sabers", han assenyalat els bisbes.\nEl tercer capítol d'aquest treball al·ludeix a l'ensenyament religiós a l'escola com "un dret i un deure dels pares i alumnes catòlics", i subratlla que l'ensenyament d'aquesta matèria "té també una evident dimensió evangelitzadora", segons recull Efe.\nA més, els bisbes demanen una formació en principis i valors ètics o morals no només dins sinó també "fora de l'assignatura de Religió" de manera que la cultura religiosa catòlica s'integri "al conjunt de les ciències humanes" sense que arribi a confondre amb la catequesi, segons informa Europa Press.\n"Igualtat de tots davant la llei"\nPer la seva banda, l'associació Europa Laica ha criticat la LOMCE a situar al Sistema Educatiu Espanyol en l'atmosfera del "neo-nacionalcatolicisme", ja que segrega l'alumnat per qüestions de "creences, consciència, sexe, economia o classe social", han difós a través d'un comunicat.\nA més, denuncien que el PP ha tramitat la nova llei d'Educació sense tenir en compte les recomanacions del Consell d'Estat i enfrontant-se a la comunitat educativa ia totes "les forces polítiques i socials".\nA més, vulnera la seva opinió drets fonamentals inclosos en la Declaració Universal de Drets Humans ja que atempta greument contra la "llibertat de consciència" o "la igualtat davant la llei".\nPer totes aquestes raons Europa Laica demana la religió fora de l'escola, la retirada de la LOMCE "ja" i una "escola pública i laica".\nEtiquetes de comentaris: Dictadura, Educació, Església catòlica, Espanya, Feixisme, Opus Dei, PP\nEl deute públic d'Espanya marca un nou rècord amb Rajoy\nEl deute públic espanyol segueix creixent i marcant rècords, davant la necessitat de finançar el dèficit i pagar als creditors: al març va arribar al 87,8% del PIB, segons les dades actualitzades pel Banc d'Espanya, molt per sobre del límit de deute del 60% del PIB que estableix el Pacte d'Estabilitat de la Unió Europea, el que demostra el fracàs del neoliberalisme feixista imposat pel PP europeu i els nazicatòlics espanyols.\nEn total, el deute del conjunt de les administracions públiques espanyoles es va situar al març en 923.311.000 d'euros, gairebé 10.100 milions més que al febrer. En tot el primer trimestre d'aquest any, l'increment va ser d'una mica més de 39.400 milions d'euros.\nEn el conjunt de 2012, el deute públic d'Espanya va batre un rècord històric anual al situar-se al 84,1 per cent del PIB -14,8 punts percentuals més que el 2011-, amb un acumulat de més de 884.000 milions d'euros . La previsió oficial del govern de Mariano Rajoy és que el deute públic tancament 2013 en un 91,4 per cent del PIB. El deute públic espanyol no ha deixat de créixer des de 2007 amb les polítiques neoliberals de PP i PSOE i l'estafa de la crisis. Espanya supera amb escreix el límit de deute del 60% del PIB que estableix el Pacte d'Estabilitat de la Unió Europea (UE) (dpa).\nEtiquetes de comentaris: Espanya, Mariano Rajoy, Neoliberalisme, PP, UE\nIran produeix en massa un nou sistema de defensa antiaèria\nUna línia de producció "massiva" d'un nou sistema de defensa antiaèria iranià, l'anomenat "Protector Novè" (Herz novè), s'ha inaugurat amb la presència del ministre de Defensa de la República Islàmica de l'Iran, el general de brigada, Ahmad Vahidi.\nDurant la inauguració de la línia de producció de l'anomenat "Protector Novè" (Herz novè), Vahidi va anunciar que aquest sistema defensiu aeri gaudeixen d'alta mobilitat, facilitat de maneig, i poden ser usats en la nit, tenen la capacitat de detectar i perseguir al blanc en altituds baixes, i disparar contra ell de forma automàtica i intel·ligent, publica HispanTv.\nSegons el ministre, el "Protector Novè" té la capacitat de connectar-se a la xarxa de la defensa del país, i de preparar-se i activar-se en tan sols uns segons per contrarestar les amenaces.\nD'acord amb el general de brigada, Iran gaudeix de gran poder defensiu, gràcies a les experiències obtingudes al llarg de vuit anys de la defensa sagrada durant la guerra imposada per l'Iraq contra la nació persa. Vahidi va sostenir que les Forces Armades estan disposades a contrarestar qualsevol atac de part dels enemics.\nEl "Protector Novè" va ser dissenyat i creat pels especialistes i experts del Departament d'Indústries Aeroespacials del Ministeri de Defensa.\nEn els últims anys, l'Iran ha obtingut grans èxits en el sector de Defensa i ha aconseguit l'autosuficiència en la producció d'equips i sistemes militars essencials. No obstant això, la doctrina defensiva de l'Iran es basa en la dissuasió i no representa cap amenaça per a altres països.\nEtiquetes de comentaris: Comerç d'armes, Internacional, Iran, Míssils\nUna líder de CCOO amb Fidalgo també era al iot amb Feijóo i Dorado\nMaria Xosé Alende Maceira era responsable de Sanitat en la federació gallega del sindicat i va passar, temps després, a liderar la secció sanitària de l'organització a nivell estatal, com secretària general de la Federació Estatal de Sanitat de CCOO. Aquest últim, un ascens promogut pel feixista José María Fidalgo, secretari general del sindicat entre 2000 i 2008 i de qui les rèmores i els col.locats encara llasten CCOO. En aquesta època, a més, era companya d'Alberto Núñez Feijóo, que presidia l'Insalud.\nNo tot eren vacances al vaixell de Marcial Daurat. A l'embarcació del narcotraficant gallec també es parlava de treball. En dues de les fotos publicades recentment pel diari El País, al costat de l'actual president de la Xunta, Alberto Núñez Feijóo, apareix una dona -amb un bikini groc en una i vestint abric blanc en una altra- que aleshores era la responsable de Sanitat de CCOO a Galícia. Maria Xosé Alende Maceira tenia una relació sentimental amb el llavors número dos de la Conselleria de Sanidade de Galícia i ara president. Així ho confirmen fonts del sindicat, que asseguren: "El que es parlava en Comissions al matí, Feijóo ho sabia a la nit".\nUn exemple d'això es va manifestar a mitjans dels noranta, durant les mobilitzacions sindicals dels treballadors del Sergas (Servei Galego de Saúde) per reclamar que se'ls equiparés el sou amb els funcionaris de la Xunta quan les competències sanitàries van ser transferides a les comunitats autònomes. "Durant la manifestació central de la protesta va córrer el rumor que CCOO i CESM [el sindicat mèdic] havien signat el dia anterior un acord amb unes condicions inferiors a les que estàvem estudiant", expliquen fonts de la Confederació Intersindical Galega (CIG). El rumor es va confirmar l'endemà i es van desconvocar les protestes.\nAquest mateix paral·lelisme entre Comissions i l'Administració, asseguren fonts pròximes al cas, es va reproduir anys després a Madrid, quan ell ja era president de l'Insalud i ella, secretària general de la Federació Estatal de Sanitat de CCOO. Aquest últim, un ascens promogut per José María Fidalgo, secretari general del sindicat entre 2000 i 2008, molt a pesar dels companys gallecs de Alende, segons les mateixes fonts.\nLes dates de promoció d'ambdós membres de la parella coincideixen amb l'aprovació de la Llei 15/97 de noves formes de gestió del Sistema Nacional de Salut, la ranura per la qual s'ha colat la privatització sanitària que ha posat en peu de guerra la marea blanca. La normativa va ser aprovada amb els vots de PP, PSOE, CiU, CC i PNB. Durant la seva tramitació, CCOO va ser l'única organització sindical que va aplaudir les iniciatives del llavors ministre José Manuel Romay Beccaría, mentre IU i BNG advertien del perill que comportaven les "noves formes de gestió del Sistema Nacional de Salut". El PSOE també es va relaxar, indiquen les esmentades fonts a Públic, quan van garantir, simplement, que la titularitat dels centres de salut seguiria sent pública.\nDesprés de la votació unànime al Parlament, CCOO valorava "positivament" l'acord assolit, segons una nota de premsa enviada als mitjans el 21 de febrer de 1997. En aquest document, Maria Xosé Alende afirmava que aquest consens anava a "millorar" i "consolidar" el Sistema Sanitari Públic. Alende va deixar el càrrec el 2009 i ara treballa a la consulta de Malalties Infeccioses de l'Hospital Universitari de Santiago de Compostel·la. Público ha aconseguit contactar amb ella, si bé un cop plantejat l'assumpte que ocupa aquest article, la comunicació s'ha tallat. Després ha estat impossible tornar a parlar amb Alende perquè el telèfon de la sala on treballa estava despenjat, segons ha informat la telefonista de la centraleta.\n"El que es parlava en Comissions al matí, Feijóo ho sabia a la nit", diuen fonts de CCOO\nSobre aquesta valoració de la llei, la direcció actual del sindicat, segons ha afirmat a Públic mitjançant un comunicat, recorda que "ha estat l'única organització que ha impugnat jurídicament tots els plecs de condicions que han suposat privatització parcial o total de la gestió de nostre Sistema Sanitari".\nEl sindicat assenyala a més que en el passat 10è Congrés de la FSS-CCOO, celebrat a Toledo el gener d'aquest any, es va aprovar una resolució única que diu: "Reivindiquem la modificació del punt dos de l'article únic de la Llei 15/97, de 25 d'abril, sobre l'habilitació de noves formules de gestió del Sistema Nacional de Salut, per garantir que la prestació dels serveis sanitaris i sociosanitaris públics, a més de amb mitjans propis, només es podrà fer mitjançant acords, convenis o contractes amb persones o entitats exclusivament públiques en els termes que preveu la Llei general de sanitat. Així com el manteniment del caràcter públic en tot el referent a la titularitat, finançament, gestió i provisió dels serveis".\nLa llei que CCOO va aplaudir el 1997 obria, però, la porta a que es pogués gestionar la sanitat mitjançant "acords, convenis o contractes amb persones o entitats públiques o privades".\nEl sindicat afegeix que "no entra a valorar les afirmacions sobre les relacions personals [entre Feijóo i Alende] perquè aquesta qüestió pertany a l'esfera personal de les seves vides".\nFeijóo va explicar les fotos que demostren la seva amistat amb el narco Daurat al Parlament gallec el passat mes d'abril i fins i tot va reconèixer que empreses de Dorado van tenir contractes amb la Xunta. Just ahir, el president gallec va al·legar que l'Executiu ja no guarda aquests contractes.\nEtiquetes de comentaris: CCOO, Corrupció, Espanya, Galicia, Nepotisme, PP\nAlemanya rebutja les taxes del PP europeu als panells solars xinesos\nEl ministre d'Economia alemany, Phillip Roesler, ha acusat la Comissió Europea de cometre "un greu error" a l'imposar mesures punitives contra la importació de panells solars de la Xina i va instar l'organisme a que corregeixi immediatament el seu comportament per impedir un conflicte comercial. La indústria i els empresaris a Espanya -la segona més cara d'Europa- paguen 11,6 euros per cada 100 quilowatts/hora -la meitat que els particulars-, mentre que a Alemanya paguen 12,4 euros per cada 100 quilowatts/hora.\n"És greu", ha indicat en declaracions al diari Welt am Sonntagnewspaper, on ha recordat que el Govern xinès ja ha advertit que aquestes mesures seran contraproduents per a les relacions bilaterals entre la Xina i la Unió Europea. "Això demostra que les tarifes punitives en la importació són un instrument erroni", va destacar el ministre.\nAmb l'argument d'acabar amb la competència deslleial dels panells importats des de la Xina, que s'ofereixen en el mercat a preu de cost de producció gràcies a ajuts públics -el mateix que fa la UE amb les subvencions als grans terratinents, pagesos i ramaders-, la Comissió Europea va aprovar la setmana passada una taxa del 47% a les importacions d'aquests productes, el que sumat a la retirada dels acords sobre les renovables, deixa les energies alternatives en la fallida més absoluta, al mateix temps que l'ecofeixisme es centra a perseguir als ciutadans que no reciclen per a benefici de les empreses privades que s'estalvien contractar treballadors.\nLa mesura s'espera que entri en vigor a partir del mes de juny, tot i que és de caràcter provisional perquè l'executiu comunitari ha d'esperar que s'acabin les dues investigacions que manté obertes sobre aquests panells d'origen asiàtic.\nAlemanya, com un dels països més exportadors del món, "està molt preocupada i amb raó, en particular la seva indústria", segons Roesler. "Espero que la Comissió faci el possible per evitar un conflicte comercial i busqui el diàleg en lloc de les amenaces", ha afegit.\nLes declaracions del Govern germànic arriben només una setmana abans que el país aculli la visita del primer ministre xinès, Li Keqiang, que es reunirà amb Angela Merkel a Berlín diumenge que ve. Alemanya és l'únic país de la UE que visitarà el mandatari en la seva primera gira per l'estranger.\nEls particular paguen el doble que l'industria\nLa indústria i els empresaris a Espanya paguen 11,6 euros per cada 100 quilowatts / hora, mentre que a Alemanya paguen 12,4 euros per cada 100 quilowatts/hora. Així, els dos països paguen per sobre de la mitjana de la Unió Europea.\nCal destacar la forta diferència entre el que paga un consumidor industrial i el que paga un domèstic (vegeu el gràfic adjunt). Així, a Espanya la indústria paga pràcticament la meitat que el que paguen les llars, 11,6 euros davant els 20,9 euros per cada 100 quilowatts que paguen els clients domèstics. El mateix passa a Alemanya, on les llars també paguen l'electricitat més cara que a Espanya.\nEtiquetes de comentaris: Alemanya, Ecofeixisme, Energies renovables, Europa, PP, Xina\nMafiosos com Arias Cañete, Villar Mir o Matutes es beneficien directament amb la feixista Llei de costes\nUn informe de l'organització ecologista Greenpeace apunta, de manera clara i explícita, als beneficis que polítics i empresaris pròxims al PP, començant pel propi Miguel Arias Cañete o el vell mafiós eivissenc Abel Matutes, tindran gràcies a la reforma de la Llei de Costes. Segons Greenpeace, «darrere del projecte hi ha molts noms i cognoms que han demanat o col·laborat per convertir aquesta normativa en un text allunyat de la protecció ambiental».\nPer aclarir l'autoria d'un crim sense sospitosos aparents, el primer que cal fer és buscar els que es beneficien amb aquest crim. És un clàssic de la novel·la policíaca que, en aquesta ocasió, Greenpeace ha portat a l'arena política per analitzar la Llei de Costes i alguns dels seus principals beneficiaris. El resultat és 'Amnistia a la destrucció, una investigació sobre els interessos privats darrere de la reforma de la Llei de Costes'. Un informe que ha aixecat polseguera en les files del PP i que va portar a la seva secretària general, María Dolores de Cospedal, a demanar a l'organització ecologista.\nL'informe comença analitzant la figura del propi ministre d'Agricultura, Alimentació i Medi Ambient, Miguel Arias Cañete, un dels ministres amb més patrimoni i de qui es repassen els seus forts llaços amb empreses petrolieres com Ducar -de la qual va ser president fins 2011- i promotores immobiliàries com Bami Newco, propietat de Joaquín Rivero. També s'examinen els llaços de familiars del ministre en sectors relacionats amb la construcció, com el de la seva pròpia esposa -participa també en Ducar- i el seu cunyat José Ramón Bujanda Sáenz, president de l'Associació Nacional Espanyola de Fabricants de Formigó Preparat i de la Associació Europea de Fabricants de Formigó.\nEs tracta de sectors i empreses concretes que es beneficien àmpliament de la nova Llei de Costes. Especialment clar és el cas de Bami Newco, implicat en un macroprojecte de Jerez de la Frontera abans il·legal i ara perfectament viable. Al costat d'Arias Cañete i Rivero -empresari proper al PP-, en aquesta empresa apareix també el nom del seu vicepresident: Ignacio López del Hierro, que a més d'home de negocis, és marit de De Cospedal. D'aquí, cal imaginar, el seu enuig.\nPer tot això, Greenpeace presenta a Arias Cañete com «un ministre amb una peculiar sensibilitat ambiental i on podria haver possibles conflictes d'interessos». «D'aquí la seva peculiar visió del que ha de ser la costa i la Llei de Costes, una eina més semblant a la regularització del sòl urbà i de béns immobiliaris», afegeix l'informe. Una cosa que porta a l'organització ecologista a afirmar que «darrere del projecte de reforma de la Llei de Costes hi ha, sens dubte, molts noms i cognoms que han demanat o col·laborat directament per convertir aquesta normativa en un text allunyat de la protecció ambiental».\nAltres noms i cognoms\nL'informe no s'acaba en Arias Cañete, sinó que repassa a altres polítics del PP i empresaris relacionats amb el partit. Entre ells destaca l'exministre d'Exteriors en temps d'Aznar Abel Matutes, que no fa gaire va declarar, orgullós: «És una llei en la qual jo mateix he treballat molt». Un treball del qual ara es beneficiarà enormement el seu conglomerat Grup Matutes, amb interessos hotelers i projectes de golf, sobretot a les salines d'Eivissa ia la badia de Cadis, segons denuncia Greenpeace. Molt lligat a Matutes trobem l'expresident popular de les Balears, Gabriel Cañellas, president de Salinera Espanyola, amb interessos costaners a Eivissa i Múrcia.\nUn altre dels grans beneficiaris és Juan Miguel Villar Mir, marquès de Villar Mir i exministre d'Hisenda entre 1975 i 1976, molt lligat també al PP. Com a simple exemple, el Grup Villar Mir és propietari d'Ferroatlántica, una indústria situada a la ria de Boo (Cantàbria) i que ocupa terrenys de domini públic marítim-terrestre. La concessió se li acabava el 2018, però amb la nova llei no haurà de preocupar en absolut, ja que aquests terrenys deixaran de ser de domini públic.\nCom a últim exemple, l'informe de l'organització ecologista aborda el cas de Bautista Soler Crespo, empresari lligat al PP valencià que durant el boom del totxo va arribar a aparèixer en la llista Forbes dels més rics del planeta. Ara podrà dormir més tranquil encara, ja que edificacions de la seva immobiliària Lasho com la de La Patacona, a València, han passat de la nit al dia de ser il·legals -diverses sentències judicials així ho havien assenyalat- a ser perfectament legals.\nEtiquetes de comentaris: Corrupció, Espanya, Especulació, Feixisme, LLei de Costes, PP\n90 quilos d'haixix en motxilles de militars a Melilla\nUn total de 90 quilos de pol·len d'haixix han estat localitzats a la Base Alfons XIII de Melilla ocults a l'interior de sis motxilles d'uns militars que anaven a fer unes maniobres a la província de Granada, segons ha informat la Comandància General de Melilla.\nDurant la inspecció prèvia a la partida dels militars, els equips cinológicos militars van marcar 6 motxilles sospitoses de contenir alguna substància estupefaent, de manera que les motxilles van ser aïllades de la resta de l'equipatge del personal. Fa uns anys es van trobar 600 quilos en un camió de maniobres sense que fins a la data ningú hagi tornat a dir res, i és que el principal traficant de drogues a Espanya és l'exèrcit.\nUn cop alertats els serveis judicials de la Guàrdia Civil, es va procedir a l'obertura de les motxilles, a l'interior es van localitzar 90 quilos de pol·len d'haixix.\nLa Guàrdia Civil ha obert una investigació per intentar determinar la procedència de la droga i als propietaris de la mateixa. Des de la Comandància General de Melilla s'ha reiterat la seva actitud de "tolerància zero amb les drogues" i ha recordat les accions de conscienciació i actuacions dutes a terme de manera conjunta amb els cossos i forces de seguretat de l'Estat perquè no es produeixin aquest tipus d'incidents.\nEtiquetes de comentaris: Andalusia, Espanya, Exèrcit, Tràfic de drogues\n▼ 20 de maig (12)\nLa comunitat científica denuncia que el PP deixa l...\nEscorcolls a les cases de Maria Antònia Munar i l'...\nLa Llei local del PP amenaça 6.000 municipis a l'E...\nJuan Torres López: Una altra farsa: la reforma loc...\n"La confiscació d'un vehicle militar israelià a Qu...\nLa secta vaticana vol imposar l'adoctrinament sobr...\nEl deute públic d'Espanya marca un nou rècord amb ...\nIran produeix en massa un nou sistema de defensa a...\nUna líder de CCOO amb Fidalgo també era al iot amb...\nAlemanya rebutja les taxes del PP europeu als pane...\nMafiosos com Arias Cañete, Villar Mir o Matutes es...\n90 quilos d'haixix en motxilles de militars a Meli...


82 anys de la mort de Josep Maria Planes a mans de la FAI La República\n82 anys de la mort de Josep Maria Planes a mans de la FAI\nJosep Maria Planes (Manresa, 1907 – Barcelona, 1936) redactor de Mirador, La Publicitat i el Be Negre, va ser periodista durant Segona República Espanyola. Les seves obres més famoses són […]\nJoan Vila i Boix 24/08/2018\nJosep Maria Planes / memoria.cat\nJosep Maria Planes (Manresa, 1907 – Barcelona, 1936) redactor de Mirador, La Publicitat i el Be Negre, va ser periodista durant Segona República Espanyola. Les seves obres més famoses són Nits de Barcelona i Els gàngsters de Barcelona. La primera és un recull de cròniques de la vida nocturna de la ciutat comtal durant l’Exposició Universal de 1929. La segona, és la investigació periodística que portà a Planes a relacionar la FAI amb el pistolerisme i elements de la delinqüència comuna de la ciutat.\nDurant la primavera del 1936 va investigar la mort dels germans Badia juntament amb el seu col·lega Avel·lí Artís Gener (Tísner). Els articles publicats anteriorment i aquesta darrera investigació foren els motius principals pels quals la FAI el va executar a la Rabassada de Barcelona el 24 d’agost de 1936.\nEl President de la Generalitat, Quim Torra, es referia a Planes en aquests termes en un article publicat a Núvol el 2016; “Un producte genuí d’Acció Catalana i, per tant, condemnat a veure com el seus fracassaven en el dia a dia polític, refugiant-se en les tertúlies, la creació, les nits de Barcelona i una ampolla de ginebra”.\nEl periodista descrivia així el seu ofici: “Una mena de gent que ens dediquem a l’observació del que passa en el món extern i després ho expliquem amb més o menys fidelitat, però manta vegada el detall ens trinxa la perspectiva”.\nEl 19 de juliol de 1936 escrivia el seu últim article, acabat amb aquestes paraules: “El qui en aquestes hores greus no estigui d’una manera decidida al costat de la Generalitat, és un traïdor. Un traïdor al qual li exigirem comptes. Ara més que mai: Visca Catalunya! Visca la República!”\nl’Associació Memòria i Història de Manresa té oberta aquesta pàgina web, on hom hi pot trobar un ampli recull dels seus articles.


7 expressions que (per més que t'hi encaparris) no podràs…\n7 expressions que (per més que t’hi encaparris) no podràs traduir\nBy Marketing\tJune 17, 2017 February 19th, 2020 No Comments\nSi ets dels que viu enganxat al diccionari perquè confies en que aquest llibret et traurà d’una dificultat quan menys t’ho esperis, millor serà que baixis dels núvols. Un diccionari no té totes les respostes. I no les té perquè els idiomes també contenen expressions intraduïbles. Si has viatjat una mica pel món o tens amics d’altres països, segurament hauràs vist cares de sorpresa davant d’algunes expressions quotidianes que són comuns al nostre país o en algun altre, però que no tenen equivalent.\nPer exemple, prova de traduir a l’anglès “Et cantaré les quaranta” 😉 Com li expliques a un japonès que no volem cantar-li res a ningú, sinó que el renyarem? I que tampoc el renyarem quaranta cops, només un… I si l dius al teu amic que ho miri a Google i si troba un “I’ll sing the forty”, quina cara li poses? 😉 En definitiva, fàcil no és, oi?\n“Matar el cuc” o “Llençar perles als porcs” són algunes de les expressions que “deixen de pedra” als estrangers, però nosaltres no ens n’escapem pas. En tots els països, en tots els idiomes, existeixen expressions intraduïbles o, com a mínim, complicades de traduir d’una forma senzilla. En vols un exemple?\nExpressions intraduïbles que no imagines\nEsquimal. Sensació que t’empeny a sortir fora o treure el cap per la finestra quan esperes a algú.\nRus. Sensació d’angoixa existencial que apareix sense un motiu concret.\nAlemany. Sensació de solitud plaent que sorgeix quan entres en contacte amb la natura.\nEscocès. Aquesta sensació meitat vergonya i meitat angoixa que apareix quan has de saludar o presentar algú i no en recordes el nom.\nIndonesi. Persona que explica aquest tipus d’acudits dolentíssims que a tothom li fan gràcia. Per exemple: Van dos grans de sorra per la platja, arriben al desert i un d’ells exclama “Quina mogudaaaa!”\nVegem una altra expressió intraduïble. Aquesta vegada en txec. La veritat és que aquesta parauleta, que sembla tan fàcil de pronunciar, ve a dir alguna cosa així com que estàs en un estat d’agonia i tempesta produït per la pròpia agonia. No té pinta de ser una expressió gaire alegre, vaja.\nSi hi ha una paraula famosa per ser intraduïble aquesta és aquesta. La veritat és que l’expressió té el seu què. De fet, els traductors la definim com una persona que està a punt per perdonar i oblidar una primera ofensa, tolerar-la una segona vegada, però no acceptar-la una tercera.\nI tu coneixes alguna paraula o expressió sense traducció?\nPrevious PostUn traductor metge ha d'estar disposat per traduir i investigar\nNext Post"Em vaig enamorar dels idiomes als 10 anys"


França amplia al sud-oest del país el sacrifici d'animals per la grip aviària\n© Imatge d'una granja francesa.\nFrança ha decidit ampliar a cinc departaments en total del sud-oest del país, al costat de la frontera espanyola, el recurs al sacrifici preventiu d’aus de granja davant la ràpida extensió de la grip aviària.\nEn un decret publicat aquest dimarts al Diari Oficial, el ministeri d’Agricultura justifica aquest dispositiu per “la propagació ràpida del virus responsable de la grip aviària altament patògena” i per “la necessitat de prevenir el risc d’extensió de l’epizoòtia”. Això significa que els prefectes (delegats del Govern) poden ordenar el sacrifici preventiu d’animals abans que es declari un cas de la malaltia, als departaments de Gers, Landes, Pirineu Atlàntic, Alt Pirineu i en onze municipis d’Òlt i Garona.\nDes del passat dia 3 de gener, ja era possible fer-ho en bona part de les Landes i en una quinzena de termes municipals del Pirineu Atlàntics.\nFins aquest divendres passat s’havien sacrificat 600.000 ànecs en aquesta zona i el ministre d’Agricultura francès, Julien Denormandie, va anunciar aleshores que es duplicarien les capacitats amb l’objectiu de “crear buit sanitaris i atallar la propagació”. Les autoritats tenien identificats aquest dilluns 170 focus de grip aviària, enfront dels 124 de dijous de la setmana passada.


Les Corts de la República a Pins del Vallès: “No sigui que després d’aquestes Corts acabi venint Francoˮ | elCugatenc\nEl 30 de setembre del 1938 el Monestir de Sant Cugat a la llavors vila de Pins del Vallès va acollir una reunió de les Corts Republicanes. La visita dels polítics estatals, que havien reculat a Catalunya després de canviar la capital republicana a València després de la caiguda de Madrid, arribava en un context difícil a la ciutat, que llavors havia arribat als 10.000 habitant, 4.000 més que abans de l’inici de la Guerra Civil per l’acollida de població refugiada que fugia de la guerra i buscava un municipi agrícola on aconseguir menjar amb menys dificultats.\nAixí ho han explicat els historiadors José Fernando Mota i José Luís Martín en una conferència celebrada dimecres a la tarda al Museu municipal. Partint de l’exposició L’escenografia del poder. Tapissos reials a les Corts republicanes de Sant Cugat sobre aquest afer, han desenvolupat com va acollir Pins del Vallès aquelles Corts, adaptant i decorant l’interior de l’església amb tapissos de la Fàbrica Reial –llavors Manufactura Nacional de Tapices y Alfombras– per donar solemnitat a l’esdeveniment.\nMota ha explicat la clau més local a través de fotografies de l’època i de les memòries sobre les Corts Republicanes durant la Guerra Civil de la diputada socialista Matilde de la Torre, a qui no li convencia haver-se de trobar en un edifici eclesiàstic ja que, creia, que cada cop que les institucions democràtiques s’han refugiat sota el sostre religiós han acabat malparades. “No sigui que després d’aquestes Corts a Sant Cugat acabi venint Francoˮ, va etzibar a un company de Corts en una conversa que recull al seu llibre.\nDurant els primers anys de la Guerra Civil, explica Martín, Catalunya havia viscut la guerra de lluny ja que el front estava lluny i encara no hi havia hagut bombardejos sistemàtics. En els darrers temps, però, els atacs sobre Barcelona eren clars i l’obligada reculada del front republicà feia esperar el pitjor dels finals per a la Segona República Espanyola. És per això que, per seguretat i tenint en compte la proximitat de la residència de Negrín, cap del consell de ministres, es va triar Pins del Vallès per celebrar les Corts.\nAl municipi, els canvis a l’Ajuntament amb la desestabilització del govern de Magí Bartralot per les requises que van provocar la pretesta dels rabassaires i diversos canvis al capdavant de la corporació ja que els dos alcaldes posteriors van ser cridats a files. Curiosament diversos polítics locals eren del POUM malgrat la repressió que havia patit el partit tot i que actuaven en representació d’altres forces polítiques. El darrer alcalde republicà, de fet, Isidoro Checa, era un anarquista de la CNT.\nL’esdeveniment va arribar, llavors, en un clima d’inestabilitat a Pins del Vallès. Centenars de ciutadans van rebre encuriosits les Corts, que havien estat cridades secretament hores abans en una trobada a un restaurant de Barcelona on uns cotxes els esperaven per portar-los a la nostra ciutat. Ja aquí, es van trobar amb moltíssimes persones que es miraven l’escena. Fins i tot se’n conserven algunes anècdotes com els músics que es van equivocar tocant l’himne de Riego quan entraven els representants de la Generalitat i rectificant a darrera hora per tocar els Segadors.\nA nivell general, clou Martín, a les Corts hi havia el debat entre forçar una mediació internacional que forcés un alto al foc per arribar a unes negociacions tutelades a nivell europeu o seguir amb la guerra amb els mitjans esperant que aquesta sigui l’única oportunitat de vèncer. Negrín considerava que la proposta negociadora no tenia recorregut perquè no hi havia potències europees que volguessin negociar, com tampoc volia Franco. Això va trencar la reraguarda republicana tot i que l’exèrcit es va mantenir unit fins la caiguda de Catalunya.\nJoan Tortosa: “Ens havien canviat el poble, calia fer el que fos perquè tornés a funcionar”\nVa trencar amb la seva tradició familiar pagesa per dibuixar, il·lustrar, escriure teatre, cròniques, fer de professor, activar entitats locals… un no parar que ara ha volgut plasmar en un llibre costumista del Sant Cugat de meitat del segle XX.


:: Avís legal web d’Adasa ::\nADASA SISTEMES, S.A.U., amb NIF A 58.596.206, domiciliada a El Prat de Llobregat (Barcelona), calle Ignasi Iglesias, 217 08820, telèfon de contacte 932640602 i fax 932640656. Inscrita en el Registre Mercantil de Barcelona, Tom: 42997 Foli: 145 Fulla: B-43562 INSCRIPCIÓ 87.\n2. ACEPTACIÓ DE LES CONDICIONS D'ÚS\nLa utilització de la Web per un tercer li atribueix la condició d'Usuari i, suposa l'acceptació plena per part de l'Usuari, de totes i cadascuna de les condicions que s'incorporen en el present Avís Legal.\nL'Usuari es compromet a utilitzar la Web, els continguts i serveis de conformitat amb la Llei, el present Avís Legal, els bons costums i l'ordre públic. De la mateixa manera, l'Usuari s'obliga a no utilitzar la Web o els serveis que es prestin a través de la mateixa amb finalitats o efectes il·lícits o contraris al contingut del present Avís Legal, lesius dels interessos o drets de tercers, o que de qualsevol forma pugui danyar, inutilitzar o deteriorar la Web o els seus serveis, o impedir un normal gaudiment de la Web per altres Usuaris.\nEl titular de la Web no concedeix cap tipus de llicència o autorització d'ús personal a l'Usuari sobre els seus drets de propietat intel·lectual i industrial o sobre qualsevol altre dret relacionat amb el seu Web i els serveis oferts en la mateixa.\nPer això, l'Usuari reconeix que la reproducció, distribució, comercialització, transformació, i en general, qualsevol altra forma d'explotació, per qualsevol procediment, de tot o part dels continguts d'aquest Web constitueix una infracció dels drets de propietat intel·lectual i/o industrial del titular de la Web o del titular dels mateixos.\n5. RÈGIMEN DE RESPONSABILITAT\nEl titular de la Web utilitzarà tots els esforços i mitjans raonables per facilitar informació actualitzada i fefaent en la Web. No obstant això, el titular de la mateixa no assumeix cap garantia en relació amb l'absència d'errors, o de possibles inexactituds i/o omissions en cap dels continguts accessibles a través d'aquesta Web.\nEl titular de la Web exclou tota responsabilitat relativa a la disponibilitat i continuïtat del lloc web, dels serveis vinculats a la mateixa, així com de qualssevol interferències, omissions, interrupcions, virus informàtics, avaries telefòniques o desconnexions en el funcionament operatiu del sistema electrònic, motivat per causes alienes al titular de la Web.\nEl titular de la Web està facultat per suspendre temporalment, i sense previ avís, l'accessibilitat a la Web amb motiu d'operacions de manteniment, reparació, actualització o millora.\nEls enllaços o links presents a la Web poden conduir a l'Usuari a altres Webs gestionades per tercers. La funció dels links que apareixen és únicament la d'informar a l'Usuari sobre l'existència d'altres fonts d'informació sobre un tema en concret.\nEl titular de la Web queda exonerat de tota responsabilitat pel correcte funcionament de tals enllaços, del resultat obtingut a través d'aquests, de la veracitat i licitud del contingut o informació a la qual es pot accedir, així com dels perjudicis que pugui sofrir l'Usuari en virtut de la informació oposada en la Web enllaçada.\n6. POLÍTICA RESPECTE A LES DADES PERSONALS OBTINGUDES A TRAVÉS DE LA WEB\nPer visitar la web d'ADASA, en general no és necessari facilitar les seves dades de caràcter personal; si bé és possible que en determinades circumstàncies això sigui requerit per poder relacionar-nos amb l'Usuari. En els casos en què l'Usuari faciliti dades personals, aquestes s'incorporaran al fitxer, titularitat d'ADASA, i el seu tractament únicament es realitzarà amb la finalitat perquè hagin estat facilitats, per a la gestió i compliment de les obligacions o sol·licituds que es derivin de la consulta, així com per a la promoció per part d'ADASA, dels serveis que en tot moment es posi(n) a la disposició dels seus clients o del públic en general.\nEn cas que no es proporcionin les seves dades personals, li serà denegada la possibilitat de beneficiar-se de certes utilitats ofertes per la Web en les quals siguin requerits les dades personals, com pot ser la selecció de personal (*recruitment).\nEl fet de facilitar les seves dades personals suposa la seva activa i expressa conformitat al seu tractament en els termes descrits. En qualsevol moment l'Usuari podrà exercir els seus drets d'accés, rectificació, cancel·lació i oposició dirigint l'oportuna sol·licitud a la següent adreça:\nLa present web pot utilitzar "cookies" amb la finalitat de facilitar la navegació i oferir un servei personalitzat i més àgil. L'Usuari pot configurar el seu programa de navegació per Internet per no rebre aquestes "*cookies"; en aquest cas, la qualitat i rapidesa en la navegació en la web pot disminuir.\nLes cookies són arxius que les pàgines web poden instal·lar en el seu dispositiu (ordinador, tableta, smartphone, etc.) amb finalitats molt variades. El principal objectiu és facilitar la navegació per part de l'Usuari, però també poden recopilar una altra informació com, per exemple, per a finalitats estadístiques.\nMitjançant l'ús de cookies, es millora el rendiment tècnic de la web, adaptant la navegació a les preferències dels usuaris. D'altra banda, la informació estadística recollida a partir de les cookies, permet als responsables de la web millorar el servei que ofereixen.\nSegons la seva permanència, les cookies es classifiquen en cookies de sessió o permanents. Les primeres expiren quan es tanca el navegador, mentre que les segones expiren quan ja han complert la seva funció o quan s'esborren manualment.\nCOOKIES DE RENDIMENT: Aquestes cookies guarden les preferències de certes eines a fi de no haver de configurar-les cada vegada que s'accedeix a la web.\nCOOKIES ANALÍTIQUES: Són les cookies que permeten analitzar el tràfic per la web i analitzar estadísticament l'ús dels diversos serveis que ofereix la web. La recopilació d'aquestes dades és de forma anònima i no va lligada a cap dada de caràcter personal.\nCOOKIES DE GEOLOCALITZACIÓ: Aquestes cookies detecten, de manera anònima, el país en què es troba l'usuari per oferir continguts i serveis més adients.\nCOOKIES DE REGISTRE: Són cookies que es generen quan l'usuari s'ha registrat i serveixen per a identificar els comptes d'usuari i els seus serveis associats.\nCOOKIES DE PUBLICITAT: Són les cookies que posibiliten gestionar els diferents anuncis mostrats en la web, adaptant el contingut de l'espai publicitari a l'ús que realitza en la web.\nCOOKIES DE TERCERS: Aquestes cookies de tercers poden ser instal·lades a la pàgina amb l'objectiu de millorar els serveis que aquests tercers ofereixen. Per exemple, enllaços a xarxes socials per compartir els continguts de la web.\nEs possible eliminar la instal·lació de cookies?\nTots els navegadors permeten bloquejar o eliminar les cookies si l'Usuari així ho prefereix. A continuación es mostren indicacions per a realizar-ho:\nInternet Explorer: Eines > Opcions d'Internet > Privacitat > Configuració\nFirefox: Eines > Opcions > Privacitat > Historial > Configuració Personalitzada\nChrome: Configuració > Mostrar opcions avançades > Privacitat > Configuració de contingut


InicioBlanesBlanes suspèn el mercat de Sant Tomàs per no poder reubicar-lo\nL’Ajuntament de Blanes ha anunciat la suspensió del mercat de Sant Tomàs que cada any es fa el 21 de desembre. El principal motiu és que enguany aquest mercat nadalenc any coincideix amb un dilluns, el dia que el municipi fa el mercat dels teixits. Les restriccions sanitàries d’aquest any per la pandèmia del coronavirus obligarien a reubicar la fira nadalenca en un altre espai, com ja ha passat en altres ocasions, però enguany el consistori no l’ha trobat.\nLa Fira de Sant Tomàs de Blanes s’ha estat ubicant els darrers anys als Carrers Ample, Muralla i Raval Sud, al nucli històric del municipi. Fins fa unes quantes dècades se la coneixia popularment com La Fira de les Pilotes perquè joves i infants es dedicaven a empaitar-se brandint una pilota enganxada a una goma elàstica.\nEl mercat de Sant Tomàs es celebra al municipi des de fa més de 500 anys entre les nou del matí i les nou de la nit del 21 de desembre.


Química interactiva a la Facultat de Ciències | Institut La Sedeta\nEls alumnes de Química de 2n de Batxillerat van visitar l’exposició “Gràcies a la Química” a la Facultat de Ciències (UAB). L’objectiu de l’exposició és mostrar que la química, utilitzada adequadament, constitueix una aportació cabdal per a la societat del benestar de la qual gaudim. Durant la visita els alumnes van poder observar que darrera dels objectes que utilitzem quotidianament hi ha molta química (acer, plàstic, tefló, etc.).\nPosteriorment es va iniciar una activitat amb una breu introducció informativa que mostra la importància de la química en la vida quotidiana. Seguidament es va portar a terme una pràctica de química virtual a l’aula d’informàtica on es va simular el comportament de l’aigua. Després d’una breu parada per esmorzar es van realitzar una sèrie de pràctiques als laboratoris del Departament de Química en grups de 12 estudiants, tutelats per un professor.


“Quins són els teus punts dèbils?” “Explica’m els teus defectes” “T’agradaria millorar algun aspecte personal?” “Quin és el teu punt més feble?” “Si truqués a un antic company de feina, quin aspecte negatiu diria de tu?”...SOS!!!!\nIdentificar les pròpies debilitats i saber com explicar-lesés la clau per asuperar aquesta pregunta. El que s’ha de tenir present és que no es pot exposar mai una característica negativa que perjudiqui en l’objectiu de l’entrevista: aconseguir la feina. Per tant, s’ha d’intentar convertir un aspecte negatiu en positiu o, en tot cas, trobar algun que no afecti a la realització de la feina a la que s’opta, així com explicar sempre què s’ha fet per a minimitzar aquesta debilitat.\n1. FALS NEGATIU = ADJECTIU POSITIU + EXAGERACIÓCaracterística positiva que portada a l’extrem, de forma exagerada, aparentment sembla negativa.\n2. NEGATIU SUAU = ADJECTIU NEGATIU + EXPLICACIÓCaracterística negativa que argumentada resulta positiva.\n3. NEGATIU INDIFERENT = ADJECTIU NEUTRE + EXPLICACIÓCaracterística neutre, que donat la naturalesa de la feina no afecta a la seva realització.Ex.: “Sóc una persona tímida quan em relaciono. Fins que no agafo confiança em costa una mica obrir-me als altres”\n4. NEGATIU SOLUCIONAT= MANCA DE CONEIXEMENT O CAPACITAT + SOLUCIÓExposar amb sinceritat una mancança però explicant la manera de solucionar-la.\nPublicat per:Susana Pérez, Equip Tècnic del Centre per al Desenvolupament Professional Porta22 de Barcelona Activa.\nVine: el vídeo currículum de 6 segons?


Miniportàtil - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n(S'ha redirigit des de: PC de butxaca)\nNo s'ha de confondre amb Ordinador personal ultraportàtil.\nUn miniportàtil (en anglès subnotebook o sub-portàtil), és un ordinador portàtil més petit que els estàndards, però mantenint les mateixes prestacions (CPU, memòria, disc dur), de vegades (els darrers temps) inclouen, fins i tot, una gravadora DVD. La denominació se sol aplicar a equips que operen versions completes dels sistemes operatius d'escriptori com Windows o GNU/Linux, en comptes de sistemes específics com Windows CE, Palm OS, Android.\n3 Diferència amb les netbooks\nEl Compaq LTE, llançat el 1989, va ser el primer a ser reconegut dins d'aquesta categoria, per les seves reduïdes dimensions, 4,8 x22x28 cm, similar a un full A4. L'octubre de 1992 va ser llançat l'IBM Thinkpad, el primer a incloure una pantalla de 10,4 polzades. També es pot incloure entre els pioners el NEC Ultralite, que data de 1988, ja que les seves dimensions eren similars al Compaq LTE.\nOrdinadors més petits com el Poqet PC i l'Atari Portfolio, ambdós llançats el 1989, van ser anomenats "pocket PC" o "handheld".\nUn altre dels primers miniportàtils va ser el PowerBook 100, llançat el 1991 per Apple, les seves mides eren 4,6 x21, 6x27, 9 cm i pesava 2,3 kg Després va sortir al mercat el Gateway Handbook, originalment el 1992 i actualitzat per utilitzar un processador 486 a fins de 1993, mesurava 246x150x41 i pesava 04/01 kg. Apple, a continuació, va llançar la sèrie PowerBook Duo l'octubre de 1992, que va reduir la mida de la línia a 8,5 x10, 9x1, 4 polzades i va ser un exemple de portàtil amb poques característiques onboard, però que es podia inserir en una docking station per tenir la funcionalitat completa d'un portàtil convencional\nUn altre dels primers en la seva classe va ser l'HP OmniBook 300, que va ser promocionat com un "superportàtil" el 1993. Mesurava 1,4 × 6,4 × 11,1 polzades, i estava disponible amb un disc flash opcional en comptes del disc dur, per reduir el pes.\nToshiba va ser qui va treure el portàtil més modern en els 80, també va entrar al mercat aquest any amb el Portege T3400, afirmant que "és el primer miniportàtil amb tota la funcionalitat d'un ordinador més gran". La versió amb pantalla monocromàtica de 8,4" mesurava 1,7 × 7,9 × 9, 8 polzades i pesava 1,8 kg. Toshiba també va introduir la T3400CT que, en el seu moment, va ser el primer miniportàtil amb pantalla a color. Després van llançar el Libretto 20, que tenia una pantalla de 6,1 polzades i un disc dur de 270 mb. CNet va afirmar sobre la Libretto 50 t que "és el primer portàtil amb Windows 95 als Estats Units que pesa menys de dues lliures".\nCompaq va introduir el seu propi miniportàtil el 1994, el Contura Aero, que tenia dos models: un amb pantalla monocromàtica i un altre amb pantalla a color, la qualitat principal era utilitzar una bateria que apuntava a ser estàndard (i no només per a productes Compaq). Van tenir una curta vida al mercat.\nEl 1997, Apple va llançar un relativament lleuger (4,4 & lbs) PowerBook 2400c, de curta vida al mercat. Va ser dissenyat juntament amb IBM i fabricat per Apple per la divisió japonesa d'IBM, per reemplaçar l'antic Powerbook Duo. No obstant això, mesurava 1,9 × 8,5 × 10,5 polzades, per tant era, en realitat, més gran que lel Compaq LTE.\nEls miniportàtil són més petits que els portàtils tradicionals però més grans que els UMPC. Generalment posseeixen pantalles més petites, d'entre 7 i 12 polzades, i un pes variable. A causa de l'estalvi en pes i grandària el preu sol ser major. Els sistemes operatius usats són Windows XP i Windows 7 i altres sistemes operatius basats en GNU/Linux\nDiferència amb les netbooks[modifica]\nSe sol confondre els miniportàtils amb els netbooks, que són una categoria diferent d'ordinadors portàtils, encara que amb productes superposats. Tenen en comú la mida petita respecte dels seus germans grans. Però el que defineix a un netbook no és la seva grandària, sinó la reducció de components interns (fonamentalment, no tenen unitat òptica) i conseqüentment la reducció de pes. D'altra banda, el que defineix a un miniportàtil sí que és la seva mida, podent incloure una unitat òptica i tenir, per tant, més pes. Per exemple, un netbook de 14 polzades no és un miniportàtil, mentre que un miniportàtil de 12" amb unitat òptica i 3 kg de pes tampoc seria un netbook. Els netbooks, en general, són més barats, ja que estan optimitzats per a usos més bàsics, com a funcions multimèdia o navegació per internet. Per tant, tenen processadors molt menys potents però amb un consum menor.\nVegeu també: Comparació de netbooks\nPC Ultra Mòbil\n↑ Powerbook 100 Specifications\n↑ Toshiba T3400CT\n↑ 1001_3-200163.html Toshiba unwraps subnotebook - CNET News.com\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Miniportàtil&oldid=24325233»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 29 jul 2020 a les 05:18.


El Gironella serà el rival del Nàstic al Ciutat de Manresa - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nEl Gironella serà el rival del Nàstic al Ciutat de Manresa\nEls gironellencs supleixen els andorrans del Sant Julià, anunciats primer\nfrancesc dalmau 10.08.2018 | 23:49\nEl Gironella se les haurà amb el juvenil A del Gimnàstic de Manresa arxiu /mireia arso\nMalgrat que en primera instància va ser anunciat el conjunt andorrà del Sant Julià com a rival del juvenil del Gimnàstic al Trofeu Ciutat de Manresa del dissabte 25 d'agost, finalment l'equip convidat ha sigut el Gironella. El Sant Julià ha considerat un esforç massa gran haver de jugar dos parits consecutius, ja que també té programat el duel de la Festa Major davant el CE Manresa, al Congost, el diumenge dia 26 d'agost.\nAl Gimnàstic Parc, el dia 25, no només es diputarà el duel entre el Nàstic, de Divisió d'Honor juvenil, i el Gironella, de Tercera Catalana (18 h). Abans (16 h), el juvenil B dels escapulats se les veuran amb la Pirinaica en el Trofeu Gimnàstic 2018; i a les 20 h, està programada, a la mateixa instal·lació, la final del Trofeu Interbarris, una competició que el dia abans, divendres 24 d'agost, a la tarda vespre, viurà la fase prèvia al mateix Gimnàstic Parc entre Pirinaica (Tercera Catalana), PI Puig (Tercera Catalana), Balconada (Tercera Catalana), Sant Pau (Quarta Catalana) i formacions juvenils del Manresa i del Gimnàstic.\nEl futbol estiuenc de pretemporada viurà també un plat fort entre els dies 20 i 25 d'agost a Sant Joan de Vilatorrada (al vespre) amb la celebració de la segona edició de la Copa Cor de Catalunya. Hi pendran part sis equips, dividits en dos grups: en un, Manresa (Primera Catalana), Joanenc (Segona Catalana) i Solsona (Segona Catalana), i en l'altre, Avià (Tercera Catalana), Sallent (Segona Catalana) i Berga (Segona Catalana). Precisament, els berguedans tindran la seva Copa Queralt el diumenge 19 d'agost davant el Súria (Tercera Catalana).\nEls equips continuen la seva preparació amb dos dies farcits d´amistosos. Esports


La casa del futbol català es posa al dia - FutbolCatalunya\nPublicat per: Jordi Mestres Rius 9 de maig de 2016\nDia molt important aquest dilluns a la FCF/ FOTO: ÀLEX GALLARDO\nHa valgut la pena esperar. 116 anys d'història han passat perquè arribés una ampliació necessària en una Federació Catalana de Futbol que fins fa molt poc es movia en números vermells. Aquest 2016 s'ha fet realitat i la junta que presideix Andreu Subies ha modernitzat unes instal·lacions al servei dels clubs i esportistes de Catalunya. L'adquisició de l'entresòl permet la inclusió del Comitè Tècnic d'Àrbitres dins de la seu federativa, així com una major integració del futbol femení i del futbol sala, posen a la FCF en un dels grans referents del futbol espanyol.\nL'acte ha estat solemne i molt respectuós amb tots aquells que també han desitjat integrar-se en una jornada festiva a la Casa del futbol. La presència de la Consellera de Presidència de la Generalitat, Neus Munté, ha encapçalat una llarga llista d'autoritats entre les quals cal destacar a tots els exsecretaris generals de l'Esport de la Generalitat, els presidents dels cinc clubs professionals de futbol i els expresidents de la Federació, Jordi Roche i Ricard Campoy i els exfutbolistes, aquells que més vegades han vestit la samarreta de Catalunya, Roger García i Sergio González.\nSUBIES, AGRAÏT A VILLAR\nEl president Andreu Subies, en només quatre minuts de discurs, va resumir la immensa gratitud que la FCF manté "amb totes les persones que han format part d'aquesta casa", ja que "necessitàvem aquesta nova seu per donar majors serveis als clubs. Apostem per seguir aquí per poder millorar tots".\nTotalment satisfet del pas donat, Subies va avançar que "invertirem en responsabilitat, valors, noves tecnologies i garantirem el millor servei per a la Mutualitat. Avui dia podem dir que el 100% de la gestió de la FCF és professional". Tot això ha estat possible per un nom propi: "Ángel Villar. Sense l'ajuda de la RFEF i de Villar, això hagués estat impossible. La FCF està sanejada esportivament i econòmicament i ara estem preparats per treure qualsevol projecte endavant".\nMUNTÉ I LA PERSEVERANÇA\nLa Consellera de Presidència i portaveu del Govern, Neus Munté, ha destacat la “bona feina social, econòmica i esportiva d’aquesta federació. A més, amb la Jornada de futbol femení també incentiveu la integració de la dona en l’esport. I també cal mencionar que amb aquesta ampliació de les instal·lacions es facilita la gestió de tots els clubs. Des de la Generalitat de Catalunya us felicito i us encoratjo a seguir treballant per la cohesió social, que és la imatge del nostre país”.\nCampo, Subies i Roche a la 'nova' FCF/ FOTO: ÀLEX GALLARDO\nCAMPOY I ROCHE, AGRAÏTS\nDos presidents, dels cinc que actualment continuen lligats d'alguna manera a la història del futbol, estaven cridats a la cita i solament es van personar Ricard Campoy i Jordi Roche. Per a l'etern vicepresident de la FCF i també màxim dirigent durant dos anys, "ara cal donar les gràcies al president de l'Española, Ángel Villar, ja que ha donat tots els diners que han fet falta perquè aquesta FCF sigui el que és avui. Tant de bo el president Subies ens faci seguir sent amics de Villar i ens doni més, ja que les institucions catalanes no ens donen un euro. Les 'guerres' han acabat totes, totes!"\nJordi Roche va manifestar la seva total comunió amb la filosofia actual de la Catalana: "Aquest acte és un pas important per a la FCF. L'Espanyola ha fet un esforç per a aquesta transformació i tant Subies com la seva junta estan treballant en una bona línia. S'ha anat evolucionant i això és bo. Tothom hem posat el gra de sorra i el futbol català té tranquil·litat; gairebé podem parlar d'unanimitat sobre la junta de Subies i, si em pregunta si haurien de continuar, li diré que sí"


Tornada a l'escola, tornada a la mobilització pel clima - Plataforma ZEO\nby Alba Huerga | Sep 18, 2020 | Ajudes, Esdeveniments, Política | 0 comentaris\nAquest estiu del 2020 bona part de la societat ha treballat per reduir al màxim les seves emissions de CO₂ i així gaudir d’unes vacances ZEO. Encara que hem reduït part de la nostra petjada de carboni -també gràcies a les recomanacions i restriccions de mobilitat causades per la COVID-19-, estem a anys llum d’aconseguir els objectius establerts durant la COP25.\nAra que emprenem la tornada a l’escola i la tornada a la “nova normalitat” és hora de tornar també a la mobilització climàtica.\nAmb l’inici del nou curs, i després que ens estiguem adaptant a la nova situació sanitària, tenim l’oportunitat de reconstruir una societat i una economia ZEO, és a dir, en línia amb els objectius de París 2015.\nDesprés d’un estiu tranquil pel que fa a mobilitzacions, és hora de recuperar el discurs i tornar a donar visibilitat a la problemàtica del canvi climàtic. El 2019 va quedar demostrat que les manifestacions i accions organitzades per col·lectius com Fridays For Future o Rebellion Extiction han aconseguit donar transcendència a la qüestió climàtica, tant a escala mediàtica com política.\nEl repte de construir una societat ZEO\nLes noves generacions i moviments proclima exerceixen pressió sobre els governs\nEls moviments socials i les veus de les noves generacions han aconseguit exercir pressió sobre els governs i denuncien la seva inacció climàtica. Aquests joves s’han convertit en un motor per a la transició a una societat ZEO. Un motor que ara fa mesos que està forçosament paralitzat.\nAixí i tot, alguns d’aquests joves ja si han tornat a posar, fins i tot abans de l’inici del nou curs escolar, per tal d’activar la palanca de l’acció climàtica.\nEl passat 20 d’agost, dues de les joves més influents de l’esfera activista del moment es van reunir amb la cancellera alemanya, Angela Merkel, per parlar sobre la nova planificació de la lluita pel clima. Greta Thunberg i Luisa Neubauer creuen que l’objectiu d’Alemanya d’abandonar la producció d’electricitat a partir del carbó abans de 2038 és insuficient\nJuntament amb el suport de les influencers Anuna de Wever i Adélaide Charlier -que també van assistir a la reunió-, asseguren que Alemanya ha de prendre la iniciativa i aturar immediatament les inversions en projectes o iniciatives fòssils. “L’ecocidi ha de convertir-se en una infracció punible” va declarar Greta Thunberg a través d’una carta oberta signada per diversos activistes del clima.\nDos anys després que Greta comencés la seva particular protesta pel clima al davant del Parlament suec, ha sol·licitat aquesta trobada per “posar-li les piles” al país que ocupa la presidència a la Unió Europea.\nMerkel va felicitar les influencers per la pressió als polítics perquè actuïn enfront del canvi climàtic\nLluny de sentir-se aclaparada, Merkel va assegurar que se sentia “feliç” amb les joves activistes i, com ja havia succeït en el passat, les va felicitar per la pressió als polítics perquè actuïn enfront del canvi climàtic.\nLes activistes van reclamar més ambició climàtica per part d’Alemanya que, juntament amb Regne Unit, acapara el 22% de les emissions GEH provocades per l’home. Alemanya ha de deixar de dependre del carbó i, gràcies a la reducció de la seva activitat industrial a causa del COVID-19, està cada vegada més a prop d’aconseguir-lo.\nEncara que la reunió del 20 d’agost hagi passat inadvertida per l’esfera mediàtica, estableix un punt de partida per reprendre les manifestacions i moviments a favor del clima. Tant és així, que el pròxim 25 de setembre el col·lectiu Fridays for Future ha convocat la primera Vaga Climàtica Mundial des que es va iniciar la pandèmia.\nEl 25 de setembre s’ha convocat una Vaga Climàtica Mundial pel Clima\nSegons va explicar Luisa Neubauer, paralització dels projectes i les trobades climàtiques dels últims mesos han demostrat que “no podem prescindir de la protesta climàtica”. Encara que durant el període de confinament els nous greenfluencers van continuar manifestant-se a través de les xarxes socials, assegura que “no és igual d’efectiu”.\nPer minimitzar el risc de contagi, Fridays For Future ja ha informat que prendran les pertinents mesures de seguretat i higiene durant les manifestacions convocades a escala global.\nPer la situació sanitària actual, tot apunta a que les manifestacions no seran tan multitudinàries com les celebrades en els últims anys. Així i tot, aquesta “tornada a l’acció” climàtica tindrà força ressò tant als mitjans com als governs. Gràcies a aquestes iniciatives estem cada vegada més a prop d’implementar la consciència ZEO en totes les àrees de la nostra societat.\nPrimeres mobilitzacions pel clima a petita escala\nDurant el mes de setembre el món ha viscut petites manifestacions a escala global. A la ciutat de Barcelona, un petit grup d’ecologistes es va manifestar al davant del Parlament reclamant la creació d’una assemblea ciutadana que pugui prendre decisions sobre el futur de les polítiques verdes. Quatre activistes van realitzar una performance simbòlica disfressades dels quatre elements de la Terra -foc, terra, aigua i aire-.\nLa transició a l'Agroecologia és clau per fer front…


Dimiteixen sis directius del Barça\nBartomeu, president del Barça | Europa Press\nEmili Rousaud, Enrique Tombas, Silvio Elías, Josep Pont, Maria Teixidor i Jordi Calsamiglia renuncien al seu càrrec i deixen molt tocat l'equip directiu liderat per Josep Maria Bartomeu\nJosep Maria Bartomeu va demanar a quatre directius que presentessin la seva dimissió i aquest dijous al vespre ha rebut la renúncia al càrrec de sis integrants de la seva junta directiva. Segons ha avançat en exclusiva La Vanguardia, Emili Rousaud, Enrique Tombas, Silvio Elías, Josep Pont, Maria Teixidor i Jordi Calsamiglia han presentat una carta al notari explicant els seus motius i han escrit un altre text per acomiadar-se dels socis d’un club que compta les setmanes del 2020 per incendis. La crisi de governabilitat al Camp Nou és cada vegada més greu.\nEmili Rousaud (fins ara vicepresident institucional), Enrique Tombas (vicepresident quart i tresorer), Silvio Elías (vocal), Josep Pont (responsable de l’àrea comercial), Maria Teixidor (secretària i responsable de la secció de futbol femení) i Jordi Calsamiglia (vocal) han estat els directius que han presentat la seva dimissió aquest dijous. Teixidor ha estat l’encarregada d’informar Josep Maria Bartomeu, cada vegada més debilitat, de les renúncies en bloc a través de la via telefònica, la mateixa que va emprar el president per fer el primer pas el dimarts passat.\nL’escàndol de les xarxes socials com a factor de divisió\n“Hem arribat a aquest punt en no veure’ns capaços de revertir els criteris i les formes de gestió del club davant els importants reptes de futur i, en especial, a partir del nou escenari post pandèmia. Volem remarcar també el nostre desencant amb el desafortunat episodi de les xarxes socials, conegut com a BarçaGate, del qual en vam ser coneixedors a través de la premsa. Demanem que quan es presentin els resultats de l’auditoria es depurin responsabilitats”, han justificat els sis exdirectius abans de demanar, “tan aviat com sigui possible”, la convocatòria d’eleccions.\nRousaud, Tombas, Elías, Pont, Teixidor i Calsamiglia no només han volgut morir matant, sinó que també han tingut “un reconeixement i un agraïment molt especial als nostres companys de junta directiva que han dedicat i dediquen les seves energies pel bé del Barça“. “També volem agrair als executius i als empleats del club el seu suport i excel·lent treball durant aquest temps en què hem tingut l’honor de servir el nostre estimat Barça”, han sentenciat. Amb aquestes sis renúncies, que se sumen a les de Susana Monje, Carles Vilarrubí, Jordi Mestre, Jordi Monés i Manel Arroyo, la junta directiva de Bartomeu s’ha quedat amb només 13 integrants.\nBartomeu, amb els seus fins al final\nSegons els estatuts de l’entitat culer, això no impedirà que Josep Maria Bartomeu es vegi obligat a dimitir. L’article 35.4 estableix que la junta hauria de cessar si es produís un dels següents tres supòsits: que les vacants fossin més del 50% del nombre de membres de la junta en el moment de les dimissions (incloent-hi el president), que les vacants fossin més del 75% del nombre de membres de la junta en el moment de les dimissions (sense incloure el president) o que l’equip directiu es quedés constituït per menys de cinc persones. Cap d’ells es compleix.\nBartomeu, per la seva banda, vol gent al seu voltant que pensi en el present, en l’any de mandat que li queda, i no només en el futur. La relació entre el màxim dirigent i els directius mencionats va quedar molt debilitada després de l’escàndol de les xarxes socials. Les filtracions durant les negociacions amb els jugadors per la rebaixa salarial tampoc no han ajudat. Sigui com sigui, en les pròximes hores hi hauria d’haver novetats i nomenaments, ja que l’article 33 dels estatuts també demana que la junta directiva estigui formada per 14 membres: segons Mundo Deportivo, el president estudia la incorporació de dues cares noves.\nJordi Mestre, exvicepresident del Barça, carrega contra Rousaud: “S’ha emborratxat de poder”\n“Els draps bruts s’han de rentar a casa”, ha valorat l’exdirectiu blaugrana en una entrevista a ‘RAC1’\nRoures torna a carregar contra Bartomeu: “Messi n’ha d’estar molt fart”\n“Al Barça ja no hi ha seny”, ha declarat el fundador i director general de Mediapro en una entrevista a ‘El Mundo’\nInde abril 10, 2020 | 08:45\nEl primero en dimitir tenia que ser el Presidente,Por su nefasta gestión\nD’això també en diran esport? abril 10, 2020 | 11:35\nQuina colla de vividors hi ha darrera la pilota. Allà on ensumen diners apareixen els paràsits...\nJordiP abril 10, 2020 | 13:37\nÉs aquest grapat de dimissions una nueva prova de que "les rates fugen del vaixell que s'enfonsa"? Per cert: és absolutament necessari que a la Junta del Barça hi hagin DIVUIT persones? No n'hi hauria prou amb, diguem sis o set? Ara algú em dirà que "no cobren". Segur? Es poden inspeccionar els seus comptes corrents i declaració IRPF? Tant ambicionen anar a la llotja com per avalar els imports estatutaris sense cap contrapartida? Els conec i no m'ho crec.\nRespon a D’això també en diran esport? Cancel·la les respostes


ELS DRAPETS DE LA SANDRA: Aquí compra el Magic Andreu /Aquí compra el Màgic Andreu\nPublicat per Sandra Guzman a 17:15\nOoohhhh Sandra és veu na festa súper i súper Xula, potser ens haurem d'escapar algún any a gaudir-la. El Màgic Andreu, a mi tambê m'agrada però veient les fotos m'hagués cosat reconèixer. Felicitats per la paradeta. Petons.\n22 de juliol de 2013 a les 20:33\nFelicitaciones por el éxito obtenido...\n23 de juliol de 2013 a les 3:58\nSandra me encanta que te lo hayas pasado tan bien en el festival con todas las actuaciones y la visita del màgic Andreu. Un besote cielo\n23 de juliol de 2013 a les 8:28


Diaques permanents recorden a Tarragona als màrtirs Auguri, Eulogi i Fructuós - Forum Libertas\n75 diaques permanents de tota Espanya, juntament amb una dotzena de candidats al diaconat i alguns familiars celebren una trobada a Tarragona des d&rs…\n5 diciembre, 2008 Luz Posada\n75 diaques permanents de tota Espanya, juntament amb una dotzena de candidats al diaconat i alguns familiars celebren una trobada a Tarragona des d’aquest divendres 5 de desembre fins el proper dilluns, amb motiu de l’Any Jubilar del bisbe sant Fructuós i els seus dos diaques màrtirs Auguri i Eulogi.\nUn dels principals actes de la trobada es du a terme a l’arena de l’amfiteatre. Trepitjant el mateix escenari on el primer bisbe conegut de Tarragona i els seus dos diaques van oferir el seu sacrifici, els diaques participants en la trobada, presidits per l’arquebisbe de Tarragona, Jaume Pujol, i pels bisbes de Huelva i Tenerife, Josep Vilaplana i Bernardo Álvarez, escolten les actes del martiri dels sants tarragonins. Els participants també aprofundeixen en el tema del martiri.\nLes jornades es celebren periòdicament a un lloc diferent d’Espanya i serveixen per a augmentar els vincles entre els diaques, però també per a donar a conèixer aquest ministeri poc conegut i augmentar-ne les vocacions.\nEl diaconat permanent és una figura de servei totalment voluntari a l’Església. A Espanya, hi ha 265 diaques permanents, ordenats des de l’any 1978 i actualment uns cent homes més s’estan preparant per a aquest ministeri a diversos seminaris diocesans. La gran majoria d’ells (el 95%) està casat, però també n’hi ha de célibes. En tota la tradició del diaconat, es poden ordenar homes casats, però un cop ordenats diaques, ja no es poden casar.\nA d’altres països hi ha molts més diaques permanents que a Espanya, on el diaconat permanent està instaurat a 45 de les 68 diòcesis. En total, a tot el món hi ha més de 35.000. Després del Concili Vaticà II, l’Església va tornar a valorar el diaconat, suprimit cap al segle XIV per problemes de relació entre els clergues.\nEls diaques permanents poden batejar, portar la comunió a malalts, presidir matrimonis i funerals, participar a la celebració de l’Eucaristia amb el prevere, predicar i presidir celebracions de la Paraula.\nLuz Posada en Catalunya setmanal


Crida a la ciutadania a portar banderes europees a la manifestació d’Omplim Brussel·les de dijous 7 de desembre de 2017 » Horitzó Europa\nEscrit per Horitzó Europa el 30/08/2017 . Publicat a Campanyes, Destacats\nCreiem que la iniciativa Omplim Brussel·les, l’Assemblea Nacional Catalana (ANC), Òmnium Cultural i totes les organitzacions i persones compromeses amb aquesta gran manifestació de dijous 7 de desembre de 2017, esdeveniment que crearà un precedint dins de la Unió Europea, s’han de fer seva també la bandera que simbolitza 60 anys de pau i llibertat al nostre continent. La bandera de la Unió Europea és també la senyera d’un procés sociopolític, cultural i econòmic més gran: el procés europeu.\nCatalunya desitja ésser rellevant dins la Unió Europea\nEstà creixent la opinió que el moviment sobiranista català és intrínsecament anti-europeu o euroescèptic o euròfob, sobretot per les declaracions i actuacions dels líders polítics de les tres grans institucions europees (Comissió, Consell i Parlament). Hem de saber dir que estem compromesos amb la idea i els valors fundacionals del projecte europeu, amb Europa, però NO amb aquesta Europa que oblida ésser una Unió de ciutadans lliures, i prefereix defensar els estats.\nÉs just, coherent i normal que el símbol més rellevant de la Unió Europea sigui també un símbol del procés sobiranista català, dels seus esdeveniments, de les seves activitats. Catalunya ha de poder i voler sentir-se protagonista del procés europeu, al qual s’hi haurà de comprometre en cas esdevingui estat membre de la Unió Europea.\nBrussel·les és la capital de la Unió Europea, i la primera gran manifestació no belga a Brussel·les ha d’enarborar banderes europees, sinó la imatge que es donarà serà la mateixa que venen els detractors del moviment sobiranista català. És imperatiu que deixem de banda les nostres frustracions legítimes vers aquesta UE, i ens fem nostra una bandera que representa molt més que una classe política euròcrata i alienada, i molt més que uns estats obsolets.


90 anys del sufragi femení a Espanya: els falsos tòpics del vot de les dones\nLes esquerres van topar a l'hora de permetre que les dones votessin perquè temien la influència de l'Església\nUn grup de dones celebrant el dret a vot. EFE\nBarcelonaEl dret de les dones a votar va provocar una important topada entre els diputats d'esquerres de la Segona República. El debat, a les Corts Constituents de l'1 d'octubre de 1931, avui fa noranta anys, va ser molt encès, perquè hi havia la por que el vot de les dones provoqués un gir a la dreta. Es creia que l'Església tenia una gran influència sobre la població femenina. Miguel de Unamuno atribuïa aquesta creença a l'histerisme dels homes i afirmava en un article, El Confesionario y las mujeres en España, que en cap cas els capellans manipulaven les dones des del confessionari.\nEl mite, però, ha persistit perquè encara es discuteix sobre com la participació de les dones en la política, que es van estrenar com a electores a l'estat espanyol a les eleccions del novembre de 1933, va influir en el triomf de la dreta i el centredreta. Va ser l'inici del que es coneix com el "bienni radical-cedista" o Bienni Negre dels anys 1934 i 1935. "Els nostres estudis mostren que la participació de les dones no va causar aquest gir a la dreta. Van participar menys que els homes, uns 12 punts, i el diferencial més gran es produeix, de fet, entre les zones rurals, on hi ha més tendència a la dreta, i les urbanes, més d'esquerres", afirma el politòleg Jordi Muñoz.\nUn país amb enormes desigualtats\nAls anys 30, a Espanya es va acabar amb una monarquia i una dictadura, però l'activisme venia de lluny. En la lluita pel sufragi femení va ser pionera l'escriptora Carmen Burgos, que el 1906 va promoure la primera campanya a favor del vot de les dones. Però que les dones no poguessin acudir a les urnes no vol dir que no participessin en la política. No hi va haver sufragi universal al referèndum del 2 d'agost de 1931 -en què un 99% dels electors catalans van votar a favor de l'Estatut de Núria-, però les dones hi van prendre part amb més de 400.000 signatures. La participació de les dones en les vagues del sector tèxtil de les primeres dècades del segle XX va ser també molt important: moltes vegades eren les que lideraven les mobilitzacions.\nHi havia, per tant, i malgrat les enormes desigualtats de principis del segle XX, una consciència que la dona estava totalment subordinada a l'home. Depenia totalment del vistiplau del seu marit per poder obrir un negoci, practicar el comerç o establir qualsevol contracte amb tercers. A més, estava obligada per llei a posar el salari a disposició del marit. El Codi Civil anterior (de 1889) sotmetia la dona a l’autoritat del marit, que, alhora, era el seu representant en els negocis jurídics. En l’assassinat d’una dona, els "motius d’honor" es consideraven un atenuant.\nLes tres primeres diputades, totes d'esquerres\nQuan es va votar el sufragi universal, l'1 d'octubre de 1931, a les Corts Constituents, hi va haver resistència tant per part d'homes com de dones, i dels partits d'esquerra. En aquell moment hi havia només tres diputades, que havien estat escollides per un electorat exclusivament masculí a les eleccions de juny de 1931. Clara Campoamor, Victoria Kent i Margarita Nelken van ser les tres primeres diputades de l'estat espanyol, i totes tres representaven partits d'esquerra. Campoamor es va presentar pel Partit Radical de Lerroux, encara que ella va fundar i pertanyia a l'Acció Republicana d'Azaña, però els seus companys no la van voler com a candidata. Victoria Kent formava part del Partit Republicà Radical Socialista, i Margarita Nelken formava part de la candidatura del Partit Socialista. Sovint s'ha explicat el debat com un enfrontament entre dues d'aquestes dones, Campoamor i Kent. "És fals, i és una explicació superficial, però la versió patriarcal ho planteja així perquè és més fàcil i es treu de sobre la responsabilitat. Molts homes d'esquerres van dir grans barbaritats en aquell debat", defensa Laura Mora Cabello de Alba , professora del dret del treball a la Universitat de Castilla-La Mancha.\nUna dona votant a les eleccions de 1933 a Madrid. EFE\nUna de les que més va batallar per aconseguir que les dones poguessin votar va ser Campoamor, que va tenir el suport de diputats homes com el socialista Manuel Cordero, que recordava com s'havia donat vot a les classes treballadores masculines: "Aquells que van pensar en implantar el sufragi universal no es van aturar a pensar en els perills que podria comportar, perquè sabien molt bé que implantar el sufragi era obrir una escola de ciutadania per anar formant la capacitat i la consciència dels treballadors. El mateix passarà amb el sufragi femení". Campoamor no només defensava el vot femení sinó també el divorci i l'abolició de la pena de mort. Kent, en canvi, es va pronunciar a favor d'ajornar el vot femení i esperar un temps perquè les dones s'entusiasmessin més amb els ideals republicans. "Campoamor va ser capaç d'anar per lliure i ser més autònoma, i Kent es va sotmetre a la disciplina de partit", diu Mora Cabello de Alba.\nAmb la Constitució de 1931 es van aconseguir moltes més fites a part del vot femení: es van prohibir els privilegis jurídics per motius de filiació, sexe, classe social, riquesa, idees polítiques o creences religioses. La Segona República considerava que, en el matrimoni, homes i dones tenien els mateixos drets, reconeixia el divorci, establia la igualtat de drets per a fills nascuts fora o dins del matrimoni i preveia la investigació de la paternitat. A més, prohibia qualsevol declaració sobre la legitimitat o il·legitimitat dels naixements i sobre l’estat civil dels pares en el Registre Civil.\nCampoamor, el 1936, va argumentar que el triomf de la dreta el 1933 no havia tingut a veure amb la participació electoral de les dones: "La causa fonamental de la derrota de les esquerres i el triomf de les dretes va ser que les primeres estaven desunides i les segones unificades, justament el contrari del que havia succeït a les eleccions de 1931 i del que va succeir el 1936, quan va guanyar l'esquerra sota el Front Popular". Al seu llibre El voto femenino y yo: mi pecado mortal, Campoamor afirma. "El vot femení, a partir de 1933, va ser el millor lleixiu per rentar les matusseries polítiques masculines. Si una vegada rentats amb lleixiu, els polítics d'esquerra no han quedat més resplendents i impol·luts... la culpa és del teixit". El mateix pensa Mora: "L'esquerra dels barons sosté encara aquesta versió perquè és més fàcil que assumir la seva responsabilitat. Creien que tots sols podien guanyar les eleccions i es van equivocar".\n"El vot femení, a partir de 1933, va ser el millor lleixiu per rentar les matusseries polítiques masculines" ”\nCada vegada més cap a l'esquerra\nA la majoria de països, la tendència ha sigut que les dones participessin cada vegada més en la política i votessin més a l'esquerra. "Potser en un moment inicial eren més conservadores, però això es reverteix. En països com Suècia aquest canvi es produeix sobretot a partir dels anys 60, amb l'entrada de la dona al món laboral", diu Muñoz. Mentre la dona no podia treballar i no hi havia divorci, depenia en gran mesura de la institució familiar per sobreviure i per això els interessava preservar-la. Quan va tenir més alternatives i sortides, la seva tendència va canviar. "Votar és també una qüestió d'hàbit, i sempre passa que a l'inici la participació és menor, no només amb les dones sinó també amb tots els grups perquè normalment parteixen d'una posició de desavantatge", resumeix Muñoz.\nLa incorporació de la dona com a votant ha anat canviant les polítiques. Quan van començar a votar, moltes organitzacions no estaven preparades i van haver de modificar les estructures per arribar al nou electorat. "Van haver de fer un procés d'aprenentatge per mobilitzar les dones", diu Muñoz. La incorporació de les dones va capgirar també les prioritats dels governs, i es va incrementar la despesa en temes com educació o sanitat.\nLa dona s'ha incorporat a la política, però no tant als llocs de poder. "Les dones tenen menys temps i més pressió, perquè s'han incorporat al món laboral però no s'han distribuït equitativament les feines de la llar", lamenta Muñoz. En aquest sentit, hi ha diferències molt grans amb els països nòrdics, on les feines domèstiques sí que estan més repartides. "Un altre factor a tenir en compte és que en general la política es presenta als mitjans de comunicació com un espectacle, una competició pel poder, una cosa conflictiva: s'assembla a un partit de futbol o una lluita de gladiadors i això fa que les dones hi perdin l'interès; en canvi, sí que s'hi interessen molt quan es parla de polítiques concretes", explica el politòleg.\nsufragi femení II REPÚBLICA feminisme