Bogeries meues: septiembre 2008\nCrec que és inevitable. No ens conformem, amb res. No estic fent referència al fet de ser éssers liberals i revolucionaris... I tot aquest discurs que, tot i que ara està molt de moda, el fem des del sofà de casa. Sino que estic referint-me al fet que cada situació en la que ens trobem fa que estranyem altres situacions. I si estiguessem en eixes altres situacions, trobariem a faltar en les que estem ara mateix. És així. I no ho intenteu evitar, perquè crec que pel fet de ser homo sapiens sapiens, va en la vostra naturalesa. Açò, però, no és cap descobriment clar, perquè segur que són molts els psicòlegs, sociòlegs i filòsofs els que s'han dedicat fer tot tipus d'estudis empirics que demostren la naturalesa disconformista de l'ésser humà.\nPerò bé, si aquests especialistes m'ho permeten, hui parlaré d'aquest comportament, sense aportar dades científiques, només personals, com sempre.\nEn només 4 posts, podreu veure aquesta disconformitat. I és que en el post "Tornar a començar" parlava de la necessitat d'establir una rutina, de seguir el ritme que tothom ja havia començat, de tornar a la normalitat, de no estar sentada vienent passar a tot el món. En aquest post, i amb els estudis de psicopedagogia ja començats, el material de les oposicions damunt la taula (esperant...), i la borsa de treball ja avançant a un ritme mes ràpid...Rectifique: vull que arribe el mes de juliol.\nEn definitiva, quan pensem que tenim el que volem, restulta que no és el que volem. I així van passant els dies, els mesos, els anys...I em pregunte: algun dia tindrem la plena satisfacció de sentir que estem just al lloc on volem estar?\nI si no...Pense'm-ho. Quan tenim 14 anys, volem tenir-ne 25. Quan en tenim 25, volem tornar als 17. Quan estem estudiant volem acabar i començar a fer feina i guanyar diners. Quan comencem a treballar trobem a faltar la vida d'estudiants (per no parlar de la bufetada d'entrar en el món real: la punyetera economia). Quan als 13 anys son l'última xica de la classe a la que no li ha vingut el periode, desitgem que ja vinga. I quan ve, desitgem la menopausia. I amb la menopausia...tornar a sentir el mal d'ovaris. Si som massa alts, volem ser més baixetes. I si som baixetes, ens posem tacons o plataforma per pareixer més altes. Els tintes de la perruqueria fan que si eres morena pugues ser rossa, i viceversa...\nTot i que intentem no seguir aquest patró, ho fem, i de manera inconscient. I quan ens adonem decidim que no ho tornarem a fer, que intentarem ser feliços tal i com estem en cada moment, i malgrat les circumstàncies.\nPerò les situacions aconsegueixen enganyar la nostra condició humana de no estar mai conforme amb allò que tenim.\nI altra característica que ens defineix és aquella que diu que: l'ésser humà és l'únic que trepitja la mateixa pedra dos vegades.\nLa maleta blava aguanta la porta de l'habitació de pas, perquè si no, del corrent d'aire sempre es tanca amb força. Passe per aquesta habitació unes cinc vegades al dia, mire la maleta, i la maleta em mira.\nLa finestra tancada de la meua habitació m'indica que les coses estan canviant. Concretament la tardor, que ja quasi està ahí. És una estació curiosa, és una estació de pas...A la gent li sol agradar o l'hivern o l'estiu. Perquè la primavera i la tardor suposen no saber si demà farà calor o fred, o si demà necessitaràs paraigües, o potser pantalons curts. Aquesta incertesa no ens agrada als éssers humans, que ens passem hores anhelant llibertat per tots els costats, i la pròpia llibertat ens provoca un nuc a l'estómac que no sabriem molt bé com definir.\nAquestos sentiments, que potser es repetixen any rere any, provoquen una extranya inspiració en mi, cosa que demostra que tal volta són la nostàlgia i la tristesa les que trauen el millor de les persones, o al menys, són els sentiments que ens fan humans, els que mostren i demostren les nostres debilitats.\nFugir és una opció que sempre està ahí. La qüestió és saber en quin moment fer-ho. Es tracta d'aprofitar la distracció dels pensaments, dels sentiments, del que fa que ens quedem ací sense saber perquè...Hi ha qui diu que fugir no és bò, que allò que deixes enrrere en realitat et perseguirà allò on vages per no deixar-te dormir. Jo dic que, tal volta, la primera nit de la teua fugida no pegues ull, la segona tampoc, i a la tercera caus del cansament. I això demostra que és el cos el que s'acostuma als fets, i no els fets al cos.\nLa meua memòria selectiva intenta recordar les anteriors fugides, que creia oblidades, però supose que quan la història es repeteix, el cervell busca un mapa per poder seguir un camí. Tal volta un camí que ja existeix, o qui sap si és una drecera que haurem de trobar.\nA la sisena vegada que passe per l'habitació de pas, la maleta fa cara de trobar-me a faltar. I jo a ella també. Va ser una ruptura radical, i en realitat no va passar res important entre ella i jo com per trencar eixe afecte entre les dues, que no sabiem que teniem fins que el vam perdre.\nSeria fugida ràpida, sense comiats, sense deixar una nota a la nevera, sense deixar el llit fet, com quan sas que te'n vas per una temporada llarga. Només menjar de sobra per als meus peixets...\nI un tren...\nSoy una ciudadana a la que recientemente han sustraído su cartera. Entiendo su necesidad, y si me pongo en su situación, no niego que quizás yo me viera obligada a realizar semejantes actos.\nAhora bien, pónganse ustedes en mi lugar, y supongo que como ciudadanos que son, me entenderán. Toda persona suele llevar en su cartera dinero (más o menos cantidad, eso es lo de menos) en metálico, quien tiene suerte también lleva alguna tarjeta de crédito, el carnet de la biblioteca/universidad/videoclub/etc, y quizás, como es mi caso, el carnet de conducir o D.N.I para poder identificarme.\nSi piensan un poco en todos y cada uno de esos documentos, seguro que llegan, al igual que yo, a la conclusión de que el tiempo dedicado a renovar, duplicar, suprimir, etc., esas tarjetas y documentos de identidad és mucho más valioso que los 20 euros que me sustrajeron.\nPor eso, y teniendo en cuenta que en la Dirección General de Tráfico la organización es pésima, las colas interminables, los 18 euros que vale el duplicado del carnet de conducir, y el hecho de que el tiempo no existe para las personas que viven detrás de las ventanillas, les sugiero por favor:\n- Que la próxima vez que se vean obligados a sustraer alguna cartera en busca de dinero para poder satisfacer sus necesidades más básicas, piensen en el ciudadano al que están sustrayendo y en el tiempo que tiene que perder en la DGT, y por eso sería conveniente que, tras extraer el dinero necesitado de dicha cartera, dejen en el bolso el carnet de conducir y el D.N.I, que al fin y al cabo no necesitan para nada, y da más disgusto el hecho de tener que renovarlos, que que te hayan sustraído 20 euros.\n"Los erizos destacan físicamente por sus espinas, que no son venenosas ni están afiladas. (...) En los períodos largos de estrés o bajo alguna enfermedad, los erizos pueden perder púas. Cuando se ven amenazados, los erizos son capaces de enrollarse sobre si mismos, formando una bola de púas. La efectividad de esta habilidad depende del número de púas que posean. (...)\nEs por eso que los erizos del desierto, que han evolucionado para ser menos pesados, y con menor número de púas, prefieren huir o incluso atacar al intruso con sus púas, antes que confiar en su defensa de enrollamiento. (...)"\nA partir del 5 de se setembre tot el món comença a posar els pels de punta, expresió que vol dir que tot el món comença a tornar a la normalitat: alçar-se prompte per anar a la feina o a l'escola, menjar a l'hora, aprofitar la vesprada, les mares ja fan viatges a les papereries per comprar el material escolar, els pares es preparen per acompanyar els xiquets a les activitats extraescolars, en la televisió comencen els anuncis dels col.leccionables (a 3,95 la primera entrega), els universitaris fan els últims examens (i es preparen per celebrar-ho), a les panaderies ja hi han coques en tomata, en farina i d'hojaldre per a que els xiquets compren l'esmorzar abans d'anar a l'escola, el despertador del veí ja sona a les 6 del matí, comences a posar-te calcetins i sabatilles (es un fet trascendental: el canvi de les sandalies a les sabates tancades), el corte inglés fa els anuncis de "la vuelta al cole", comencen a sobrar els aires acondicionats, a les papereries s'esgoten les agendes, i has de fer una cua de dues hores per comprar un bolígraf...I podriem estar així tota la vida.\nPodriem dir, per tant, que el mes de setembre és un mes "d'adaptació". I quan entra octubre tot el món ja està altra vegada en marxa, en els cables correctament connectats i amb les piles carregades.\nEl problema ve quan no tens a què adaptar-te. Quan no eres ni estudiant, ni treballador. Perquè encara no et deixen ser-ho, no perquè no ho desitges. Aleshores què? T'alces a les 8 del matí, com si tinguesses coses a fer. Ordenes l'habitació, ordenes el que seran els teus apunts quan comence el curs (encara dues setmanes més), repasses l'agenda que et vas comprar ahir, com si fores un xiquet de primer de la ESO, i veus que la cita més important que tens hui és "ingresar dines al banc per pagar el telèfon mòvil". Bé, al menys hui tens alguna cosa a fer.\nA les 9, la teua gran missió del dia ja està feta. Mires internet, encara la 148 en la borsa, i calcules...Mmmm...això significa que per novembre ja estaré treballant? O potser després de Nadal? I si me'n vaig fora? I consultes internet altra vegada, i veus que no pots anar-te'n fora (de moment).\nEn definitiva, quan era estudiant el dia 5 de setembre tornavem a començar, possiblement amb desgana. Les classes, la maleta amunt i avall, la ciutat, la llavadora, fer la compra, cuinar-te el menjar, els treballs, els exàmens de desembre ja quasi a la porta...I aleshores pensaves: bé, sempre és millor que fer feina.\nSupose que als que feu feina us passarà el mateix: uf...matinar, anar al lloc de treball (siga quin siga), 8 hores d'aguantar el cap, els companys, els xiquets, la feina, el que siga...I tornar a casa amb la sensació de que quan eres estudiant vivies millor.\nDoncs a tots dos, creieu-me: entre la feina i la vida estudiantil hi ha un espai buit. Com una espècie de purgatori pel que supose que totes les persones han de passar alguna vegada en la vida. I ahí és on estic segura que ningú no tornaria.\nJo em canviaria ara per qualsevol estudiant que comença les classes, o per qualsevol mestre que comença les classes.\nJo tornaria a començar...ja mateix.\nAhir, tocant en Villena, i com a conseqüència de la plutja supose, se'n va anar la llum a mitjan desfile. Amb tota la ciutat a fosques vam haver de seguir tocant fins arribar al final de l'avinguda per on passen els festers. En realitat no podiem saber a qui tenies davant, ni a qui teniem darrere. Moviem els dits, perquè Ramiro Miralles és un pas-doble que fa temps que vam aprendre de memòria, però anavem tocant i caminant sense saber molt bé on posavem els peus, un poc per intuició. Escoltavem la gent bramar, els festers cantar, la carrosa que anava uns metres més enrrere de nosaltres (i resavem per a que sabera calcular les distàncies i no es convertira allò en un atropellament de músics)...\nAquest fet un poc graciós i poc trascendental en la meua vida, més enllà de ser un fet anecdòtic, em va fer pensar en les voltes que m'he sentit caminant a fosques, sense saber molt bé la trajectòria del camí, ni si el final estava prop o lluny. Potser encara camine a fosques, sense saber qui tinc al costat, o tal volta no camine a fosques, però no sé vislumbrar encara (per la meua curta edat) realment la gent que camina en mi sense importar-li la foscor, i qui es dona pressa per fugir quan l'avinguda principal de Villena es queda sense llum.\nAhir, la foscor i l'aigua de la plutja van convertir el confeti en una espècie de massa fastigosa que anavem trepitjant, sense pensar massa en què podia ser (tenint en compte que en el desfile també van ixir cavalls...). Al principi intentavem mirar al piso, per intentar veure què era allò que anavem aplastant amb els peus. Però evidentment, vam haver de resignar-nos a la foscor i al fet de que no podriem saber mai si allò que trepitjavem era confeti mesclat amb aigua o les necessitats d'algún cavall que havia menjat molt.\nSupose que la resignació és una conseqüència lligada al fet de caminar a fosques. No sas qui tens al costat, ni qui va amb tu, i tampoc pots arribar a saber què o a qui trepitjes. Tal volta tots caminem a fosques, i aleshores podriem entendre que es tal la desorientació que portem els éssers humans a causa d'aquest fet, que qui sap si les voltes que t'han trepitjat a tu hauran sigut sense voler. Només com a conseqüència de que la resta de la gent camina sense llum igual que tu, i sense voler t'ha trepitjat, pensant-se que eres només un poc de confeti mesclat amb aigua.


Els 27 donen aquest dimarts llum verda al pla de recuperació d'Espanya per desbloquejar els primers 9.000 MEUR La República\nACN Brussel·les.-Els ministres de Finances de la UE aproven aquest dimarts 12 plans de recuperació, inclòs el d’Espanya. Si no hi ha sorpreses, el titulars de Finances materialitzaran en una […]\nACN Brussel·les.-Els ministres de Finances de la UE aproven aquest dimarts 12 plans de recuperació, inclòs el d’Espanya. Si no hi ha sorpreses, el titulars de Finances materialitzaran en una reunió a Brussel·les l’últim pas per permetre l’arribada dels primers fons europeus aquest estiu als estats. La llum verda dels ministres implica que els estats puguin rebre ja el prefinançament del 13%, que en el cas d’Espanya són 9.000 milions d’euros. El pla espanyol preveu accedir a 69.500 milions en transferències fins al 2026 per destinar a la transició ecològica amb mesures de mobilitat sostenible o la rehabilitació d’habitatges, la digitalització de pimes i l’administració pública i les reformes del mercat laboral i de les pensions, entre d’altres.\nEls ambaixadors dels 27 ja van aprovar els 12 primers plans el passat divendres, cosa que fa preveure que el camí ja està aplanat i que no hi haurà un gran debat per a l’aprovació definitiva. Segons fonts del ministeri d’Economia, el pla espanyol ha passat l’avaluació de la resta de socis sense modificacions. Segons les mateixes fonts, alguna delegació ha expressat dubtes sobre la manca de detall de les reformes del mercat de treball i de les pensions, dues qüestions que queden obertes a l’espera de tancar-les amb els agents socials. També hi hagut interès, apunten, per saber per què el govern espanyol ha concentrat les inversions entre el 2021 i el 2023. Tanmateix, remarquen que cap d’aquests dubtes genera un problema per a l’aprovació de pla. Quan arribaran els primers fons? Un cop aprovat el pla, ara el govern espanyol ha de signar alguns documents amb la Comissió Europea, com els acords finançament. La Comissió Europea calcula que pot fer els primers desemborsaments al juliol, però fonts del ministeri d’Economia asseguren que el procés per arribar a tenir els primers 9.000 milions d’euros pot allargar-se unes setmanes. Ara per ara, la Comissió Europea ha captat 35.000 milions d’euros per fer arribar els prefinançaments. Es preveu una tercera emissió al juliol, però en cas que no sigui suficient distribuirà proporcionalment els diners i podria fer el primer pagament en dos trams.A banda del pla espanyol, els ministres de Finances europeus també aprovaran, previsiblement, el d’Alemanya, Bèlgica, Àustria, França, Dinamarca, Grècia, Itàlia, Letònia, Luxemburg, Portugal i Eslovàquia. Els 12 plans són els primers que van rebre l’aval de la Comissió Europea. Els pròxims pagamentsDesprés del prefinançament, els estats hauran de demostrar dos cops l’any que han aconseguit els objectius fixats segons el calendari previst per accedir a un nou tram de finançament. En el cas espanyol, el següent desemborsament serà ja aquest any i s’elevarà fins al 10.000 milions d’euros. Segons fonts del ministeri d’Economia, no hi hauria d’haver problemes per accedir a aquests diners perquè corresponen a objectius que ja s’han complert. A partir del 2022, però, s’hauran d’implementar les primeres mesures laborals. Juntament amb les pensions, són dues qüestions que el pla espanyol no detalla perquè deixa a l’espera de tancar amb els agents socials. El segon desemborsament serà de 12.000 milions d’euros i està previst que arribi la primavera de l’any que ve, sempre que s’aconsegueixin els objectius fixats per a finals d’aquest any. La resta d’objectius s’han d’anar compliment semestralment fins al 2026 per accedir a nous trams de finançament. El procés de compliment d’objectius i desbloqueig de desemborsaments estarà sota la vigilància de la Comissió Europea, però també de la resta d’estats. Els fons arribaran un any després de l’acord dels lídersAmb la llum verda als primers 12 plans, els primers fons europeus arribaran un any després que els caps d’estat i de govern de la Unió Europea tanquessin l’acord per crear un fons de recuperació finançat amb l’emissió de deute conjunt. En preus actuals, la xifra del fons de recuperació s’eleva fins als 800.000 milions d’euros. Brussel·les ja ha fet dues emissions de deute, amb les quals ha captat 35.000 milions d’euros, per pagar els primers prefinançaments. La Comissió Europea, però, no va poder començar a anar als mercats fins al juny -11 mesos després de l’acord dels líders- perquè tots els estats van haver de ratificar la decisió de recursos propis, que permetia l’executiu europeu emetre deute per finançar el fons. Els càlculs de la Comissió Europea apunten a l’objectiu de captar 80.000 milions d’euros aquest any i 800.000 milions, la totalitat del fons, en operacions fins al 2026. Els interessos del deute es retornaran entre el 2026 i el 2058.


Publicat per admin el abril 25, 2018\nEn plena primavera, els nens i nenes de 1r de Primària hem començat a muntar el nostre hort urbà, on podrem cultivar i descobrir diferents tipus d’hortalisses, i observar-ne el seu desenvolupament. Així podrem estudiar les plantes i tot el que necessiten per poder viure correctament.\nEstem molt emocionats. De moment ja hem plantat tomateres, cebes, escaroles, enciams, bledes i una maduixera, i també hem sembrat pastanagues. Cada dia hi ha diferents encarregats d’anar a regar l’hort i setmanalment tots junts hi passem una estona per observar i comentar com evoluciona tot.


Mundos propios: L'ERMITA DE SANTA LLÚCIA DE TRENTERES I LES PEDRES DE SANTA LLÚCIA\nL’ermita o església de Santa Llúcia de Trenteres es troba en el nucli poblacional de Santa Llúcia, dins del municipi de Santa Pau, a la privilegiada comarca de la Garrotxa. Des d’aquest lloc meravellòs, rodejats de boscos, muntanya i natura, hem volgut recordar part de la llegenda de Santa Llúcia -patrona dels cecs i guaridora dels mals de vista-, així com recollir algunes mostres testimonials de les curioses pedres rodones que es troben al voltant d’aquest fantàstic llogaret, conegudes popularment com pedres de Santa Llúcia.\nErmita o església de Santa Llúcia de Trenteres.\nPer arribar a l’ermita de Santa Llúcia de Trenteres, sortirem de Santa Pau direcció a Olot, seguint la carretera GI-524 durant, aproximadament, uns 2 kilòmetres. Allà, en un trencant de camí de terra que surt cap a l’esquerra, i a pocs metres per sota de la carretera, trobarem aquesta petita església d’una sola nau dedicada a Santa Llúcia des de principis del segle XVIII, tot i que ja es té constància de l’existència d’aquest temple des del segle XV, quan estava dedicat a Sant Simplici.\nNummulits de Santa Llúcia de Trenteres.\nEnvoltats per l’esplendorosa natura de la comarca garrotxina, i no gaire lluny del volcà de Santa Margarida, del volcà del Croscat i la Fageda d’en Jordà, ens trobem en un lloc privilegiat, gairebé màgic, ideal per reviure part d’aquest món llegendari del passat.\nLES PEDRES DE SANTA LLÚCIA\nEn l’aplec de Santa Llúcia, que es celebra cada any el dia 13 de desembre a Santa Llúcia de Trenteres, molt a prop de Santa Pau, la gent recull del terra que hi ha al voltant de l’ermita unes pedres rodones que es coneixen popularment com pedres de Santa Llúcia, que, segons assegura la tradició, són bones pels ulls.\nNummulits de Santa Llúcia de Trenteres, mides comparatives.\nNo és sorprenent que s’atorgui aquesta atribució “màgica” referida a la vista a aquestes pedres, ja que per les seves mides i forma, les pedres de Santa Llúcia poden recordar-nos fàcilment al cristal·lí dels ulls o al mateix iris ocular. Aquestes pedres, però, no són una altra cosa que nummulits, fòssils lenticulars molt apreciats en geologia com a fòssils guia, el nom dels quals, “nummulites”, no es una altra cosa que una forma diminutiva del llatí nummulus, que significa “petita moneda”, en referència a la seva mida i forma.\nDe fet, a Catalunya hi ha nombroses restes fòssils de nummulits, sent un dels exemples més coneguts el dels nummulits que es poden veure a les escales de la catedral de Girona (i a alguns edificis adjacents a aquestes), on els esglaons estan fets amb pedres que contenen nombrosos exemplars d’aquests fòssils.\nLA LLEGENDA DE SANTA LLÚCIA\nA la façana principal de l’església de Santa Llúcia de Trenteres hi ha una fornícula amb la imatge de la seva patrona, Santa Llúcia. Llúcia de Siracusa (283?-304?), va ser una jove màrtir cristiana que és venerada com a santa per l’església catòlica i ortodoxa, la festivitat de la qual es celebra el dia 13 de desembre, la nit més llarga de l’any segons el primer calendari julià.\nSegons la creença popular, el pare de Llúcia va morir quan ella era una nena i Llúcia va decidir consagrar la seva vida a Déu i fer un vot de virginitat, però la seva mare Eutíquia la va prometre amb un home pagà. Per convèncer a la seva mare que l’alliberés del compromís, Llúcia la va portar a resar a la tomba de Santa Àgata per demanar-li que curés la disenteria que Eutíquia patia des de feia quatre anys, quedant miraculosament guarida. Davant d’aquest fet, Eutíquia va accedir a cancel·lar el prometatge i repartir el dot del mateix entre els pobres.\nSanta Llúcia, fornícula de Santa Llúcia de Trenteres.\nPerò contrariat, el pretendent de Llúcia va denunciar-la com a cristiana a un tribunal romà, i aquesta va ser sotmesa a un judici en el qual s’intentà que abandonés la fe cristiana i adorés els déus pagans. Davant la negativa de Llúcia a venerar l’emperador Dioclecià com a Déu, va ser sotmesa a diverses tortures, la més coneguda de les quals va ser l’extracció dels seus ulls, tot i que segons explica la llegenda Llúcia va continuar veient, fins que finalment va ser decapitada.\nSanta Llúcia de Trenteres, interior.\nCom passa amb tots els màrtirs, Santa Llúcia és representada amb una palma i l’objecte del seu martiri (una espasa) com a atributs i tot sovint se la sol representar mostrant els dos ulls arrencats en una plata. En motiu del seu martiri, se la considera la patrona tradicional dels cecs i protectora i guaridora dels mals de vista, pel que, entre els seus atributs de vegades també s’inclou un llibre o un llum d’oli.\nPublicado por Joan Ramon Santasusana Gallardo en 11:57


El Quebec adverteix que no pot ser indiferent a les sentències de l'1-O i crida al diàleg\nBarcelona. Dimarts, 15 de Octubre 2019. 21:47\nActualitzat: Dimarts, 15 de Octubre 2019. 22:49\nEl primer ministre del Quebec, François Legault, ha llançat, a través d'un comunicat, "una crida a la negociació pacífica" per trobar una sortida al conflicte entre Catalunya i Espanya. “La intimidació institucional o la violència no són pas la solució. La nació del Quebec manté relacions amistoses amb Espanya i Catalunya i esperem de tot cor una solució negociada i justa”, adverteix.\nEn la nota, el govern del Quebec assegura que no acostuma a interferir en els afers polítics interns d'altres nacions, però afegeix que "no pot romandre indiferent a la contundència de les penes imposades als polítics catalans escollits democràticament".\nLa nota també recull declaracions de la ministra de Relacions Internacionals, Nadine Girault, que reitera la voluntat del Quebec de no interferir en els afers interns d’Espanya però adverteix que l'executiu quebequès està lluny de “ser indiferents" a la situació que hi ha a Catalunya.\n"Estem inquiets pel que passi i esperem que la violència serà evitada. Nosaltres afavorirem un resultat pacífic”, conclou Girault.


Despierta Valencia (20/01/17) - CVRadio 94.5\nHem entrevistat al professor del departament de Relacions Internacionals de la Facultat de Ciències Socials de la Universitat de València, Fréderic Mertens de Wilmars, per a parlar sobre l’investidura del president d’EEUU, Donald Trump.\nDurant tot el programa, hem recopilat testimonis sobre la situació de les carreteres i les poblacions a causa del temporsal. Entre ells, el del Diputat de Carreteres, Pablo Seguí; o el del Director General de l’Agència de Seguritat i Resposta a les Emergències, José María Àngel; a més de vàries persones atrapades als seus cotxes, personal del Consorci de Bombers i veïns de les localitats afectades per la neu.\nHem entrevistato també a Raquel Lafarga, de l’AMPA del CEIP 103 de València.\nDesprés de l’anàlisi a la nostra taula d’actualitat, ens ha acompanyat Ania Granjo, adbocada i consultora especialista en Empreses familiars i Famílies empresàries.\nA més, com cada divendres, la nostra secció de Cinema Forum\nEscolta tots els podcasts de ‘Despierta Valencia’ aquí:\nAnia GranjoCV RadioCV Radiodespierta valenciadespierta valenciaFrederic MertensFrederic MertensJosé Forés RomeroJosé Forés RomeroValènciaValència


Una jove de Lleida i el seu fill de 3 anys retinguts pel seu marit a El Cairo\nper Júlia Navarro divendres, 11 de gener 2019 - 13:50h\nFarah assegura que el seu marit està retenint al fill d'ambdós a El Cairo | Cedida\nFarah, una jove de Torrefarrera, a Lleida, i el seu fill de 3 anys Adam van viatger el passat 20 de desembre a El Cairo, a Egipte amb l’objectiu de formalitzar la separació amb el seu marit, però ell «ha retingut» allí al menor en contra de la voluntat de Farah i l’amenaçat de mort si intenta portar-se al nen de nou a Catalunya.\nAixí ho ha fet públic la mateixa Farah en un vídeo difós a les xarxes socials, on relata que va entrar a la capital egípcia «enganyada» pel seu marit pensant que viatjava per fer efectiva la separació matrimonial «d’acord mutu».\nEl relat de la jove segueix assegurant que un cop van arribar allà «em va robar al meu fill sota amenaces i em va dir que o tornava sola o en una caixa de pi». El marit de Farah té nacionalitat egípcia, ella l’espanyola i el seu fill Adam conserva ambdues nacionalitats.\nEl marit aconsegueix la custòdia total del nen\nLa dona, que assegura haver estat víctima de maltractament tant físic com psicològic explica que el seu marit ha aconseguit un document legal per impedir que el menor surti d’Egipte, el que li ha donat la custòdia total del nen a ell.\nLa mare i la germana de Farah van denunciar la situació als Mossos d’Esquadra el passat 4 de gener. A més, l’afectada es va posar en contacte amb la senadora de ‘Unidos Podemos’ Sara Vilà, qui està actuant d’intermediària entre el Ministeri d’Assumptes Externs i Farah per trobar una solució.\nLa família de Farah ja va denunciar la situació als Mossos d'Esquadra | Teleponent\nÉs imprescindible assegurar el benestar de la dona i el nen\nSara Vilà ha declarat a ‘Europa Press’ que les autoritats espanyoles treballen i «s’han posat les piles» després de tenir coneixement de la situació de la jove. Segons afirma la senadora, en plenes vacances de nadal va aconseguir parlar amb la Divisió d’Emergència Consular i que «al tractar-se d’un cas de violència de gènere» cal assegurar el benestar del nen i de Farah, ja que ambdós tenen la nacionalitat espanyola.\nAmb aquest objectiu, la jove ha hagut d’abandonar la casa del seu marit en la capital egípcia, deixant al menor allà. El Ministeri d’Exteriors ha facilitat allotjament a Farah fins demà, 11 de gener i també li ha ofert la repatriació a Espanya, però ella ho ha refusat, ja que no vol regressar sense el seu fill.\nPer aconseguir-ho ha d’iniciar un procés legal a Egipte per recuperar la custodia. Farah haurà de pagar un abocat a El Cairo, ajuda que no cobreix Exteriors, tot i que li ha facilitat una llista d’abocats que parlen espanyol i treballen a Egipte, tal com assegura Vilà a ‘Europa Press’. A més, haurà d’iniciar un altre procediment a Màlaga, on vivia amb el seu marit i on el nen era escolaritzat.\nLa família ha hagut d’enviar diners a Egipte\nVilà denuncia que les ajudes d’Exteriors no estan dissenyades per casos com Farah, per això la família de la jove ha hagut d’enviar-li diners per poder començar a pagar l’abocat i per afrontar el pagament de l’allotjament que, a partir de demà, Exteriors ja no li facilitarà.\nTot i així, en el vídeo difós a les xarxes socials, Farah agraeix al Govern d’Espanya que estigui fent tot el possible per trobar una solució. De fet, afirma que «segueix viva» gràcies a l’actuació de la Divisió d’Emergència Consular davant de les pretensions del seu marit de «matar-la».\nNeix la primera targeta de crèdit a Espanya feta amb plàstic 100% reciclat\nAlcarràs prepara una festa major adaptada a la Covid-19 amb una vintena d'actes\nLa filla de la dona assassinada a Girona confessa els fets\nÚLTIMA HORA: Atraquen un banc a punta d'escopeta a l'Alta Ribagorça


Al març Terrassa fa Jazz\nDel 15 de març al 2 d’abril arriba la 36a edició del Festival de Jazz Terrassa\nEl col·lectiu Jazz Terrassa – Club de Jazz d’Amics de les Arts i Joventuts Musicals ha iniciat el compte enrere de la propera edició del Festival de Jazz Terrassa, la trenta-sisena, que se celebrarà entre el 15 de març i el 2 d’abril de 2017 a diferents espais de la ciutat. El certamen mantindrà la Nova Jazz Cava com a centre neuràlgic amb concerts de club. Tanmateix el Centre Cultural Terrassa acollirà un dels concerts estel·lars de l’edició 2017 i el jazz tornarà a emplenar les places Vella i Catalunya amb matinals de cap de setmana. L’oferta popular tindrà el seu punt àlgid amb la celebració del Pícnic Jazz, el 26 de març al Parc de Vallparadís.\nFidel al seu model habitual, es podran escoltar en directe figures del jazz nacional i internacions, molts dels quals donaran a conèixer a Terrassa les seves propostes més recents, alhora que es mantindran trobades emblema del certamen com la “Nit de Blues”, el JazzJove Non Stop, les Jam Sessions o el lliurament del 15è Premi Jazzterrasman.\nPrimers projectes confirmats\nA hores d’ara l’organització ultima la programació del certamen, d’empremta eclèctica i adscripció jazzística, que se celebrarà a múltiples escenaris i diversos emplaçaments que, any rere any, fan créixer en magnitud i participació un festival senyer a Catalunya.\nEs confirmen algunes cites del programa artístic amb noms il·lustres com Joe Lovano o Michel Portal de l’òrbita jazzística nord-americana i europea. El mestre indiscutible del saxo tenor Joe Lovano és història viva del jazz contemporani, considerat un dels saxofonistes actuals més innovadors, dinàmics i versàtils. Ha aconseguit eixamplar les normes tradicionals del jazz per incorporar-hi nous camins experimentals i explorar diferents interpretacions de llegendes del gènere. A Terrassa, el saxofonista de Chleveland s’ha presentat amb el trio d’Henri Texier (1989) i com a líder amb el Trio Fascination (2004). En la seva tercera visita al festival egarenc, el 17 de març a la Nova Jazz Cava, presenta el seu projecte Joe Lovano Classic Quartet acompanyat per Lawrence Fields (pn), Peter Slavov (cbx) i Otis Brown (bt).\nDe l’escena europea destaca la participació del músic francès Michel Portal qui també visita per tercera ocasió Terrassa on debutava el 1989 amb Egberto Gismonti, Charlie Haden i Nene, i s’estrenava a la Nova Jazz Cava a duo amb Richard Galliano el 2004. Portal ocupa dins el jazz europeu un lloc inquietant empès a trencar fórmules i clixés a l’hora de fer música. Singular, inclassificable, músic que abans de res escapa de tot intent de classificació, Portal té una extraordinària personalitat, remarcable tant en el repertori clàssic com en la creació contemporània, en un context on és un acompanyant privilegiat. El jazz no és un estil més per a Portal: és un pertorbadora forma de viure la música, de considerar les seves altres experiències musicals, forçar-les, i possiblement, de reinventar-les. El seu retorn a la sala terrassenca serà el 30 de març. Michel Portal Trio: Michel Portal, clarinets, saxos, bandoneó; Bruno Chevillon (cbx); Daniel Humair (bt). Es tracta del trio clàssic amb tota una llegenda viva de la bateria, -Chet Baker, Kenny Dorham, Phil Woods o Bud Powell, així com amb nombrosos músics francesos, entre ells, Jean-Luc Ponty o Martial Solal-. Les extremadament desenvolupades capacitats tècniques y creatives del músic de Ginebra el converteixen en un atent “sideman” molt sol·licitat en l’àmbit internacional i líder solvent. Tanca el cercle un dels millors contrabaixistes actuals, puntal rítmic d’un trio que serveix sempre converses musicals creatives, d’una profunda riquesa i un manifest plaer en la interpretació d’un jazz que mescla virtuosisme, elegància i humor suggerent.\n“Soirée Gitane” al Centre Cultural Terrassa\nL’escena francesa manté protagonisme al festival egarenc amb el concert “All Stars” adscrit al jazz gitane programat al Centre Cultural Terrassa el 23 de març. Una reunió de sis grans solistes del Jazz Manouche contemporani -també conegut com Gypsy Swing-, en la tradició creada per Django Reinhardt i Stéphane Grappelli.\nAmb el nom de Gypsy Swing Summit hi trobem a Ludovic Beier, acordió; Costel Nitescu, violí; Sébastien Giniaux, guitarra solista; Philippe “Doudou” Cuillerier, guitarra rítmica; Antonio Licusati, contrabaix; i Biel Ballester, guitarra solista, com a representant de la nostra escena i convidat especial. Ludovic Beier està dotat d’una tècnica excepcional, ha portat l’acordió per nous camins, a més de treballar junt els més grans noms de l’escola Gypsy Manouche com Angelo Debarre, Dorado Schmitt, Costel Nitescu o Florin Niculescu. Ha efectuat gires pels Estats Units on ha tingut l’ocasió de tocar amb músics com Paquito d'Rivera, Joe Lovano i James Carter, o de presentar-se al Carnegie Hall amb Toots Thielemans. El violinista Costel Nitescu, d’origen romanès, és un virtuós de formació clàssica i està considerat un dels millors violinistes de jazz en actiu. Deixeble declarat del llegendari Stéphane Grappelli, de qui ha heretat el sentit del swing i la capacitat de improvisació, ha actuat junt a Tchavolo Schmitt, Mandino Reinhardt, Didier Lockwood, Marcel Loeffler, Biel Ballester i Stochelo Rosenberg. Nascut el 1981, el guitarrista francès Sebastién Giniaux s’ha consolidat amb gran projecció internacional com un dels especialistes del instrument i millors intèrprets de Manouche, que sorprèn per una depuradíssima tècnica i gran inventiva i lirisme. Ha participat en alguns dels festivals de jazz més importants i ha col·laborat -en estudi i en directe- amb noms de primaríssim nivell en l’àmbit del Gypsy Jazz: Stochelo Rosenberg, Birélli Lagrène, Adrien Moignard, Didier Lockwood, etc.\nEl mallorquí Biel Ballester, nascut el 1974, és el representant més prestigiós d’aquest estil al nostre país. Ha aconseguit una reputació a nivell internacional gràcies a la seva musicalitat, una depurada tècnica, la bellesa de les seves composicions i, molt especialment, un discurs molt original que beu de la tradició de Django Reinhardt tot i que modernitza aquest concepte amb l’adició d’un perfum propi netament mediterrani. La seva passió pel Gypsy Jazz l’ha portat a realitzar nombrosos concerts per Europa i els Estats Units, i a ser convidat a tocar junt a alguns dels solistes més prestigiats. Completen la formació Philippe "Doudou" Cuillerier, el guitarrista rítmic més reputat de França, -que ha treballat amb Romane, Tchavolo Schmitt, Biréli Lagrène, Florin Niculescu, Babik Reinhardt, Stochelo Rosenberg, Costel Nitescu, Christophe Lartilleux i Patrick Saussois- i el contrabaixista italià Antonio Licusati, qui ha acompanyat a Biréli Lagrène, Angelo Debarre, Rodolphe Raffalli, Latcho Drom, Dorado Schmitt o Costel Nitescu, entre d'altres.\nNit de record a Toots Thilemans, Charlie Parker i Cannonball Adderly\nLa vetllada del 31 de març a la Nova Jazz Cava presenta doble concert: una producció exclusiva de Jazz Terrassa amb el tribut que l’harmonicista Antonio Serrano oferirà amb Albert Sanz (pn), Dj Foster (cbx) i Esteve Pi (bt) al seu ídol, el recentment desaparegut mestre Toots Thielemans amb qui compartia escenari a la 27a edició del festival vallesà; i el record a dos mestres de l’estil bebop que lliuraran Luigi Grasso & Ignasi Terraza Trio. “Als 60 anys de la mort de Parker i 40 de la de Cannonball, volem retre’ls el nostre homenatge, amb Luigi Grasso, amb qui compartim la devoció per la música d’aquest mestres del bebop, per reviure alguns dels temes amb d’altres de la nostra pròpia creació”. Ignasi Terraza\nDes de Itàlia debuta al Festival Luigi Grasso, un excel·lent saxofonista que als seus 30 anys té per davant un llarg recorregut. Amb reconegut talent, el seu so és àgil, incisiu i conté gran força rítmica que encaixa perfectament amb el trio del pianista barceloní Ignasi Terraza. Completen la formació, Horacio Fumero (cbx) i Esteve Pi (bt). Una alineació preparada per oferir presentació discogràfica!\nIgnasi Terraza és un gran del piano. Fresc i profund en el sentiment, a l’escenari exhibeix una molt estimulant complicitat. Sap jugar i es permet trapelleries sense perdre els papers, amb emoció i personalitat. Té estil i swing, força i lirisme. Terraza va guanyar el The Great American Jazz Piano Competition 2009, un dels premis de major prestigi del seu gènere, convertint-se en el segon europeu que ho aconsegueix . El seu coneixement de la història del jazz li confereix gran flexibilitat estilística “... jazz amb majúscules inscrit en la tradició dels grans trios" (El País).\nPopa Chubby centra la ja clàssica “Nit de Blues” del Festival\nEnguany Popa Chubby (Ted Horowitz) culmina vint-i-cinc anys de “rocking the blues” amb una empremta molt personal i rècords de vendes del seu nou àlbum “Big, Bad and Beautiful Popa Chubby Live”. Arriba per primera vegada a Terrassa com un artista consolidat a la veu i la guitarra, i ben recolzat per Conrad St. Clair (bx) i Richard Monica (bt). Un power trio d’alta volada i un blues elaborat amb agilitat, versatilitat i autèntica mestria.\nAl llarg d’una trajectòria que es remunta a 1994, Popa Chubby ha estat reconegut per la seva gran força a la guitarra i un impetuós so ple de “soul”. Una figura imponent de cap afaitat, braços tatuats i un directe que ell mateix descriu com “una fusió dels Stooges amb Buddy Guy, de Motörhead amb Muddy Waters i de Jimi Hendrix amb Robert Johnson". Popa Chubby és una de las figures més populars del gènere, de gran creativitat, ha aconseguit reunir una base de fans arreu del món i incorporar la ciutat de Nova York a la restringida cartografia nord-americana del blues. L’arc expressiu d’aquest nadiu del Bronx permet que en la seva música convisquin vestigis de hardcore, funk i hip-hop, ingredients rockeros i una elevada porció de blues que subministra cos a la feliç idea de traçar un discurs al voltant de la música negra. Devot admirador de Willie Dixon i Jimi Hendrix, Popa va començar acompanyant al cantant Pierce Turner, ha enregistrat més de dues dotzenes de discos, és productor d’èxit i la seva inspiració musical està lluny dels estereotips en els darrers títols publicats. En ells segueix mostrant la mateixa veu felina dels seus orígens, però encara millor que el seu crit tribal, són els dits de la seva mà esquerra recorrent a velocitat impossible els trasts de la guitarra.\nI pel que fa a l’oferta popular del certamen, la seva primera cita serà el dissabte 18 a la Plaça Vella amb jazz orquestrat de la mà de la Barcelona Jazz Orquestra. La matinal comptarà amb la cantant madrilenya Susana Sheiman de convidada que es posa de nou a les ordres de la batuta del músic terrassenc Dani Alonso.\nFins aquí les primeres noves del 36 Festival de Jazz Terrassa 2017. Ben aviat en sabrem més!\nI per Nadal a Terrassa....Programació Especial!\nLes festes nadalenques a la Nova Jazz Cava terrassenca arrenquen a ritme de duduà amb The Velvet Candles (DV 23). Un espectacle ple de ritme, virtuosisme i bones vibracions, fàcil de gaudir i difícil d’oblidar. La banda barcelonina compte ja amb un bon recorregut internacional i ofereix un repertori amb clàssics del gènere i temes originals.\nPer Nadal la veu és la protagonista principal amb La Màgia de la Veu & Jazz Ensemble presentats per Joan Chamorro. Dues sessions (DG 25 nit i DL 26 tarda) d’estrena discogràfica per descobrir la vàlua de les noves generacions “jazzeres” a casa nostra. Seguint l’estela del disc original ens presenten la setena entrega: un nou episodi amb les veus d’Andreu Motis, Rita Payés, Alba Armengou, Èlia Bastida, Alba Esteban i Abril Sauri. A través d’aquestes sis joveníssimes cantats i instrumentistes, el quartet capitanejat per Joan Chamorro ha preparat un repertori especial amb arranjaments de Joan Monné per a una petita big band.\nEls Tres Tenors, formació liderada per els saxofonistes Gianni Gagliardi, Cèsar Joaniquet i Lluc Casares, tornen a casa per Festes (DV 30), embarcats en la seva aventura anual de reinterpretar la música d'algun referent. Aquest any és el torn de Radiohead en una vetllada de saxofonisme i arranjaments sorprenents que no deixarà indiferent a ningú. I la cloenda de l’any i el tret de sortida al 2017 el protagonitzen els Old Cats Swing Band amb el jazz clàssic per bandera. Un sextet on milita el més granat de la nostra escena: Josep Ma Farràs i Adrià Font, gats vells de les principals bandes barcelonines com Òscar Font, Pau Casares i Artur Regada, i a les tecles el bon fer de Federico Mazzanti. Amb ells, el raïm i el cotilló, arriben els primers compassos jazzístics del nou any.\nEls Reis a toc de piano amb la 13a Blues & Boogie Reunion\nTorna la Blues & Boogie Reunion, la trobada anual de pianistes de blues i boogie a Catalunya. En la seva 13a edició comptarem amb la pianística d’una excel·lent representació europea amb els suïssos Silvan Zingg i Ladyva, a més de l’original Renaud Patigny des de Brussel.les i el personal Sébastien Troendlé d’Estrasburg. Tots ells, juntament amb el sensacional pianista de casa nostra Lluís Coloma i el seu trio us faran delir en dues vetllades irrepetibles (Nit de Reis i Reis). Ritme i diversió garantida!


Món Esport | Valverde confirma l'adeu de Munir: "Espero que la situació se solucioni de pressa" | BARÇA\nValverde confirma l'adeu de Munir: "Espero que la situació se solucioni de pressa"\n"Ha pres una decisió i, evidentment, el club també ho ha fet", ha declarat l'entrenador del Barça respecte al fet que el davanter no jugarà més en no voler renovar\nper Jordi Carné 09/01/2019 17:45 | Actualitzat a 10/01/2019 13:05\nErnesto Valverde, durant la roda de premsa prèvia al Llevant-Barça. | EFE\nSegurament, ha estat una de les compareixences públiques en què més contundent s’ha mostrat des que va aterrar a Barcelona. Visiblement molest, Ernesto Valverde ha sentenciat el cas Munir. L’entrenador del Barça s’ha mossegat la llengua i ha evitat criticar l’entorn (i el representant) del futbolista, però no ha tingut cap problema a l’hora de reconèixer que el futur del davanter no passa pel Camp Nou i ha avançat que, si fos per ell, la situació es resoldria durant aquest mateix mercat d’hivern.\n“No vull parlar de representants. Jo parlo amb els jugadors i les nostres converses són privades. Munir ha pres una decisió i, evidentment, el club també ho ha fet. Espero que la situació se solucioni de pressa, si pot ser durant aquest mercat d’hivern”, han estat les seves declaracions en la roda de premsa prèvia al partit de Copa entre el Barça i el Llevant al Ciutat de València. Encara que ha assegurat que “no tinc res en contra d’ell, és un jugador més de la plantilla”, la realitat és que el llenguatge no verbal ha deixat més que clar que al tècnic extremeny no li han agradat gens les declaracions del mànager de l’hispanomarroquí.\nA banda del futur de Munir, Valverde també ha parlat d’altres aspectes de l’actualitat blaugrana i ha deixat alguns titulars. En primer lloc, no ha descartat acudir al mercat per fitxar un davanter, encara que ha deixat clar que confia amb el filial i que en el primer equip té efectius que poden fer de substitut de Suárez; a més, l’entrenador del Barça també ha donat màxima importància a la Copa del Rei, encara que ha tranquil·litzat l’afecció blaugrana quan ha afirmat que té en compte el desgast que suposa; i, per últim, també ha valorat les crítiques al VAR que des de Madrid s’han fet els darrers dies per justificar la crisi esportiva blanca.\nUN PARTIT PER FER ROTACIONS\n"El Llevant fa molts gol, encara que també n’encaixa. I nosaltres també. És una eliminatòria incerta en aquest aspecte. Som favorits, però això no vol dir res. Ells tenen arguments. Volem passar, per descomptat. Haurem d’anar per ells. Farem canvis, ja que la Lliga també està molt a la vora".\n“No vull parlar de representants. Jo parlo amb els jugadors i les nostres converses són privades. Munir ha pres una decisió i, evidentment, el club també ho ha fet. Espero que la situació se solucioni de pressa, si pot ser durant aquest mercat d’hivern. No tinc res en contra d’ell, és un jugador més de la plantilla”.\nDEMBÉLÉ, POSSIBLE 9?\n“Haurem de buscar solucions immediates. Dembélé és una opció, també comptem amb els jugadors del filial, encara que Abel Ruíz està lesionat i només tenim Rafa Mújica. Ja ho veurem”.\n"És una possibilitat, no negaré que se m'ha passat pel cap. És com Gerard Piqué, que tendeix a pujarà en determinats moments. Vidal també té aquest impuls. Ja veurem".\nFITXAR UN DAVANTER TAMBÉ ÉS UNA OPCIÓ\n“És quelcom que hem de valorar. Com sempre he dit, hem d’estar atents al mercat de fitxatges i estar oberts a millorar l’equip”.\nDESCANS PER ALS FUTBOLISTES MÉS IMPORTANTS\n“És una possibilitat que algun dels titulars no estigui a la llista. Prendrem una decisió al respecte després de l’entrenament”.\nEl VESTIDOR DEL BARÇA, A FAVOR DE LA SEVA CONTINUÏTAT\n"És una sort que hagin dit això, imagina't que haguessin dit el contrari. De totes maneres, crec que és el moment de centrar-nos en la competició i ja afrontarem la meva possible renovació amb normalitat. Que això sigui un debat etern depèn de les preguntes que em facin. No ho sé, quan hi hagi alguna cosa a dir ja ho dirà el club o ho diré jo. De moment no n’hem parlat".\n“Ha d’estar preparat per debutar. Vam apostar per un jugador de la Lliga perquè pogués rendir ràpid. Li va costar una mica en els primers entrenaments per la forma que tenim de jugar, però cada dia està millor”.\n"A l'equip el veig bé. Ens agradaria tenir molts partits de Copa perquè això voldrà dir que estem fent bé les coses. No sóc dels que pensa que la Copa és un desgast. Estem obligats a fer canvis, però cal tenir il·lusió per la Copa, que ens dona molt. A tothom li encanta jugar la final. Volem la Lliga i la Copa, no podem renunciar a res".\nDESTITUCIÓ DE FRAN SÁNCHEZ\n"Les coses són així. Tens mals resultats i ningú et pregunta per renovar. Quinze dies sense futbol donen per a molt. A mi el que m'interessa és tenir la tranquil·litat que et donen les victòries, encara que sempre hi ha entrebancs".\nEL FUTUR DE DENIS SUÁREZ\n"És una situació diferent de la de Munir. Denis Suárez està amb nosaltres i pot entrar en qualsevol moment. Aquesta és la realitat. Munir ja ha pres una decisió, ell no”.\nINCIDÈNCIA DE LA COPA EN LA CHAMPIONS\n“Cadascú té la seva opinió al respecte. Les derrotes no només es deuen a alguna cosa concreta. Jo no penso que arribar lluny a la Copa empitjori el rendiment de l’equip a la Champions, però la realitat és que sí que tinc en compte que aquest mes hem de vigilar amb el desgast. Haurem de fer canvis”.\n"Malcom està amb nosaltres i esperem molt d'ell. Pensem utilitzar-lo i utilitzar-lo bé".\nEL VAR NO ACABA AMB LA POLÈMICA\n"Estava escrit que la polèmica en el futbol no se n’aniria mai. Com més polèmica hi ha, més es parla. És el futbol. La idea és que tot sigui més just, encara que sempre hi haurà problemes amb alguna decisió i de vegades hi ha més soroll depenent de qui sigui l'afectat".\nLA SIMILITUD ENTRE MUNIR I TODIBO\n"No sé si el club li ha demanat a Todibo que no renovi. Cada persona és lliure de decidir el seu futur, i això val per a Todibo i val per a qualsevol jugador de qualsevol equip. El club i el jugador prenen les seves decisions., res més".\n#Barça #Copa del Rei #Ernesto Valverde #Munir El Haddadi #Llevant


» El telescopi Spitzer ha descobert un nou i grandiós anell al voltant de Saturn.\nEl telescopi Spitzer ha descobert un nou i grandiós anell al voltant de Saturn.\nOctubre 09, 2009 | Categoria: Articles\nEl Telescopim Espacial Spitzer de la NASA ha descobert un enorme anell al voltant de Saturn, ben segur l’anell més gran del Sistema Solar.\nAquest nou anell es troba situat en una òrbita de 27 graus respecte a l’anell principal. La major part del seu material s’estén des d’una distància de 6 milions de quilòmetres del planeta i arriba als 12 milions de quilòmetres. Phoebe un dels satèl·lits de Saturn, es probablement la font d’origen del seu material.\nAquest nou halo es molt gruixut, ja que es calcula que la seva alçada vertical equival a 20 vegades el diàmetre del planeta, així com que caldrien més de mil milions de planetes Terra per omplir l’anell.\n“Aquest és un anell sobredimensionat”, comenta l’Anne Verbiscer una astronòma de la Universitat de Virginia. “Si poguéssim observar aquest anell de la superfície de Saturn, la seva amplada equivaldria a dues vegades la Lluna plena”.\nEn aquesta imatge podem observar una representació artística. Aquest anell està constituït per un material tènue; partícules de gel i pols. Els ulls infrarojos del Spitzer, ha pogut observar la dèbil escalfor d’aquest anell. El telescopi enviat a l’espai l’any 2003, es troba aproximadament a 107 milions de quilòmetres de la Terra, en una òrbita al voltant del Sol.\nLa descoberta pot ajudar a resoldre el misteri de l’edat d’una de les llunes de Saturn, Iapetus, que té un rar aspecte (un costat brillant i l’altre molt, fosc) en una representació que ens recorca el símbol del Yi-yang.\nL’astrònom Giovanni Cassini va ser el primer en distingir aquesta lluna l’any 1671, molts anys més tard ja es creia en la preséncia d’una regió més fosca que l’altre.\nLa presència d’aquest nou anell, podria explicar com es la Cassini Regio. L’anell està donant voltes en la mateixa direcció que Phoebe, mentre que Iapetus i la majoria dels satèl·lits de Saturn o fan en direcció contraria. Segons els científics, una part del material fosc i polsegós d’aquest anell exterior, es mou en direcció a Iapetus, llançant cap aquesta lluna glacial tot aquest material.\n[…] 9 Octubre 2009. El telescopi Spitzr ha descobert un nou i grandiós anell al voltant de Saturn. […]


Salses preparades, un pràctic toc gourmet | Revista - Part 2\nGuia de compra: salses preparades : Característiques de les salses\nConvé prendre salses? La pregunta té més d’una resposta per tres raons principals. La primera, perquè pot haver-hi grans diferències nutricionals entre unes salses i unes altres. La segona, perquè dependrà de la freqüència i la quantitat de consum. La tercera, perquè depèn dels aliments que acompanyin.\nAixí, quan una petita quantitat de salsa fa més apetitós un aliment saludable (com un plat de pasta integral), ningú no dubtarà de la conveniència d’utilitzar-la. Però també pot passar a l’inrevés: podem empitjorar molt el perfil nutricional d’un plat tan sa com una amanida si li afegim diverses cullerades d’una salsa rica en calories i sal (com la salsa rosa).\nEls ingredients bàsics de les salses solen ser l’oli i la sal. Encara que el consens espanyol de prevenció i tractament de l’obesitat no va observar una relació clara entre el consum d’oli i el risc d’obesitat, la veritat és que el cas de les salses és particular perquè el seu contingut en sal és molt superior al que hi ha en oli. Això fa que siguin més gustoses i que ens costi més limitar quanta quantitat en consumirem.\nEn aquest sentit, tot i que les salses solen tenir una proporció considerable de sal i, en alguns casos, de greixos (com la maionesa), el més rellevant des d’un punt de vista nutricional serà la freqüència amb què les utilitzem i la quantitat que ens en posem als nostres plats. No és el mateix afegir 10 grams de maionesa a un plat de mongeta tendra dues vegades per setmana que utilitzar 50 grams d’una salsa per a pastes en uns espaguetis cada nit.\nEn el semàfor nutricional (vegeu-ne la taula), s’observa que la maionesa, la salsa rosa o la salsa brava (passa un cosa semblant amb l’allioli) tenen molts més greixos que la resta de salses, amb la mateixa mida de ració. Així mateix, pot semblar que les salses per a pastes també tenen bastants greixos, ja que en algunes caselles surt el color groc del semàfor nutricional en aquest nutrient. Tanmateix, cal recordar que la mida de ració és més gran en aquest grup d’aliments (30 grams, enfront dels 15 grams de la mida de ració de la resta de salses), perquè se n’utilitza una quantitat més gran per a preparar aquest tipus de plats.\nEn tot cas, la veritat és que el consum de salses en els adults espanyols no resulta preocupant. L’última enquesta a una mostra representativa de la població espanyola (enquesta ENIDE) va indicar que prenem uns 15 grams diaris de salses. La xifra s’obté de sumar les salses preparades (salsa de tomàquet, bolonyesa, etc.) amb la maionesa (o salses similars) i amb altres salses que cada vegada irrompen amb més força a Espanya, com el quètxup, la salsa barbacoa, la mostassa o similars. Així, encara que és cert que el mercat de salses presenta un creixement constant, el consum de salses en els adults espanyols no suposa una de les principals preocupacions per als experts en nutrició. Amb els nens passa una cosa diferent. La salsa de tomàquet preparada suposa la cinquena font de sal en la seva dieta, d’entre els 200 aliments diferents que va avaluar l’enquesta EnKid. Com que el consum de sal en els nens espanyols és elevat i preocupant, té sentit aconsellar els pares que o bé triïn salses de tomàquet amb menys sal o que intentin que els seus fills consumeixin una quantitat inferior d’aquest producte en el seu dia a dia.\nLa principal propietat dietètica de les salses no és la seva aportació en nutrients, ja que caldria prendre una quantitat molt alta d’una salsa per a cobrir amb aquesta els nostres requeriments nutricionals. La seva qualitat principal és la capacitat que tenen de fer més apetitosos els aliments nutritius. Així, a tall d’exemple, hi ha qui es resisteix a menjar un plat de cols de Brussel.les, que pesa uns 225 grams, pel seu gust peculiar. En canvi, gairebé ningú no dubta de qualificar d’exquisidesa el mateix plat (saludable on n’hi hagi) després d’afegir-hi una petita quantitat de maionesa.\nEn el semàfor nutricional (vegeu la taula) s’inclouen 20 tipus de salses que es divideixen en tres grans grups:\nLes “comodí”, com la maionesa, el quètxup, la salsa rosa, la mostassa, la salsa brava o la barbacoa.\nEn qualsevol cas, la primera salsa que s’ha d’esmentar és la salsa de tomàquet, ja que gaudeix de mala fama en certs àmbits, bé pel seu contingut en sal o per la seva aportació en sucres. La veritat és que si observem el semàfor, podrem constatar que és molt més saludable del que es pensa i que el consum habitual d’aquesta salsa no desequilibrarà l’alimentació, tret de si la ració utilitzada és molt alta. És el que passa en els nens, en els quals s’observa que aquesta salsa suposa una de les principals fonts de sal en la seva dieta. Per fortuna, en el mercat disposem de salses de tomàquet baixes en sodi que resulten una alternativa molt recomanable.\nD’entre la resta de salses que s’han inclòs en la mateixa categoria que la salsa de tomàquet (les “comodí”), mereixen un esment a banda la maionesa, la salsa rosa o la salsa brava, pel seu contingut en greixos. Si no es respecta la mida de la ració o en consumim diverses vegades per setmana, és probable que desequilibrin l’alimentació pel seu notable contingut en greixos. No hem d’oblidar, a més, que aquestes salses fan molt més saborosos els plats, la qual cosa pot provocar que mengem més quantitat d’aliment del que hauríem consumit si no n’hi haguéssim afegit.\nQuant al grup “condiment per a amanides”, el semàfor nutricional només “s’encén” en els greixos totals per a la salsa Cèsar (que s’elabora amb oli, formatge i ou) i en els greixos saturats per a la salsa còctel (pel seu contingut en oli vegetal i rovell d’ou).\nEn les salses per a pastes, destaca la notable aportació de greixos totals i l’alt contingut de greixos saturats de la salsa carbonara. No sorprèn, ja que entre els seus principals ingredients destaquen la cansalada de porc, la cansalada viada i la nata. És una salsa, per tant, molt saborosa i d’agradable textura que val la pena reservar per a ocasions especials. Qualsevol salsa de formatge o elaborada amb formatge (com la salsa pesto) també aportarà bastants greixos totals i greixos saturats, així que convé moderar el seu consum, sobretot si es pateix d’hipercolesterolèmia, diabetis de tipus 2 o obesitat. Finalment, el contingut de sal en les salses amb formatge o en la salsa bolonyesa és destacable, per la qual cosa qualsevol persona amb hipertensió arterial o problemes cardiovasculars farà bé de reservar-les per a ocasions comptades.\nVes a la pàgina anterior: « Salses preparades, un pràctic toc gourmet\nVes a la pàgina següent Quina compro? »


La Salle Campus Barcelona - Doctorat Industrial\nLa Generalitat de Catalunya, des de la Conselleria d’Economia i Coneixement, està fent accions per a què el nostre país esdevingui un Motor de Coneixement (Nota premsa). Entre d’altres accions, s’ha fet ressò de la campanya de promoció de Barcelona KEY i dels Doctorats Industrials.\nCom en altres ocasions, La Salle (Universitat Ramon Llull), en la seva vocació d’estar present a les iniciatives capdavanteres, està participant en el desenvolupament dels Doctorats Industrials. Aquest esquema de doctorat permet a les empreses, amb ajuts fiscals i subvencions per part del Govern de la Generalitat, ser artífexs principals en la formació de nous Doctors.\nL’objectiu és que, d’acord amb una Universitat, el doctor industrial tingui una formació d’excel·lència que respongui a les necessitats empresarials i, per tant, l’ajudi a resoldre els reptes de desenvolupament i innovació que l’entorn actual exigeix. El resultat final d’un Doctorat Industrial és l’elaboració d’una tesi doctoral en un projecte estratègic en el que l’empresa i la Universitat poden i volen treballar conjuntament.\nDes de l’Innova Institute oferim la possibilitat de col·laborar amb les empreses per portar a terme els Doctorats Industrials a les àrees d’Innovació, Emprenedoria i Gestió en l’àmbit de les Tecnologies de la Informació i la Comunicació.\nPer a més informació sobre la iniciativa dels Doctorats Industrials es pot consultar:\nLa presentació realitzada a La Salle (URL)\nEl bloc de doctorat de La Salle (URL)\nLa pàgina web de la Generalitat de Catalunya\nO contactar amb el director de l’Innova Institute, el Dr. Francesc Miralles (fmiralles@salleurl.edu).


ELS 3 POUS DIGITAL: UNA NOVA CONQUESTA PER MILLORAR EL BARRI\nUNA NOVA CONQUESTA PER MILLORAR EL BARRI\nA partir d’avui dilluns l’empresa el supermercat Mercadona del carrer Valldoreix comença la seva descarregada de mercaderia amb uns camions específics i de format reduït, o aquesta és la previsió.\nCal dir que aquesta va ser un dels condicionants per atorgar la llicència d’obertura al centre, juntament amb la impossibilitat de disposar d’un aparcament de rotació per entrada de vehicles al pàrquing col·locat en la planta inferior de la finca.\nEn aquest cas, el carrer afectat principalment és l’entrada posterior i de magatzem pel carrer St. Antoni. Els vehicles de llargada “estàndar”, provocaven excessives maniobres, col·lapses, les cantonades malmeses, perill de transitar a peu durant les maniobres, sorolls, acumulació…\nAquesta modificació en la logística de la descàrrega hi ha tingut molt a veure diferents factors que creiem que s’han de ressaltar i de posar en valor.\nEn primer lloc la constància veïnal en la reivindicació, no només pels veïns i veïnes de les finques “afectades” del carrer Sant Antoni, sinó també com a entitat vàrem recollir el guant i ens vam posar a treballar tots plegats. En segon lloc l’assumpció de responsabilitat per part dels tècnics i direcció de l’ajuntament que ha mediat i que ha exigit el compliment de l’acord amb l’empresa.\nI per últim la bona predisposició dels responsables de Mercadona per a fer arribar a bon port aquest acord. També cal agrair als i les treballadores del centre per la seva comprensió amb els veïns i veïnes, i voluntat d’arranjar el problema.\nMesos enrere ja es va aconseguir la modificació de la recollida d’escombraries amb el canvi del camió per evitar els líquids lixiviants que aquest deixava.\nSens dubte ens hem de congratular, d’aquesta col·laboració i que un cop més la pressió veïnal hagi donat els seus fruits, petites modificacions que milloren substancialment la vida del barri.\nPublicat per CENTRE-ESTACIÓ a 9:31 a. m.\nEtiquetes de comentaris: AV Centre-Estació, AVCE, centre-estació, Col·lapse, Mercadona, sant cugat, Serveis


Eleccions 20-D: Sánchez i Iglesias començaran el diàleg aquest cap de setmana | Espanya | EL PAÍS Catalunya\n“Els electors no entendrien que el líder de Podem i jo no ens entenguéssim”, ha assegurat el secretari general del PSOE\nMadrid 23 GEN 2016 - 12:33\tCET\nRajoy després de reunir-se amb el Rei. atlas\nEl líder de Podem, Pablo Iglesias, i el del PSOE, Pedro Sánchez, començaran aquest cap de setmana el diàleg per explorar la hipòtesi d'un Govern tripartit en coalició amb IU i presidit pel dirigent socialista. Els contactes entre tots dos, paralitzats des de fa setmanes, es van desbloquejar la nit d'aquest divendres després de l'oferta d’Iglesias. Parlaran aquest dissabte o aquest diumenge, en un escenari marcat per la renúncia temporal de Mariano Rajoy (PP) i la nova ronda d'audiències del Rei.\nEn acabar la seva compareixença al Congrés dels Diputats, Iglesias va enviar un missatge a Sánchez per parlar de la seva proposta. El secretari general del PSOE li va contestar proposant-li parlar al llarg del cap de setmana. Segons ha explicat aquest partit, amb aquesta resposta no pretenia iniciar ja les negociacions amb Podem perquè primer vol respectar els temps.\nEn aquest mateix argument va insistir ahir a la nit el secretari d’Organització dels socialistes, César Luena, fins i tot després que Rajoy comuniqués la seva intenció de no presentar encara la seva investidura. “Respectarem els temps i procediments; alguna cosa que no ha fet Rajoy”, va afirmar, mentre Iglesias tornava a llançar un envit al PSOE des del seu compte de Twitter: “Hem fet una proposta de Govern seriosa i Rajoy ha fet un pas enrere. El canvi és possible. Espero que el PSOE estigui a l'altura”.\nSánchez, no obstant això, va agrair obertament a Iglesias la proposta que li va brindar. Sense menysprear l'oferta del líder de Podem, que va abraçar tàcitament, el socialista va argumentar que calia ser molt escrupolosos tant amb els termes marcats pel procés com amb la forma d'afrontar-lo.\n“Si Rajoy fracassa, el PSOE farà un Govern de canvi i progressista”, va subratllar. El líder socialista va explicar en roda de premsa al Congrés que va ser el Rei qui el va informar de la proposta d’Iglesias i que després, va afegir, el seu cap de gabinet va dir que “tots els ministres ja estaven nomenats”, en referència a l'intent del líder de Podem de determinar les negociacions.\nAmb tot, va anteposar la política. “Iglesias vol abordar reformes progressistes en les quals podríem coincidir. Podríem estar d'acord en el diagnòstic, però en les polítiques per resoldre, per exemple la crisi o el problema de Catalunya, ja és diferent”, va remarcar marcant distàncies.\nEl secretari general del PSOE no s'ha tancat en cap moment a aquest possible acord. Sempre després que Rajoy consumeixi el seu termini, va assegurar que obrirà un escenari de negociació i aprofundirà en les converses amb Iglesias, encara que també amb la resta de formacions. “Els votants del PSOE i de Podem no entendrien que no ens poséssim d'acord”, va dir. “Però l'entesa es materialitza primer amb polítiques i després fent un govern”, va prevenir.\nSánchez va assenyalar, d'acord amb el comitè federal del partit celebrat el passat 28 de desembre, que “Espanya necessita grans transformacions i fer grans consensos” al voltant dels vuit grans acords que en el seu moment va presentar: recuperació econòmica, reconstrucció de l’Estat del benestar “danyat pel PP”, garantir les pensions, regenerar la vida democràtica, combatre la violència de gènere, recuperar el paper d'Espanya en la construcció europea i la reforma constitucional.\nNo obstant això, Iglesias va recórrer aquest divendres, en ocasions, a un to impropi per entaular una negociació. Després de manifestar la seva voluntat de participar en el Govern, va afirmar: “La resta de les opcions serien plantejables quan es té un altre resultat electoral", ha dit en referència als vots assolits pel PSOE. "Crec que fins i tot la possibilitat històrica que sigui president és un somriure del destí que haurà d'agrair”.\n“Com que no estem molt segurs”, va prosseguir, “de si són capaços de portar a la pràctica el que diuen, la millor garantia és que nosaltres siguem aquí. Calen persones que assegurin la coherència entre el que es diu i el que es fa, i per això el nostre compromís amb el canvi ha de ser per governar”.\nRespecte a l'exigència d’Iglesias que el diàleg sobre aquest acord fos transparent, el socialista va recordar que ja havia defensat anteriorment que totes les converses i negociacions per formar un govern progressista siguin "amb llum i taquígrafs".\n“El PSOE sempre ha apostat per la transparència. En temps real [difusió contínua] si volen. Però primer parlarem de política: programa, programa, programa”, va emfatitzar recorrent a l'expressió llançada als noranta per Julio Anguita. Sánchez va rebutjar pronunciar-se sobre si acceptaria Iglesias com a vicepresident d'aquest supòsit Govern de coalició, càrrec pel qual el líder de Podem es va postular durant la presentació de l'oferta per haver de respondre a la proporcionalitat dels resultats electorals. Segons va explicar Iglesias després de la reunió a la Zarzuela, al Rei, "en el seu paper", la idea que PSOE, Podem i IU poguessin formar un Govern de coalició li va semblar "una proposta raonable".


Sant Jordi | Tinta\nSant Jordi 15 Abril 2019 Deixa un comentari\nPer celebrar el Dia del Llibre, les escales del nostre hall s’han convertit en una biblioteca on podeu trobar des de llibres clàssics com Crim i Càstig de Dostoyevsky o Dràcula de Bram Stoker, fins a llibres molt més actuals com The infinite jest de Wallace. Hi ha per a tots els gustos i totes les edats. Moltes gràcies a la inestimable col.laboració dels alumnes de 1r D de Batxillerat i 1r d’Eso A i B.\nDonació de llibres de lectura obligatòria a la Biblioteca\nCLUB DE LECTURA BIBLIOTECA MANUELA BARBER\nClub de Lectura, Sant Jordi 8 Abril 2019 Deixa un comentari\nEn una família model alemanya, tots esperen la tornada del pare, que és de viatge de negocis. Han preparat molts musclos, el sopar preferit del pare. Però, passen les hores i el pare no torna, i a poc a poc es va organitzant una mena de “revolta” que posarà en qüestió tots els valors de la família tradicional.\nBirgit Vanderbeke (Dahme, Alemanya,1956) va obtenir el 1990 el premi Ingeborg Bachmann, el més prestigiós en llengua alemanya, per la seva primera novel·la, Musclos per sopar. Aquesta obra i la posterior,Alberta té un amant, han fet que Vanderbeke sigui considerada per molts la millor autora actual en llengua germànica.\nSant Jordi 18 Abril 2018 Deixa un comentari\nSant Jordi 17 Abril 2018 Deixa un comentari\nAquí podeu consultar les activitats que el Consell de Mallorca ha organitzat per celebrar Sant Jordi. Hi ha activitats per a totes les edats.


Plaça Nova (Palafrugell) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nVista de plaça Nova amb el Centre Fraternal i el Cercle Mercantil\nLa plaça Nova de Palafrugell, oberta el 1758, se li va posar aquest nom per diferenciar-la de la plaça de l'Església. La finalitat era eixamplar el nucli antic de la vila, ofegat per les muralles. La Universitat de Palafrugell o antic ajuntament va comprar el terreny on hi ha la plaça Nova el 23 de juliol de 1758, per 221 lliures, 15 sous i 6 diners.\nEl prior va oferir 100 lliures i la venedora, la senyora Maria Lluïsa de Carreras, va rebaixar el preu en 25 lliures (a fi d'ajudar a desplaçar concursos, pilotes i balls de davant de l'església). La senyora Carreras també va vendre tres parcel·les que quedaven a la part de migdia i es va comprometre a deixar un carrer a la part de llevant de la finca: el carrer del Clos, ara de Sant Sebastià.\nEl 13 de maig de 1931 s'anomenà plaça de la República i des del 12 de febrer de 1939, plaza de España, fins a la fi de la dictadura franquista.\nActualment és la plaça cèntrica de la vila, on es troba el Centre Fraternal, el Cercle Mercantil i les restes de la muralla de Palafrugell. A prop seu s'hi troba el mercat de Palafrugell, el Teatre Municipal de Palafrugell o la Biblioteca de Palafrugell.\n↑ 1,0 1,1 1,2 «Plaça Nova». Ajuntament de Palafrugell. [Consulta: 6 gener 2013].\nCoord.: 41° 55′ 00″ N, 3° 09′ 53″ E / 41.916601°N,3.16462°E / 41.916601; 3.16462\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Plaça_Nova_(Palafrugell)&oldid=22386714»\nPlaces del Baix Empordà\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 19 nov 2019 a les 13:46.


Només prenem consciència de la mort quan veiem la mort dels altres – Església de Santa Maria de Llerona\nL’evangeli d’avui ens presenta la resurrecció de Llàtzer. Llàtzer estava mort; portava quatre dies a la tomba i feia mala olor, però Jesús el retorna a la vida. Una vida que només serà temporal perquè Llàtzer tornarà a morir.\nLa manera com a vegades entenem aquest text, seria així. Jesús passaria per la Passió, Ell moriria, i per a Ell seria una prova molt dura, però encara seria més dura per als seus deixebles ja que hi havien posat moltes esperances. Havien comptat tant i tant amb Ell… Aleshores, Jesús va ressuscitar Llàtzer com a mostra de la seva resurrecció, perquè Jesús sabia que havia de morir i després ressuscitar. Jesús ho sabia tot.\nPer tant, aquest relat es converteix en una manera didàctica d’explicar als deixebles que tot aniria bé. Tanmateix, aquesta manera d’explicar la resurrecció de Llàtzer pot semblar simplista perquè amb Jesús en creu, no hauria estat gaire difícil; s’hauria dit a si mateix: d’aquí a tres dies hauré ressuscitat. Però aquell procés havia de ser molt més complicat. És aquí on ens demostra que la consciència humana de Jesús no era d’una transparència total. A més, amb la mort de Jesús, tots els deixebles van perdre la moral.\nJesús és molt més que una mena de mestre que posseeix tots els coneixements. Quina és doncs la importància d’aquest text en el relat de Sant Joan? Jesús va fer aquest miracle només perquè els deixebles no desesperessin o per no desesperar Ell mateix? Segurament que es tracta d’altra cosa.\nLa consciència humana és una consciència progressiva. Jesús acceptant el camí humil de la humanitat i, per tant, l’humil camí d’aprendre dia a dia el coneixement que li transmetien els seus pares, el seu entorn, la sinagoga, i el món al qual pertany, va voler passar per tot allò, amb humilitat, però realment, sense voler fer semblant de ser un home i acceptant les condicions de la naturalesa humana.\nNomés prenem consciència de la mort quan veiem la mort dels altres. En el moment en què percebem la realitat de la mort, es crea un buit, una ruptura, es crea una escletxa a través de la qual ens sentim totalment vulnerables i és probablement a partir d’aquesta escletxa que comencem a dir-nos a nosaltres mateixos: i a mi, que em passarà?\nJesús, pas a pas, va prenent consciència de la mort de Llàtzer. Amb el que al principi es podria interpretar com una mena de reticència: no hi aniré immediatament, es converteix després en: és el meu amic, no puc fer-li això, hi vaig.\nA Betània s’havien vessat moltes llàgrimes per Llàtzer. Llàtzer està envoltat d’amics; és el signe d’una vida que ens deixa però que ha estat una vida plena d’amor pels altres. Tots ploren, Marta i Maria, els jueus i també Jesús. Les llàgrimes ens recorden que l’amor sempre està amenaçat, que la felicitat és fràgil, perquè moltes coses se’ns escapen: el cos, el cor, el cor dels altres, els seus cossos, els esdeveniments de la història i la natura.\nÉs a través de la seva consciència humana que, veient morir la gent, veient el dol, veient el sofriment, veient la mort propera, aquí és on Jesús, en la seva consciència humana, va conèixer gradualment el que era la mort. El regne anunciat per Jesús no és un regne en el futur, la resurrecció no s’ha de reinterpretar en el pensament tradicional jueu: un dia tot serà millor. Però el regne que Jesús anuncia ara, és Ell: “Jo sóc la Resurrecció i la Vida”.\nJesús demana a Marta que el segueixi amb fe, però Marta en l’Evangeli, té una mala premsa, més aviat és la criada, la minyona de la casa que ho fa tot. Però Marta és l’Església. En el moment en què Jesús ha de dur a terme la Resurrecció de Llàtzer, té, per dir-ho d’alguna manera, necessitat de passar per la mediació humana de Marta que creu i que resa pel seu germà.\nJesús que ressuscita Llàtzer és el Jesús que encara té llàgrimes als ulls i que encara té les llàgrimes d’haver vist i valorat el que li costa la mort a la seva creació. Avui en dia encara és així, som tots persones ben diferents i que a través dels fets que la vida ens aporta, sempre tenim més o menys ulls i cara, molls de llàgrimes, perquè suportem el pes de la mort.\nNo obstant, tenim el coratge i la serenor de Marta, perquè en definitiva també som Marta, i com Marta, estem al servei de la fe. La salvació són les llàgrimes de Déu.\nCadascun de nosaltres també és un Llàtzer, malalt i estimat. Jo sóc un amic que Déu no accepta veure mort, destruït. La resurrecció es fa possible a causa de les llàgrimes de Déu.\nSant Joan ens diu que la resurrecció de Llàtzer va permetre que molts jueus creguessin en Jesús. També va permetre que Marta, la germana de Llàtzer, passés del coneixement a la fe. Aquesta resurrecció també ens convida a tots nosaltres a renovar la nostra fe. Hem de passar per la mort, però gràcies a Jesús, no estarem abandonats per sempre en la mort, ressuscitarem.\n“Ho creus tu això?”, li va dir a Marta. Aquest és l’objectiu de la nostra fe.\nLlerona, 29 de març de 2020\n← La llum de Crist ens fa sortir de la nit de dubtes i temors\nJesús restitueix l’esperança i la dignitat als que són maltractats per la vida →


Deu llegendes urbanes sobre seguretat viària\nActualitzada 10/11/2021 a les 18:34\nEl 90% de les persones en tractament per addicció a drogues consumeixen alcohol\n© Un control d'alcoholèmia\nImatge d’un control de velocitat dels Mossos d’Esquadra a Lleida.\n© Imatge d'un control de velocitat dels Mossos d'Esquadra a Lleida.\nLa creença estesa que les dones condueixen pitjor que els homes o que mastegar xiclet, prendre cafè, te o oli és eficaç per "enganyar" als test d’alcoholèmia són algunes de les llegendes urbanes que es transmeten pel "boca a boca" i que no tenen cap base real.\nExisteixen molts mites relatius a la seguretat viària, com els 10, que ha recopilat PONS Seguretat Viària amb l’objectiu de promoure el bon coneixement de les normes de circulació i la realitat de la situació de la mobilitat a Espanya.\n- Les dones condueixen pitjor que els homes. És fals segons les dades d’accidentalitat que cada any publica la Direcció General de Trànsit (DGT) i que posen de manifest que la dona es veu implicada en un nombre molt inferior d’accidents que acaben en morts, en ferits hospitalitzats i no hospitalitzats. Com a exemple, el 2019 van morir a les carreteres 797 homes i 88 dones i 2.698 van ser hospitalitzats davant 464 dones.\n- Es pot enganyar a l’etilòmetre en els controls d’alcoholèmia. No existeix cap truc per a això com mastegar xiclet, prendre cafè, te o oli, perquè aquest aparell mesura l’aire alveolar. Tampoc no serveix fer exercici o dormir una mica (per reduir substancialment una taxa d’alcoholèmia d’1 gram caldria fer-ho almenys 5 hores), ni vomitar, ja que l’alcohol es troba distribuït a la sang.\n- Fumar al volant no està prohibit però no és aconsellable, ja que augmenta la probabilitat d’accident i és, per això, que els conductors fumadors estan implicats en el doble d’accidents que els no fumadors. No obstant, pot ser sancionable si l’agent considera que està provocant una distracció al volant (multa de fins 100 euros), mentre que tirar la burilla per la finestreta implica la pèrdua de 4 punts i multa de 200 euros.\n- No és veritat que Espanya té molts radars. Segons la DGT, n’hi ha actualment 1.324 a les carreteres (694 de fixos, 550 mòbils i 80 de tram), el que es tradueix en 3,4 per cada 1.000 quilòmetres quadrats, una dada que situa Espanya com el novè de la Unió Europa amb més cinemòmetres.\n- Mai no es pot depassar una línia contínua. Encara que és la norma general, està permès per avançar un vehicle immobilitzat a la calçada i a bicis, ciclomotors, vianants, animals i vehicles de tracció animal, quan per la velocitat a què circulin, puguin ser avançats sense risc.\n- Multen per conduir amb xancletes o amb el braç per fora de la finestreta. No està específicament recollit en la normativa, però pot ser sancionable si els agents consideren que afecta el control del vehicle o apliquen la prohibició que existeix de conduir sense portar les dos mans al volant.\n- Es pot avançar per la dreta si existeix prou espai i sempre que el vehicle que es vulgui depassar estigui indicant que girarà a l’esquerra o vagi a immobilitzar-lo en aquest costat. També a les vies amb circulació en ambdós sentits, als tramvies que vagin per la zona central i en carrers, a condició d’assegurar-se que es pot fer sense cap perill per als altres usuaris.\n- És fals que incrementar la velocitat no augmenti necessàriament el nombre d’accidents. Segons el model potencial proposat per l’investigador noruec Nilsson, un augment de l’1% de la velocitat mitjana comporta un increment del 4 % de les col·lisions mortals, un 3 % de les greus i un 2 % de les que tenen víctimes. A més, el 85 % de les morts en ciutat són vulnerables (vianants, ciclistes i motoristes): A 80 km/h mor gairebé el 100 %, a 50 km/h el 50 % i a 30 km/h es redueix al 5 %.\n- No és cert que la majoria d’accidents es produeix pel mal estat de la carretera, sinó que el principal causant és el factor humà. Distraccions, alcohol, drogues, fatiga provoquen entre un 80 i un 90 % dels sinistres.\n- Es pot circular si els paquets impedeixen la visió pel vidre posterior o portem cortinetes. Els turismes obligatòriament han de tenir l’espill exterior esquerre i interior i quan quedi disminuïda o impedida la visió cap enrere a través d’aquest últim, serà obligatori portar instal·lat també l’exterior dret, ben reglat.


El Circ Cultura i patrimoni divendres, 18 de gener de 2013\nParlar de calendaris, de finalització de projectes i d'obertures sovint és complicat perquè l'experiència ens confirma que s'acaben endarrerint. I encara és molt més complicat si parlem de la Necròpolis de Tarragona, un recinte funerari que fa més de vint anys que està tancat al públic. Tot i així, en el debat de la moció presentada pel PSC en el ple que s'ha celebrat aquest divendres, en què demanen més informació a la Generalitat, la portaveu Victòria Forns (CiU) ha explicat que la intervenció a la Necròpolis començarà aquest dilluns dia 21 de gener. Així doncs, bones notícies, o si més no tornarem a realitzar un acte de fe.\nDes de la Direcció General de Patrimoni de la Generalitat es treballa amb un calendari aproximat que oscil·la entre 12 i les 14 setmanes de feina. D'aquesta manera, la Necròpolis de Tarragona podria obrir les seves portes el mes d'abril. D'altra banda, i tenint en compte que aquest any Setmana Santa cau a finals de març està per veure si els turistes que venen a la ciutat per aquestes dates podran aprofitar i visitar la Necròpolis, o no. Sigui com sigui, l'obertura de la Necròpolis és una assignatura que fa massa anys que està pendent.\nEl pressupost de la intervenció és d'uns 250.000 euros i s'hi realitzaran diferents actuacions:\nLa Necròpolis de Tarragona compta amb unes 2.000 tombes que abracen des del segle III fins al període visigòtic i configura l'espai funerari tardoromana a cel obert més important de l'Occident romà.


Per fi el meu bloc!: de febrer 2006\nEl dia de la marmota és una pel·lícula en la qual Bill Murray viu contínuament el mateix dia sense poder-ne escapar. Quan descobreix que està atrapat en el temps intenta aprofitar la situació ( com tots faríem) i arreglar el que ha fet malament durant el dia que acaba de viure. Així pot seduir, vendre's o fer negocis tenint en compte que ja coneix les respostes de les persones que es trobarà. S'ho fa venir bé perquè el dia etern es converteixi en el dia perfecte. Comença el Chelsea-Barça i els blaugranes dominen el partit. Sembla que no es repetiran els errors de la temporada passada però de cop: 1 a 0. La marmota blava torna a treure el cap. Per sort al cap d'uns minuts amb el gol d'Eto'o (1 a 2) la marmota passa a la UCI. No és el millor partit dels de Frank Rijkaard, però avui han fet el que havien de fer: posar-se el monu de treball i lluitar sobre la gespa (????) d'Stamford Bridge. La llàstima és no haver-se acarnissat amb els de Londres ( un 1 a 4 o 1 a 5 hauria estat millor). La sentència, la solució a tot plegat, la tindrem d'aquí 15 dies al Camp Nou. Serà llavors quan sabrem si, finalment, podem enterrar la marmota o aquesta segueix viva, tocant els collons i molestant....\nposted by Oriol Rodríguez @ 11:22 p. m. 1 comments\nD'aquí 24 hores espero tenir un somriure al rostre.......Londres ens espera......\nposted by Oriol Rodríguez @ 10:58 p. m. 0 comments\nJa n'hi ha prou! Fins on hem d'arribar? Cada vegada que algun membre del Partit Popular obre la boca s'extenen atacs d'urticària a bona part dels catalans. L'última "gran" campanya dels populars és vendre'ns a Andalusia com si fóssim el diable. De què aneu? Pregunteu als milers d'andalusos que tan malament s'han vist acollits a Catalunya, i als quals s'ha obligat a parlar català, ballar sardanes i menjar pà amb tomàquet cada dia de la seva existència, què cony en pensen de tot plegat? I posats a parlar d'aquests del PP; a escala més local també volen fer enrenou. Resulta que ara las nuevas generaciones diuen que no s'implicaran en els actes del Carnestoltes a Mataró. Després d'una pausa de dos minuts per riure deixeu-me reflexionar. Ja sabem que és gràcies a la seva inestimable ajuda que cada any es tiren endavant Les Santes, el Carnestoltes i tota la cultura de la ciutat. Quina llàstima que aquest any no hi hagi ningú del PP a l'organització de les festes. Com es podran tirar endavant? Qui muntarà i desmuntarà escenaris, perdrà hores de reunions i col·laborarà desinteressadament si no hi són ells? Quins collons! Porto 25 anys en una colla de foc de la ciutat i mai en cap reunió, mai!, he vist cap membre del PP, ni de noves generacions, ni de res que s'hi assembli sospitosament a l'organització i implicació d'actes culturals de la ciutat. Quina barra! Ara diuen que no participaran als actes de Carnestoltes perquè se n'ha perdut l'origen i és una manca de respecte. A quins orígens es refereixen? Que ho aclareixin. I qui falta el respecte aquí? Algú que fa una mica d'irreverència durant 4 dies anuals, que és el que dura el Carnestoltes, o algú que pertany a un partit que es dedica durant tot l'any a provocar l'odi i la crispació contra els catalans? Potser és que no volen participar del Carnestoltes perquè per ells n'és tot l'any. Ja se sap que els llops amb pell de xai van tot l'any disfressats.\nposted by Oriol Rodríguez @ 5:11 p. m. 1 comments\nHe de confessar que no tinc ídols. Que l'únic autògraf que he demanat a la meva vida va ser l'any 1991 a en Gerard Quintana en plena edat del pavu. Però aquest cap de setmana he tingut l'oportunitat de comprovar com de vegades les estrelles mundials són autènticament humanes, accessibles i modestes. Es tracta de l'etíop Haile Gebrselassie; per molts el millor atleta de fons de tots els temps. Arrossega rècords del món, medalles d'or als Jocs Olímpics i als Mundials i és una de les persones més properes i senzilles que he entrevistat mai. Reconec que dissabte després de la roda de premsa que es va fer a Granollers prèvia a la mitja marató, i veient que no se m'havia gravat res, vaig patir. Ja se sap que de vegades els cables dels micròfons fallen i és això el que va passar. Però tampoc pensava que tot i que els organitzadors havien dit que el Haile no acceptaria entrevistes després de la roda de premsa perquè volia dinar tranquil seria tan fàcil acostar-s'hi. Hola Haile, se m'ha espatllat el micròfon, hi podem tornar? I ell: sí, sí....tranquil. Brutal. Dissabte ja vaig arribar a l'emissora dient meravelles d'aquest atleta, però és que ahir va ser encara superior. Va guanyar la Mitja Marató amb un temps increïble d'1 hora i 7 segons. Va somriure, va fer-se fotos amb tothom, va saludar la gent i el vaig poder tornar a entrevistar jo solet, una estona després d'haver acabat la cursa. Sense filtres, sense manàgers pel mig i sense caps de premsa que dificulten la feina. Què voleu que us digui? No és habitual que les grans estrelles siguin així, tot i que potser hauria de ser el normal. Estem habituats a trobar en el món dels esports a futbolistes sobrats i estrelles mediàtiques que ens fan cada vegada més difícil la nostra tasca i que són totalment inaccessibles. Per què no podrien haver-hi més Gebrselassies? Per què és tan bon home sent una autèntica estrella mundial? He de confessar que me n'alegraré moltíssim si guanya la marató de Londres i fa un nou rècord, un més, mundial. I recordaré que jo a aquest home el vaig entrevistar dues vegades com si estigués parlant amb el forner del barri. Brutal. Ja tinc un ídol.\nposted by Oriol Rodríguez @ 12:22 a. m. 0 comments


Ignasi Eiriz: «Les coses no es canvien traient línies 'eco'»\nEstudia Publicitat i va viatjar a Blangladesh per veure les condicions de treball al sector tèxtil. Un any després, llança una aplicació a escala europea per comprar roba realment ètica i sostenible.\nDivendres, 12/07/2019 - 21:44\nSón les 10 del matí i al Portal de l’Àngel de Barcelona comença el formigueig de compradors. Fa anys que Ignasi Eiriz (Vilanova i la Geltrú, 1998) no trepitja aquestes botigues, concretament des que va començar a pressentir el projecte Ethical Time, una aplicació que verifica quines marques de roba són realment ètiques i sostenibles i permet adquirir els seus productes a través de la mateixa plataforma. Ethical Time estarà disponible a partir del dimarts que ve.\nEntrem en una botiga, si no li fa res. Vegem què diu l’etiqueta d’aquests texans.\nEl primer és veure on està fabricat. Diu: importat de Romania i fabricat a Cambodja. Després estan els materials: 72% cotó, 23% polièster, 3% viscosa i 2% elastà.\nTant cotó ha de ser bo, ¿no?\nAixò era en l’època de les nostres àvies. Ara una samarreta de cotó necessita 2.700 litres d’aigua. Entre el 20 i el 30 per cent dels insecticides i pesticides del món s’utilitzen en el cultiu del cotó, que també és el que ocupa més nens. A més, el polièster és plàstic. La indústria tèxtil és una de les que més microplàstics generen.\n¿Vostè no ha comprat mai uns pantalons com aquests?\nSoc el petit de quatre germans i sempre heretava tota la roba. La compràvem en aquest tipus de botigues i en llocs com La Roca Village, sí. Fins que vaig poder tenir la meva pròpia roba, em vaig posar a investigar i vaig decidir que no volia més aquest tipus de roba.\nVa deixar d’anar a La Roca i se’n va anar a Bangladesh.\nVolia veure la situació amb els meus propis ulls. Sempre diem que hi ha persones explotades, però només són paraules, no ens adonem que són com nosaltres i han de tenir els mateixos drets. Vaig veure nens treballant en la indústria tèxtil i després jugava amb ells a futbol. Se’m posa la carn de gallina recordant-ho.\nHo sabem, però continuem comprant aquesta roba perquè és barata.\nSi considerem aquesta roba com la normal estem normalitzant l’explotació laboral. La clau del canvi està en els consumidors. Si la gent comença a comprar marques de roba sostenible, cada vegada n’hi haurà més i seran aquestes petites marques les que tindran més poder davant les grans.\n¿Han parlat amb les grans marques?\nEns van trucar d’Inditex per ensenyar-nos el seu projecte de sostenibilitat i drets humans, però els vaig dir que no era el moment. Està bé parlar, però el problema d’aquestes empreses és el model de negoci. Ara mateix es fabriquen més de 150.000 milions de peces de roba a l’any. És una barbaritat.\nI gairebé totes les grans marques tenen línies ètiques i sostenibles.\nNo és una opció ètica real. Les coses no es poden canviar traient línies eco. El que cal fer és un canvi estructural en la indústria tèxtil i posar límits a la producció. Hem de passar del model actual d’un sol ús a un model més durador.\n¿La camisa que porta és ètica i sostenible?\nLa major part de la meva roba és anterior al projecte. La meva mare diu que no és coherent donar entrevistes vestint marques que van contra els meus valors, però no vull comprar-me roba nova i generar més residus. Començar amb la moda ètica no vol dir canviar tot el teu armari sinó que, a partir del que ja tens, quan necessitis una nova peça que aquesta sigui ètica i sostenible. La pregunta que hem de fer-nos és: “¿Realment la necessito?”.\nDarrere d’Ethical Time hi ha cinc persones molt joves i la plataforma neix en un moment de molta mobilització juvenil.\nRes és casualitat, tot és fruit del context social. Han sortit moviments com Fridays for Future, Extinction Rebellion... És molt important reivindicar canvis, però de vegades donem la culpa als altres quan nosaltres també tenim molt poder a l’hora de decidir on comprem la nostra roba.\nTemes: Moda Drets humans Inditex Gent corrent


L'ontinyentí Victor Navarro reforça el Deportivo pel tram final\n26/04/2022 | 253 Publicado en TEMPORADA 2021/22\nEl Deportivo Ontinyent compta amb un nou jugador de casa: Victor Navarro Sanchez (05/09/1994), qui ha tornat a l’equip després d’uns anys.\nEste ontinyentí ja va debutar al darrer partit jugat a La Puríssima, i esta passada ja va jugar els 90’ sota les ordres de Cristian Ferrandiz. Jugador de tall defensiu (pot jugar tant a l'eix de la defensa com al mig del camp) estava sense equip la present temporada, i manifesta “estar content de tornar a casa, ja que es com si no hagueren passat els anys”.\nNavarro es mostra content i vol “sumar siga com siga per tal d’ajudar a l’equip on el mister crega convenient”. Ni que dir que és un important reforç de cara al tram final de la present temporada, on el primer equip està jugant-se la possibilitat d’ascendir a la Preferent.


Trapero diu que quan es va fer la DUI es va posar a les ordres de la justícia | SER Catalunya | Cadena SER\nTrapero diu que quan es va fer la DUI es va posar a les ordres de la justícia\nAl·lega que no compartia els plans secessionistes i aporta dos correus electrònics que va enviar dos correus electrònics enviats al president del TSJC i al fiscal en cap de Catalunya\nJosep Lluís Trapero a la seva arribada a l'Audiència Nacional / Atlas\n16/04/2018 - 16:22 h. CEST\nEl major dels Mossos d'Esquadra Josep Lluís Trapero ha al·legat que es va desmarcar davant el Govern del referèndum de l'1-O i que es va posar a disposició del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) i de la Fiscalia per complir les seves "ordres" després de l'aprovació de la declaració d'independència.\nEn el seu recurs contra la interlocutòria de l'Audiència Nacional que el processa per sedició i organització criminal, qui va ser cap de la policia catalana insisteix que els comandaments policials dels Mossos van expressar la seva "discrepància" amb la cúpula de la conselleria d'Interior respecte als seus plans per celebrar l'1-O, suspès pel Tribunal Constitucional (TC), i el seu "compromís" amb els mandats dels jutges i la Fiscalia.\nTrapero ha comparegut avui davant la jutge de l'Audiència Nacional Carmen Lamela, que li ha notificat personalment el seu processament juntament amb els que van ser els seus caps polítics, l'exdirector dels Mossos d'Esquadra Pere Soler i l'exsecretari d'Interior Cèsar Puig.\nL'escrit recalca que Trapero "de cap manera compartia" els plans secessionistes del Govern, com ho demostra, segons la defensa, els dos correus electrònics que el major va enviar al president del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya, Jesús María Barrientos, i al llavors fiscal de Catalunya, José María Romero de Tejada, el 27 d'octubre passat, quan el Parlament va aprovar la declaració unilateral d'independència (DUI).\nEn aquells correus aportats a la causa, que Trapero va remetre quan ja estava imputat per sedició i un dia abans de ser cessat pel Govern central en aplicació del 155, el major comunicava que els Mossos d'Esquadra es posaven a "disposició" de les autoritats judicials i de la Fiscalia amb la finalitat de "donar compliment a les ordres que se'n poguessin derivar" en relació amb l'aprovació de la DUI.\nTrapero comunicava a més que els Mossos seguirien "garantint la seguretat ciutadana i l'ordre públic a Catalunya", després de tenir coneixement de l'aprovació de la DUI per part del Parlament "i desconeixent les conseqüències jurídiques de l'esmentada declaració i sobre qui podien recaure les mateixes".\nAquells correus, afegeix el recurs, els va enviar Trapero després de sengles converses telefòniques amb Barrientos i Romero de Tejada i després d'haver previst un dispositiu "amb la finalitat d'atendre les eventuals ordres que es poguessin rebre, així com en nom de mantenir la seguretat ciutadana i l'ordre públic".\nL'advocada del major, Olga Tubau, esgrimeix també en el seu recurs dues reunions que la cúpula de la policia catalana -encapçalada per Trapero i al costat dels comissaris Ferran López, Joan Carles Molinero, Emili Quevedo i Manel Castellví- va mantenir els dies 26 i 28 de setembre passats amb el llavors president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i amb els exconsellers Oriol Junqueras i Joaquim Forn.\nAquelles reunions, que segons Tubau es van celebrar a petició del propi Trapero, pretenien "traslladar als responsables del govern de la Generalitat la preocupació comuna" de tots els comissaris en relació amb el fet que es mantingués l'1-O, "pels eventuals problemes per a la seguretat ciutadana que podrien produir-se", afegeix el recurs.\nLa cúpula de Mossos va traslladar també al Govern que "no es compartia des del cos policial el projecte independentista" i va manifestar la seva "ferma voluntat i decisió" de respectar la legalitat vigent i els mandats judicials i la seva discrepància respecte a "determinades manifestacions públiques en les quals es feia referència" a la policia catalana.\n"(...) una cosa eren els desideràtums i la voluntat de l'òrgan polític i una altra l'actuació del cos dels Mossos d'Esquadra, la cúpula del qual, amb el major al capdavant, va venir sempre presidida per una ferma determinació de complir amb l'ordenament vigent i amb les ordres emanades de poder judicial i la Fiscalia", subratlla el recurs.\nTrapero insisteix a més davant la jutge en el fet que va ser el coronel Diego Pérez de los Cobos, càrrec del Ministeri d'Interior, qui va dirigir l'operatiu per impedir l'1-O i que en cap de les reunions que va mantenir amb els caps de Mossos els va manifestar que l'operatiu que havien dissenyat fos "inoperant o insuficient".\nEl recurs d'Olga Tubau nega davant Lamela que Trapero posés el cos dels Mossos "al servei dels interessos secessionistes" i que, "per motius d'aquesta pretesa connivència, s'haguessin desplegat accions de vigilància i contravigilància" a membres del Govern, entre ells alguns dels detinguts el 20 de setembre en l'operació llançada pel jutge de Barcelona que investiga l'1-O.\nSegons Trapero, únicament va autoritzar "un servei de vigilància esporàdica" en els entorns de l'exsecretari general d'Economia Josep Maria Jové, pel risc que podia suposar-li la seva exposició pública amb motiu de la seva detenció, i es van descartar les seves peticions de disposar d'escorta personal o que s'efectuessin escanejos de seguretat per evitar "topar amb les accions d'investigació que sobre ell podien estar realitzant-se".