Andorra mostra una recuperació econòmica fràgil i dispar - El Periòdic d'Andorra\nAndorra mostra una recuperació econòmica fràgil i dispar\nEl comerç minorista expressa preocupació per la debilitat de la demanda i la poca despesa de consum\nPublicat el Divendres, 4 de desembre de 2015 | 03:30 h\nLa directora de la Cambra de Comerç, Pilar Escalé, i el seu president, Marc Pantebre, a Andorra la Vella, ahir. | ANA / J. D.\nLa Cambra de Comerç ha recollit novament els resultats de les enquestes de conjuntura econòmica i empresarial que cada any l’entitat reparteix entre els diferents negocis del Principat i que en aquesta ocasió comprèn l’activitat dels mesos de gener a juny. En aquesta 37a edició de l’estudi, s’han recollit un total de 389 respostes, amb les que s’ha pogut fer una visió general de la situació actual del sector dividida en quatre grans blocs: la indústria, la construcció, el comerç minorista i el sector hoteler.\nDesprés de recollir les dades, el president de la Cambra, Marc Pantebre, va destacar que hi ha «una millora molt modesta del clima de confiança de les empreses i de les valoracions sobre la marxa dels negocis». A més, es contempla que l’economia «millora de mica en mica, tot i que la recuperació és fràgil i dispar». Tanmateix, Pantebre va remarcar que tot i que el PIB aquest any no arribarà al 2,3% del 2014 –com tampoc millorarà a Espanya i França– des de la Cambra «creiem que mentre hi hagi un creixement del PIB ja és una recuperació» i «celebrem que les expectatives ja no són tan negatives com en exercicis anteriors i confirmen el canvi de tendència cap a un escenari de recuperació de l’activitat empresarial, tot i que de perfil molt dèbil».\nD’altra banda, des de la Cambra es va reiterar la reclamació històrica d’una solució pública al tema de l’heliport, «que és la clau per a les comunicacions d’Andorra». I «assistim amb decepció al que sembla que s’encalla una vegada més i a la politització d’aquesta iniciativa», va lamentar el president.\nQUATRE BLOCS / La nota més negativa de la conjuntura econòmica s’observa en el sector comercial, que per tercer semestre consecutiu, presenta els resultats més pessimistes dels quatre sectors analitzats. Així, els comerciants minoritaris mostren preocupació per la debilitat de la demanda, en un context en què els consumidors segueixen frenant la despesa de consum, principalment per una evolució feble del mercat de treball, per la pèrdua de poder adquisitiu de les famílies i per unes expectatives econòmiques encara dèbils i incertes. I és que la recuperació econòmica «no ha arribat a les butxaques dels consumidors», va afegir el director de la Cambra de Comerç, Marc Pantebre.\nEl vessant més negatiu del sector és la forta davallada de les vendes registrada en el ram de roba i calçat i, sobretot, en el subsector de l’electrònica, que ha registrat la caiguda de la xifra de vendes més important de tot el comerç. Pel contrari, el sector hoteler és el que està evolucionant més favorablement, «ja que s’evidencia que l’activitat ha començat a remuntar», va destacar el president. I és que en l’enquesta es mostra que l’evolució a l’alça dels mercats emissors tradicionals (espanyol i francès) ha tingut un protagonisme destacat en la recuperació del sector turístic durant la primera meitat de l’any.\nLa construcció també és un sector que ha patit força en els darrers anys i actualment, segons la Cambra, continua estancada «en zona de mínims». A més, Pantebre va reconèixer que en les següents enquestes aquest sector mostrarà segurament una afectació pel cas BPA «però el fet que les enquestes es fessin a principi d’any i la ràpida reacció del Govern a través de la iniciativa Actua oferint crèdits contra els saldos de les empreses implicades van minimitzar el problema».\nEn relació a la indústria, sembla que el sector s’ha mantingut en la línia de millora però amb una activitat encara «molt modesta», segons va destacar Pantebre.\nNOVES ACCIONS DE CARA AL2016 / La Cambra de Comerç va anunciar ahir els eixos d’actuació que centraran gran part de l’activitat de l’entitat de cara al proper any. D’aquesta manera, el president de la Cambra, Marc Pantebre, va destacar que es treballarà en l’impuls de la creació del Tribunal Arbitral d’Andorra com a òrgan independent adscrit a la Cambra i per a realitzar l’administració d’arbitratges interns i internacionals. «D’aquesta manera, les empreses que tinguin conflictes, ja siguin d’Andorra o de fora, podran recórrer al tribunal per solucionar aquests aspectes de forma confidencial i amb més rapidesa de resolució».\nUna altra de les accions pel proper any és el desenvolupament de programes de formació específics amb algunes branques d’activitat que tenen especials dificultats en trobar professionals qualificats i , en concret, «oficis que s’estan perdent i dels quals hi ha una necessitat notòria», va destacar Pantebre. Tanmtateix, la Cambra té previst continuar treballant en l’agilització dels tràmits duaners per simplificar la burocràcia administrativa en la importació i l’exportació de mercaderies. Així mateix, es pretén estudiar la possibilitat de crear una zona franca amb un dipòsit duaner per a no residents a Andorra.\nPel que fa al sector turístic, la Cambra vol col·laborar amb Govern en l’adequació del marc regulatori per ordenar l’oferta dels lloguers d’apartaments turístics mitjançant intermediadors online, «ja que és un fet que preocupa al sector i cal tenir present», va destacar el president. Altres accions futures que s’emprendran des de la Cambra és sol·licitar al Govern i als grups parlamentaris la implantació de codis de bones pràctiques i normes de bon govern en la gestió de les societats i entitats públiques amb el sotmetiment de la seva activitat al dret privat. Així com començar a elaborar un anàlisi del mercat interior europeu.


La Floresta Parla: una eina per a la Participació Ciutadana - Sant Cugat Informa!\nInici » Seccions » Opinió » La Floresta Parla: una eina per a la Participació Ciutadana\nLa Floresta Parla: una eina per a la Participació Ciutadana\nEsmena al titular a santcugatinforma.com en què es citava a la Floresta Parla com a plataforma coordinadora d’oposició veïnal als habitatges de PROMUSA.\n“La Floresta Parla es disposa a tractar el tema de la requalificació dels terrenys darrere la Casa dels Mestres per a fer-hi habitatge públic.”\nAl darrer Conselll de Barri del 14 d’Octubre l’Ajuntament va comunicar que s’està treballant en la idea de requalificar el sòl collindant a les Cases dels Mestres, actualment assignat a Serveis, per a ubicar-hi habitatge.\nDonada la falta d’informació proporcionada per l’Ajuntament des d’aleshores (més enllà d’aquest enunciat) i la preocupació que ha generat aquest fet pel temor que no es vulgui reeditar el projecte de construcció per part de Promusa de vivenda social en els termes en què es va presentar fa un any i mig, diversos veïns i veïnes han proposat tractar aquest tema en el marc de La Floresta Parla.\nActualment a La Floresta Parla s’estan desenvolupant diverses converses en simultani. Són:\nPla de Millora de La Floresta.\nRedacció veInal conjunta d’una Moció al Ple que demani el compromís conjunt de tots els grups polítics d’executar la totalitat del Pla de Millora dins la propera legislatura. Això és: Execució de la totalitat dels carrers de la Fase I i Fase 2 (places, portes, passatges i escales)\nPla de pavimentació. (Fase 1 de Pla de Millora), en fase de licitació i de definició del projecte executiu.\nSeguiment de les consultes veïnals per sectors (a peu de carrer o “in situ”) per tal que s’apliquin segons els criteris establerts en el Projecte Bàsic licitat, acordat entre veïns i l’Ajuntament.\nSeguiment del procés de Licitació, adjudicació, redacció del projecte executiu i execució.\nMasoveria Urbana. Seguiment i implicació veïnal en el Projecte 6Claus amb l’interès de que esdevingui un projecte pilot al municipi en tant que ofereixi una nova via d’accés a l’habitatge i un nou model d’habitatge en sí mateix (comunal, d’autoconstrucció progressiva, de relació amb l’entorn natural i social).\nLa Floresta Parla és, tal i com suggereix el seu nom, proporciona les condicions per a una conversa entre veïns, sobre els temes que tenim en comú, els que ens preocupen o interesssen en relació al barri on vivim. És una eina per a la Participació Ciutadana: per a l’expressió i desenvolupament de La Floresta que Volem.\n#esmena #La Floresta Parla #La Floresta que Volem #participació ciutadana #requalificació\nArran Sant Cugat denuncia el Pacte per la Nit\nUASC vetlla pel seguiment de les obres del Pla d’Asfaltat de La Floresta\nL’Ajuntament forma les entitats en xarxes socials i estratègies de comunicació\n@StCugatInforma @LaFloresta15M @6claus ?????\nLa Floresta Parla: una eina per a la Participació Ciutadana – http://t.co/rJDJFCqLYy via @stcugatinforma\nLa Floresta Parla: una eina per a la Participació Ciutadana http://t.co/7OCOm8GhWM


Nou mètode de detecció del covid-19 fet a Girona: més ràpid i barat que les PCRs\nLa UdG desenvolupa un nou mètode per detectar la infecció per coronavirus\nTé una sensibilitat de més del 90% i permetria analitzar unes 380 mostres alhora cada 30 minuts\nUna estudiant de la UdG de perfil mentre li fan una PCR en la primera jornada de cribratge massiu, el 8 d'abril del 2021 // ACN - Aleix Freixas\nActualitzada el 13-04-2021 12:59\nTestos d’antígens, serològics, PCRs... Amb tots els mesos que portem de pandèmia s’han desenvolupat diferents tecnologies per fer front al covid. Ara entra en escena un nou mètode desenvolupat a prop de casa, a Girona. Un estudi científic liderat pel grup de recerca Neoma de la Universitat de Girona ha desenvolupat un mètode nou per detectar de manera “ràpida, simple i econòmica” la infecció per covid en mostres nasofaringes.\nCom funciona? El sistema combina l’anàlisi química, l’estadística i la intel·ligència artificial i seria “molt eficaç” per detectar la presència de la infecció en un gran nombre de mostres orals en molt poc temps, unes 380 mostres alhora cada 30 minuts. El mètode s’ha publicat a la revista científica Frontiers in Medicine i té una sensibilitat de més del 90%.\nUna dona amb els ulls tancats mentre li extreuen una mostra de PCR, el 12 d'abril del 2021 // ACN\nMÉS - Mitjà carrega contra Vergés per no fer testos d’antígens a les farmàcies\nDiagnòstics molt ràpids i molt fiables\nCalen diagnòstics ràpids tant en pacients simptomàtics com asimptomàtics per reduir la propagació de la pandèmia i tallar les cadenes de transmissió. “Calen eines de diagnosi i cribratge que permetin determinar ràpidament la presència del virus a la població, i a com més gent millor”, diu l’investigador principal del projecte, Pere Boadas-Vaello. Des de l’inici de la pandèmia, s’han utilitzat i desenvolupat diferents metodologies de diagnòstic, però, segons apunta l’investigador, “moltes comparteixen certes limitacions com la baixa sensibilitat, els falsos negatius o els temps d’anàlisi llargs”.\nLa metodologia desenvolupada per la UdG mostra alta precisió i sensibilitat, i aconsegueix en tots els casos valors de més del 90%. A més, calculen que el cost mitjançant aquesta tecnologia podria representar el 25% de la despesa que actualment suposen les PCR. El temps per obtenir el resultat es reduiria també a menys de la meitat i, aquest mètode, permetria analitzar unes 380 mostres alhora, cada 30 minuts. Segons Boadas-Vaello “es preveu, per tant, que aquest mètode podria oferir enormes estalvis tant en temps com en cost”.\nEs preveu, per tant, que aquest mètode podria oferir enormes estalvis tant en temps com en cost\nPere Boadas-Vaello investigador principal del projecte\nLa UdG creu que és una “eina prometedora” perquè presenta una “vàlua estadística elevada”, també en situacions de propagació controlada i estabilitzada del virus.\nLa investigadora Maite Serrando afirma que en una situació de creixement com l’actual és molt important que la prova diagnòstica sigui el més sensible i específica possible. En canvi, en situacions en què la infecció està més controlada, la prova ha de ser ràpida i accessible. “Aquesta metodologia permet analitzar un gran nombre de mostres de manera molt eficient donada la seva elevada vàlua estadística, a més de l’abaratiment dels costos, la rapidesa i l’accés a la plataforma metodològica requerida”, assegura.\n12-04-2021 21:49 ‘NO HO SÉ’


Quasi la meitat de persones mortes en incendis de cases superen els 65 anys - À Punt\nQuasi la meitat de persones mortes en incendis de cases superen els 65 anys\nUn estudi estableix que el risc es quintuplica si la persona viu sola.\n18 d'octubre 2019 - 13:56\nQuasi la meitat de les persones que moren en incendis registrats en habitatges tenen més de 65 anys. Així es desprén del balanç de sinistralitat dels incendis de 2018, quan es va registrar la xifra més baixa de víctimes en els últims nou anys.\nUn estudi presentat per la Fundació Mapfre i l'Associació Professional de Tècnics de Bombers estableix que el risc de morir en un incendi es multiplica per 5,2 si la persona viu sola, i el percentatge de gent que té més de 65 anys a l'Estat és del 43%.\nEl 2018 es va produir un descens significatiu en la mitjana diària de focs a la llar, 42 davant dels 63 de 2017, i també en el nombre d'intervencions de bombers, 15.387 davant de 23.000 de 2017. No obstant això, els autors de l'informe creuen que encara no es pot parlar d'un canvi de tendència a la baixa, sobretot perquè el 2016 i el 2017 les xifres de mortalitat van ser dolentes (175 morts per incendis i 212, respectivament), i els del primer trimestre de 2019 han estat els pitjors des del 2010, amb 75 morts.\nLa Comunitat Valenciana està entre les cinc comunitats autònomes amb més morts en habitatges per milió d'habitants (3,2). La resta són La Rioja (6,3), Aragó (4,5), Andalusia (4,2) i Cantàbria (3,4). A més, és la segona, per darrere d'Andalusia (36) que va tindre més morts per incendis a casa (16).


El Japó: Abraçades contra el tabú\nAbraçades contra el tabú\n16/5/2007 IMPACTE D'UNA PROPOSTA SINGULAR A L'ORIENT LLUNYÀ\n• La campanya mundial 'Abraçades gratis' arriba a les principals ciutats del Japó, el país on la forma de salutació habitual és la reverència\n• La iniciativa s'ha estès per internet\nJORDI JUSTE TÒQUIO\nQualsevol cap de setmana o dia festiu se'ls pot veure a Harujuku (Tòquio), Shinsaibashi (Osaka), Okazaki (Kyoto) i en moltes altres àrees recreatives de les principals ciutats del Japó. Sol tractar-se de nois o noies jovenets que van en grups reduïts, brandant rètols que resen Free Hugs (abraçades gratis) i escrutant, amb un somriure d'orella a orella, els vianants, en cerca d'ànimes disposades a mantenir un contacte pit contra pit amb un desconegut. Es tracta dels seguidors japonesos d'una campanya que s'ha estès per tot el món, gràcies a internet i, en particular, a Youtube, la popular pàgina d'intercanvi de vídeos personals, on es poden trobar molts exemples locals d'abraçadors desinteressats.\nEls abraçadors japonesos deixen clar que la seva acció és anònima i que no amaga cap pretensió comercial, encara que afirmen que més d'un vianant els ha preguntat si estan fent publicitat d'algun negoci relacionat amb el sexe. Una abraçadora d'uns 25 anys explica que l'efecte de la seva acció es veu immediatament. "No només somriu la gent que abraces, sinó també la que passa pel costat i ho veu", explica amb satisfacció, abans de reconèixer que no tots els que passen veuen l'acció amb bons ulls.\nA Harajuku, en una gran vorera que hi ha sobre l'autopista, entre el carrer Omotesando, el preferit pel jovent amb interès pel món de la moda, i l'accés al santuari sintoista Meiji Jingu, el grup d'abraçadors, alguns vestits amb disfresses cridaneres, esperen pacientment les seves mitges taronges sense anar-los a trobar.\nSegons sembla la iniciativa de la campanya Free Hugs parteix d'un australià que es fa dir Juan Mann (perquè, en anglès, aquest nom sona com "un home") i pretén mostrar com aquesta mostra desinteressada d'afecte pot fer sentir-se millor la gent en societats on la informació cada vegada és més abundant a la vegada que escasseja més la comunicació interpersonal. "Tothom té problemes i segur que els meus no es poden comparar. Però veure somriure una persona que estava arrufant el nas, encara que només sigui per un instant, val cada vegada la pena", afirma Mann a la pàgina oficial de la campanya a internet.\nPoca gent informada posaria en dubte que el Japó és un d'aquells països on moltes persones viuen cada vegada més mancades de la calor dels seus congèneres. No obstant, que la iniciativa de donar mostres caloroses d'afecte pels carrers tingui algun èxit, per mínim que sigui fins ara, no deixa de ser una autèntica sorpresa en aquest país.\nAls nens i en el futbol\nEn realitat, que dos japonesos s'abracessin pel carrer ja seria per si mateix una notícia. Al Japó, amb l'excepció potser de les celebracions dels gols a la lliga de futbol professional, l'abraçada és una acció reservada a la intimitat de l'alcova. Les parelles japoneses no s'abracen ni davant dels seus fills. Als nens sí que se'ls abraça, però només quan són molt petits, i rarament davant d'estranys."Els japonesos també s'abracen en la infantesa, però arriba un moment que els pares deixen de fer-ho", recorda un jove abraçador, amb l'aparent esperança que els seus compatriotes facin una recessió a la infància.\nAmb el que s'ha escrit fins aquí, algun lector pot estar pensant que els japonesos mai es toquen en públic. El fet és que no ho fan voluntàriament, o no amb consentiment mutu, però molts sí per obligació, als trens i metros abarrotats amb què cada dia milions de ciutadans van a la feina o al centre d'estudis, i on no escassegen els que aprofiten l'ocasió per tocar més del que està permès.\nA part d'aquestes aglomeracions quotidianes, els japonesos amb prou feines es toquen. Donar-se la mà s'ha convertit en una acció relativament normal en el món dels negocis, però la forma normal de salutació segueix sent la reverència i existeixen unes normes no escrites que marquen fins i tot el grau d'inclinació del cap segons l'ocasió i la posició social de les persones involucrades.\nPublicado por Jordi Juste los 3:17 p. m.\nEtiquetas: abraçades gratis, Free Hugs\nEnrenou d'ànimes al Japó\nL'estafa de la soja\nTuristes pelegrins rere la pista del nirvana\nEl Japó fa un altre pas per reformar la Constituci...\n¡Que bonic pot ser el formigó!


Ostende: una mica d'història | Turismo de Flandes\nOstende, la ciutat més gran de la costa flamenca, va començar com un petit poble construït en una illa anomenada Testerep.\nAl voltant de l'any 1265, el poble va guanyar la categoria de ciutat, quan es va permetre als habitants construir una sala per a la celebració del seu mercat. La principal font d'ingressos per als habitants era, com és lògic, la pesca. En 1395, per assegurar el seu assentament, els habitants van decidir construir un nou Ostende darrere de grans dics, més lluny del mar amenaçador.\nEn 1722, els holandesos van tancar l'entrada al port d'Anvers i Ostende va saltar a la fama. En 1838, es va construir una connexió ferroviària amb Brussel•les i Ostende que es va convertir en un punt de trànsit a Anglaterra uns anys més tard, quan el primer ferri va salpar de Dover. Ostende va créixer en envergadura durant els regnats dels reis belgues Leopold I i Leopold II, als quals tant els agradava passar les seves vacances a la ciutat. Es van construir monuments importants i viles per a la Família Reial i aviat els va seguir la resta de l'aristocràcia belga, la qual cosa porta a Ostende a ser coneguda com "La Reina de les localitats marítimes belgues".


Fundació Romea per a les Arts Escèniques\nLa figura del Maligne a MILTON i MOLIÈRE\nDilluns 18 de juliol, 19:00 Teatre Romea\nAmb Andrés Lima i Sergi Belbel\nImatges de la ment de Rafael Argullol a les 23:02:02 del 15 de setembre del 2022\nDilluns 19 de setembre, 19:00 Teatre Romea\nAmb Rafael Argullol\nDilluns 31 de octubre, 19:00 Teatre Romea\nAmb Fernando Prats\nPots veure l'espectacle que vam fer el 7 de Juny del 2022. Aquí.\nSOBRE EL BÉ I EL MAL (TOT LLEGINT PIERPAOLO)\nPots veure l'espectacle que vam fer el 30 de maig del 2022. Aquí.\nBAT-ALAN Biografia d’un assassinat social\nPots veure l'espectacle que vam fer el 16 de maig del 2022. Aquí.\nPots veure l'espectacle que vam fer el 11 d'abril del 2022. Aquí.\nCONFESSIONS D’UN ARTISTA\nPots veure l'espectacle que vam fer el 28 de març del 2022. Aquí.\nPedaleu molt o poc, llarg o curt, però pedaleu\nPots veure l'espectacle que vam fer el 28 de febrer del 2022. Aquí.\nACCIÓ FOTÒNICA (VIATGE AL PARADÍS)\nPots veure l'espectacle que vam fer el 24 de gener del 2022. Aquí.\nPremi Maria Rosa Jorba de Cendrós\nPots veure l'espectacle que vam fer el 17 de gener del 2022. Aquí.\nLa Fundació Romea per a les Arts Escèniques és una entitat privada sense ànim de lucre creada amb la voluntat de promoure el sector de les arts escèniques a través d’activitats que fomentin, principalment, el debat i la reflexió al voltant del fet cultural i teatral, el suport a la nova dramatúrgia, la formació i la investigació de les arts escèniques.


Les comparses de Ripollet s'instal·len al Centre Cultural per Carnaval -Cultura- 09/02/2018\n"Carnaval. Fotografies de comparses" és l'exposició que les dues entitats fotogràfiques del municipi, Agrupació Foto-Cine Cerdanyola-Ripollet (AFOCER) i Acció Fotogràfica Ripollet, presenten al Centre Cultural. Es tracta d'un recull d'una cinquantena d'imatges realitzades pels socis de les dues entitats amb una temàtica comuna: les comparses de la rua del Carnaval dels últims anys a Ripollet.\nLa mostra, que es podrà visitar fins al 28 de febrer, a la Sala 1 d'Exposicions, va ser inaugurada oficialment aquest dijous dia 9, amb la presència del regidor de Cultura, Oriol Mor, el president d'Acció Fotogràfica Ripollet, Joan Serrano, i el president d'AFOCER, Josep Manel Requena.\n"L'exposició evidencia com formen part del Carnaval, encara que moltes vegades no es vegin", explicava Mor, fent referència a la figura dels fotògrafs. El regidor també va voler agrair la seva participació en la rua: "Gràcies a vosaltres, podem mantenir aquesta festivitat popular a través de la fotografia, que tant ens agrada".\n- Ripollet estrenarà un nou Cabraboc per Carnaval [Notícies]\n- Oberta la votació del Concurs de Cartells de la Festa Major 2019 [Notícies]\n- Ripollet, escenari d'un Escape City dins els actes de l'Any Scènica [Notícies]\n- Es presenta l'Any de les Arts Escèniques 2019 #AnyScenica [Notícies]\n- Impuls municipal al bestiari local i a la cultura popular [Notícies]\n- El #CarnavalBestial 2019 estrenarà un nou Cabraboc [Notícies]\n- La Biblioteca va batre rècords d'assistència i activitats l'any 2018 [Notícies]\n- La passada dels Tres Tombs s'ajorna al 17 de febrer, però es mantenen els actes a cobert [Notícies]


UManresa crea un joc sobre la relació que hi ha entre les desigualtats i la salut - Regió7\nUManresa crea un joc sobre la relació que hi ha entre les desigualtats i la salut\nInequity està pensant per fer reflexionar joves estudiants de secundària\nAlumnes de l'institut Gerbert d'Aurillac, de Sant Fruitós, jugant a l'Inequity | FUB-UMANRESA\nFer reflexionar els joves sobre com les desigualtats socials poden incidir en la salut de les persones. Aquest és l'objectiu d'un joc que s'ha presentat aquest dimarts al migdia a la Fundació Universitària del Bages (FUB-UManresa) pensat per a joves de secundària. Es diu Inequity, i l'ha ceat el grup de recerca en epidemiologia i salut pública del campus Manresa de la Universitat de Vic-Universitat Central de Catalunya (UVic-UCC).\nEl joc va néixer a partir de la idea de crear una activitat relacionada amb l'àmbit de la salut adreçada a joves dels centres de secundària que visiten la universitat. O també per posar en pràctica durant les xerrades d'orientació de la institució universitària fa als instituts. Abans de fer-ne l'edició definitiva, el joc es va posar a prova durant un any amb la participació de 241 joves. A la presentació d'aquest dimarts, han estat alumnes de l'institut Gerbert d'Aurillac de Sant Fruitós de Bages.\nL'objectiu del joc és que els joves siguin conscients que tot i partir d'un mateix punt, les possibilitats d'arribar a la màxima salut no són les mateixes per a tothom. Hi ha condicionants individuals o col·lectius com l'educació, l'habitatge, el lleure o el treball.\nTot i haver estat concebut per a persones joves, el joc també pot ser útil per a persones adultes i com a eina prèvia a l'inici d'un debat o reflexió a l'entorn de la salut pública.\nEn el cas d'UManresa, el joc també s'utilitza amb les persones que estudien Cicles Formatius de Grau Superior que imparteix el Campus Professional o també en el grau d'Infermeria.\nSegons explica Laura Torreguitart, professora del CFGS d'Educació Infantil, "el joc provoca emocions diverses, com la sensació d'injustícia o d'indignació per aquestes diferencies. Tot i així, la lectura final és positiva i les estudiants, a banda de ser conscients de la realitat, també prenen consciència que es pot canviar aquesta situació".


Marganell s’incorpora a la Mancomunitat de Municipis del Bages per al Sanejament\nLa incorporació de Marganell a la MMBS augmenta a quinze els municipis del Bages i Moianès que en formen part.\nEn l’Assemblea del passat 7 d’octubre es va fer efectiva la incorporació amb la presa de possessió del càrrec de l’Ajuntament de Marganell a l’ens públic supramunicipal. Aquesta integració permetrà un major control i regulació en el sistema de sanejament, en els abocaments d’empreses del municipi, i també més seguretat pel què fa a la gestió de la depuradora que en un futur es construirà al municipi.\nEls Ajuntaments que ingressen a la Mancomunitat de Municipis del Bages per al Sanejament deleguen les competències de sanejament en alta a la Mancomunitat. Les noves incorporacions permeten que l’àmbit d’actuació de la Mancomunitat creixi i es doti de més eines per fer front a les responsabilitats que comporta el sanejament (col·lectors i estacions depuradors d’aigües residuals), optimitzant els recursos i sent més eficients.\nQuè és la Mancomunitat de Municipis del Bages per al Sanejament?\nConstituïda el 1986, la Mancomunitat de Municipis del Bages per al Sanejament és un ens administratiu de naturalesa supramunicipal, voluntària, cooperativa, de gestió de serveis i realització d’activitats econòmiques d’interès local. Actualment està integrada per 13 municipis del Bages i 2 del Moianès, i té com a objecte la gestió i explotació dels sistemes d’evacuació i tractament d’aigües residuals dels municipis que en formen part.\nArxivat a: SANEJAMENT MARGANELL MANCOMUNITAT DE MUNICIPIS DEL BAGES PER AL SANEJAMENT\nAlthaia convida a enviar missatges d'ànim a professionals i pacients\nLa Seu de Manresa retransmetrà les celebracions de Setmana Santa\nS'amplia el pagament de l’IBI fins al 21 d’agost\nComptadors solidaris per a famílies vulnerables


El blog de la Ludoteca Jocs: AQUEST NADAL A LA LUDOTECA...\nAQUEST NADAL A LA LUDOTECA...\nDurant les festes de Nadal, a la Ludoteca Jocs, hem passat uns dies plens d’emocions, activitats, tallers, campanades d’any nou, campionats, somriures i sobretots jocs, MOLTS JOCS!!\nTambé aquest any, els infants que ho han volgut, han participat al TALLER DE MÀGIA, on el Mag Karles els hi explicava quins són els secrets per convertir-se en un bon Mag o Maga: Com despistar al públic, l’ importància de mesurar les paraules, com ho pots fer perquè l’espectador/a digui el que tu vols… i molts altres secrets d’aquest art escènic tant espectacular.\nUna altra novetat d’aquest any, era el CAMPIONAT DE PIOU-PIOU. Tots els infants que varen participar al concurs ho varen fer molt bé, respectant les normes i cercant les millors estratègies. Després d’unes hores intenses de joc, es va disputar la final; una partida molt igualada i interessant on el guanyador va ser en Carles Prat Capdevila. El premi del concurs era un joc de taula, el “Fantasma Blitz”.\nAquest any, la Ludoteca de Nadal han estat pocs dies, però molt divertits!! Estem molt contents de la rebuda de les noves activitats, tant amb nombre de participació com en implicació i ganes dels participants... si tot va bé, repetirem!! Així que només ens queda donar-vos les gràcies per un Nadal tant dolç i desitjar-vos a tots i totes "Que el 2015 sigui l’any!! Que sigui ben simpàtic i PLE DE JOC!!".\nPublicado por ludoteca jocs en 8:27


El TSJC ordena a Salut que vacuni policies nacionals i guàrdies civils en 10 dies - Diari de Girona\nEl TSJC ordena a Salut que vacuni policies nacionals i guàrdies civils en 10 dies\nEl tribunal creu que existeix una aparent «discriminació» respecte als Mossos i dona 10 dies a la Generalitat per equiparar els diferents cossos\nUn guàrdia civil, al front marítim de Barcelona. robert ramos\nEl Tribunal Superior de Justícia de Catalunya (TSJC) va requerir ahir a la Conselleria de Salut que garanteixi «immediatament i sense dilacions» la vacunació contra el coronavirus dels policies nacionals i guàrdies civils que treballen a Catalunya i ofereix un termini de 10 dies perquè s'arribi a la mateixa proporció que en els Mossos. L'alt tribunal aprecia, igual que la fiscalia, que existeix una «aparença de discriminació» respecte als Mossos. La immunització dels membres d'aquest cos policial va ser completada per la Generalitat al febrer.\nEl TSJC accepta d'aquesta manera la petició dels sindicats de guàrdia civil i policia nacional Jucil i Jupol perquè es dictessin mesures cautelars que ordenin a la Conselleria de Salut prosseguir amb la vacunació dels agents, sol·licitud que ha sigut avalada per la fiscalia. Les dues agrupacions professionals van presentar un demanda en la qual demanaven mesures cautelaríssimes perquè consideren que s'ha frenat el procés de vacunació dels membres dels seus cossos, a diferència dels Mossos i Bombers, cosa que al seu parer vulnera el dret fonamental «a la igualtat i la no-discriminació».\n«Això és un tema de salut. Qui l'ha polititzat, que el resolgui», va respondre ahir en roda de premsa el secretari de Salut Pública de la Generalitat, Josep Maria Argimon, a preguntes dels periodistes. L'epidemiòleg va atribuir en el seu moment a una entrega tardana del cens que la vacunació de guàrdies i policies no s'hagi completat encara a Catalunya. «M'importa un rave quina professió té la ciutadania», va dir visiblement molest.\nPer la seva part, els sindicats Jucil i Jusapol van estimar que «es tracta d'una mesura que el Govern central ha hagut de prendre davant la deixadesa reiterada i l'abandonament de la Generalitat de Catalunya».


Antiblavers / Més exemplars de la revista blavers "Murta" a la galeria\n» Més exemplars de la revista blavers "Murta" a la galeria\n#1 05-01-2014 22:33:03\nMés exemplars de la revista blavers "Murta" a la galeria\nHan arribat a les nostres mans nous exemplars de la revista blavera Murta, que s'edità entre 1978 i 1984. Aquesta revista tingué moltes més pretensions intel·lectuals i en general molta més qualitat que la revista Som, que llavors sols era un pamflet quinzenal. Bé, en realitat la revista Som continua sent bàsicament això, un pamflet sense gaire qualitat.\nNo obstant la nostra discrepància ideològica evident, creiem que paga la pena posar a disposició de la gent els exemplars d'aquesta revista, que com diem, tenia certa qualitat i és en qualsevol cas un document històric excepcional, i no sols pel que fa al blaverisme, sinó àdhuc per a conèixer la societat valenciana en general d'aquells anys.\nEls nous exemplars els podreu trobar junt amb els altres, a la secció de la galeria de "Documents", i són els següents:\n-Exemplar nº 9.\n-Exemplar nº 10.\n-Exemplar nº 11.\n-Exemplar nº 12.\n-Exemplar nº 13.\n-Exemplar nº 14.\n-Exemplar nº 16.\nEsperem, doncs, que vos agraden. I sobretot, esperem que algun blaver siga ample de mires i reconega la tasca d'historiació del seu moviment que fa la nostra web, que començà en el seu dia amb la transcripció de l'històric llibre blaver El perill català, de Josep Maria Bayarri. Podem dir així que la nostra web arreplega ja més documents relatius a la història del blaverisme que les pròpies webs blaveres!


En aquest vídeo imprescindible, un grup de persones trans denuncia el maltractament rebut en la Unitat d'Identitat de Gènere (UIG) de l'Hospital Clínic de Barcelona. Els diferents testimonis també elogien la innovadora alternativa oferta a Trànsit, a la mateixa ciutat.\nFont: Plataforma Trans*forma la Salut.\nSi ara mateix haguéssim de recordar els nostres principals referents del col·lectiu trans, segurament pensaríem en la soldat nord-americana Chelsea Manning, que és a la presó i ha patit tortures, per haver filtrat informació classificada, o en la famosa Caitlyn Jenner, mundialment coneguda per formar part de l'elitista clan Kardashian. Potser també ens vindria a la memòria el terrorífic psicòpata del Silenci dels anyells (1991) o les meravelloses protagonistes de Les aventures de Priscilla, reina del desert (1994). Al nostre país, evocaríem de seguida Bibiana Fernández o algun cas colpidor aparegut a la premsa, com el d'Alan, l'adolescent que va suïcidar-se després d'haver patit un brutal assetjament a l'escola. Pel que fa a la comparació amb diferents cultures, tal vegada haguem sentit a parlar de les hijres de l'Índia, les kathoei de Tailàndia o els fa'afafine de Samoa, entre molts altres grups d'éssers humans, que no encaixen en l'hegemònica classificació binària dels sexes i els gèneres.\nComptat i debatut, la majoria de nosaltres disposem de ben poca informació, malgrat que no es pot negar que s'han fet passos endavant, en matèria de visibilització. Al meu entendre, caldria ressaltar amb especial èmfasi l'activisme del col·lectiu transgènere i l'exemple que aquest suposa pel conjunt de la societat. Si només ens centrem en el món de l'espectacle i els abusos que esdevenen mediàtics, no ens adonarem mai de la necessitat de reconèixer el seu llegat, el qual té una especial rellevància en el camp de la salut mental. El mes d'octubre és important, en aquest sentit, perquè en diferents països es reivindica la necessitat de despatologitzar la transsexualitat, encara present en l'influent manual de l'Associació Americana de Psiquiatria (APA), el DSM-5 (disfòria de gènere), o en el de l'Organització Mundial de la Salut (OMS), el CIE-10 (trastorn de la identitat). A Espanya s'han fet tímids avenços atès que en certes comunitats, com ara la madrilenya, la canària o l'andalusa, ja no és necessari "disposar" d'un diagnòstic psiquiàtric per a començar el tractament hormonal a la sanitat pública.\nAfortunadament, Catalunya s'ha sumat recentment a aquesta iniciativa despatologitzadora. El passat 24 d'octubre, el conseller Toni Comín i diversos representants de la Plataforma Trans*forma la Salut, van presentar un model pioner d'atenció a les persones trans. No hem d'equivocar-nos i pensar que aquesta és una conquesta que tan sols han de celebrar les persones directament beneficiades pel canvi. Tal com assenyala un dels testimonis del vídeo, tots plegats podem ser víctimes del paternalisme, la tutoria o la violència en l'entorn hospitalari. Per altra banda, el lobby psiquiàtric no s'acarnissa simplement amb ells sinó que els seus tentacles abracen sectors cada cop més amplis de la societat -ho hem denunciat a bastament en aquest blog-. Hem de reconèixer, doncs, a la comunitat trans la seva perseverança, en moments realment foscos, perquè amb el seu coratge ens mostren que realment és possible d'avançar cap a la construcció d'una societat més rica, plural i humanitària. Gràcies pel vostre valuós llegat: seguim cap endavant!\nadolescència cinema infància mitjans salut salut mental sexe trauma violència


I tu, com vius els 150 anys del SAFA?\nAquest curs, com sabeu, és molt especial per tota la comunitat educativa de l’escola Sagrada Família ja que celebrem els 150 anys del centre.\nDes del primer dia, estem vivint aquest aniversari amb una gran il·lusió. Ja hem començat amb els preparatius per a la festivitat del 150è aniversari, que tindrà lloc el 19 de maig, però també volem aprofitar ocasions del dia a dia a l’escola per recordar i festejar aquesta commemoració tan especial.\nLlegeix més sobre I tu, com vius els 150 anys del SAFA?\nSORTIDA DE 3r AL “CAIXA-LAB”\non han realitzat un taller d’emprenedoria. Les activitats anaven dirigides cap a la innovació, la recerca i el coratge d’iniciar nous projectes amb la passió que caracteritza als bons emprenedors.\nEl lema era “SI VOLS... TU POTS”!!!\nLlegeix més sobre SORTIDA DE 3r AL “CAIXA-LAB”\nBenvinguts/des al nou curs 2016-17!\niniciem un curs molt especial en el qual celebrarem el 150è aniversari de la nostra escola i els 400 anys del naixement del carisma vicencià.\nLlegeix més sobre Benvinguts/des al nou curs 2016-17!\nCompren totes aquelles activitats realitzades pels nens que necessiten una precisió, un alt nivell de coordinació óculo-manual, una força controlada i una bona concentració. És primordial aconseguir una bona base des de petits.\nEls nens d’infantil treballen la motricitat fina amb l’ajuda de material sensorial i objectes quotidians: fer collarets, jugar amb les pinces d’estendre, amassar plastilina, esquinçar papers, fer boletes de paper, retallar amb les tisores, punxar amb el punxó...\nLlegeix més sobre LA MOTRICITAT FINA A P3\nTot el públic estaba esperant saber què era allò que oferien els famosos Surflight, Remake-up i companyia.\nAmb la Sala Polivalent plena a vessar, tots els grups van superar la por escènica i van exposar les miniempreses que havien dissenyat, amb el suport no només de presentacions en Prezi i Powerpoint, sinó també dels vídeos, prototips i fulletons publicitaris que havien creat. Tots els materials, així com les presentacions, van ser en anglès, l'idioma en que s'ha desenvolupat l'assignatura.\nLlegeix més sobre Presentació dels projectes d'emprenedoria\nBen preparats i amb moltes ganes de passar un bon dia van pujar a l’autocar. Un cop allà, es van equipar i van començar les activitats.\nMentre els alumnes de 5è gaudien de les activitats dirigides de piscina i de canoa, els companys de 6è practicaven el caiac individual i el paddle surf. Van acabar tots ben mullats!\nA continuació podeu veure algunes imatges d’aquesta jornada tan refrescant.\nLlegeix més sobre CANAL OLÍMPIC\nE-Safa Project a P5\nAra ja sabem fer fotografies i selfies, gravar vídeos… Amb les apps hem après matemàtiques, llengua, anglès i habilitats psicomotrius, igual que amb les activitats del Make It que ens han preparat els nostres mestres.\nLlegeix més sobre E-Safa Project a P5\nSER SOLIDARIS ÉS COSA DE TOTS\nLa finalitat d’aquest és recollir roba, calçat, aparells elèctrics i electrònics per transformar-los en beques menjador. D’aquesta manera atenen les necessitats que hi ha en el nostre entorn més proper.\nPer aquest motiu, des de fa unes setmanes, a la recepció de l’escola tenim un contenidor per fer la recollida. Els alumnes de Primària, amb aquest vídeo, us animen a formar part del projecte fent un petit gest.\nLlegeix més sobre SER SOLIDARIS ÉS COSA DE TOTS\n4t d’ESO participa en un concurs d’anglès\nEls estudiants han estat qui han adaptat els guions de l’obra de Shakespeare, preparat els vestuari i també qui han trobat les localitzacions on poder grabar l’obra: el castell de Castelldefels.\nAmb una part de les imatges de la pel·lícula s’ha elaborat un video que s’ha presentat a un concurs organitzat per l’editorial Oxford. El premi, un viatge a Londres per a tot el grup. El primer pas per a guanyar-lo és estar entre els 10 vídeos més votats d’entre tots els participants.\nLlegeix més sobre 4t d’ESO participa en un concurs d’anglès\nEl proper 17 de juny, dia de la Jornada Esportiva, a la tarda, us convidem a córrer al costat d'ells/es, no tan sols per gaudir plegats, sinó que per animar-los, motivar-los i ajudar-los a acabar la cursa que estem preparant: el 1r Cros SAFA.\nLlegeix més sobre Equip Hoyt


El Cercle Català de Negocis ja no suma amb el Consell per la República Catalana - El triangle\nEl logo de l’entitat que va crear Joan Canadell desapareix de l’organisme que presideix Carles Puigdemont\nEl Centre Català de Negocis ha desaparegut del llistat d'empreses que sumen amb el Consell per la República Catalana\nEl Cercle Català de Negocis s’ha donat de baixa de les entitats que van promoure l’ús per part dels seus socis de la Identitat Digital Republicana (IDR) que va posar en marxa el Consell per la República Catalana el passat 6 d’abril. En la presentació d’aquesta Identitat Digital, els seus promotors van dir que el Consell per la República negociaria amb entitats, empreses, ONGs, fundacions i associacions perquè utilitzessin aquesta identificació i la integressin al seu funcionament quotidià. El nombre d’entitats que la fan servir, però, no ha superat mai la vintena. L’apartat del portal que les dona a conèixer porta el títol de Amb qui sumem. Més que sumar, la xifra ha anat disminuint amb el temps. Algunes entitats que hi apareixien fa un temps ja no hi són. L’última a donar-se de baixa ha estat el Cercle Català de Negocis.\nEl Cercle Català de Negocis va ser creat el novembre de 2008 per un grup d’empresaris liderats per Joan Canadell i Ramon Carner. Canadell en va ser secretari general fins el 2014. Carner va ocupar la presidència d’aquest col·lectiu fins que va ser substituït el 2013 per Albert Pont. Quan Canadell va ser elegit president de la Cambra de Comerç de Barcelona el 2019 va fitxar Pont pel seu comitè executiu. Ambdós han coincidit en les seves idees radicals pel que fa a la via per aconseguir la independència de Catalunya. Canadell va integrar-se a la candidatura de Barcelona de JxCat a les eleccions de 14 de febrer i ara és diputat de la formació que lidera Carles Puigdemont. Pont, en canvi, es va presentar com a cap de llista del Front Nacional de Catalunya, partit que defensa posicions xenòfobes i supremacistes. Aquest partit va aconseguir menys de 5.000 vots a les eleccions i Pont no va ser elegit.\nEl Cercle Català de Negocis es situa en l’òrbita de l’Assemblea Nacional Catalana i el seu president ha arribat a acusar JxCat i ERC de trair la causa sobiranista. El distanciament entre aquesta entitat i Carles Puigdemont i el seu Consell per la República Catalana casava malament amb les crítiques de Pont a JxCat. No se sap, per tant, si el Cercle Català de Negocis ha deixat de “sumar” amb l’Identitat Digital Republicana per voluntat pròpia o perquè l’han fet fora els propietaris del portal del Consell.\nLa pretensió dels impulsors de l’IDR era que un milió de catalans l’adquirissin, però encara no ha arribat als 98.000 usuaris. Es comercialitza a 6 euros en format digital i 12 euros en format de tarja física. Sí que si han sumat, els mitjans de comunicació arrenglerats amb JxCat i el Consell: Vilaweb, El Nacional, ElMón i La República. Joan Canadell no ha fet com el seu excompany Albert Pont i el logo amb les quatre barres i l’estel de la seva empresa –Petrolis Independents- continua “sumant” al portal de l’Identitat Digital Republicana.\nPrevL’emergència climàtica a Catalunya


La pandèmia de la covid-19 ja suma dos milions de morts arreu del món La República\nACN Barcelona.-La pandèmia de la covid-19 ha sumat aquest divendres dos milions de morts arreu del món, segons el recompte de la Universitat John Hopkins i la iniciativa apadrinada per […]\nACN Barcelona.-La pandèmia de la covid-19 ha sumat aquest divendres dos milions de morts arreu del món, segons el recompte de la Universitat John Hopkins i la iniciativa apadrinada per la universitats d’Oxford ‘Our World in Data’. Les estadístiques marquen, a més, que la velocitat de la letalitat creix exponencialment dia a dia. La covid-19 va tardar set mesos a arribar al primer milió de defuncions arreu del planeta, i només tres per assolir el segon. Actualment es registren prop de 13.000 morts diàries a causa de la infecció, gairebé el triple que a l’estiu. A Espanya, en els set mesos que van del març al setembre hi ha hagut 30.000 morts. En els quatre que van del setembre al desembre n’hi ha hagut 20.000.\nEuropa és el continent amb més morts oficials, que superen les 615.000. A l’Amèrica del Nord se’n comptabilitzen 565.000 i a l’Amèrica del Sud 384.000. A l’Àsia se n’han registrat fins ara 354.000.Per països, lideren el rànquing els Estats Units d’Amèrica, amb 380.000. Els segueixen el Brasil amb 205.000 i Mèxic amb 137.000. A l’Índia n’hi ha hagut 151.000.


Comissió que persegueixi el paper de corredor honest en futures negociacions globals sobre governança d'Internet - Reporter de la UE\nCom a conseqüència de la vigilància d'Internet a gran escala i la reducció de la confiança a Internet, avui la Comissió Europea proposa una reforma clau per a la forma en què es gestiona l'Internet i córrer. La proposta requereix una governança més transparent, responsable i inclusiva.\nLa vicepresidenta de la Comissió, Neelie Kroes, va dir: "Els propers dos anys seran crítics per redibuixar el mapa mundial de governança d'Internet. Europa ha de contribuir a un camí creïble per a la governança mundial d'Internet. Europa ha de jugar un paper fort a l'hora de definir quina és la xarxa de el futur sembla ".\nLa Comissió s'ha compromès a una Internet que continua servint a les llibertats fonamentals i els drets humans, Kroes, va assenyalar: "Les nostres llibertats fonamentals i els drets humans no són negociables. Han de ser protegits en línia ".\naccions concretes com:\nEstabliment d'un calendari clar per a la globalització de l'ICANN i les "funcions de IANA";\nun enfortiment del Fòrum de Governança d'Internet mundial;\nel llançament d'una plataforma en línia per a la creació de la transparència en les polítiques d'Internet, l'Observatori Global de Polítiques d'Internet;\nuna revisió dels conflictes entre les lleis nacionals o jurisdiccions que suggeriran possibles remeis;\nun compromís continu per millorar la transparència, la rendició de comptes i la inclusió dels processos de múltiples parts interessades i els que participen en aquests processos;\nun compromís amb la creació d'un conjunt de principis de govern d'Internet per salvaguardar el caràcter obert i no fragmentat de la Internet, i:\nun compromís de globalitzar la presa de decisions clau (per exemple, la coordinació dels noms de domini i adreces IP) per salvaguardar l'estabilitat, la seguretat i resistència d'Internet.\nKroes va dir: "Alguns estan cridant a la Unió Internacional de Telecomunicacions per prendre el control de les funcions clau d'Internet. Estic d'acord en què els governs tenen un paper crucial que desenvolupar, però els enfocaments de dalt a baix no són la resposta correcta. Hem enfortir el model de múltiples parts interessades per preservar la Internet com un motor per a la innovació ràpida ".\nLa Comissió recolza fermament un veritable model de govern de múltiples parts interessades per Internet basat en la plena participació de tots els actors i les organitzacions pertinents.\nLa comunicació d'avui és la base d'un enfocament europeu comú en les negociacions globals, com ara el Netmundial reunits a Sao Paulo, Brasil (abril 2014), la Fòrum de Governança d'Internet (Finals d'agost) i la Reunió d'Alt Nivell de la ICANN. Aquest enfocament se seguirà desenvolupant amb el Parlament Europeu i el Consell.\nel govern d'Internet és un terme usat per descriure els acords mundials que organitzen els recursos i funcions de la Internet. Té el propòsit de garantir el correcte funcionament d'Internet, per exemple, que qualsevol lloc web accessible des de qualsevol lloc del món, i que els sistemes de tècnica treballen junts, no importa on es trobi, o què adreces web pot ser utilitzat en tot el món. L'Internet es va desenvolupar com una xarxa distribuïda de xarxes i funciona sense un òrgan de govern centralitzat. Es regeix per diversos actors i organitzacions en els arranjaments de múltiples parts interessades.\nRecents revelacions de vigilància a gran escala han posat en qüestió l'administració dels EUA quan es tracta de la governança d'internet. Així que donat el model centrat en Estats Units del govern d'Internet actualment en vigor, cal negociar una transició suau cap a un model més global i, al mateix temps que protegeix els valors subjacents de la governabilitat de múltiples parts interessades oberta d'Internet.\nLa UE ha estat un actor clau en la Cimera Mundial sobre la Societat de la Informació del 2002-2005, que va conduir al disseny del sistema de governança d’Internet que tenim actualment. El 2009, la Comissió Europea va adoptar una Comunicació (COM (2009) 277, "Governança d'Internet: els passos següents"). El Parlament Europeu i el Consell han reclamat reiteradament un enfocament inclusiu de la governança d’Internet, salvaguardant el model de múltiples parts interessades, tot assegurant-se que les prioritats europees es tinguin degudament en compte.\nEuropa i Internet en un context global Comunitat\nComunicació Govern d'Internet\nEtiqueta: #NetGov, #internetgovernance\nTemes relacionats:destacat-Imatge completaObservatori de Polítiques d'Internet globalFòrum de Governança d'Internetvigilància d'Internet a gran escalareducció de la confiança a Internet


La bandera olímpica ja oneja a Tarragona | Club Rugby Tarragona\nLa bandera olímpica ja oneja a Tarragona\nLa bandera dels Jocs del Mediterrani ja oneja a Tarragona recordant que l’any 2017 aquest esdeveniment esportiu tindrà lloc a la nostra ciutat. Ahir, 18 de juliol a les 20h, i en el marc de l’amfiteatre romà, va tenir lloc l’acte simbòlic d’enlairament de la bandera olímpica procedent de Mersin (Turquia), última seu dels Jocs del Mediterrani 2013.\nLa bandera va ser portada des de l’arena de l’amfiteatre als jardins per deu joves esportistes de diferents clubs de la ciutat i comarques, i de diferents disciplines, que durant l’any han estat campions de Catalunya o d’Espanya en les seves categories. El Clu Rugby Tarragona hi va ser present amb l’esportista Pau Moreno Escoda, (U16), campió d’Espanya 2012-2013.\nL’acte, que comptà amb una nombrosa assistència de públic, s’acompanyà amb música i versos, a banda dels parlaments de les diferents autoritats polítiques per recordar el repte que la ciutat de Tarragona i l’esport tarragoní tenen al davant i que resumeix encertadament el lema dels Jocs: “Cap al futur. Tarragona 2017. Preparats per fer història”.


Casa - Refugi ARDERICÓ: Hay vida en Otoño\nPublicat per kun a 1:56 p. m.\nBones, soc el Manel.ja m'he mirat tota la pagina web i he de dir que es la caña1! m'ha agradat molt.Us desitju molta sort amb el negoci. El Roger i jo estem encantats d'haber-vos servit de gran ajuda en quan a les fotus.\nDe alguna manera ja us ajudarem a fer propaganda!!\nVinga dons esperem tornar-vos a veure ben aviat!!\nRecords d'en Manel i el Roger\nDe res companys, les gracies a vosaltres i a bon segur que ens veurem aviat.


Hem escoltat: Stromboli Jazz Band (11/05) | Associació Musical Big Band de Montbau\nHem escoltat: Stromboli Jazz Band (11/05)\nDeia el presentador del concert del passat divendres (11/05) que la programació de l’edició sisena havia sortit molt variada. Cèrtament, al llarg del cicle hi ha hagut la fusió, el jazz manouche, l’homenatge a cantants, els standards de sempre, les versions a quatre veus… Hi faltava el jazz antic, per dir-ho d’alguna forma, el jazz New Orleans, el Dixieland… i amb la Stromboli Jazz Band aquest buit va quedar cobert.\nEl que passa és que la Stromboli Jazz Band no és exactament una formació de dixieland. Més aviat presenta en format dixieland una gama curiosa i variada de versions de temes del, podríem dir, repertori popular de música lleugera. Per complir amb el plantejament van començar amb l’ultraclàssic Bourbon Street Parade, i seguir amb Love was made for me and you. Però aviat caurien les sorpreses: You’re the one that I want (musical Grease) o una versió de Hey Jude amb una interessant introducció a l’estil jazz contemporani (amb pinzellades be-bop) a càrrec del trompetista Josué Garcia. Música lleugera italiana i concessions al pop mostrat en una versió d’El mar del grup Manel. I el bis, per tancar el cercle i tornar als orígens no podia ser altre que When the saints go marchin’ in.\nMés que d’un concert, gaudírem d’un espectacle entretingut i amè, en connexió constant amb el públic a través d’un relat fet d’humor i música. Raül Cid exerceix de cantant i showman, i acoloreix amb el trombó la part solística, junt amb Josué Garcia. La tuba d’Ismael Carles manté el format i dóna el gruix i el cos a tota la proposta, mentre manté l’atenció visual de l’espectador encuriosit per un instrument tan poc freqüent. La resta d’obligacions rítmico-harmòniques queden resoltes per la pulsació i color del banjo i ukelele de Toni Solé i pel rigor estilístic d’Adrià Mort a la bateria.\nEn conjunt gaudírem d’una proposta original, especial, on sens dubte el factor jazzístic es vol maridar amb altres factors com l’entreteniment i l’amenitat. “Música de proximitat”, en definitiva, concepte repetit i justificat de fet i paraula per part dels artistes durant l’estona d’espectacle, que des de la percepció d’aquest cronista es va fer fins i tot curt. Bon senyal.\nThis entry was posted on 05/13/2018 by montbaubigband.


(Vila-real, 1972). Llicenciada en Ciències de la Informació per la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) i Diplomatura de Cultura de Pau per la mateixa universitat. Periodista amb 25 anys d’experiència tant en mitjans de comunicació (La Vanguardia, Criatures del diari Ara, Diari de Sabadell, Ràdio Sabadell, Cuina, Revista Chicote, El 9 Nou o Mediterráneo de Castelló) com en gabinets de comunicació (Ajuntament de Sabadell, Parc Agrari del Baix Llobregat). Autora del conte “El diari de la Marieta”, editat per l’Ajuntament de Sabadell. Premi Tasis-Torrent de la Diputació de Barcelona. Especialitzada en informació ambiental, economia, criança, vida sana i gastronomia, així com perfils d’empresa i informació locals en els seus 16 anys de redactora a La Vanguardia. Experta en continguts per a pàgina web i blog i redactora de contes per encàrrec.\nPeriodista, locutor i speaker\n(Sabadell, 1979) Periodista, locutor i speaker. Comunicador corporatiu amb formació universitària específica de grau, postgrau i màster. Amb una dècada d'experiència en banca, promoció cultural, medi ambient, tercer sector, institucions i pimes. Durant nou anys, responsable de comunicació de les Obres Socials de Caixa Sabadell i d'Unnim, i de comunicació externa (cap de premsa) de Caixa Sabadell (2006-2008). Speaker amb llarga presència en la presentació d’esdeveniments culturals, econòmics i socials. Coneixement directe i profund dels mitjans catalans i dels seus professionals a través del treball desenvolupat des del 1998 en una vintena d'ells; entre els quals, TV-3, la SER, 'El País' i l''Avui'. Des del 2006, periodista especialitzat en gastronomia; col·laboració actual a 'Cuina', 'Time Out', 'Descobrir' i 'Cupatges'. Conseller consultiu de Ràdio Sabadell.\nAnna D.D. (Sabadell, 1969). Dissenyadora gràfica amb 30 anys d’experiència. Títol de graduat en Arts aplicades amb l’especialitat de disseny gràfic a l’Escola Municipal Illa de Sabadell. Especialitzada en comunicació visual, identitat corporativa, publicitat, disseny editorial i gràfic, preimpressió i edició. Compulsora del disseny gràfic del butlletí municipal Sabadell A Prop de l’Ajuntament de Sabadell i de diferents campanyes publicitàries i de comunicació municipals.\n(Manresa, 1972). Fotògraf format a l’Institut d’Estudis Fotogràfics de Catalunya. Especialitzat en reportatge, bodegó publicitari i arquitectura i interiorisme. Inicia la seva trajectòria professional el 1992, dins el setmanari l'Actualitat de Terrassa, per desprès continuar en altres mitjans de premsa escrita en l’àmbit local, comarcal i nacional. Més tard desenvolupa part de la seva trajectòria en altres disciplines fotogràfiques, com també està immers en projectes per a la divulgació i experimentació en el fenomen de l'estenop on col·labora i participa dins el món pedagògic i associatiu. En l’àmbit de la fotografia comercial o per encàrrec, dóna servei en diferents àmbits, tant per a editorials, fotografia de producte per a empresa, fundacions, estudis d’arquitectura i interiorisme, com també dins l'àmbit institucional i cultural, També gestiona i produeix continguts per diferents plataformes en diferents formats.\nCàmera i editor\n(Hilden, Alemania, 1972) Càmera i editor. Titulat en Imatge i So (especialitat fotografia), diplomat en operació i realització en vídeo i televisió. Des de 1996 comença l’especialitat com a operador de càmera professional i més endavant la de postproducció. Després de treballar com a operador de càmera per a Vallès Serveis de Televisió, S.L., treballa de càmera per a Televisión Española, Telecinco, TV3 i Mediapro, entre d’altres. L’any 2000 funda la productora Eticreport, sccl i, entre d’altres, fa el programa “L’Art de Viure” , emès per la a través de la Xarxa de Televisions Locals de Catalunya (XTVL). Ha realitzat tasques audiovisuals per a diferents institucions, empreses i organitzacions com: Generalitat de Catalunya, Diputación de Barcelona, Hospital Sant Joan de Deu, UAB, Ajuntament de Barcelona, Universitat Internacional de Catalunya. L’any 2006 impulsa la productora NaturalReport i des de 2013 col·labora amb dECOmunicació.\n(Vila-real, 1941). Humorista gràfic i mestre de primària. Guardonat amb el Notari de l'Humor. Universitat d'Alacant (2018). Distinció al Mèrit Cultural. Generalitat Valenciana (2017). Premi Nacional d’Humor Gràfic Mingote (Madrid, 2011). Autor de més de 26.000 acudits publicats en un centenar de capçaleres de l’Estat espanyol i de l’estranger, especialment d’Itàlia i Estats Units. Autor de vuit llibres d’humor. A més del Mingote, a Quique li han atorgat els guardons 20 de Febrer (Vila-real, 2008), Cadena Ser (Castelló, 2008), Socarrat Major (Vila-real, 2007), Onda Cero Cultura (Vila-real, 2004), Finalista Paleta Agromán (Madrid, 1979), Olimpíada Internacional del Humor (València, 1972) i Salón Nacional del Humor (Ciutadella, 1971). Actualment publica a una quinzena de capçaleres i és l’autor dels dibuixos d’aquesta web.


Tesla i SolarCity porten l’autoconsum a una petita illa americana\nEstàs a: factorenergia > Blog > Histories Positives > Tesla i SolarCity porten l’autoconsum a una petita illa americana\nTesla i SolarCity han ajudat una illa americana a deixar de banda el combustible fòssil per a passar a autoabastir-se; independitzant-se energèticament i demostrant, alhora, que es pot viure perfectament amb l'energia que un mateix produeix i com estalviar llum amb l'autoconsum.\nQuan pensem en com estalviar llum i en eficiència energètica, clarament pensem en autoconsum. Les societats comencen la seva transició energètica i es mouen progressivament cap a un model energètic molt més verd i eficient. Però no només passa a les grans ciutats, en aquest cas, una petita illa americana ha estat protagonista d’aquesta transformació, deixant enrere el combustible fòssil per a donar la benvinguda a les plaques solars, la seva actual i única font d’energia.\nTesla i SolarCity independitzen Ta'u energèticament\nLa col·laboració entre les bateries Tesla i la generació solar de SolarCity han donat els seus fruits en una petita illa americana, la illa de Ta’u a Samoa, que ja s’autoabasteix gràcies a l’energia solar.\nLa petita illa ha trobat com estalviar llum i ha pogut deixar de costat la seva dependència al dièsel, un problema comú a aquells indrets del món en què la electricitat no és un bé tan comú. El cost que suposa l’enviament de combustible fòssil des de llargues distàncies posa sobre la taula importants problemes socials i econòmics, començant per les apagades que es pateixen quan hi ha escassetat del producte; inconvenients que fan més que amortitzables les nombroses plaques solars instal·lades, que segur que són una millor inversió a mig-llarg termini davant d’un vaixell carregat de combustible com a única font d’energia. Els habitants d’aquesta petita illa americana han après com estalviar llum i energia sense gastar de més i produint de forma més neta.\nEl projecte, que s’ha desenvolupat en un any, inclou 5.300 panells fotovoltaics capaços de generar 1.4 MW, combinats amb una bateria Tesla amb una capacitat d’emmagatzematge de 6MW/h. El resultat és capaç d’abastir d’energia als 600 residents de l’illa de Ta’u durant tres dies sencers a màxima capacitat, i es recarrega completament després de només set hores d’exposició solar.\nTesla espera que aquest projecte serveixi d’exemple a altres clients potencials, a més de demostrar que les seves bateries no són d’ús exclusiu per al vehicle elèctric.\nSi tens un vehicle elèctric o simplement t’interessa saber com estalviar llum, pots trucar-nos gratuïtament al 900 850 000 i t’assessorarem.


-- Arrossegant la motxilla --: Adéu Nikko\nEl nostres plans son de marxar ja mateix però a l'estació de autobús passa l'estona i de la propietària del guest house no hi ha ni rastre. Peró mentre passem l'estona hem començat a parlar amb una parella de Australians que han acabat de arribar al poble i esperen per poder allotjar-se. Ells porten 6 mesos viatjant i esperen que la seva aventura duri molt més, no se perquè però aquesta historia em sona. Jo els hi explico que també vaig fer una cosa semblant però per el sud-est asiàtic ja que allà tot és més barat, i ja comencem a explicar-nos coses del viatges sense parar. Quant trobes algú aixi connectes ràpidament ja que ells tenen idees semblant a tu i es competeixen experiències similars.\nPer fi la dona del guest house ha arribat. Ajudem als australians amb les maletes i allà ens acomiadem d'ells, ha sigut una llarga espera però m'ha agradat conèixer aquesta parella. Per allà apareix el marit de la propietària que és el altre responsable de l'altre hotel que tenen perdut entre el parc, i l'hi expliquem que hem fet un canvi de plans i que marxem ja mateix a Tòquio, si encara queden trens. Ens carreguem les motxilles a l'esquena i mentre el propietari ens diu adéu marxem ràpidament a l'estació resant per que quedi algun tren encara.\nNomés en arribar a l'estació de trens amb totes les esperances en escoltar un si preguntem a les taquilles si encara queden trajectes. Per sort ens diu que si i comprem per 1600 iens (15€), un bitllet de tren regional que farà parada a Utsonomiya i d'allà agafarem un altre amb parada a Shinjuku. Esperem a la sala de espera que arribi el ferrocarril ja que a l'exterior fa massa fred i just arribar el tren entrem dintre un vagó mentre fem la última mirada al poble. Adéu Nikko.\nDurant el trajecte, en tren coneixem un noi francès que també ha estat visitant el poble i ens explica que està viatjant per tot el món sol. Ha acabat fa poc la seva carrera i abans de començar una vida de treball fins que es jubili, diu que ara que encara és jove vol aprofitar per conèixer mon. Ell utilitza la comunitat de viatgers "Caught Surfing" que consisteix en conèixer gent que acull viatgers en cases particulars a canvi de ser acollit a casa del amfitrió en cas de visitar al seu país. Com que el camí fins al punt de transbord és una mica llarg, la conversa dura i ens explica entre d'altres coses que ell no utilitza el taxi, sinó que porta al damunt sempre uns patins en línia i que ha patinat per diferents llocs del planeta. Ell dintre la seva motxilla no hi falten mai els patins. A França competeix en curses d'aquesta modalitat i a pesar de no poder guanyar-se la vida amb aixo, es defensa prou bé. El seu domini es suficient per moure's dintre les ciutats, però depèn en quines és massa perillós i ja havia tingut algun ensurt.\nEn arribar en Utsonomiya, en diguem adéu i seguim els nostres camins, ell també va a Tòquio però ha comprat un bitllet més car en tren de primera, però nosaltres agafarem el regional que és més econòmic. El nostre trajectes és més lent però tenim la oportunitat de veure el dia a dia de la gent local, hi ha una gran quantitat de gent que es mou entre les estacions i a mida que anem avançant ens anem introduint en la gran metròpoli mentre cau la nit. Asseguts en el nostre seient mig cansats anam observant en el mapa del tren com passen les estacions fins que ens adonem que ens hem passat la nostre i que portem més estona del degut dintre el vago. Preguntem a uns estudiants japonesos que com a mínim dominen el anglès i ens diuen que ja es massa tard per arriba a Sinjuku que podem baixar en les que vindran a continuació. Cap problema per que ja estem dins de la capital, baixarem en la pròxima parada que trobem i allà buscarem allotjament. Hola Tòquio!\nPublicado por Enric Martin en 12:29


Sessió monogràfica de suport a la docència amb deduceR | Servei d'Estadística Aplicada\nSessió monogràfica de suport a la docència amb deduceR\nLa Sessió monogràfica de suport a la docència amb Deducer està dirigida al col·lectiu docent de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB) que vulguin utilitzar Deducer per a la docència d'assignatures relacionades amb l'estadística o l'anàlisi de dades. L'objectiu del curs no és el d'exposar eines estadístiques sino la de facilitar recursos per la utilització d'aquest software.\nDeducer (http://www.deducer.org) està dissenyat per ser un software estadístic lliure i fàcil d'utilitzar com a alternativa al programari de pagament. Compta amb un sistema de menús per fer les tasques bàsiques de manipulació i d'anàlisi de dades, i incorpora una graella de dades per visualitzar i editar bases de dades. L'objectiu del projecte Deducer és doble:\nProporcionar una interfície d'usuari gràfica intuïtiva (GUI) basada en el programa R, i dirigida a usuaris no tècnics que desitgin aprendre estadística bàsica i realitzar anàlisis sense necessitat de programació.\nAugmentar l'eficiència dels usuaris de R experts a l'hora de realitzar tasques comunes mitjançant la substitució de centenars de combinacions de tecles per uns clics del ratolí.\nDeducer està dissenyat per ser utilitzat en la consola Java R (JGR).\nS'oferiran dues sessions els dies 10 d'octubre de 15:30 a 19:30 i 19 d'octubre de 9:00 a 13:00. S'haurà d'escollir un dels dos dies per tal de formalitzar la inscripció.\nLa preinscripció es podrà formalitzar a través del Servei d'Estadística Aplicada Aplicada omplint el formulari de preinscripció Sessió monogràfica que trobareu a la web. Un cop rebut el vostre formulari, us confirmarem mitjançant un correu electrònic si teniu plaça assignada o bé que esteu en llista d'espera.\nQuotes d’inscripció (2012):\nInscripció 1 assist 100,00 € Gratuïta\nTarifa UAB: Es podran acollir a aquesta tarifa tots els interessats que pertanyin a la comunitat universitària de la UAB (PAS, professors).\nDetalls de pagament per a tarifa Extern:\nIntroducció a Deducer\nGuardar la sintaxi\nCarregar paquets addicionals\nPersonalitzar els menús\nPreinscripció Sessió monogràfica


Ecodiari: És reaccionari, el decreixement?\nRedacció | Actualitzat el 19/04/2008 a les 12:23h\nÉs reaccionari, el decreixement?\nAquest divendres 18 d'abril, Jean-Louis Prat, un dels animadors de la Trobada pel Decreixement que se celebra aquest cap de setmana (18-20 d'abril) a Sant Miquel de Cuixà, ha presentat la ponència És reaccionari el decreixement? Entre Castoriadis i Alain de Benoist, que us oferin en aquest article:\nEl meu primer projecte era de proposar-vos un estudi sobre Castoriadis i el decreixement, en el qual hauria hagut d’espavilar-me amb el fet que Castoriadis mai no ha fet servir el mot decreixement, cosa que, naturalment, no ens impedeix de trobar en la seva obra molts arguments favorables a les tesis que defensem, avui, nosaltres els «objectors de creixement».\nDe cara a allò que està en joc en el debat sobre el creixement, el pensament de Castoriadis manifesta una continuïtat colpidora: és així que podem retrobar, en un text publicat en els darrers anys de la seva vida, com un ressó del que hauriem pogut llegir, a l’inici dels anys seixanta, en la revista Socialisme ou Barbarie —i que em permetreu de citar: «La idea que el socialisme coincideix amb la nationalització dels mitjans de producció i la planificació; que el seu objectiu essencial —o l’objectiu vers el qual els homes haurien d’apuntar— és l’increment de la producció i del consum, aquestes idees han de ser denunciades implacablament, la seva identitat amb la orientació profunda del capitalisme s'ha d'ensenyar constantment (…). El programa socialista ha de ser presentat per allò que és: un programa d’humanització del treball i de la societat. S’ha de proclamar que el socialisme no és una terrassa d'esbarjo sobre la presó industrial, ni transistors per als presoners, sinó la destrucció de la presó industrial mateixa» [S ou B, núm. 33, p. 82, i núm. 35, pp. 29-30: traducció espanyola a Escritos políticos, Madrid, La Catarata, 2005, p. 52].\nI ara escoltem la resposta que feia Castoriadis, el 1992, a una enquesta del Nouvel Observateur, en la qual se li preguntava més o menys el que vull discutir ara mateix: «L’écologie est-elle réactionnaire?». Tinc dues bones raons per llegir-vos un extracte d’aquesta resposta, la primera i la més immediata és que l’ecologia representa, als ulls de Castoriadis, el qüestionament més radical imaginable del sistema capitalista, i que exclou d'antuvi tot això que s'ha pogut dir, a l’entorn del "Grenelle de l’environnement", sobre una pretesa reconciliació entre l’ecologia i l’economia —és a dir, per parlar més clarament, entre une ecologia que hauria deixat de ser «ideològica» per tornar-se «pragmàtica», i una economia, sempre productivista però respectuosa del medi ambient, tot subscrivint els principis del desenvolupament sostenible. Aquesta conciliació és tan improbable com la conciliació proverbial de la cabra i de la col, així com passa cada cop que uns «pragmatistes» pretenen donar-se dos objectius irreconciliables, com l’expansió il·limitada de la producció, i la preservació dels recursos naturals que voldriem transmetre a les generacions futures. A la pràctica, caldrà escollir entre les necessitats, reals o suposades, de la generació present, i la possibilitat de mantenir sobre terra una vida autènticament humana en un avenir previsible. Lluny de ser reaccionària, declara Castoriadis: «\nL'ecologia és subversiva ja que qüestiona l'imaginari capitalista que domina el planeta. Recusa el seu tema central segons el qual el nostre destí és incrementar sense parar la producció i el consum. Ensenya l'impacte catastròfic de la lògica capitalista sobre el medi natural i sobre la vida dels éssers humans. Aquesta lògica és absurda en si mateixa i arriba a una impossibilitat física a l’escala del planeta ja que destrueix les seves pròpies presuposicions. No es tracta solament de la dilapidació irreversible del medi i dels recursos no renovables. Hi ha també la destrucció antropològica dels éssers humans transformats en bèsties productores i consumidores, en zappeurs abrutis » ["L'écologie contre les marchands", en Une société à la dérive, Seuil, Paris, 2005, p. 237].\nTinc una raó més per citar-vos aquest text, i és que forma part de les referències invocades pel senyor Alain de Benoist, en el seu llibre Demain la décroissance! [Paris, éditions Edite, 2007, citat d’ara endavant sota les inicials DD] on replanteja, al seu estil, la qüestió d'apostes, polítiques i filosòfiques, concernides per l’ecologia i per l’objecció de creixement: és reaccionària, revolucionària, reformista o conservadora? Per això m’ha calgut canviar el meu títol, i la meva problemàtica, per interrogar-me sobre el sentit de l’entusiasme ecològic que manifesta Alain de Benoist, des d’una bona quinzena d’anys —ell que es troba, sobre aquest punt, en la postura de l’àpostol que està adorant, avui, allò mateix que abans havia rebutjat. No ho dic per donar-li la culpa, no vull retreure a ningú el fet que hagi pogut canviar de parer. Si és que realment ha sabut repensar-hi, i si ha canviat per raons honorables, això és preferible a l’exemple recent d’una personalitat política que ha pogut simular, el temps d’una elecció, de creure a les promesses enunciades en el seu programa, per revelar desprès que no hi havia mai cregut.\nCal afegir, potser, que no sóc el defensor de cap ortodoxia, i no vull practicar cap mena de censura. El que voldria és comprendre millor les motivacions d’una capgirada que em sembla recordar l’aventura de Sant Pau sobre el camí de Damasc. De fet, si ens limitem al recull dels editorials que va publicar en la revista Eléments, l’animador del GRECE [Groupement de Recherches et d’Etudes sur la Civilisation Européenne] no volia admetre, inicialment, el fet que el planeta s’havia convertit en una immensa caixa d’escombraries [poubelle], i denunciava vivament aquesta «consigna sospitosa, que ha provocat una onada de catastrofisme sense precedent».\nEls ecologistes, tal com els descrivia en un editorial de 1977, «no volen saber res de la natura més enllà dels aspectes somiats que corresponen als seus desitjos. Els mateixos que ens diuen d’afanyar-nos de tornar a la ‘natura’ son també els qui refusen uns fets de natura tan elementals com la selecció, la desigualtat, la jerarquia —afirmant que aquestes nocions, pròpies de tot ésser viu, no són extrapolables al medi humà» [«Les équivoques de l’écologie», Eléments, estiu de 1977, recollit en Le grain de sable, Editions du Labyrinthe, 1994, pp. 42-44. Vegeu també, sota el mateix títol, un article de 1971, recollit i amplificat en el seu llibre Vu de droite]. Es només al principi dels anys 90 que s’ho prendrà seriosament el que anomena, aleshores, «les apostes de l’ecologia» – apostes que, evidentment, tenen primer de tot un caràcter polític, o metapolític: «En un món on el pensament crític sembla haver desaparegut, on el consens s’amplia tot ‘neutralitzant’ opinions fa poc temps antagonistes, l'ecologia política és actualment, s’ha de dir, l’únic sector que es refusa a considerar la societat en la qual vivim com el menys dolent dels móns possibles i proposa com a mínim l'esbós d'un projecte de societat que trenqui, com ho ha dit Cornelius Castoriadis, amb ‘l'imaginari capitalista que domina el planeta» [Intervenció a la trobada anual del GRECE, el 1993, recollida en La ligne de mire, tom II, Editions du Labyrinthe, 1996, p. 144, i DD, p. 103, ja que tota la intervenció està reproduida en DD, pp. 89-130, on té per títol Sur l’écologie I]». Saludem en aquesta frase una anticipació del tema que tracta Jean-Claude Michéa en L’empire du moindre mal, i que explica perquè l’esquerra liberal s’ajunta tan facilment amb la dreta liberal. L’analisi és fonamentat, fins i tot si ha de servir objectius que no podrem compartir.\nEs tracta clarament d’una posició estratègica, que explicita en el seu editorial de gener 1994, on interpreta la inquietud ecològica com l’anunci paradoxal d’un capgirament dels antagonismes [clivages] ideològics: «l'ecologia signa la fi de l'ideologia del progrés» i per això mateix «torna obsolet el vell antagonisme dreta/esquerra: alineada amb el ‘conservadorisme dels valors’ així com amb la preservació del medi natural, refusant el liberalisme depredador al mateix títol que el ‘prometeisme’ marxista, és alhora revolucionària pel seu abast així com per les seves intencions» [Le grain de sable, op. cit., pp. 179-180, DD, p. 164; tot aquest editorial està recollit en DD, pp. 161-164, on és la conclusió del text que té per títol «Sur l’écologie II»].\nLes apostes de l’ecologia\n«Un intel·lectual que pensa la seva obra sota l’angle de l’estratègia és senzillament nul», com ho deia molt bé, a un altre moment, el mateix Alain de Benoist: això no impedeix que un gran intel·lectual sigui també un estrateg. El fundador del GRECE s’ha interessat pel sector ecològic a partir del moment on hi ha pogut veure un medi permeable a les idees que defensa i de les quals vol eixamplar l’audiència, aquestes idees que podrien fer «obsolet» el vell antagonisme dreta/esquerra, ja que associen la intenció revolucionària i la preservació del medi natural, i defineixen l’objecte d’una revolució conservadora, alineada, com diu, amb el «conservadorisme dels valors». Cal observar també que s’interessa poc als objectius pràctics del moviment ecològic, es tracti dels objectius immediats perseguits per una ecologia «reformista», paralitzada per les seves aliances electorals, o es tracti dels objectius proposats pels objectors de creixement: «La crida à l’economia economa, a la frugalitat o a la simplicitat voluntària és molt simpàtica, però només pot avui inspirar capteniments individuals. A l’escala de la societat global, no pot ser res més que un desig pietós. Com es pot fer tornar a costums frugals una població que aspira només al consum, sabent molt bé, a més, que el model no és viable si no és generalitzat? (...) En l’estat de coses actual, l’imperatiu de decreixement deu ser, primer de tot, una consigna d’higiene mental: l’ecologisme comença amb l’ecologia de l’esperit» [DD, p. 69].\nEs podrà dir, és clar, que la realització d’un «decreixement seré» no és gaire pensable sense una mutació de l’imaginari social: com diu Serge Latouche, «no hi ha res de pitjor que une societat de creixement sense creixement (...) El decreixement es pot enfocar només en una ‘societat de decreixement’ [Le pari de la décroissance, p. 152]». El que hem de considerar és quina cosa depèn de nosaltres, que no pot ser abandonada a la pedagogia de les catàstrofes, l’eficàcia de la qual és jutjada molt dubtosa per Alain de Benoist: «La història ensenya que les catàstrofes tenen rarament virtuts pedagògiques i que generen el més sovint crisis socials, dictadures i conflictes homicidis» [DD, p. 70]. Però en aquestes condicions, quina cosa depèn de nosaltres? Segons Alain de Benoist, cal prendre consciència «de l’emergència d’un paisatge ideològic completament nou, que torna obsolets els antics antagonismes», i això val sobretot per als ecologistes, «que continuen el més sovint situant-se a l’esquerra, i hi tenen tot el dret», però que han de donar-se compte «que l’esquerra de la qual es reclamen és necessàriament molt diferent de la que ha generat el pensament de la Il·lustració. (...) Per a dir-ho en altres termes, una esquerra socialista que hauria sabut acabar amb el ‘progressisme’ seria avui el «partener» absolutament natural d’una dreta la qual, per la seva banda, hauria sabut trencar amb l’autoritarisme, la metafísica de la subjectivitat i la lògica del profit [DD, p. 80]».\nQuina sorpresa, aquesta aparició de la metafísica en un «paisatge ideològic completament nou», on Heidegger fa el paper de corifeu del cor que s’està preparant a cantar-nos el cant de les Sirenes ! Es tracta, evidentment, de seduir tots aquells que continuen de situar-se a l'esquerra, i que hi tenen tot el dret, tant de bo que trenquin amb el pensament de la Il·lustració. Ara, quina és aquesta dreta amb la qual podrien encetar un diàleg, una dreta que hauria sabut trencar amb l’autoritarisme i la lògica del profit, i com es fa que pugui situar-se encara a dreta? I perquè, sobretot, sota el pretext de trencar amb un «progressisme» que alguns de nosaltres no hem mai professat, hauriem també de rebutjar amb ell tot el conjunt de la cultura moderna? És aquesta, prioritàriament l’enigma que hem de comprendre, si volem, com Ulisses, salvar-nos del naufragi que amenaça els mariners captivats per veus tan encisadores.\nLa crisi del progrés: el progressisme i la Il·lustració\nNo hem de fer cap: dificultat del fet que la noció de progrés esdevé problemàtica, des del moment que el futur, com subratlla Alain de Benoist, sembla «més carregat d'inquietuds que no pas de promesses» [DD, p. 164]. Observem que, des de 1977, Alain de Benoist s'havia adonat que "la gauche, opérant en son propre sein une perpétuelle mise en cause, arrive elle-même aux résultats sur lesquels une réflexion droitière aurait dû déboucher. C'est désormais la gauche, non la droite, qui critique le mythe d'un 'progrès' absolu, lié à l'idée absurde d'un sens de l'histoire" [Vu de droite, p. 18]. Cal concloure, per això, que el concepte de progrés no hagi conservat cap sentit, ni cap pertinència en el camp polític?\nPer cert, ara ja no podem dir amb Condorcet que «cada segle afegirà noves llums a les del segles precedents; i aquests progressos, que des d’ara res no pot aturar ni suspendre, no trobaran més fites que les del temps que ha de durar l’univers» [citat en DD, p. 90]. Ara, si es produeixen progressos, tècnics i científics, podem jutjar-los a partir d’una finalitat, que es manté idèntica, siguin quins siguin els progressos que permet de mesurar: si un vehicle ha de desplaçar-se el més ràpidament possible, i en les millors condicions de confort i de seguretat, podem dir que tal model d’avió, de cotxe o de tren assenyala un progrés sobre els mitjans de locomoció anteriors. La qüestió es complica, si hem de considerar els efectes secundaris que afecten l’atmosfera, el paisatge urbà —que direm del rural? —i l’estat de salut dels viatgers mateixos. Segons sigui el punt de vista, una cosa que constitueix un progrés podrà ser jutjada com una regressió quan la referim a uns altres paràmetres. Podrem descriure alguns progressos en termes mèdics, en el mateix sentit amb el qual parlem dels progressos d’una malaltia. Però la idea de progrés conserva un sentit, el mateix sentit que implica la seva etimologia, i que suposa una distància à recòrrer, un trajecte sobre el qual avancem o reculem; i és també per això que és més difícil de parlar de progrés en la història de les arts, de les formes literàries, o de les tradicions religioses. En tots aquests casos els canvis no poden ser mesurats, i les innovacions no es deixen reduir a transformacions obtingudes a partir de les formes anteriors, «com cercle, el·lipse, hipèrbole, paràbola, provenen l’un de l’altre, doncs són els mateixos punts en unes posicions diferents». Això fa que Castoriadis parli d’alteritat, i no de diferència, quan «no n’hi ha prou amb cap llei o grup de lleis identitàries per produir B a partir de A. Si és preferible [afegeix]: anomeno altres unes figures en aquest cas, i només en aquest cas; en el cas contrari, les anomeno diferents. I dic que el cercle és diferent de l’el·lipse; però que la Divina Comèdia és altre que l’Odissea, i la societat capitalista altre que la societat feudal» [L’institution imaginaire de la société, p. 291 en la col·lecció Points].\nEn el sentit propi del mot, només podem parlar de progrés en el cas de la successió de formes diferents, però sempre homogènies, i subjectes a la mateixa unitat de mesura. Quan parlem de «progrés polític» o de «progrés social», es tracta d´ una metàfora, i més valdria dir que tal o tal llei, i tal o tal règim, ens sembla millor que tal altre, i que no és forçosament pel sol fet de venir després. No hi ha necessitat, amb l’excusa de situar-se a l’esquerra, de trobar sempre millor tot això que és modern —pensem al «tractor modern» que vol comprar Lluís Llach, en la seva cançó «La mula sàvia». Tothom sap, d’altra banda, que Marx ha celebrat «l’encís etern» de l’art grec. Hem sempre tingut uns altres punts de referència, que també venen dels Grecs, com l’autonomia, o la democràcia, és a dir, un règim on els homes obeeixen les lleis que institueixen, i no les que podrien rebre, o creure rebre, de la part d’una autoritat superior, la d’un Déu transcendent, o fins I tot la d’una Natura immanent. Sobre aquest punt, precisament, l’herència grega ens sembla preferible al llegat de la Il·lustració, que ha cregut en l’existència de lleis naturals, entre les quals figuren les lleis que fonamenten l’economia liberal. Entre els grecs, n’hi ha prou amb els noms de Demòcrit o Empèdocles per assenyalar que no tots han dit la mateixa cosa que Aristòtil, i si és veritat que Aristòtil és, com ha dit Marx, «el més gran pensador de l’Antiquitat», seria un abús de reduir el pensament grec al cos de doctrina que en va treure la teologia escolàstica, és-a-dir la visió d’un cosmos jerarquitzat, on els homes i les coses estan fixats per natura a un lloc que no poden abandonar. Visió que és també la d’Alain de Benoist, ell que sempre la invoca, ja que sobre aquest punt no ha canviat de parer —«uns fets de natura tan elementals com la selecció, la desigualtat, la jerarquia» —i que, en l’ocasió, cita Aristòtil sense anomenar-lo, i atribueix à la Religio medici del metge anglés Robert Browne una frase molt coneguda, però traduida al llatí, on Aristòtil enuncia una idea que rebutja —amb raó —el pensament de la Il·lustració, ja que personifica la natura i li atribueix intencions: «Natura nihil agit frustra, la natura no fa res endebades» [DD, p. 89].\nI és per això que ens mantenim fidels a la Il·lustració, perquè representa tot altra cosa que la creença pueril en un progrés global i continu, que es compliria per si mateix, sense apel·lar la iniciativa dels homes. Com Alain de Benoist ho sap molt bé, encara que pugui veure-hi la funesta influència de la metafísica de la subjectivitat, el pensament de la Il·lustració expressa un esforç d’emancipació de cara a les creences rebudes sense examen, les que, literalment, constitueixen prejudicis: és això que expressa Kant quan defineix la Il·lustració «com la sortida de l’home de l’estat de minoritat, on es manté per culpa pròpia». Lluny de refiar-se d'un progrés automàtic, el pensador il·lustrat proposa a tots els homes de lluitar per la pròpia auto-emancipació, tasca sempre actual, que s’expressa en un projecte d’autonomia, i això vol dir, també, auto-limitació. Si volem l’autonomia, volem un nomos, una llei, però una llei que ens donem a nosaltres mateixos, i que ningú més ens ha imposat, encara que s’imposi a tothom, ja que ningú no pot situar-se per damunt de la llei, com ho expressa, en grec, el mot «isonomia», que els autors antics semblen haver preferit al mot «democràcia». Tal era, segons Hobbes, Spinoza i Voltaire, la llei que prohibeix de fer al nostre semblant el que ne voldriem pas que ens faci a nosaltres. Era, al seu parer, una llei natural, ja que es retrobava en la Bíblia i en les Converses de Confucius, entre pobles tan allunyats com els antics hebreus i els antics xinesos, però no se’n segueix que aquesta llei ens sigui dictada per la natura. Com ha vist Kant, hi ha una paradoxa, implícita en el concepte d’autonomia, on el legislador, que imposa la llei, no es distingeix del subjecte que haura d’obeir-la: la llei, en aquest cas, és viscuda com una norma, una regla imperativa a la què hem de plegar-nos. Però les lleis naturals, com les va definir Montesquieu, són «relacions necessàries que deriven constantment de la natura de les coses» —com les lleis de Newton, que no tenen cap caràcter normatiu, i no impliquen l’existència d’un ordre natural, al qual els homes haurien de plegar-se: les lleis físiques s’imposen per elles mateixes, no necessiten cap ajuda d’un poder executiu.\nAixò fa que la Il·lustració sigui encara una bona font d’inspiració per aquells qui busquen, avui, determinar els límits d’un consum estimulat per els mass-media, el paper dels quals és de fer sentir als consumidors necessitats que ignoraven fins aleshores. Aquestes necessitats, és clar, no tenen res de natural, han estat creats per la publicitat, pel fet que n’hi hagi prou en veure que algú més desitja una cosa per descobrir que aquesta cosa és desitjable. Són, en tots els casos, «falses necessitats» que hauriem, com Diògenes, de rebutjar perquè no és la natura la que ens els va dictar? Caldria suposar que les necessitats humanes puguin ser reduits als necessitats biològiques, aquelles que corresponen a la nostra natura animal.\nL’home és un animal, no volem negar-ho, però és perquè transgredeix la seva natura animal que esdevé el que és, un ésser sociable afaiçonat per la seva existència social. Com ho diu Castoriadis: «No hi han necessitats naturals. Tota societat crea un conjunt de necessitats per als seus membres i els ensenya que la vida no val la pena de ser viscuda, i fins i tot no pot ser materialment viscuda mentre aquelles necessitats no siguin mínimament ‘satisfetes’. Quina és l’especificitat del capitalisme al respecte? Primer de tot, el capitalisme només ha pogut sorgir, mantenir-se, desenvolupar-se, estabilitzar-se (malgrat i amb les intenses lluites obreres que han esqueixat la seva història) posant al centre de tot les necessitats ‘econòmiques’. Un musulmà, o un hindú, estalviarà diners al llarg de la seva vida, per fer el pelegrinatge de La Meca o de tal temple; per ell és una ‘necessitat’. No l´és per un individu fabricat per la cultura capitalista: aquest pelegrinatge, és una superstició o una bojeria. Però per aquest mateix individu, no és cap superstició o bojeria, sinó ‘necessitat’ absoluta, tenir un cotxe o canviar de cotxe cada tres anys, o tenir una televisió-color des de que aquesta televisió existeix» [De l'écologie à l'autonomie, pp. 32-33]. D’aquest punt de vista, si hem de renunciar a necessitats artificials, no és perquè són artificials, sinó perquè jutjem que la seva satisfacció pot portar prejudici a les necessitats lègitimes de les generacions venidores, o tornar a ser un obstacle a la preservació d'una vida autènticament humana, problema que cal resoldre en tota transparència, en un debat realment democràtic, si no volem convertir l’ecologia en un programa d’austeritat imposat als més pobres, mentre els més rics exercirien sempre un dret de contaminar l’ambient.\nLes dues ecologies\nL’opinió, sembla, hauria d’estar prou madura per fer possible aquest debat, i fins i tot permetre d’arribar a conclusions: Alain de Benoist nota que l'actitud general «ha evolucionat poc a poc a partir d'una interrogació sobre un eventual exhauriment dels estocs naturals, així com sobre el cost d'un creixement il·limitat i sobre l'impacte que podria tenir un cert nombre de mesures públiques i privades sobre el ritme d’aquest creixement» [DD, p. 133. Les citations que segueixen tenen el mateix origen]. Però perquè cal que ell desplaci tot seguit l’aposta d’aquest debat, per fixar-se sobre un debat metafísic, ou métapolític, per parlar el seu llenguatge? La questió que el preocupa no és la de saber quines mesures prendre, és la de triar entre dues teories, la d’una ecologia que ell jutja «reformista», perquè «continua vehiculant una concepció instrumentalista o utilitarista de la natura», i la que és, als seus ulls, «la de l'écologisme en el seu sentit propi, que es proposa gràcies a la crisi actual modificar de forma radical les relacions de l'home i de la natura» .\nPodiem preveure-ho, «el primer d’aquests mètodes correspon a allò que l'ecologista noruec Arne Naess ha anomenat « ecologia superficial » (shallow ecology), per oposició à l’«ecologia profunda » (deep ecology). Es redueix senzillament a una gestió del medi ambient, i vol conciliar preocupació ecològica i productivitat sense qüestionar els fonaments mateixos del sistema de producció i de consum dominant» [DD, pp. 133-134].\nAquesta oposició podria fer oblidar que la profunditat pot revelar-se tan buida com la superficie, però serveix sobretot a falsejar la perspectiva, ja que remet l’examen dels problemes pràctics —«decreixement» versus «desenvolupament sostenible» – a la discussió de qüestions teòriques prèvies —«hipotesi Gaia» o «antropocentrisme». Observem, sobre aquest punt, que els adeptes de l’ecologia profunda s'ofereixen, a bon preu, la il·lusió de complir una revolució coperniciana, ja que no hi ha res de comú entre les seves teories i la «revolució astronòmica» que oposava, realment, dos «sistemes del món». Copernic, Bruno, Kepler i Galileu, en la seva oposició à la cosmologia escolàstica, aportaven idees noves: mentre els escolàstics creien realment que la Terra es manté immòbil al centre de l’univers, els innovadors han fet esclatar la noció de cosmos, introduint la idea que no existeix cap centre —aquesta idea que Pascal va resumir en termes inoblidables: «una esfera infinita el centre de la qual és pertot i la circumferència no és enlloc». En canvi, quan els adeptes de l’ecologia profunda incriminen l’antropocentrisme de l’ecologia superficial, tornen a descobrir amb retard unes veritats que potser havien oblidat, tot i que les havien apreses sobre els bancs de l’escola: que l’home ha aparegut una mica més tard que el sisé dia de la història bíblica, i que els dinosaures, o els protozoaris, tenen més titols per reivindicar un dret de primogenitura... Aquest és l'unic fet que poden invocar. Quant a les especulacions sobre la idea que la Terra sigui un organisme animat, ens fan tornar a les antigues concepcions panteistes, o a l’ànima del món en la filosofia dels estòics, o a qualsevol altre sistema que interpreta la natura com a ordre natural, és a dir finalement cosmos jerarquitzat.\nPer la gent ordinària, que pren el mot natura en el sentit més ordinari de «medi natural», no existeix cap diferència real entre la voluntat de defensar la natura per ella mateixa, i la de preservar el nostre medi ambient, és a dir l’oikos, l’habitat que és el nostre i que ha de ser l’oikos dels nostres descendents. Aquest és el sentit propi del mot «ecologia», ciència que té per objecte l’habitat de les espècies vives, sense privilegiar l’home, i sense negligir-ho, ja que és ell, al cap i a la fi, qui fa perillar l’équilibri ecològic, i és el responsable de la seva préservació. I és en aquest sentit que convé de posar-lo al centre, si tornem a donar al mot «centre» el seu sentit original, el sentit del grec «kentron», que assenyala primer l’agulló del vaquer, i després, per extensió, la punta del compàs. Ara, sembla bé que el compàs hagi de servir-nos per clavar l'esfera de l’habitat humà, que defineix l’objecte d’una acció écològica i que implica, més enllà de les necessitats dels homes d’avui, l’ànsia de les generacions que han de seguir-nos.\nAbans de deixar-vos la paraula, permeteu que llegeixi una darrera cita d’un conferència de Castoriadis, Développement i rationalité:\n«En el país d'on vinc, la generació dels meus avis no havia mai sentit a parlar de planificació a llarg termini, d'externalitats, de deriva dels continents o d'expansió de l'univers. Però, encara durant la seva vellesa, continuaven a plantar oliveres i xiprers, sense fer-se preguntes sobre els costos i els rendiments. Sabien que caldria morir, i que calia deixar la terra en bon estat per aquells que vindrien després, només potser per la mateixa terra. Sabien que, fos quina fos la potència de la qual podien disposar, només podria tenir resultats benèfics si obeien les estacions, estaven atents als vents i respectaven l’imprevisible Mediterrani, si podaven els arbres al moment volgut i deixaven al most de l’any el temps que calia per fer-se. No pensaven pas en termes d’infinit —potser no haurien entès el sentit del mot; però actuaven, vivien i morien en un temps veritablement sense fi. Evidentment, el país encara no s’havia desenvolupat.» [Domaines de l’homme, pp. 151-152].


MC2 tanca amb Almirall un nou tractament per la psoriasi\nAlmirall i MC2 Therapeutics aproven un nou tractament per la psoriasi\nLa danesa i la multinacional catalana completen el pas previ a la concessió de l'autorització per comercialitzar el producte\nper Europa Press Barcelona. 06 de juliol de 2021 10:26\nLa seu corporativa d'Almirall a Barcelona | ACN\nAlmirall i MC2 Therapeutics han anunciat la finalització d'un procediment descentralitzat a Europa per a un nou tractament tòpic de la psoriasi. Aquest procés, que s'ha assolit mesos després que la danesa atorgués els drets del tractament a l'empresa catalana, és el pas previ a l'autorització de comercialització de productes farmacèutics per part dels països europeus.\nAlmirall treballa en l'autorització d'aquest tractament des de principis de 2021. El producte, que ja va aprovar la FDA nord-americana i es comercialitza als Estats Units des de l'estiu de 2020, es ven actualment sota la marca Wynzora Cream, segons ha informat la biofarmacèutica. El tractament està especialment dedicat a la psoriasi lleu i moderada en adults.\nSegons el CEO d'Almirall, Gianfranco Nazzi, la companyia manté el compromís amb els seus pacients amb aquesta operació, que permet abordar noves necessitats que no cobria la cartera de la multinacional. "Aquest tractament – opina Nazzi – és una incorporació perfecta al nostre creixent portfolio" de tractaments dèrmics. El CEO de MC2 Therapeutics Jesper J. Lange ha declarat, per la seva banda, estar "molt satisfet" amb el resultat d'aquest procés que culmina "anys de feina" per oferir un nou tractament als pacients adults europeus de psoriasi lleu o moderada.\nAlmirall obté un 38,7% menys de beneficis per la pandèmia


La geolocalització per a les universitats – Edunomia\nHe de dir que no hi he trobat gaire la gràcia, fins ara, però que veig que la geolocalització pot ser ben interessant en alguns àmbits. Ahir el servei FourSquare va presentar el seu servei per a universitats, Foursquare for Universities:\nExemples de possibilitats?\nFoursquare, igual que el seu rival Gowalla (no exactament amb els mateixos serveis, per exemple Gowalla proporciona rutes) poden aportar coses interessants en aquells àmbits que té sentit de parlar de localització geogràfica (o sigui, molts, per exemple turisme, rutes, etc.) A més, com que el GPS proporciona una precisió molt bona, nó és pas gaire difícil muntar serveis per a dispositius mòbils que estiguin relacionats amb l’ubicació geogràfica del dispositiu.\nCaldrà seguir aquesta iniciativa de Foursquare Universities, ja que la veig com a un pas més en la Web 2.0, i per tant del concepte d’Universitat 2.0. Unamica és avançar-se al futur. Avui en dia pocs estudiants tenen mòbils amb connexió permanent a Internet, però en el futur proper segurament tothom en tindrà.\nTurisme de ciència i tecnologia