Molt bona nit a tothom, ens retrobem de nou a Jazz Club de Nit aquí a Ràdio Sant Vicenç 90.2 amb un programa de Jazz per a vosaltres que us agrada el Jazz, com deia el nostre amic Cifu. A ell li dediquem el nostre programa avui i cada setmana que el fem. O sigui que “Un petó Cifu”. Aquí Miquel Tuset i Mallol qui us parla, realitza i presenta aquest programa, i com sempre amb les novetats dels nostres músics i editorials.\nAvui farem un programa especial dedicat a tres projectes de músics de casa nostra, amics nostres, i amb tres editorials també de casa nostra. Podreu escoltar un dels darrers treballs de Jordi Rossy Trio amb Michael Kanan i la música de Bud Powell editat per Swit Records, després el darrer del baterista i compositor Gonzalo del Val anomenat “Standards in Dublin” en format trio amb el grandíssim saxofonista Dave Liebman, editat per Quadrant Produccions, i finalment al trio Unexpected amb Sergi Sirvent al capdavant de composicions amb el seu “ODISSEO”, editat per Fresh Sound New Talent. I també, com cada setmana, un micro conte aquesta vegada a càrrec de Carme de la Fuente que el dedicarà a les músiques que ens va oferir Néstor Giménez Quintet aquest passat divendres al Molí dels Frares.\nDir vos què si entreu al web de Temps Record: https://tempsrecord.cat/ hi trobareu tot el seu extens i divers catàleg. Aquesta és també una editorial de casa nostra amb un ampli ventall d’estils des de Bandes Sonores, a Blues, Boleros i evidentment Jazz, passant pel Flamenc i la Fusió. O sigui que agrair-li al Josep Roig el seu suport i des d’aquí una forta abraçada.\nComencem ja amb les músiques i projectes i ho farem amb el de...\nRossy & Kanan Quartet featuring Smith & Wormworth\nEditat per Swit Records SWIT 27\nEnregistrat per Adrian Mateo el 25 i 26 de juliol de 2017 al “Bon Repòs”, Begues, Barcelona.\nProduït per Jordi Rossy i Michael Kanan\nJordi Rossy, vibràfon i marimba\nMichael Kanan, piano\nPutter Smith, contrabaix\nJimmy Wormworth, bateria\nAquest és un disc amb 12 temes dels quals un parell són balades, “I’ll keep loving you” i “Dust in Sandi”. Com que el “grosso” del disc està imbuït de swing, serà a això al que ens dedicarem, i així és que començarem amb el primer tall del disc anomenat...\n1.- Blue Pearl (B. Powell) 5m26s\nAquest magnífic tema el va fer Bud Powell amb el seu trio on hi havia Paul Chambres i Art Taylor i el va enregistrat el tres d’agost de1957. Disc editat per Blue Note i enregistrat pel mític Rudy Van Gelder a Hackensack, New Jersey. Recordeu que Monk va dedicar el tema Hackensack al gran Rudy Van Gelder. Parlar de Bud Powell és parlar dels inicis del Jazz Modern i la seva nova concepció d’utilitzar el piano en les improvisacions. Va estudiar piano clàssic, on va adquirir la seva gran tècnica, però va ser al Minton’s on es va deixa imbuir per tot el que allà passava, el naixement del bop, amb gent com, ja ho sabeu, Parker, Gillespie, Monk etc. Del 1944 fins el 1947 va tocar amb Cootie Williams, Dexter Gordon, un altre gran bopper, i finalment amb Parker qui el va acabar d’alliçonar sobre improvisar en el nou llenguatge, el Be bop. Els nostres herois ens han mostrat de quina manera fidel s’han mantingut a aquest nou concepte de la música sorgida aleshores, tot i ser aquest tema ja situat en el post bop i més proper al hard bop posterior. El swing relaxat que ens han ofert està a l’abast de poques formacions, i és que perquè això passi hi ha una base rítmica sòlida amb dos membres que ho van viure en viva pell, en Putter Smith i Jimmy Wormworth. La feina de Kanan i Rossy esdevé així molt més fàcil, i és que les improvisacions que hem escoltat i la melodia del tema ens els han mostrat així d’excel·lents.\nSeguim escoltant temes farcits de swing i ara ho farem amb el magnífic tema..\n4.- Tempus Fugit (B. Powell) 5m22s\nAquest és un tema que Jordi ha volgut interpretar amb el so més càlid de la marimba, on el so de la fusta endolceix la sonoritat global del tema, i ja heu vist com també ho ha fet el contrabaix de Smith en el seu solo, ben aviat després de la melodia principal i només acompanyat pel swing de les escombretes de Wormworth. Aquesta és una altra de les composicions recomanades de Bud Powell, tema que va enregistrar el 1949 amb Max Roach i Ray Brown editat per Verve. Jordi ens ha acaronat amb el so de la marimba, càlid alhora que amb una certa profunditat que casa la mar de bé amb aquest gran tema de Powell.\nI Mike Kanan ens diu això en el llibret interior....\nTotes les composicions són de Bud Powell, i és que aquest és el tercer treball dedicat a l’obra d’un sol compositor. Els altres dos varen estar dedicats a George Gershwin i Harold Arlen, tots tres discs editats per Swit Records. Bud Powell està plenament reconegut com un dels grans pianistes de la història del Jazz. Composava – i tocava – de manera innovadora amb complexitat, lirisme i grans dosis de swing. Interpretar les obres d’un compositor de jazz presenta un repte encara major que fer-ho amb les de compositors del repertori clàssic de cançons americanes com Gershwin o Arlen. De les obres d’aquests se’n poden fer versions amb formes molt diverses, mentre que les composicions de jazz inclouen de manera natural el llenguatge de la improvisació del compositor. El repte rau a ser fidel a aquest llenguatge i tanmateix deixar clara l’empremta personal. Les aportacions de Jimmy Wormworth i Putter Smith van fer possible tot això. Tots dos pertanyen a la generació on el swing ve naturalment donat i tenir una veu pròpia és de rigor. Jordi i jo mateix només vam haver de sentir el seu batec i tocar amb honestedat.\nRecordeu però que si us agrada la lliure improvisació podeu entrar al web de www.discordianrecords.bandcamp.com i veure el catàleg d’aquesta editorial dirigida per l’amic El Pricto on hi trobareu de tot i més relacionat amb la lliure improvisació, conduccions, free jazz, o quelcom inclassificable.\nSeguim ara amb una mica més de tempo, i ho farem amb el tema...\n2.- Monopoly (B. Powell) 4m26s\nDoncs ja heu pogut escoltar quina altra magnífica composició de Powell i grans intervencions dels músics del quartet que ara mateix ens ocupa. Jordi ha tocat amb el vibràfon, més brillant que la marimba i lleugerament més percudiu, cosa implícita a l’instrument, més ric en harmònics i amb sustain. El solo d’aquest mestre ha estat esclatant deixant ben aviat el pas al solo de Putter, un dels grans “capos” d’aquest projecte, conjuntament amb l’altre, Wormworth el qual no ha parat de marcar-nos el pas del swing. Kanan ha fet també un curtet i reeixit solo, per deixar després pas als “quatres” del gran baterista. Aquest és un tema editat per Blue Note de l'álbum "The Amazing Bud Powell - Time Waits (Vol.4)", enregistrat per Rudy Van Gelder el 24 de Maig 1958 a Hackensack, New Jersey i amb Bud Powell, piano; Sam Jones, contrabaix i Philly Joe Jones, bateria.\nI parlant de Powell dir-vos que durant els darrers 40s i primers 50s del segle XX, i alhora que creixia amb el seu llenguatge i aportacions a la història de la música, vivia també immers en un calvari personal amb problemes psíquics que el porten a diversos centres psiquiàtrics on se li apliquen les més bèsties tècniques de xoc de l’època com eren els “electroshocks”. Si li afegim que el 1945 el van detenir per anar ben trompa i que el van colpejar fortament al cap havent-lo d’internar a un hospital. Després hi van haver més ingressos a hospitals agravant-se els seus problemes psíquics, període paradoxal, si considerem que va ser el més fructífer pel que fa a les seves composicions i enregistraments. Un dels seus solos més reconeguts fet aleshores és el que va fer sobre el tema “Dance of the infidels” i “52nd Street Theme”, ambdós del 1949 per Blue Note i amb Sonny Rollins i Fats Navarro, entre d’altres.\nI acabarem el projecte d’aquets magnífics músics dedicat a la música de Bud Powell amb el seu reconegut tema un tan latin, el magnífic....\n11.- Un poco loco (B. Powell) 4m57s\nAquest és un tema que els nostres herois han fet a un tempo lleugerament inferior al de l’original, i és que tampoc fa falta anar a tot drap. El swing de contrabaix i mà esquerra de piano ha estat increïble, mentre mà dreta i vibràfon feien les poques notes de la melodia. Després ells dos s’han embrancat en una mena de tète a tète mentre Kanan ha desenvolupat el seu solo. El gran Wormworth ha fet el mateix, en una magnífica demostració de domini i tècnica de la bateria. El tema ha aparegut de nou al final, acabant-lo amb el motiu principal de la mateixa manera que l’han començat. "Un Poco Loco", on la traducció a l'anglès seria "A Little Crazy", és una composició del pianista i compositor nord-americà Bud Powell. El tema va ser enregistrat per primera vegada durant una sessió de Blue Note l'1 de maig de 1951, en l'àlbum The Amazing Bud Powell, Volume One, amb Powell al piano, Curly Russell al contrabaix i Max Roach a la bateria. El crític literari Harold Bloom va incloure aquesta interpretació en la seva llista breu de les obres més grans de l'art nord-americà del segle XX. De fet, es va editar el 1952 en un 10” editant-se de nou el 1956 en un LP de 12”.\nTot i que la cançó "Un Poco Loco" ha estat destacada musicalment, també s'ha parlat com a significativa culturalment. Segons Race Music: Black Cultures des del Bebop al Hip-Hop, i tot i que el jazz afro-cubà havia estat introduït en la dècada dels quaranta per artistes com Dizzy Gillespie i Machito, "Un Poco Loco" és un marcador important en l'establiment d'aquest gènere musical, ja que va revelar que "el gir afro-cubà es va establir en l'acceptable camp de les convencions retòriques de Bebop". Més que afro-cubà, els autors d'aquest llibre detecten el que descriuen com una influència musical "panafricana" en la repetició, l'harmonia i el so cíclic de la composició que, tot i que no és tan evidentment afro-internacional com el “Night in Tunísia" de Gillespie, "segurament assenyalava una negritud que esdevingué part del llenguatge de les expressions posteriors del jazz modern". El llibre Jazz 101 indica que les interpretacions de Powell d'aquest material el 1951 era "encara més sorprenent" en el seu "nivell de la creativitat i fins i tot l'autenticitat ", ja que poc es coneixia a l'època de la música africana o com la música llatina (a part de la influència cubana) es podia aplicar al jazz.. Segons Scott Yanow, en el Afro-Cuban Jazz: The Essential Listening Companion, aquesta composició va ser l'única participació de Powell en el jazz afro-cubà.\nDoncs ja hem acabat el treball de Rossy, Kanan, Putter i Wormworth sobre la música de Powell i sí que us recomano que mireu d’aconseguir aquet disc entrant al web de switrecords.com i sinó el trobeu, car és molt recent, mireu d’aconseguir-lo d’alguna altra manera, que també hi ha botigues de Jazz. També us recomano que mireu d’aconseguir llibres de la història del Jazz i/o guies com la Guia Universal del Jazz Moderno, de Giner, Sardà i Vázquez o la magnífica “biblia”, jo la tinc en francès, Le dictionnaire du Jazz de Carles, Clregeat i Comolli, on podreu saber més de la història de Powell i de tots els altres cracs i músics de la història del Jazz.\nDeixem aquest projecte i nosaltres seguim però abans....\nI nosaltres seguirem i ho farem amb el treball...\n“STANDARDS IN DUBLIN”\nGonzalo del Val with Dave Liebman & Ronan Guilfoyle\nEditat per Quadrant Produccions Q00081J\nEnregistrat per Michael Buckley el 30 de setembre de 2017 al Buckley’s House of Horns Studio, Dublin.\nMesclat i masteritzat per Michael Buckley\nProduït per Gonzalo del Val\nProductor executiu, Josep Ramon Jové.\nDave Liebman, saxos tenor i soprano\nRonan Guilfoyle, baix elèctric\nAquest disc està dedicat a la memòria d’Alfredo del Val, el meu pare, ens diu el Gonzalo.\nTot té una història i la d’aquest disc i el fet d’haver-lo enregistrat a Dublín també, i és la d’haver volgut acompanyar a la seva parella i la nova feina que va trobar en aquesta ciutat. Gonzalo no va dubtar en acompanyar-la en aquesta nova experiència vital i laboral que de moment és per a tots dos súper positiva, i així és que tot i la distància, tampoc ho és tant en temps, car amb l’avió un s’hi planta en poc temps i no massa calers. Gonzalo continua, crec, en les seves classes al Conservatori del Liceu a Grau Superior i també en dóna a Dublín on fa bolos i ja veieu, enregistraments amb el grandíssim saxofonista Dave Liebman, màster que havia acompanyat a Miles Davis entre d’altres i enregistrat treballs personals per ECM, entre moltes altres editorials.\nAquest és un disc amb dotze temes entre els quals tres temes propis del Gonzalo que ves per on són tres solos de bateria. Voldrà dir això que hauria omès la seva participació amb solos en els altres temes i fer-los tots en aquests tres temes? Doncs això ho començarem a esbrinar ben aviat.\nComencem doncs amb el magnífic tema de Monk anomenat...\n10.- Pannonica (T. Monk) 6m27s\nI quina preciosa cançó va fer Monk dedicada a qui va ser la musa del Jazz, la baronesa Pannonica de Koenigswarter, la qual va cuidar de Monk fins la seva mort. També Parker va morir quasi als seus braços, en un apartament que ella tenia a New York després que Bird arribés allà fet pols i li agafés un atac de riure veient una sèrie per la tele, un atac de riure que va certificar de quina manera més tràgica va viure. El Nica`s Dream de l’Horace Silver és un altre tema homenatge a aquesta deessa del Jazz, ànima culta i sensible que va saber veure el valor de tot allò que estaven parint aquells genis. Monk va enregistrat aquest tema el 1956 encabit en el disc “Brilliant Cornres” editat per Riverside amb músics com Ernie Henry, saxo alto; Sonny Rollins, saxo tenor, Oscar Pettiford, contrabaix i Max Roach, bateria. La versió que n’han fet els nostres herois ha començat amb una introducció i magnífic solo al saxo tenor del grandíssim Dave Liebman. El tempo és lleugerament superior al de l’original, i trobo que està molt ben aconseguit, car el swing d’escombretes i lleuger walking del contrabaixista són exquisits, alhora que la gran interpretació de Liebman. El solo del baixista Ronan ha estat preciós, melòdic, i amb un molt bon gust musical, demostrant el perquè forma part d’un projecte d’aquest nivell. I què voleu que us digui després del gran solo de Liebmann al saxo tenor, ell que darrerament sempre l’hem vist amb el soprano. Què haurà fet Gonzalo per convèncer-lo a tocar amb el tenor?\nI ara és el moment d’escoltar el micro conte de Carme de la Fuente, dedicat a les músiques i projecte que ens va oferir Néstor Giménez amb un quintet extraordinari amb ell al piano i composicions, Gabriel Amargant, saxo tenor; Pablo Selnik, flauta; Vic Moliner, contrabaix i Joan Terol, bateria. Som-hi Carme.......\nGràcies Carme. Realment ho has explicat la mar de bé. Fins d’aquí quinze dies.\nEscoltarem per seguir amb el tarannà magnífic d’aquest projecte amb el tema de Dewey Redman anomenat....\n5.- Mushi Mushi (D. Redman) 5m51s\nDoncs un altre tema on qui comença fa una intro a solo, en aquest cas a càrrec del baixista Ronan Guilfoyle, magnífic, ja ho heu pogut escoltar. Un tema modern de concepció i també d’interpretació, car Dewey Redman va ésser també un dels propulsors de l’”Avantgarde” dels anys 60s. Recordeu que va col·laborar amb Ornette Coleman entre d’altres monstres del Free Jazz, i el solo terrorífic de Liebman ens l’ha recordat. Parlàvem dels solos del líder i baterista Del Val i va heu pogut escoltar-ne quin un de més ben quadrat. El baixista i l’intrèpid saxofonista ens han despertat si és que dormíem, que no ho crec pas i així ens han portat al final del tema de Redman.\nDe Gonzalo del Val recordar-vos que li vam posar els seus dos discs de Quadrant Produccions en anteriors programes, l’un dedicat a la música de Steve Swallow i el primer “Three Generations” amb David Mengual i Marco Mezquida, i la col·laboració de Celeste Alías magnífics treballs tots dos, i ara també podem dir tots tres.\nI nosaltres seguirem amb més música i ara serà el tema compost per Warren & Dubin i amb Lebman al soprano.....tema anomenat...\n9.- Summer Night (H. Warren & A. Dubin) 5m02s\nDoncs i quin tros de tema a ritme ternari complex on la simbiosi de baixista i baterista fan una feina increïble tot i donant-li el merescut suport al gran màster dels saxos Dave Liebman. Resulta que Harry Warren nascut com a Salvatore Antonio Guaragna, va resultar ser un dels millors compositors nascut el 24 de desembre de 1893 i finit el 22 de setembre de 1981, va ser un compositor i lletrista nord-americà. Warren va ser el primer gran compositor nord-americà que va escriure principalment pel cinema. Va ser nominat al Academy Award for Best Song o sigui al Premi de l'Acadèmia a la Millor Cançó onze vegades i va guanyar tres premis Oscar per compondre "Lullaby of Broadway", "Never Will Know" i "On the Atchison, Topeka i Santa Fe". Va escriure la música del primer gran èxit de pel·lícules musicals, 42nd Street, coreografiat per Busby Berkeley, amb el qual col·laboraria en moltes pel·lícules musicals, en fi, un tros de crac de les composicions que després esdevindrien estàndards de Jazz. La versió que ens n’han fet el nostre trio i sobretot la modernitat del so del soprano estan però a anys llum de les músiques originals de Warren això per descomptat. Un tema que han fet a un tempo força viu, tot relacionant-lo amb els sons del soprano, aguts i rítmicament vius. Un tema on quasi l’únic protagonista ha estat el gran Liebman bàsicament perquè ha esta ell qui l’ha tocat en quasi la seva totalitat. Magnífic Liebman primer amb la melodia i després amb el tros de solo que ha fet. Al final Gonzalo ha aparegut, eps, que sempre hi ha estat, i deia jo, ha aparegut en un preciós i delicat solo i ja acabar el tema.\nI nosaltres acabem el projecte del Gonzalo amb el primer tall del disc, tema de Jimmy Heath anomenat....\n1.- Gingerbread Boy (J. Heath) 4m36s\nDoncs aquest és un altre tros de tema i sí, de Jimmy Heath, saxo tenor i compositor germà de Percy Heath, contrabaix i de l’Albert “Tootie” Heath, baterista que hem vist algunes vegades al Begues Camp que organitza el Jordi Rossy ben acompanyat del Roger Mas, Dee Jay Foster i una llarga colla de col·laboradors voluntaris, esdeveniment que es fa al mes d’agost a Begues. Doncs i parlant del tema, dir-vos que l’original és lleugerament més viu i que el va enregistrar en quintet amb màsters com Kenny Burrell, Wynton Kelly, Paul Chambers i el seu germà “Tootie” a la bateria. Magnífic tema que van fer a tot swing i que els nostres herois, amb Liebman al capdavant han desenvolupat primer delicadament i que després “la cosa” s’ha anat encabritant com cal, per així acabar el projecte de la millor manera possible. Un tema iniciat pel Gonzalo a mode de curta impro i que ben aviat saxo tenor i baix han fet a duet una part de la melodia, curta però molt ben reeixida. El solo del tenor ha estat increïble amb tot un reguitzell de licks i aplicació genial de recursos tècnics, amb un llenguatge espaterrant el qual portem escoltant des del primer tema. Els darrers moments han estat impactants amb els “vuits” del bateria amb el saxo tenor per després tornar al tema i acabar-lo de cop. Magnífic tema i projecte Gonzalo, gràcies per fer-me’l arribar, ha estat un plaer escoltar-lo i sobretot compartir-lo en aquest programa.\nAbans de seguir deixeu-me que us digui que podeu entrar al web de www.freshsoundrecords.com per veure l’extens catàleg d’aquesta nostra editorial i també podeu anar a la botiga Blue Sounds al carrer Benet Mateu 26 i comprar de tot i més relacionat amb el món del Jazz...discos, llibres, dvds, vinils....etc. Allà hi trobareu els caps de setmana i dilluns pel matí a l’amic Enrique Heredia, mentre que la resta de dies hi trobareu a l’Esteban. Ells dos us assessoraran en tot lo de Fresh Sound Records, editorial creada pel gran entusiasta amant del Jazz, Jordi Pujol Baulenas, des d’aquí una forta abraçada.\nI nosaltres acabarem el programa amb el projecte i increïble treball....\nEditat per Fresh Sound New Talent el 2016 FSNT 517\nEnregistrat, mesclat i masteritzat per Jordi Vidal el 22, 23 i 24 de juliol de 2013 a l’Estudi Laietana.\nProduït per Unexpected\nEsteban “Tempe” Hernández, contrabaix\nDani Domínguez, bateria\nTotes les composicions són de Sergi Sirvent excepte “Odisseo” i “Twice” que són de Dani Domínguez.\nAquest és un projecte sorprenent i diferent dels habituals que fa en Sergi i les seves troupes on la majoria de temes són força potents, rítmicament parlant, amb una clara i estranya excepció, que per això aquesta formació es fan dir Unexpected o sigui, quelcom que no t’esperes. De fet el darrer tema, “Se me va la voz” és això, quelcom que no t’esperes si has escoltat primer tots els temes anteriors. Una cançó cantada pel Sergi en castellà a tempo molt slow, molt slow, que no posarem perquè tingueu les ganes d’adquirir el disc tot i entrant a l’enllaç que us posaré al blog del programa.\nComencem amb una altra de les balades del disc, tema de Sirvent anomenat..\n3.- Coso (S. Sirvent) 5m06s\nDoncs em sembla que amb aquesta íntima composició hem començat la mar de bé el projecte d’aquet trio. Una molta bona part del tema, íntima, amb un delicat Sirvent al piano i iguals delicats acompanyants tot i presentant-ne la melodia principal, un tant melancòlica, però amb un crescendo encarant el final en plena improvisació del pianista i compositor. Tema que ens situa en l’òrbita musical d’aquest trio que ja porten una bona colla d’anys junts, tot i trobant-se de tan en tan per fer nous projectes com és ara aquest, que tot i haver-se enregistrat el 2013 FSNT el va editar el 2016. Disc que vaig anar a buscar al magatzem de l’editorial just abans de l’inici d’aquesta 9ena temporada del Jazz Club de Nit.\nUnexpected, és un grup que interpreta d'una forma molt especial la música de Sergi Sirvent, tot i que fan alguna composició del contrabaixista Tempe Hernández o del baterista Dani Domínguez, així com també toquen versions i estàndards de jazz de tota mena. El seu intens treball com a grup a principis del 2000 els va portar a trobar un so molt propi i molt singular, en el qual van poder expressar-se a través de moltes textures i viatjar per les fronteres estilístiques que tenen el jazz, el blues, el rock, la música contemporània, el free jazz o les músiques d'avantguarda, sense oblidar músiques més ètniques i regionals. Van ser un grup sense por a trencar amb els dogmes i barrejar diferents estètiques des de l'òptica compositiva de Sirvent.\nSeguim amb una mica més de complexitat melòdica i rítmica, ara amb un dels temes del gran baterista Dani Domínguez, que dóna nom al projecte....\n4.- Odisseo (D. Domínguez) 4m05s\nI quina meravella de composició i arranjaments, recordeu, un tema del batreista Domínguez, músic malagueny ara a la seva terra, però el qual ha viscut entre nosaltres força temps i format part de multitud de projectes com aquest però també amb al Llibert Fortuny Electric Trio i molts d’altres. El final delicat i també íntim poc ha tingut a veure amb com l’han començat, a tot tren de ritme i amb una quasi improvisació del pianista, car, no m’ha semblat escoltar per enlloc quelcom similar a una melodia o motiu principal, com si ja vinguessin d’un anterior viatge musical. De fet aquest motiu principal ha aparegut posteriorment i amb pocs acords, en un magnífic break rítmic. Un tema que sembla s’hagi anat desenvolupant apareguent-ne d’altres, temes, i on només es manté perdurable la persistència del baterista i compositor. En Tempe al contrabaix fa una magnífica tasca de suport rítmic al baterista, i melòdic, al pianista Sirvent.\nCom trio han publicat quatre àlbums amb el prestigiós segell Fresh Sound New Talent, Unexpected-FSNT157, Unexpected plays the Blues in Need-FSNT231, Munchi-FSNT 460 i aquest Odisseo). El primer disc Unexpected va ser seleccionat com a millor disc de l'any per l'Associació de Jazz de Catalunya. Van fer també un àlbum fent improvisacions i algun tema d'Ornette Coleman, on van convidar al baterista Joe Smith a unir-se al trio formant un quartet amb dos bateristes (Sergi Sirvent Free Quartet-FSNT 208) i com a trio va tenir un paper fonamental la seva secció rítmica, on se sustentava la música d'una àlbum doble de Sergi Sirvent (9 Muses-FSNT193); un grup, el d’aquest disc, de gran format amb una orquestració molt més treballada.\nAcabarem el projecte d’aquest increïble trio i programa d’avui amb un altre impactant tema, el més llarg del disc, de més de 10 minuts, anomenat...\n6.- Crazy Latin Dance For Cooking (S. Sirvent) 10m24s\nDoncs amb quina “obra” hem acabat, també més inversemblant. Els inicis, de ritme i acords, m’han recordat algunes de les músiques de Piazzola i el seu Jazz-Tango. El concepte Latin del títol del tema l’he vist en aquestes primeres passes i el persistent i remarcat motiu principal, sempre amb la mà esquerra del pianista, és el que ha donat significat a aquesta boja dansa ideal per a cuinar. Baterista i contrabaixista fan una tasca increïble en tot moment, considerant els diversos moments rítmics que hi hem pogut escoltar. Al bell mig d’aquest llarg tema, Sirvent ha desenvolupat la seva creativitat amb la mà dreta, car l’esquerra, ha seguit impertorbable amb el persistent motiu principal en una canya de tema per acabar aquest projecte d’aquest trio de mestres. Però és que el final també ha estat espaterrant, i ves per on, ha estat lo més clàssic que hem pogut escoltar d’aquest projecte.\nEntren a l'estudi al juliol de 2013 per gravar més música, després d'una gira de retrobament, i després que Esteve Tempe Hernández marxés a Buenos Aires el 2004 per dedicar-se més a les arts plàstiques. D'aquesta sessió surt el tercer àlbum del grup sota el títol de "Munchi", publicat el 2014 per Fresh Sound New Talent. Havent-se editat el quart disc del grup ¨Odisseo¨, aquest que heu escoltat i presentant-se a l'octubre i novembre del 2016.\nDoncs nosaltres ja hem acabat el programa i dir-vos que ho hem fet primer amb el treball de Jordi Rossy & Mike Kanan Quartet dedicat a la magnífica música de Bud Powell, per seguir amb el darrer projecte de Gonzalo del Val dedicat als estàndards i fet a Dublin per acabar amb la sempre sorprenent música de Sergi Sirvent encabida en el trio Unexpected i projecte Odisseo.\nDoncs res més, gràcies per ser-hi aquí o al blog del programa que ja sabeu què és jazzclubdenit.blogspot.com.es i jo mateix Miquel Tuset i Mallol qui l’ha realitzat i seleccionat les seves músiques us espero la setmana vinent si voleu, podeu i en teniu ganes, i us desitjo molt bona nit i molt bon Jazz Club de Nit en el Jaç de cadascú.\nPrograma 324: Jorge Vera, Gustavo Díaz i Javi Garrabella, dimecres 16 de maig de 2018.\nMolt bona nit a tothom, ens retrobem de nou a Jazz Club de Nit aquí a Ràdio Sant Vicenç 90.2 amb un programa de Jazz per a vosaltres que us agrada el Jazz, com deia el nostre amic Cifu. A ell li dediquem el nostre programa avui i cada setmana que el fem. O sigui que “Un petó Cifu”. Aquí Miquel Tuset i Mallol qui us parla, realitza i presenta aquest programa, i com sempre amb les novetats dels nostres músics, i també avui amb algunes músiques de l’editorial Youkali Music amb la qual col·laborarem a partir d’ara.\nDoncs dir-vos abans de començar que pel proper divendres 18 de maig tindrem un magnífic concert de Jazz al Molí dels Frares amb un quintet extraordinari liderat pel pianista i compositor Néstor Giménez. L’acompanyaran mestres dels vents com són el nostre i vostre estimat Gabriel Amargant, saxos i el gran flautista Pablo Selnik. A la base rítmica i a part del piano del líder, comptarem amb el contrabaix de Vic Moliner i a la bateria l’entranyable Joan Terol. Això serà el divendres 18 al Molí dels Frares a partir de les 22h en un esdeveniment patrocinat per l’Ajuntament i organitzat des del Jazz Club La Vicentina.\nEn el programa d’avui podrem escoltar la música de dos projectes de l’editorial Youkali Music certament diferenciats per l’estil, primer amb un projecte força melòdic i encabit en la fusió del Jazz i la música d’autor del pianista xilè establert a Madrid, Jorge Vera anomenat “Luz”. Seguirem amb una música molt més agosarada, la del saxofonista Gustavo Díaz i el seu projecte “Cromatonal”, a partir de la seva tesi doctoral “El intervalo como principio generador”. Acabarem el programa amb un altre treball trencador, el d’en Javi Garrabella anomenat “Ethic Labs”. I com sempre de fa algunes setmanes, amb un micro conte avui a càrrec de Teresa Tuset.\nDeixeu-me que us digui que podeu entrar al web de www.freshsoundrecords.com per veure l’extens catàleg d’aquesta nostra editorial i també podeu anar a la botiga Blue Sounds al carrer Benet Mateu 26 i comprar de tot i més relacionat amb el món del Jazz...discos, llibres, dvds, vinils....etc. Allà hi trobareu els caps de setmana i dilluns pel matí a l’amic Enrique Heredia, mentre que la resta de dies hi trobareu a l’Esteban. Ells dos us assessoraran en tot lo de Fresh Sound Records, editorial creada pel gran entusiasta amant del Jazz, Jordi Pujol Baulenas, des d’aquí una forta abraçada.\nDoncs comencem amb la delicada música de Jorge Vera i el seu...\nEditat per Youkali Music\nLisandro Mansilla y Rafael Águila, saxos\nChristian Gálvez i Santiago Greco, bajo elèctrico\nI la participació puntual en alguns temes de\nAmandine Savary, veu\nJorge Pérez “Patax”, percusiones\nTotes les composicions són de Jorge Vera excepte “Cherokee” de Ray Noble.\nL'extraordinari pianista xilè JORGE VERA, un dels pilars indiscutibles de la nova i multicolor escena jazzística espanyola, dóna curs al seu explosiu talent a "Luz", el seu segon treball discogràfic en solitari després del seu debut, "Groovera". Dotze elaboradíssimes peces d'orfebreria musical que alternen exquisides línies melòdiques amb torrencials i irresistibles improvisacions tan pròpies de l'artista.\nI des de Música Popular, de Xile, ens diuen de Jorge Vera què és un....\nTalent de generació espontània tot i que també té al seu darrera un treball de formació intens en la música popular, Jorge Vera va ser un dels últims deixebles del mestre Pedro Mesías. Un pianista excel·lent en tots els estils i alhora enginyós arranjador, Vera va enlluernar el cercle de directors i instrumentistes d'orquestres populars des de l'adolescència i així va arribar a ser un dels músics professionals més joves de la seva època. La seva maduresa musical va arribar després de desplaçar-se a Madrid, on va consolidar un prestigi i va gravar els seus primers discos, com ja hem comentat.\nComencem doncs amb un tema preciós una mica funky anomenat...\n9.- En tierra amiga (J. Vera) 7m28s\nDoncs ja heu pogut escoltar de quina manera hem començat avui, a tot soft funk de la mà del pianista Javier Vera, magnífica proposta que ens ha arribat des de l’editorial establerta a Madrid, Youkali Music, i gràcies a diversos companys amics de Facebook com el Rubén López, i agrair-li-ho també al director d’aquesta editorial en Thomas Schinsowski. Uns inicis al piano pel líder ens han situat en aquest ritme soft funk, ben recolzat per baix elèctric i bateria. Després de la presentació del tema, un gran solo del baixista ens ha omplert de sonoritats amplies i ben marcades pels acords persistents del líder i compositor. El seu solo ha volat com un ocell, i quasi l’hem pogut escoltar cantant, tal ha estat la pulcre i clara digitació, després, el retorn a la melodia principal ens ha apropat al final d’aquest primer tema tan interessant d’aquest pianista xilè, Jorge Vera.\n"Luz" és Jazz-Fusió del Segle XXI; ecos del Barroc, boires europees i delicats contrapunts llatins, en una mixtura original, única i personalíssima, que es beneficia, a més, de les incandescents col·laboracions d'un selecte grup de joves mestres del Jazz contemporani que flanquegen JORGE VERA en els seus vols musicals.\n3.- Comprende (J. Vera) 8m45s\nUn tema força ben trenat, amb amalgames diverses i colors musicals, alhora que l’encant del ritme delicadament quasi “latin” d’una secció rítmica, amb percussions diverses de “Patax” al servei de les diverses melodies dels solistes, amb un magnífic solo de Christian Gálvez que ha tocat el baix com si d’una guitarra es tractés. Una melodia que han iniciat a duet el so del saxo i piano, essent el primer qui ens ha impressionat gratament pel solo inicial. Antonio Serrano ho ha fet també posteriorment amb l’harmònica, aquest, considerat com un dels millors harmonicistes del país, conjuntament amb Joan Pau Comellas. El líder ens ha mostrat el perquè està tan reconegut com a pianista, havent-lo escoltat executant un gran solo, i ara ja sabem que també és un tros de compositor, i encara ho comprovarem més.\nI els col·laboradors no només complementen a la perfecció la desbordant inventiva musical i el frenesí interpretatiu del jove mestre xilè; aconsegueixen, a més, dotar cada composició d'una lluentor, una emoció i un color molt poc freqüents. Un altre nivell. Un clàssic del futur. Avui.\nSeguim ara ja a tempo més viu i que és el del....\n10.- Up Cha-Cha (J. Vera) 5m22s\nDoncs i quin tema més “fresc” ens han ofert aquesta magnífica formació de la mà del compositor i pianista Vera. Una intro a càrrec de baix elèctric com si de guitarra es tractés, de fet, els dos baixistes del projecte toquen amb baixos elèctrics de sis cordes, i així doncs, ens han presentat el tema i motiu principal a duet melòdic de saxo i piano. Aquest mateix ha encetat els solos planejant per sobre de la secció rítmica amb un llarg i magnífic solo, i posteriors i plenes percussions del gran Patax en el seu impressionant solo, mentrestant piano, baix i bateria recolzant-lo. Després, la joia del positiu tema ens ha apropat al final d’aquest cha-cha a un tempo una mica més pujat, o sigui, up.\nFill del guitarrista de sessió i orquestres televisives Eduardo Vera, va estudiar piano clàssic des de la infantesa, tot i que les cançons populars, la seva presència en els estudis de televisió per acompanyar el seu pare i la influència de les més simples harmonies que li va mostrar Mesías el van reconvertir en un altre tipus de pianista. La seva primera actuació data de quan Jorge Vera tenia només 14 anys i va haver de reemplaçar Tito Francia al comandament de la seva orquestra a l'Hotel Carrera. Des de llavors, i mentre ja practicava la música religiosa de l'església autònoma pentecostal, va acompanyar a figures com Luis Jara i Myriam Hernández mentre tocava en diferents orquestres, com les d'Horacio Saavedra, Roberto Trujillo pare, Juan Azúa i Valentín Trujillo, a més de la Orquesta Semilla on va acabar per desenvolupar la seva ductilitat.\nI nosaltres acabem el projecte d’aquest exquisit pianista i compositor amb el magnífic i vital tema de Ray Noble...\n11.- Cherokee (R. Noble) 5m58s\nI de quina manera s’ha enfrontat ell sol amb aquesta magna peça del jazz més bopper. De fet semblen ser dos els intèrprets, piano i baix elèctric, i quin solo més bestial ens han fet tots dos, primer baix i després piano, uns solos molt més que brillants a tot tempo, increïbles. I com sona aquest tema a dos instruments, tot i que potser m’ha semblat escoltar un altre baix elèctric fent tasques d’acompanyant, o sigui que hem tingut als dos increïbles baixistes, Christian Gálvez i Santiago Greco, al costat del líder, gran pianista i compositor.\nAlumne de Américo Olivari en el camp del piano jazzístic i a qui va substituir en el grup LaMonArt, durant l'època que va romandre a Xile va ser sideman de Christian Gálvez, Carlos Figueroa i Nicolás Vera, tot i que les seves capacitats el van portar més enllà del jazz llatí i la fusió, i així és que Vera es va exercir en tot tipus d'estils com a músic de suport en el rock, la música llatina, la balada, la salsa, el pop-soul i el jazz-funk. Des de la seva partida a Espanya el 2009 va ampliar encara més els rangs musicals i es va fer músic de sessió d'estudis i escenaris, col·laborant amb figures tan reconegudes com Paloma San Basilio o Rosario Flores.\nDoncs deixem aquest primer projecte de Youkali Music, però abans\nI ara serà el moment d’escoltar el mirco conte de Teresa Tuset...\nGràcies Teresa per explicar-nos-ho tan bé, i fins d’aquí quinze dies..\nI ara ens endinsarem en la música cromàtica del saxofonista Gustavo Díaz i el seu projecte.....\nEnregistrat el 15, 16 i 17 d’abril als Estudios 360 Global Media de Madrid\nProduït per Gustavo Díaz.\nGustavo Díaz, saxo alto\nChema Saiz, guitarra\nDavid Sancho, piano i teclats\nTomás Merlo, baix elèctric\nAlberto Brenes, bateria\nGUSTAVO DÍAZ presenta “Cromatonal”, el seu primer treball sota el seu propi nom: 8 composicions originals, de sonoritat realment innovadora, en què s'exploren noves vies d'expressió a través de la música improvisada. Concebut i realitzat entre el 2012 i el 2016 com a part fonamental de la tesi doctoral (L'interval com a principi generador) que el saxofonista ha desenvolupat a la Universitat Rei Joan Carles de Madrid, ai, ai, ai...ha..”Cromatonal” és una feina fascinant, marcada pel risc, la recerca i la investigació musical profunda.\nSom-hi amb el primer tema d’aquest projecte basat amb els “intervals”, anomenat....\n3.- Lambda (G. Díaz) 4m45s\nDoncs segur que us heu quedat de “pasta de moniato”, oi?..ha..I quin canvi més substancial després d’haver escoltat les músiques càlides del pianista xilè Vera. Aquest “Lambda” ens ha mostrat el camí sonor que esdevindrà a partir d’ara, basat amb una música allunyada de la tonalitat i basada amb ritmes trencats, intervals amplis que ens situen al bel mig de la música contemporània, i tot això amanit per bones interpretacions dels solistes, el líder al saxo alto, i Saiz a la guitarra, alhora que la persistència del pianista Sancho i notes soltes del baixista Merlo i redobles diversos del baterista Brenes. Gran composició que ens ha situat en una òrbita molt més agosarada que l’anterior, i així comprendre la diversitat estilística d’aquesta editorial Youkali Music.\nUn torrent d'idees i conceptes de sorprenent originalitat, que GUSTAVO DÍAZ condueix amb mestria, extraordinàriament acompanyat per un provat grup de músics de jazz de la màxima categoria, per acabar perfilant un sistema melòdic-harmònic deslligat de la música tonal; un "so nou" ple de cromatismes sorprenents, harmonies inaudites, ritmes intricats i impagables troballes sonors. Noves formes, nous camins...i jo afegiria....\nQue sí, que els intervals són els principis generadors de quelcom que ens ha sorprès com han estat ara les melodies sorgides d’aquest “Lambda”, però que igualment sembla haver-hi una altra concepció primigènia, i aquesta és la relacionada amb el ritme, un ritme majorment trencat però que també evoluciona segons el moment dins la pròpia estructura. El principi generador es nota també en la manera com els solos del líder, guitarrista i pianista, s’han desenvolupat. Gustavo volia saber la meva opinió del seu projecte, i tot haver dit nomes quatre coses, aniré comentant els temes com faig de manera habitual, tot i estar segur de no poder-ho fer com m’agradaria, car aquesta seria una labor adequada per a un musicòleg i/o un músic i teòric de la música, i aquest no soc jo, precisament.\nSeguim amb un altre tema força impactant anomenat...\n8.- Gamma (G. Díaz) 6m32s\nDoncs dir-vos que aquest projecte conjuntament amb el del guitarrista Valentín Caamaño es va poder escoltar a “Discópolis” de la mà del gran José Miguel López l’abril de l’any passat. Tenim pendent també el de Caamaño però tranquils que aviat sonarà. Doncs hem acabat d’escoltar un tros de composició com tot el projecte també és, encabida en la música contemporània, tot i haver-hi melodies, i unes melodies que ens han acaronat la part més moderna del nostre interior sonor. Quina paleta de sonoritats les d’aquest tema també, ara amb el teclat fent sons estratosfèrics mentre el líder i gran saxofonista desenvolupa el seu magnífic solo. El guitarrista ha seguit volant lluny de l’atmosfera, lliure, i amb acompanyat només de notes de baix i cops solts del bateria. Els efectes electrònics han recolzat la seva mestria solista i les sensacions que hem pogut viure no estan a l’abast dels programes anteriors, així és la diversitat de Jazz Club de Nit. La compenetració de líder, guitarrista i base rítmica de teclat, baix i bateria és total i descomunal des que els hem escoltat, acabant el tema d’una revolada i de cop.\nGustavo Díaz Luque és un músic natural de Toledo i establert actualment a Madrid, on exerceix la seva tasca com a saxofonista, pianista, compositor, arranjador i docent. Està format en música clàssica i en jazz, graduant-se en diferents especialitats a través del Conservatorio Profesional de Música "Jacinto Guerrero" (Toledo), del Real Conservatorio Superior de Música de Madrid i del Conservatorio Superior de Música de Navarra.\nSeguim encara amb més gosadia, si això és possible, i ara ho farem amb el tema anomenat...\n2.- Delta (G. Díaz) 6m32s\nI de quina manera han començat aquest tema, ja a tot drap, amb melodia a càrrec de saxo, piano i guitarra, melodia sí, tot i ser força entremaliada, en una introducció llarga del tema que no ens ha deixat pas impassibles. El ritme trencat i les notes soltes del piano i un baterista impactant, han permès al líder i saxofonista endinsar-se en el seu llarg i increïble solo. Temes aquests que no contemplen massa de les estructures típiques dels estàndards, tot i tenir la seva pròpia, i sí, la presentació, solos i final retornant a l’inici, això com quasi tots els temes. Després del líder, el baterista s’ha desfermat amb un bon solo acompanyat de sons estratosfèrics del guitarrista i les repetitives notes de piano com a motiu principal del tema. Després d’ell, la sintonia d’aquest tema “Alfa” ha aparegut de nou tal i com l’havien començat i així acabar el tema de cop.\nGustavo també cursà el Màster universitari en Interpretació i creació de la Universitat Rei Joan Carles, aquest màster, sí que es nota que l’ha fet, que no li han regalat, i a més, és Doctor en Arts per la mateixa Universitat. És un saxofonista habitual en l'escena jazzística de Madrid i col·labora en nombrosos projectes de diferent índole, com ENM Big Band (liderada per Tomás Merlo), Bobby Martínez Big Band, Bob Sands Big Band, CMQ Big Band (dirigida per Luis Guerra), Carmen París, Chema Saiz Quartet, i Mike Martin Quintet, entre d'altres.\nDoncs acabem el projecte d’aquest grandíssim músic, saxofonista i compositor amb el tema anomenat...\n4.- Alfa (G. Díaz) 6m35s\nDoncs amb aquest tema han fet una passa més on el líder ens ha deixat bocabadats per la concepció musical encabida en el Jazz més modern la qual cosa hem pogut comprovar després de la presentació del tema, i en el solo del pianista Sancho i swing aconseguit gràcies al “walking” del baixista Merlo acompanyat del baterista Brenes. El solo del líder ha trastocat els plans, inicialment ell sol amb baterista, i sense desaparèixer un Groove, esdevingut posteriorment en swing, mentre el guitarrista ens ha captivat pels seus sons estratosfèrics. La remor sònica del baixista, permanent, amb un baterista impactant han mantingut un tempo viu, el qual s’ha fet més palès quan tots plegats han tornar a agafar les “regnes” de les melodies del tema per acabar-lo una altra vegada de cop, cosa que sembla ser la marca de la casa contemporània, en una magnífica proposta la d’aquest músic i creador que espero us hagi agradat.\nCal destacar la seva faceta com a compositor i arranjador, treballant per a diferents formacions com Michael Martin (arranjaments d'instruments de vents i corda en el seu disc Storm), Javier de Torres i Roger Sincer (arranjaments d'instruments de vent per als seus tres últims discos), Rubik Ensemble (grup de música de cambra, per al qual escriu “Rubik Motion”, sextet estrenat el 2015 a l'Ateneu de Madrid durant el Cicle de música Contemporània Iberoamericana) i per “Alarde” del txistularis de Navarra.\nDoncs nosaltres deixem aquest tros de projecte.....\nI seguim, ara sí per acabar el programa, amb un pas més en aquest camí de la contemporaneïtat, i ho farem de la mà del músic de casa nostra Javi Garrabella i el seu projecte....\n”ETHIC LABS La bellesa i el misteri dels nombres primers”\nGravat per Juanjo Alba a Medusa Studio.\nMesclat per Kiko Caballero i Javi Garrabella a Hitmakers Studio (excepte\n"11059", per Javi Garrabella a Dhözen Studio).\nMaasteritzat per Marco Rostagno a Hitmakers Studio.\nProduït per Javi Garrabella.\nAnna Ferrer, veu, vocoder\nRoger Martínez, saxo soprano\nManu Sabaté, clarinet baix\nPere Alcon, tuba\nJoan Solana, teclats\nJavi Garrabella, baix elèctric, tprogramming, pan drum, clave, shekeré\nToni Serrat, tabla\nDani Montalà, didjeridoo, bol de cant tibetà, arpa de boca\nComposat i arranjat per Javi Garrabella.\nEl filòsof Wittgenstein va afirmar que "l'ètica i l'estètica són una mateixa". En aquest concepte neix el projecte "Ethics Labs", amb l'intenció de contemplar una estètica concreta a partir d'unes bases ètiques preestablertes (o de "com s’han de comportar certs elements artístics"). Ethic Labs és l'experiment resultant de barrejar sense cap por estils molt diferents de música, una formació d'instruments un tant inusuals, projeccions de mapping, conceptes matemàtics i molta energia, demostrant així un respecte enorme pels clàssics i un interès obvi cap a l'evolució que ofereixen les noves tendències.\nDoncs comencem amb aquest projecte que encara us sorprendrà força més, i ho farem amb el....\n233.- 233 (J. Garrabella) 2m57s\nDoncs suposo que us haureu quedat bocabadats i clavats a la cadira, després d’haver escoltat aquesta magnífica seqüència musical numèrica. Com ha anat creixent a partir d’un aparent record als redobles d’una processó, desenvolupant-se amb amplitud sonora amb els sons del saxo soprano d’en Roger Martínez, clarinet baix de Manu Sabaté veu de l’Anna Ferrer i piano d’en Max Villavecchia. Les diverses veus instrumentals i la de la cantant, han deixat pas a les notes profundes del baix elèctric del líder, acabant suaument un tema que no ha deixat impassible a ningú.\nEn la primera entrega el grup explora els patrons cíclics poli-pulsos a partir de números primers utilitzant un llenguatge alternatiu per a codificar el ritme: el "Sistema de sincronització del Polipuls", desenvolupat per Javier Garrabella gràcies a l'original "Time Unit Box System" de James Koetting (en considerable desús des dels anys 70s). Altres conceptes clau per a construir els fonaments de la arquitectura musical són la geometria fractal, la secció àurea, les sèries i el desmembrament.\nSeguim amb més i impressionats conceptes els d’aquesta obra matemàtica i filosòfica, bastant en la línia de l’anterior projecte de Díaz el dels intervals. Seguim amb...\n5.- 5 (J. Garrabella) 8m00s\nDoncs quan el Javi em va enviar aquest projecte vaig quedar així com una mica garratibat només de llegir-ne la sinopsis. Ja us podeu imaginar com vaig quedar de gratament sorprès després d’escoltar-lo en una primera i ràpida escolta, per fer-ne una primera valoració. Us haig de dir que lloo la valentia de Garrabella en la concepció de la mateixa manera que la mestria en la seva realització. Tota una colla de joves músics a l’entorn del Taller de Músics són els músics que hi participen, joves sí, però tots amb la seva carrera superior acabada i amb projectes diversos cadascun d’ells, i així heu pogut escoltar com de bé sona tot això. Què difícil poder comentar un tema amb aquesta complexitat i diversitat, però us diria que hi he trobat una bellesa evident, acompanyada també d’una complexitat estructural propera a les dels nombres primers, i sobretot una perfecte interpretació, cosa gens fàcil considerant el que acabem d’escoltar. Magnífica composició i millors les interpretacions de tots plegats.\nLa explosió d'unir l'efecte hipnòtic dels ritmes complexos amb el cromatisme de les visuals fa d'aquesta experiència en directe un viatge sonor i visual que provoca una sensació de sorpresa i seducció continua. Es pretén casar la música culta amb altres d’origen popular per acostar-la a un públic general. En directe compten amb un repertori de composicions pròpies (on hi cap la música contemporània, el jazz, el rock, el free, l'electrònica, el minimalisme i els ritmes carnàtics) i també amb 3 versions per a rendir homenatge a alguns dels seus referents: "Turkish Mambo" de Lennie Tristano, "Clapping Music" de Steve Reich i el primer moviment "Andante Tranquillo" de "Músic for Strings, Percussion and Celesta" de Béla Bartók.\nI per acabar projecte i programa què millor que fer-ho amb el tema més llarg i per tant el que més ens sorprendrà anomenat....\n11.- 11 (J. Garrabella) 14m55s\nDoncs podríem resumir-ho dient què això és una meravella, i que ja us podeu imaginar quin directe que deu ser més impressionant. Un es queda sense paraules alhora de comentar la diversitat i més encara en un tema de prop de 15 minuts. Llarg i amb espais per a la calma, com el que hem tingut i així poder escoltar el clarinet baix, la qual cosa ha durat ben poc, perquè han aparegut de nou tots plegats amb una potència sonora impactant amb el saxo soprano, un permanent piano, la veu arribant al cel, la bateria marcant un tempo liderat pel baix del líder. Un llarg i magnífic solo del pianista Villavecchia, músic que havíem tingut al Festival de Jam Sessions que fem els estius quan encara ell estudiava G.S. al Taller de Músics ESEM. El final, espaterrant com l’inici, amb el recurrent clarinet baix, veu de l’Anna, percussions diverses, baix elèctric, i efectes electrònics estratosfèrics ha estat increïble, i sobretot de quina manera més delicada l’han acabat. Magnífic Javi Garrabella. Felicitats pel projecte.\nJavier Garrabella – líder, composició, baix i electrònica Natural de Lleida, als 18 anys es trasllada a Barcelona per a estudiar al Taller de Músics, on obté successivament el Grau Mig i Superior en Baix elèctric de Jazz i Música Moderna, amb Pep Cucurella i Dee Jay Foster. També comença a estudiar composició amb Enric Palomar. Ha tocat amb grups tan diferents com Nebulah (metall), The Crossfathers (soul-rap), Ampabarà (rumba), Aurora (flamenc-jazz), Midstream (jazz-minimalisme), Magnus Luna (alternatiu-poesia musicada), Enric Hernàez (cantautor), Flamenkat (espectacle de flamenc resident al Palau de la Música). També ha escrit arranjaments per encàrrec (Enric Hernàez, A l'aire), gravat per a música de curtmetratges (Banana Day), produït música electrònica (Electronativa) per a vídeo-instal·lacions (Phiminiscence, Temps de Flors 2016), sessions d'improvisació amb dansa (Nunart, Improvist), és també músic de sessió per a gravació de temes pop en estudi (Ten Productions, Kaixoetagur), etc.\nDoncs ja hem acabat el programa d’avui i ja ho heu pogut escoltar, divers i magnífic, melòdic en el primer projecte de Youkali Music el del pianista Jorge Vera per després entrar en el camí de la música contemporània que ja no hem abandonat, amb el segon disc de Youkali, el del saxofonista Gustavo Díaz i el seu projecte d’intervals, i acabar com ho hem fet, amb aquesta sorprenent meravella de Javi Garrabella de ”La bellesa i el misteri dels nombres primers”, magnífica obra d’un músic de casa nostra.\nAbans d’acomiadar-me us voldria recordar que pel proper divendres 18 de maig tindrem un magnífic concert de Jazz al Molí dels Frares amb un quintet extraordinari liderat pel pianista i compositor Néstor Giménez. L’acompanyaran mestres dels vents com són el nostre i vostre estimat Gabriel Amargant, saxos i el gran flautista Pablo Selnik. A la base rítmica i a part del piano del líder, comptarem amb el contrabaix de Vic Moliner i a la bateria l’entranyable Joan Terol. Això serà el divendres 18 al Molí dels Frares a partir de les 22h en un esdeveniment patrocinat per l’Ajuntament i organitzat des del Jazz Club La Vicentina.\nAra sí, gràcies per ser-hi aquí o al blog del programa jazzclubdenit.blogspot.com.es, jo mateix Miquel Tuset i Mallol qui l’ha realitzat, seleccionat les seves músiques i explicat interessos comuns, us espero la setmana vinent si podeu i en teniu ganes i us desitjo molt bona nit i bon Jazz Club de Nit en el Jaç de cadascú.\n▼ de maig 2018 (4)\nPrograma 325: Rossy & Kanan 4tet, Gonzalo del Val ...\nPrograma 324: Jorge Vera, Gustavo Díaz i Javi Garr...\nPrograma 323: Autoproduccions - Joe Sanders, Berta...\nPrograma 322: Fresh Sound Records - Mark Churnchet...


2.2Crítica literària o assaig\nGuerau de Liost, nom de ploma de Jaume Bofill i Mates (Olot, la Garrotxa, 30 d'agost de 1878 - Barcelona, 2 d'abril de 1933), fou un escriptor, poeta noucentista, polític i periodista català, pare del filòsof Jaume Bofill i Bofill i cosí segon del també escriptor Jaume Bofill i Ferro.\nVidu el 1925 de la seva cosina, Margarida Bofill i Gallés, es casà l'any 1928 amb Montserrat de Quadras i Feliu (1897-1991). És enterrat al Cementiri de Montjuïc, en el nínxol hipogeu 698 de l'agrupació novena. Durant la Guerra Civil espanyola la casa de Jaume Bofill i Mates fou, com tantes altres, ocupada per un comitè revolucionari. En una nota que es troba a continuació d'un ofici de 29 d'octubre de 1936 s'indica la decisió del servei de biblioteques de la Generalitat de Catalunya de protegir la biblioteca i papers de l'escriptor, conservats en dues habitacions. A principis dels anys 80 el fons personal de Jaume Bofill i Matas va ingressar definitivament a la Biblioteca de Catalunya.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Guerau_de_Liost&oldid=30139719»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 3 maig 2022 a les 16:14.


Els pagesos de la Ribera d'Ebre reben les oliveres solidàries d'una campanya de suport per l'incendi del 2019 - Canal 21\nEls pagesos de la Ribera d’Ebre han rebut aquest divendres 850 oliveres apadrinades en una campanya solidària durant l’incendi de 2019, del qual es compleixen dos anys aviat. L’acció la va impulsar Acudam, entitat que treballa amb persones amb discapacitat intel·lectual al Pla d’Urgell, i que va aconseguir en temps rècord 2.650 oliveres per als agricultors afectats pel foc. La presidenta de l’entitat, Angelina Roure, ha explicat que la resposta a la iniciativa “va ser contundent, immediata i sorprenent”.\nPer cada aportació de 5 euros, el viver d’Acudam ha donat 3 oliveres. Els pagesos i alcaldes de la Ribera d’Ebre han rebut les primeres en un acte simbòlic a Flix. Paco Martínez, pagès de la Torre de l’Espanyol, ha agraït les mostres de suport.\nTambé l’alcaldessa de Vinebre i presidenta del Consell Comarcal de la Ribera d’Ebre, Gemma Carim, ha recordat que aquestes oliveres són un dels molts gestos de solidaritat que han animat a molts propietaris a no abandonar i serviran per no oblidar.\nTags: AcudamAngelina RoureDestaquemFlixIncendi de la Ribera d'EbreLa Torre de l'EspanyolMedi AmbientPaco MartínezRibera d'EbreSocietat\nBones previsions d’ocupació dels càmpings de l’Ebre per a l’estiu\nEntrevista a Toni Royo Aspa, autor del llibre 'Sarabastall i polseguina: testimonis de la Guerra Civil a Tortosa'


Escola Municipal de Música de Manlleu | Blog de notícies: La Generalitat ajorna indefinidament la subvenció a les escoles municipals de música\nLa Generalitat ajorna indefinidament la subvenció a les escoles municipals de música\nLa Generalitat ha ajornat “sine die” el pagament de 112 milions d’euros a diferents ajuntaments per subvencionar les llars d’infants i les escoles de música municipals. El Departament d’Economia ha confirmat que el fet es deu a un problema puntual de tresoreria que ha obligat cada departament a endarrerir tot el que no era prioritari.\nL’ajornament d’aquest ajut a les llars d’infants i a les escoles de música municipals se suma a la retallada pressupostària que ja van patir a l’estiu i que el Departament d’Ensenyament els va comunicar quan el curs ja s’havia tancat.\nEl Departament d’Economia defensa que té de termini tot el curs escolar actual, és a dir, fins a l’estiu. Però els municipis afectats asseguren que fins ara aquesta subvenció l’havien rebuda sempre al novembre.\nEl cost de les llars d’infants i de les escoles de música el cobreixen entre la Generalitat, els ajuntaments i les famílies.\nLa Generalitat paga a curs vençut, així que ara hauria hagut d’abonar als ajuntaments la seva part corresponent al curs 2010-2011.\nEn total, 112,2 milions d’euros per cobrir 88.660 alumnes, una xifra inferior a la del curs anterior, quan es van destinar 114,2 milions a menys alumnes, 83.109.\nPublicat per Escola Municipal de Música de Manlleu | Notícies a 8:24\nEl 40% dels impostos que paguem els catalans es qu...\nLa Generalitat ajorna indefinidament la subvenció ...


Família, vinya i celler – Cellers Carol\nArrels fortes, mans inquietes\nDesprés d’una llarga tradició en l’elaboració de caves familiars, la passió i la inquietud de Joan Carol el porten l’any 1996 a fundar Carol Vallès. Així, decideix establir-se a l’antiga masia de Can Parellada, adquirida pels seus avis fa més de 100 anys.\nAmb la indispensable ajuda de la Teresa Vallès, el Joan Carol comença a comercialitzar els caves que amb tanta dedicació havien elaborat durant anys. El “Parellada i Faura”, que porten els cognoms de la mare del Joan; i després el “Guillem Carol”, que porten el nom del fill. Passat i futur. Tradició i innovació.\nLa forta aposta pel mètode tradicional, els cupatges singulars i les llargues criances fan que, a poc a poc, els caves de la finca es vagin fent un nom, fins a assolir diversos reconeixements i recollir premis de prestigi.\nActualment, la segona generació, el Guillem amb tot el seu equip: la Bet, l’Albert, l’Àlex i la Neus, han agafat el timó de Carol Vallès. I ho ha fet amb la mateixa inquietud, passió i valors que van veure néixer el projecte: un fort compromís amb l’entorn, les llargues criances del cava, una forta aposta per la sostenibilitat i l’enoturisme.\nLa finca de Can Parellada, situada al municipi de Subirats, abasta una petita extensió de 13 hectàrees en la qual la família conrea vinyes de les varietats autòctones de la zona. Els terrenys estan situats a uns 250 m sobre el nivell del mar, i els sòls són d’argiles calcàries. Les vinyes de Xarel·lo i de Macabeu són les més extenses, amb edats que arriben als 45 anys i 70 anys. Però també hi han vinyes de Chardonnay i Parellada. Actualment, totes les vinyes ja es conreen de forma ecològica i sostenible posant la cura per l’entorn com un dels eixos principals dels valors dels cellers.\nEn els darrers anys, la masia també integra una casa rural en la que gaudir al màxim de l’experiència de dormir entre vinyes.


Preguntes més freqüents - API Lleida\nHomePreguntes més freqüents\nCom puc saber que un agent immobiliari és un agent aicat amb totes les garanties?\nEntrant a la plana web de l‘Agència de l’Habitatge de Catalunya de la Generalitat de Catalunya i comprovant si el seu Agent figura com Agent Registrat, AICAT. www.agenciahabitatge.cat\nQuè puc fer si tinc l’oportunitat de comprar una finca a molt bon preu, però per sota de l’anomenat valor fiscal, (CADASTRAL+COEFICIENT DEL MUNICIPI)?\nEn principi, no perdre la oportunitat però essent conscient que és molt probable que Economia i Finances de la Generalitat ens faci arribar, en disconformitat, una declaració “paral·lela” i llavors caldrà fer una taxació pericial contradictòria i defensar els nostres interessos, fins i tot anant a la via jurisdiccional contenciosa-administrativa.\nSi tinc un immoble llogat i el banc executa el crèdit hipotecari, per manca de pagament de les amortitzacions, s’estingueix l’arrendament un cop feta l’adjudicació en subhasta a tercera persona o a la mateixa entitat bancària?\nNo, si el contracte és legítim i no es tracta en cap cas de contracte simulat i l’arrendatari o el propietari deudor, pendent el procés d’execució i sempre abans de la subhasta, presenta la documentació acreditativa. Llavors el Jutge el declararà vàlid a tots els efectes i inclourà en l’edicte de la subhasta, la informació de l’existència de la càrrega. Si parlem d’habitatge habitual, i amb l’estat normatiu actual de la LAU, la durada serà fins que s’acompleixin els 5 anys obligatoris.\nConceptualment, quina és la diferència entre una promesa de compravenda i un contracte de compravenda?\nLa promesa és un contracte pre paratori o pre contracte i el contracte de compravenda és ja compravenda amb obligacions i deures per ambdues parts a l’haver acord sobre la cosa i el preu i a falta, només, de la seva consumació mitjancant l’atorgament de l’escriptura pública.\nQuines són les diferents modalitats de les arres?\n1.- Confirmatòries: Adreçades a reforçar l’existència del contracte, constituint una senyal o prova de la seva celebració.\n2.- Penals: La seva finalitat és establir una garantia del compliment del contracte, mitjancant la seva perdua o devolució doblada, però no és permès desistir del contracte.\n3.- Penitencials o de Desistiment. És el mitjà lícit de desistir les parts del contracte, mitjancant la perdua (el comprador) o restitució doblada (venedor). Art. 1454 Codi Civil, de caràcter excepcional i d’interpretació restrictiva i per tant, si el radactat no és prou clar, es consideraran per defecte com arres confirmatòries, a mena de pagament a compte del preu.\nSi tinc un immoble i vull encomanar la seva gestió de lloguer o de venda a un agent immobiliari, he de signar la Nota d’Encàrrec?\nSí, obligatòria i ineludiblement per exprés mandat de la Llei de l’Habitatge i també en interés del mateix propietari que gaudirà de la seguretat jurídica que li proporciona el contracte escrit.\nSi un Agent Immobiliari, comercialitza o fa publicitat de qualsevol immoble sense tenir prèviament signada la nota d’encàrrec amb el propietari, es podrà considerar infracció greu que está tipificada amb multa de 9.001 fins a 90.000 euros.\nEn el lloguer d’una plaça de pàrquing, haig de constituïr la Fiança legal?\nSí i per import de dos mensualitats de la renda pactada.\nSi sóc llogater i a la finalització del contracte el propietari arrendador no em retorna la Fiança ni la liquida de cap manera, què puc fer?\nRequerir per escrit al propietari perquè ho faci dintre els terminis legals, (transcorreguts 30 dies haurà de pagar interessos legals), i, si incompleix, denunciar la situació a l’Agència Catalana de Consum o a la Secretaria d’Habitatge de la Generalitat de Catalunya i, en tot cas, reclamar el seu import per vía judicial.\nSi he comprat un habitatge i dins els terminis de garantia de la LOE apareixen patologies i defectes de la construcció, què puc fer?\nNotificar-ho de forma fefaent a tots els intervinents, (burofax amb acús de recepció), el promotor, l’empresa constructora i els tècnics, Arquitecte superior i Aparellador i si no s’obté una resposta d’immediata reparació a cost cero, contractar un Advocat de confiança i encarregar un peritatge de valoració dels danys per part d’un veritable especialista i llavors anar a la vía judicial, tot demanant l’emparament dels Tribunals.\nTinc un immoble llogat i l’arrendatari fa temps que no paga la renda i ni tant sols agafa les meves trucades telefòniques, puc canviar el pany aprofitant que es troba fora de l’immoble?\nNo. En cap cas. Es podria cometre un il·lícit penal. El domicili habitual de les persones es inviolable i llavors l’aconsellable es reclamar pels procediments normals, l’anomena’t judici de desnonament.\nSóc propietari d’un immoble al 100% i que alhora constitueix el domicili familiar de la meva dona i fills. Me’l puc vendre jo tot sol, sense el consentiment del meu cónjuge?\nNo, en tractar-se de domicili familiar, caldrà el consentiment del cónjuge. Per tant si s’enganya al Notari a l’hora d’escripturar amb informació falsa o inexacta, la part perjudicada podrà anular la compravenda.\nPer fer una reclamació per impagament de rendes en matèria d’arrendaments, he d’esperar a tenir una segona mensualitat impagada?\nNo, el Tribunal Suprem ha deixat molt clar que l’acció de reclamació de rendes neix des de que es produeix el primer impagament.\nCom a propietari i en un lloguer de local de negoci, haig de consentir que l’arrendatari, de manera sistemàtica, pagui tard i malament?\nNo, el pagament fora de termini, habitual o sistemàtic és motiu de resolució contractual per manca de bon compliment de les obligacions contractuals.


Les autoritats comunitàries creuen que ajudaria a millorar la competitivitat de les empreses\n5 min. Barcelona 01/02/2016 00:00\nDesprés de la cimera sobre el clima de París, les autoritats europees han posat l’èmfasi en dos aspectes bàsics: s’han de potenciar les energies renovables i s’ha de guanyar eficiència energètica. Però a banda d’aquestes dues màximes, s’ha colat un tercer element, segons reconeixen fonts de la Comissió Europea: una clara aposta per arribar com abans millor a un mercat únic del gas al continent, per fomentar les interconnexions i per facilitar l’entrada del gas d’esquist dels Estats Units, que és el que s’extreu per sistemes de fractura hidràulica ( fracking ).\nDarrere d’aquesta política hi ha tres factors clau. El gas, tot i les emissions, és més eficient i menys contaminant que altres fonts d’energia fòssils. Però per sobre d’això hi ha un factor econòmic i un altre de geopolític que tenen molta importància per a Brussel·les. L’econòmic és que el gas als Estats Units té un preu que és gairebé la meitat del d’Europa. Si el gas nord-americà es pogués importar, les empreses europees podrien accedir a una energia molt més barata que els permetria ser molt més competitives en els mercats globals.\nAquest fet és rellevant. Empreses de gran abast mundial d’alguns sectors com el químic s’han decantat els últims anys per fer inversions als Estats Units en lloc d’Europa simplement perquè l’energia hi és molt més barata. Així ho ha reconegut a l’ARA un alt directiu d’una important química alemanya.\nEl factor geopolític és la gran dependència que té l’Europa comunitària del gas rus. Els esforços de Brussel·les se centren en diversificar les fonts d’abastament. S’està construint un gasoducte pel sud per importar gas de les repúbliques centreasiàtiques, i Espanya i Portugal reben per gasoducte producte del nord d’Àfrica, sobretot Algèria, tot i que la seva arribada a Europa no es podrà produir fins que hi hagi una interconnexió entre Espanya i França. Cal recordar que Rússia està sotmesa actualment a sancions internacionals, però la dependència europea del gas rus dóna una força al règim de Putin que no tindria si les fonts de subministrament estiguessin més diversificades. A més, hi ha una derivada econòmica. Lituània, que depenia al 100% del gas rus, va obrir una planta de regasificació per rebre gas natural liquat (GNL). Només per la possibilitat de rebre gas d’altres llocs, el preu va baixar un 25%, segons assegura un alt càrrec de la Comissió.\nEstratègia de GNL\nPer això Brussel·les presentarà aviat una estratègia de GNL. Es tracta de portar gas liquat des dels Estats Units i regasificar-lo a les plantes europees. En aquesta estratègia el paper de la península Ibèrica és clau, perquè té una gran capacitat de regasificació. Segons fonts del sector, els Estats Units, d’aquí a poc temps, tindran una capacitat d’exportació de 90 bcm de gas anuals (1 bcm són mil milions de metres cúbics). Una gran part, uns 70 bcm, es podrien regasificar a Espanya després d’arribar-hi amb vaixell, ja que les plantes de regasificació treballen ara a només un 21% de la seva capacitat. El problema és introduir el gas a la xarxa europea de gasoductes. Les dues inteconnexions que hi ha ara permeten passar a França 7 bcm. Quan el MidCat -la connexió de Catalunya a França- estigui fet, es duplicarà fins als 14 bcm, que equivalen al 10% del gas rus que consumeix Europa.\nEl MidCat esdevé clau en l’estratègia. Segons fonts de la Comissió Europea, des de la cimera de Madrid de l’any passat s’ha desencallat; políticament té el sí de tothom -després d’anys de reticències franceses- i econòmicament, gràcies al pla Juncker, hi ha instruments financers. Per això, la Comissió creu que podria estar acabat cap al 2020. De moment, la CE ha començat a finançar els estudis tècnics.\nAquesta estratègia coincideix amb la negociació del TTIP, el tractat de comerç entre la UE i els EUA. El capítol energètic no hi és, de moment, però Europa té molt d’interès a introduir-lo i les empreses del sector prenen posicions. Les espanyoles -Gas Natural, Iberdrola i EDP- ja han comprat 13 bcm als Estats Units. I les indústries esperen treure’n benefici. Juan Vila, el president de GasIndustrial, que agrupa les grans empreses consumidores, creu que el gas nord-americà “és importantíssim per a la competitivitat”, perquè el seu preu anirà lligat a la competència i no al petroli.\n1. Quin interès econòmic té Europa pel gas dels EUA?\nEl 'fracking' ha fet que els Estats Units hagin passat de ser importadors de gas a ser-ne exportadors, i a més a un preu molt competitiu. Segons dades de l’Agència Internacional de l’Energia, el preu del gas als Estats Units és de 4,3 dòlars el MMBtu (milió d’unitats tèrmiques britàniques), mentre que a Europa és de 8,2 dòlars, gairebé el doble.\n2. Quina importància hi té la geopolítica?\nLa demanda de gas a Europa seguirà creixent els propers anys i encara hi ha massa dependència del gas rus, sobretot al centre i l’est de la Unió Europea. Menys dependència de Rússia ajudaria a assegurar el subministrament i a més faria baixar els preus per la competència, i això milloraria els costos de les indústries europees.\n3. Quines són les estratègies de Brussel·les?\nLes autoritats comunitàries volen impulsar un mercat únic del gas, però perquè sigui possible fan falta interconnexions per gasoducte entre els diferents estats membres i més plantes de regasificació. A la Península n’hi ha set, i a la resta de la UE, 15 més. Les plantes de regasificació, si la xarxa està integrada, permeten comprar el gas a diferents proveïdors, a diferència dels gasoductes, i amb això s’anima a buscar contractes amb preus més baixos, ja que el gas es transporta en grans vaixells metaners. Diversificar el subministrament augmenta la seguretat de no quedar-se sense abastament per raons polítiques.\nBrussel·les fixa com a prioritària la connexió de gas entre Catalunya i França


Casar-te al Monestir de Montserrat | Turistren\n“Casar-te al Monestir de Montserrat impressiona molt”: El casament de la Carme i el Jaume\nExplica’ns la història. Com us vau conèixer?\nEls dos érem de tota la vida de Monistrol de Montserrat. Anàvem al mateix col·legi i vivíem al mateix carrer. Feia molts anys que ens coneixíem.\nPer què vau triar Montserrat? Hi ha alguna història darrera?\nVam triar a Montserrat perquè els meus sogres treballaven a Montserrat i tenien molta amistat amb un capellà. Havia vingut aquí a casa i va ser ell qui ens va casar. Quan vam decidir casar-nos vam dir: “ho fem a Montserrat” perquè ens pugui casar ell. També treballava un germà de la meva sogra, la Lolita. Ja es coneixien amb la família de molts anys. I vam decidir fer-ho a Montserrat per aquest motiu, perquè ens casés ell.\nVam haver de demanar per casar-nos un any abans. Volíem casar-nos a l’altar Major amb l’escolania, però no va poder ser perquè ja estava tot l’any ple. Aleshores ens vam casar a l’altar Major, però després que cantés l’escolania. Ens van posar música, però els escolans ja no hi eren cantant a la missa. Normalment, fas el casament i l’escolania canta al final de l’acte del matrimoni. Però, nosaltres vam fer el casament just després de cantar l’escolania perquè només canta un cop.\nHi ha alguna restricció per a casar-te a Montserrat? O ho pot fer qualsevol?\nAra no sé si haurà canviat, però en aquells moments, que s’hi casava molta gent, havies de sol·licitar-ho amb molta antelació. Ja et dic, nosaltres vam demanar cita un any abans i ja no vam poder-nos casar amb l’escolania. Es pot casar qualsevol, sigui dels pobles del voltant o no, però molt temps abans. Potser ara ha canviat perquè no hi ha tants casaments.\nA més, si no et vols casar a l’alta Major, també es casen al Cambril, que li diuen. Es tracta de l’església petita que hi ha darrere de la Mare de Déu, on veus la Mare de Déu d’esquena. En canvi, si estàs a l’altar Major, la veus de cara. Ara també fan casaments a la tarda, que abans no es feia, només es feien al matí.\nMolt maco. Sempre és molt maco, l’únic que no va anar bé va ser la pluja. El dia que ens vam casar nosaltres, plovia moltíssim. Va ploure molt aquell dia i no tenim imatges maques amb la muntanya perquè la boira la tapava. Montserrat estava tot ennuvolat.\nEl convit no el vam fer al Montserrat, perquè el restaurant estava molt bé i menjaves de qualitat, però en aquella època quan s’acabava el dinar no hi havia festa, feies el banquet i tertúlia, però no feien balls. Ara sí, ara es fa tot, però aleshores no. I doncs, vam decidir fer-ho a les piscines de Collbató, que feien molts casaments. Va fer una tempesta impressionant, va ser un dia de pluja. Tot ple de bassals, amb el vestit de núvia. Però a pesar de tot, va ser un dia molt maco.\nHi vas sovint al Monestir des d’aleshores?\nNo. Quan havia treballat sí que hi havia anat. Vaig treballar durant 27 anys dins del convent i a hostatgeria. Però des que no hi treballo, ja no hi pujo tant.\nCom ha anat canviant Montserrat d’ençà que et va casar?\nMoltíssim. Entre les obres que han fet, i la gent, que abans coneixia a tothom, poc o molt, però els acabes coneixent a tots. Dels que treballàvem abans no crec que quedi ningú. Quan em vaig casar encara no treballava a Montserrat, hi pujàvem un cop a l’any. Però després, al treballar-hi cada dia durant 27 anys, veus més el canvi. I ara, ja fa 3 o 4 anys que no hi vaig però deu haver canviat més encara.\nAbans els pagesos estaven a l’entrada de l’església i feien frankfurts, imagina’t com ha anat canviant tot. També, el cremallera ha donat molta vida. Ara hi ha molta més gent. Han donat molts canvis, tot per bé, perquè haurà ajudat al fet que es conegui més el Monestir i a l’economia.\nPer últim, per què recomanaries a les parelles casar-se a Montserrat?\nSí. A qui li agrada aquestes coses, és molt recomanable, sobretot per a les persones que són molt de Montserrat, és molt maco. L’altar Major impressiona, estàs allà amb l’escolania i la muntanya tan a prop que impressiona molt.\nmaig 18, 2020 març 28, 2022


Enguany fa 20 anys que va néixer festes.org\nBarcelona (el Barcelonès), 23 de març\nEstem en construcció permanent\nCelebrem 10 anys a Internet!\nA les 10 per molts anys!\nLa història d'aquest indret web comença quan, el 23 de març de 1999, vam comprar el domini www.festes.org. Uns mesos més tard, l'agost de 1999, vam publicar la primera versió de l'espai telemàtic. Aquestes dues fites van ser l'inici d'un apassionant viatge que encara continua. Ara, 20 anys més tard d'haver començat a caminar, toca fer balanç i explicar en què estem treballant.\nEn primer lloc, durant tots aquests anys, creiem haver assolit en part un dels nostres objectius fundacionals: contribuir a fomentar el coneixement i la difusió de la diversitat de les celebracions festives populars i del conjunt de la nostra cultura popular i tradicional. Avui, afortunadament, les coses no són com aleshores. Quan vam néixer, estàvem pràcticament sols a la xarxa fent aquesta tasca. Avui són nombroses les iniciatives que vetllen per donar a conèixer, des de diferents perspectives i enfocaments, la realitat cultural, rica i plural, del país. I això sempre és positiu.\nTanmateix, malgrat haver passat 20 anys, la raó que ens va fer néixer - la voluntat de dignificar, normalitzar, visualitzar la cultura festiva tradicional sense complexes- continua tenint sentit. Les festes populars són sistemàticament silenciades pels grans mitjans de comunicació públics.\nDurant tots aquests anys hem hagut de lluitar molt per seguir endavant, hem ensopegat algunes vegades i també hem hagut d'afrontar tot tipus de dificultats. Ara bé, també hem après molt sobre la cultura del país, hem recorregut molts pobles, hem empaitat moltes festes, hem parlat amb molta gent i hem escrit, fotografiat i filmat tot el que hem pogut. També hem après que aquesta és una carrera de fons, i, sobretot, que encara ens queda molt camí per recórrer, moltes festes per conèixer i moltes coses noves per aprendre i divulgar. Sense aquest convenciment, sense la curiositat per conèixer, ens mancaria l'alè per continuar...\nPer això, encarem els propers anys amb les mateixes forces que al principi d'aquesta aventura: amb molts nous projectes en marxa i sobretot amb la feina persistent de mantenir diàriament actiu aquest espai telemàtic.\nBé, res més. De part de tot l'equip, et vull agrair que ens estiguis acompanyant en aquesta aventura!\nData de publicació digital: 20/11/2008 4350 lectures


Calaf. L'Ajuntament de Calaf cedeix l'antic parc de bombers pel servei de prevenció d'incendis forestals\nPublicat el Dissabte, 16 abril 2022 08:56 Escrit per Ajuntament de Calaf\nEl consistori ha signat un conveni amb Forestal Catalana per cedir parcialment espais de l'antic parc com el garatge, el vestidor i el bany compartit\nEl Departament d'Acció Climàtica, Alimentació i Agenda Rural ha instal·lat una base del Grup Especial de Prevenció d'Incendis Forestals (GEPIF) a Calaf per executar treballs de prevenció d'incendis a les comarques de la Catalunya Central. Aquest reforç està format per 11 persones i per vehicles específics per fer tasques de prevenció i primera intervenció en incendis agrícoles i forestals.\nLa ubicació a Calaf és gràcies al conveni aprovat entre l'Ajuntament i Forestal Catalana per la cessió parcial d'espais de l'antic parc de bombers del municipi com el garatge, el vestidor i el bany compartit. L'empresa pública forestal adequarà provisionalment l'equipament i es compromet a fer-hi les inversions necessàries per tal de legalitzar-hi l'activitat. La cessió es fa sense perjudici de la instal·lació en un futur del cos de vigilants municipals i de l'Oficina de Districte dels Mossos d'Esquadra.\nLa incorporació, s'emmarca en el Pla de prevenció d'incendis 2022-2025, que servirà per preparar els boscos de Catalunya per fer front a l'emergència climàtica i els incendis de sisena generació. Fins ara hi havia tres equips que actuaven des de Vilamalla (Alt Empordà), Torreferrussa a Santa Perpètua de Mogoda (Vallès Oriental) i Benifallet. Amb el nou Pla s'invertiran dos milions d'euros que permetran establir cinc noves unitats permanents distribuïdes a Ulldemolins (Priorat), Constantí (Tarragonès), Arnes (Terra Alta), Tremp (Pallars Jussà) i Calaf (Anoia). Concretament, la unitat territorial de Girona està formada per 7 components, la de Barcelona per 9, les de les Terres de l'Ebre per 13, a Tarragona hi ha 6 components, a la Catalunya Central 11, i 6 al Pirineu lleidatà.\nAquestes noves unitats ja estan operatives des d'aquesta mateixa setmana i fins a l'1 de juny i faran tasques de manteniment d'infraestructures de prevenció d'incendis forestals. Aquestes tasques són la revisió de punts d'aigua, i això inclou la neteja del perímetre, i la comprovació i reparació si escau del subministrament d'aigua; també el manteniment dels camins de la xarxa bàsica de prevenció d'incendis forestals, que inclou les franges de protecció a banda i banda del camí, l'obertura d'espais per facilitar l'entrada dels vehicles d'extinció i el manteniment dels giradors per facilitar les maniobres en cas d'incendi.\nA més, també es durà a terme el manteniment dels tallafocs estratègics existents i de les zones de seguretat d'aquells espais molt visitats durant l'estiu i que en cas d'incendi poden oferir zones segures als visitants.


El violí d’en Patrick | El Culturista\nAquesta és la història d’en Patrick, un jove que un dia es compra un violí vell. El neteja i, quan el comença a tocar, passen coses realment extraordinàries. Al seu pas, tot es converteix en màgia, llum i color: els peixos volen, els arbres ofereixen dolços i l’alegria s’escampa al seu voltant. Una història sobre el poder de la música i de la fantasia com a eines per fer un món millor.\nLes il·lustracions d’en Quentin Blake són inigualables i fàcilment recognoscibles. Sota un traç que sembla ràpid i descuidat, s’amaga una tècnica precisa i estudiada que aconsegueix transmetre espontaneïtat, lleugeresa, frescor i molta, molta expressivitat.\nConegut sobretot per il·lustrar els contes de Roald Dahl, amb qui feia un tàndem genial, aquest és un dels molts contes que també va escriure. Celebrem el rescat d’aquest títol i esperem veure’n més!


«Amb Fontajau ple tenim més opcions de guanyar que quan hi ha menys gent» - Diari de Girona\n«Amb Fontajau ple tenim més opcions de guanyar que quan hi ha menys gent»\nÈric Surís espera una bona resposta de l'afició de cara al partit de diumenge contra el Perfumerías Avenida en la Supercopa a Fontajau\nm.v. 19.09.2019 | 00:13\nÈric Surís, Adaora Elonu, Pau Jordà i Cayetano Pérez, ahir al Centre Comercial Espai Gironès de Salt Marc Martí\nÈric Surís, Adaora Elonu, Pau Jordà i Cayetano Pérez, ahir al Centre Comercial Espai Gironès de Salt\nVeure un Spar Citylift Girona-Perfumerías Avenida amb menys de mitja entrada a Fontajau seria una mala notícia i, per això, conscients que el condicionant que els abonats hagin de pagar entrada pot allunyar alguns aficionats del pavelló, ha provocat que des de l'Uni s'hagin fet diferents crides a la mobilització de la gent. I ahir, en la presentació de la Supecopa d'Espanya al centre comercial Espai Gironès de Salt, el president Cayetano Pérez va repetir el missatge. «El ritme d'entrades era una mica fluix, però estem convençuts que s'anirà animant perquè necessitem l'ajuda de l'afició per aconseguir aquesta copa davant de l'etern rival en un partit molt interessant». I, al seu costat, el tècnic Èric Surís va ser clar recordant el paper que ha tingut l'ambient del pavelló en moltes de les victòries més importants dels últims anys, i va assegurar que «amb un Fontajau ple tenim moltes més opcions de guanyar que si hi ha menys gent, això és evident».\nSobre el partit, Surís va insistir en una de les seves línies de pensament més habituals -«la principal pressió ens la posem nosaltres mateixos, perquè sempre volem guanyar i ens fa il·lusió un títol com el de la Supercopa»-, però també va recordar que el partit arriba molt aviat i que «estem en pretemporada, en plena construcció per una temporada que no ha fet més que començar i que, guanyem o perdem la Supercopa, serà una Supercopa molt exigent». «Les baixes dels dos equips condicionen el partit i segur que el partit de diumenge serà diferent del que podríem jugar en el sisè mes de la competició».\nSobre la baixa de llarga durada de Núria Martínez, a qui el club ja ha dit que no substituirà, Èric Surís va assegurar que «les jugadores que som aquí ho haurem de tirar endavant i les que vagin incorporant, quan arribin, hauran d'aportar des del primer dia».\nAl costat de Cayetano Pérez, Èric Surís, i del responsable de l'Espai Gironès, Pau Jordà, Adaora Elonu va explicar les seves sensacions per enfrontar-se a l'Avenida després de tres temporades jugant amb el club de Salamanca: «Aquí a Girona tenim un gran equip i estic emocionada per començar a jugar... Aquesta primera final serà especial perquè jugaré contra jugadores amb qui he compartit vestidors les tres últimes temporades. Aquesta setmana ha estat parlant amb algunes d'elles sobre el partit... Tinc ganes de guanyar la Supercopa».


La Vaixella Màgica | Museu del Disseny de Barcelona\nTaller on, a partir d’un material poc habitual, la xocolata, farem una peça d’una vaixella. Ho farem amb un motlle del plat Ona, una creació de la dissenyadora Gemma Bernal que forma part de la col•lecció del museu.\nL’activitat s’inicia amb una visita a l’exposició “TAPAS. Spanish Design for Food”, on s’explora com el disseny i la gastronomia van de la mà per a facilitar-nos l’elaboració d’aliments, servir-los, o simplement experimentar amb noves tècniques culinàries. Després, a l’aula taller, aprendrem l’origen i les característiques d’aquest ingredient tan preuat, el cacau. Farem volar la imaginació per esdevenir dissenyadors i fer un plat comestible.\nAprendrem algunes tècniques i processos per treballar la xocolata com el seu grau de fusió o com cristal·litza. També descobrirem com s’utilitzen els motlles per treballar amb aquest material amb volum. Aprendrem una tècnica de pastisseria que consisteix a construir amb paper un cornet o una mànega pastissera, que serveix per poder escriure, decorar, dibuixar i soldar confits en un plat de xocolata.\n•Autonomia i iniciativa personal\n•Artística i cultural\n•Participativa i activa\n•Experimentació i creativitat\n•Joc i observació\nCurs 2016 - 2017, del 15 de setembre 2016 al 15 de juny 2017\n90 € per grup classe\nPROGRAMA D'ACTIVITATS ESCOLARS 2016-2017\nLes exposicions permanents del Museu del Disseny són l’eix al voltant del qual s’ha elaborat el programa d’activitats escolars 2016 -2017. Més >


Recomanacions literatura infantil i juvenil digital\nNova secció dins de la pàgina web de GRETEL sobre literatura infantil i juvenil digital amb recomanacions d' obres de qualitat disponibles al mercat. S’hi ofereix informació sobre les obres que suposen un bon exemple de les possibilitats que ofereixen els nous mitjans a la creació literària i a la formació del lector literari.\nEl Via llibre del Canal 33 (17-12/2014) va dedicar un programa a la lectura dels més menuts de la casa. Responsables de biblioteques, van exposar algunes claus per encomanar l'amor per la lectura als nens. També hi participà una propietària d’una llibreria independent i especialitzada, que recomanà lectures i formules per potenciar que els nens llegeixin, i una colla de nens i nenes que recomanaren llibres i van explicar què és per a ells la lectura i quins llibres els han fet entrar en aquest meravellós món.\nÉs un material editat per la Direcció General de Política Lingüística del Departament de Cultura amb la finalitat reforçar l’aprenentatge i l’ús de la llengua a través de la lectura.. Es tracta d’un conjunt d’activitats que motiven la conversa a partir de la lectura de textos de tipologia molt diversa. Les activitats estan pensades perquè es puguin utilitzar en contextos formals i informals d’aprenentatge: a les aules, en clubs de lectura, en parelles lingüístiques, etc.\nÉs un conjunt de materials que conformen una proposta didàctica per treballar la literatura oral a partir del conte amb alumnat de cicle superior de primària i de secundària per facilitar el desenvolupament de la competència comunicativa en llengua oral.


El bloc d'en Ramon Beltrà: IV Cursa per la integració\nAhir vaig fer per tercer any la Cursa per la integració . El circuit era de dues voltes de 5 Qm's al voltant del Centre Comercial de La Maquinista. L'objectiu era intentar sumar algun punt mes per la Challenge BCN 10K que acabava amb aquesta cursa. Dia nuvolat però amb una calor i xafogor brutal.\nSortim a les 9 en punt amb en PereBoss i CarlesCat.Passem el primer Qm molt ràpid en 4'52''. Els deixo marxar per estabilitzar el ritme al voltant de 5'15''. Passo el Qm 5 en 25'48''quasi un minut mes que l'any passat. Al pas per la meta han posat uns aspersors d'aigua i intento refrescar-me però la calor comença a ser asfixiant.\nAprofito l'avituallament per agafar d'aigua però sospito que no serà suficient ja que la segona volta serà molt més dura.\nA partir del Qm 6 noto massa la calor i he d'afluixar. L'objectiu ara es fer-ho el mes dignament possible. Al Qm 9 em junto amb en Carsobe amb qui faig l'ultim Qm a ritme de 5'10'' per acabar en un Temps final de 52'56'' Lloc 1001 (31 de la meva categoria) a un ritme de 5'18''/Qm. No es pot demanar mes en aquestes condicions climatològiques.\nAl final de la cursa botifarrada a la brasa i molta , molta aigua i beguda isotònica.\nAcabo la Challenge BCN 10K amb 308,95 punts i en el lloc 527 i el 19 del meu grup d'edat (de 14236 classificats). Avui he sumat només 3,23 punts al haver de descartar el resultat de la de El Corte Ingles!. He fet les 7 curses de 7.\n19/09/10 Cursa de la Mercé 51:53\n21/11/10 Jean Bouin 49:36\n31/12/10 Cursa dels Nassos 49:27\n23/01/11 Cursa del Barri de Sant Antoni 49:08\n03/04/11 Cursa de El Corte Inglés 56:43\n10/04/11 Cursa dels Bombers 51:36\n03/07/11 Cursa per la integració 52:56\nPublicado por Ramon en 16:07


Veolia, un valor que no hauríem de perdre de vista en aquests primers compassos de 2018 - Bolsamanía.com\nVeolia, un valor que no hauríem de perdre de vista en aquests primers compassos de 2018\nEl CAC 40 es troba cotitzant en un nivell important de demanda\nEn castellano: Veolia, un valor que no deberíamos perder de vista en estos primeros compases de 2018\nBolsamania\t| 03 Jan, 2018\t12:19\nA mitjà i llarg termini les perspectives tècniques del selectiu francès són molt bones.\nComencem l'any molt pendents de l'evolució de Veolia que es ve movent, des de fa prop de dos mesos, en una banda lateral de consolidació. La tendència de la companyia a mitjà i llarg termini és molt bona i tot sembla indicar-nos que podríem veure, a qualsevol moment, l'aparició d'un senyal de fortalesa que ens faci pensar en el començament d'un nou impuls alcista.\nEstarem molt pendents d'un tancament per sobre dels 21,62 euros el que ens faria pensar en el començament d'un nou impuls alcista que podria catapultar al valor francès fins als màxims de 2015 que presenta en els 22,98 euros. Si aconseguís superar també aquest nivell d'oferta podríem acabar veient una extensió de la tendència alcista principal fins al nivell dels 27,35 euros. No apreciarem ni la més mínim senyal de feblesa mentre que es mantingui cotitzant per sobre dels 20,70 euros, mínims de l'actual moviment lateral de consolidació


Clara Luzón, graduada en Telecomunicació per la UPV a Gandia, premiada per iTelecos: Campus de Gandia: UPV\nClara Luzón, graduada en Telecomunicació per la UPV a Gandia, premiada per iTelecos\nPer la seua excel·lent trajectòria\nEl Col·legi Oficial i Associació de Graduats en Enginyeria de Telecomunicació i TIC de la Comunitat Valenciana (COGITCV/AGITCV), ha atorgat el premi de 'Col·legiada destacada Junior' a Clara Luzón, de 22 anys, graduada en Enginyeria de Sistemes de Telecomunicació, So i Imatge en el Campus de Gandia de la Universitat Politècnica de València. L'acte de lliurament es va fer durant el sopar anual del COGITCV/AGITCV el divendres 27 de gener en l'Edifici Veles e Vents (València), en el qual també es va presentar la seua nova marca, iTelecos.\nSegons iTELECOS, la ja enginyera en Telecomunicació Clara Luzón ha obtingut el premi pel seu brillant expedient acadèmic, el millor de la seua promoció; pel seu excel·lent Treball de Final de Grau, titulat 'Desenvolupament d'un Entorn Virtual en Xarxa (NVE) de treball col·laboratiu sincronitzat entre diferents usuaris remots', en el qual va desenvolupar un joc 3D, innovador, immersiu i amb funcionalitats de realitat virtual, que ha despertat l'interès d'investigadors internacionals; per la seua col·laboració en treballs de recerca del Grup R+D Immersive & Interactive media (IIM) de la UPV a Gandia; i per la seua implicació en activitats extracurriculars durant la seua formació, com la marató de videojocs Gandia Game Jam; Delegació d'Alumnes del Campus de Gandia i el XXVI Congrés d'Estudiants de Telecomunicació.\nJesús Alba, director del Campus de Gandia de la UPV, s'ha mostrat molt satisfet pels assoliments aconseguits per la titulada i ha felicitat Clara Luzón pel gran treball realitzat i per haver aprofitat totes les oportunitats formatives i serveis que el Campus ha posat a la seua disposició.\nEn l'actualitat, Clara Luzón es troba realitzant un Màster en intel·ligència artificial, reconeixement de formes i imatge digital en la UPV i en la seua tesi doctoral vol afrontar desafiaments que combinen els sistemes multimèdia interactius i distribuïts, la realitat virtual i la intel·ligència artificial.\nTreball Final de Grau amb potencial\nEn el Treball Final de Grau (TFG) de Clara Luzón titulat “Desenvolupament d'un Entorn Virtual en Xarxa (NVE) de treball col·laboratiu sincronitzat entre diferents usuaris remots”, codirigit pels investigadors Mario Montagud i Fernando Boronat, la graduada en Telecomunicació va desenvolupar un joc 3D, innovador i immersiu, en el qual un o diversos usuaris poden gaudir d'una experiència virtual de paintball: 'és possible jugar-hi en manera Realitat Virtual, utilitzant Oculus Rift, sistema de tracking i joystick, o en manera tradicional, utilitzant pantalla, ratolí i teclat, així com jugar contra avatars controlats per l'ordinador, implementant funcionalitats d'Intel·ligència Artificial, o bé contra altres usuaris remots, de manera individual o en equips', explica Clara Luzón.\nEl joc ha despertat molt interès en la comunitat de desenvolupadors i d'investigadors; com a prova del potencial d'aquest treball i de la brillant trajectòria acadèmica de Clara Luzón, la direcció acadèmica del Campus de Gandia de la UPV la va nominar com a candidata als premis Liberalització 2016 del Col·legi Oficial d'Enginyers Tècnics de Telecomunicació (COITT), d'àmbit estatal.


POT FER FALLIDA LA DEMOCRÀCIA? – El Republicà\nPOT FER FALLIDA LA DEMOCRÀCIA?\nFont: Dante. El Montonero\nNecessitat de desconnectar\nHem vist que cada vegada que hi ha un pont o llarg cap de setmana són milers els ciutadans que marxen de les aglomeracions urbanes per canviar l’escenari fugint de l’estrès i la contaminació, a més de desconnectar de la feina i de les obligacions, com fa el jovent amb els botellots i la tornada massiva a les discoteques, sense altres horitzons.\nPot fer fallida pel buit ideològic de la societat\nLa nostra societat és la societat buida que viu en el buit ideològic, terreny favorable per l’expansió d’idees contràries a la democràcia liberal. Les desigualtats que demostren que no hi ha llibertat ni autonomia individual produeixen abandons de l’ideal democràtic. Per a molts és millor despreocupar-se del que fan i del que passi a les institucions.\nQue la gent disposi de facilitats de desplaçament i de segona residència, pugui viure a crèdit, disposi de diners pels seus capricis, allunya tota sospita d’un terrabastall social. La sanitat i l’habitatge són dos punts que fraccionen les idees democràtiques com l’educació que rep a Catalunya els atacs constants per l’ús del català com a llengua pròpia de Catalunya com diu l’actual Estatut i la llei.\nNo existeix l’esperit revolucionari més que en minories i qui més que menys troba solucions per sobreviure en cas de trobar-se a l’atur o “sense papers”. El conflicte social mai arriba gaire lluny. La dreta radical adopta un paper frontista de cremar política i institucions per imposar el seu projecte de poder xenofòbic.\nPot fer fallida per la cultura nostàlgica del passat\nPerò hi ha una cultura política conservadora, nostàlgia del passat dictatorial, que es va radicalitzant contra la immigració i aprofitant el desgavell econòmic els seus promotors busquen la captació de seguidors entre la gent amb una forta problemàtica social, recollint el seu descontentament, sobretot en sectors laborals als qui presenten un imaginari favorable al ressentiment i la xenofòbia.\nVOX que té diverses consideracions es nodreix de diferents fonts sortides del Partit Popular i no baixa a l’hora de les eleccions, destacant pel seu frontisme amb els partits democràtics i la defensa de la unitat d’Espanya davant el sector independentista de Catalunya.\nVOX rep el suport dels decebuts de les dretes tradicionals, de les classes altes que volen mantenir llurs privilegis i dels decebuts de les esquerres i del règim de govern que aposten per possibilitats contradictòries i allunyades de la realitat democràtica.\nEl paper de les dretes és denunciar i criticar l'esquerra\nLa nova dreta radical és un corrent polític i social, iniciat amb una escissió del Partit Popular, profundament antagònic amb els partits que s’han repartit el poder des de la transició, disposat a crear polèmiques per on passa per no ser políticament residual.\nLa crisi ha produït ruptures a les esquerres que acosten els dissidents a l’herència de l’extrema dreta, mentre la dreta no dubte en establir aliances amb la dreta radical per conquerir i conservar el poder de les més institucions possibles.\nEn els temps actuals el paper de les dretes és denunciar i criticar l’esquerra, la democràcia liberal i la inacció o incapacitat per aportar solucions als conflictes, que no estan en l’antifeixisme.\nQuan les dretes i l’extrema dreta parlen de llibertat animen al poble a alliberar-se de les tuteles dels que governen d’esquena al poble un cop han sigut elegits. El que queda per saber és fins on es proposen arribar., a més d’organitzar provocacions, en la seva creuada per aconseguir el poder.\nEscrit a General Tagged democràcia, dretes, esquerra\n← Hábleme en cristiano\nLa demanda del català del Govern, de tot al 5% →