Filet de gall dindi SUCÓS AL FORN\nFilet de gall dindi al forn, es pot enfornar diverses maneres. Per exemple utilitzar paper d'alumini o un maneguet per coure. Encara més sucosa de filet aconseguir gelat o crema agra. Així com les patates, els tomàquets i el formatge.\nLa carn es considera una dieta i molt útil. gall dindi calories de mitjana 276 kcal. Recordeu que del si de calories i, per exemple, el maluc serà diferent. Per tant, si vostè està a dieta, optar per un sopar baixa en calories, menys peces grassos de la canal.\nQui està sovint al meu blog, sabem que estimem l'au i sovint preparem plats interessants de pollastre. Avui Anem a examinar pas a pas les més delicioses receptes per rostir el pit de gall dindi al forn. Aquests plats aptes per a la taula de vacances, i en cada dia. Trieu el que més li agrada i cuinar amb el plaer.\nAl forn en paper d'alumini en els filets de pit de gall dindi del forn - Yum\nPit de gall dindi marinat i cuit del tot\nGall dindi al forn amb salsa de tomàquet amb patates i verdures\npit de gall dindi en una mànega amb gust de crema agra i sucosa\nGall dindi amb pomes i taronges amb salsa de mel\ncarn de gall dindi al forn amb salsa de tomàquet, patates i verdures - Vídeo Recepta\nfilet de gall dindi al forn en una mànega amb crema agra; aromàtica i sucosa\npit de gall dindi amb pomes i taronges amb salsa de mel\nAquesta recepta és bona per a pits de gall dindi i les cuixes. Increïble, sucosa carn marinada aconseguir a través de quefir, formatge i tomàquet.\nLa carn es renta i tovalloles de paper obsushivayut. Si les peces de filet són grans, a continuació, fer incisions superficials a la superfície amb el tall d'un ganivet.\nEn un recipient fondo abocar quefir i esprémer el suc de llimona. Em sal, pebre i abocar el condiment "herbes provençals" Vostè pot afegir el curri, però vaig acabar) Agitar per dissoldre la sal. Em bany en l'adob tots els trossos de carn. Marina hores - mitjana.\nMarinar la carn. Cada peça de filets mitjanes estendre sobre un full de paper d'alumini. Fins i tot afegint una mica d'adob cullera. I embolica les cantonades. Un petit ris a la part superior de l'embolcall de la fulla i com un component en un motlle per coure. Embarca't en una escalfat fins a 200 ° C. forn.\nDesprés de 40 min. Tinc una safata per rostir i va desembolicar el paper d'alumini. Cada tros de carn distribuïda en 2 - 3 rodanxes de tomàquet i una mica de formatge ratllat.\nI així, en la cocció clara durant altres deu minuts. Heus aquí un deliciós convertit. La làmina es va formar una gran quantitat de suc. Es va estendre en un plat i aboqui el suc. Tractat a la família i amics!\nCom més llarga sigui la carn marinada, l'oferta més sucós i més serà el plat acabat. Tingueu això en compte quan es pensa en la cuina. A la recepta es va oblidar especificar l'all. Prengui semblant.\nLa meva mama i tovallola obsushivayut. All netejat, tallat per la meitat. I la carn d'all nashpigovyvayu, fer incisions amb el tall d'un ganivet.\nBarrejar en un bol la mostassa, el vinagre, l'oli, la sal i totes les espècies. Preparar l'adob. Aquest adob completament recobert amb un tros de carn. Cobreix i es deixa a la nevera durant 12 hores. Si no pot macerar durant molt de temps, almenys no menys de dues hores.\nMarinar la carn. Vaig estendre tota la peça en un motlle per coure i posar en, escalfat a 200 graus. forn.\nFregit una gran peça serà d'aproximadament una hora. Tres o quatre vegades durant l'aigua de cocció de la carcassa precipitar suc. Una hora més tard, sac, fresc, i es pot menjar. Això és tan senzill, deliciós i festiu!\nLa següent indyushatinki recepta amb patates, cebes i tomàquets des del canal Natali Li\nLlegir més: les receptes dels nens al magníficament decorat\nLa següent recepta és el meu favorit. El maneguet està impregnat amb un suc de carn meravellosa i espècies. Cuino a la màniga qualsevol gall dindi. Sempre resulta genial!\nTinc un filet de cuixa de gall dindi. La carn en si és més sucós que mama. I quan es cuina al forat, que es desfà a la boca. A més, he afegit una mica de mantega i crema agra.\nAquesta recepta no pot ser anomenat baix en calories.\nSi no desitja que l'excés de greix, i pot eliminar la mantega i la crema agra. De totes maneres, el gust serà - deliciós\nLa carn rentada i obsushennoe incisió en diversos llocs. Em vaig fregar per tot arreu amb sal i pebre. La poca profunditat torochke frec de closca de taronja i esprémer el suc. Barrejo en un got de suc de taronja, espècies, mostassa i oli d'oliva. Zest fins a deixar a la banqueta.\nAra fem servir la màniga per a la cocció. Fix un extrem de la mànega. I Lay a la carn i aboqui l'adob directament al maneguet. Distribueixo l'adob sobre tota la superfície de la carn. Fermament lligat l'altre extrem del maniguet.\nEls deixo la carn a marinar. Un cop més, com més temps es marina la carn, millor serà el resultat. 2-3 hores van prendre. Obro una banda de la màniga. Amb compte de no sorgir adob, treure la carn. Ara a aquestes retallades, el que vaig fer al principi, inverteixo un petit tros de mantega.\nRecobert amb crema agra en tots els costats i es va tirar cap enrere en la borsa amb l'adob. Ara bé, dormir prou als mateixos grans d'all finament picats i la pela de taronja. Un cop més tancar hermèticament l'envàs. El vaig posar en un motlle per coure i poseu al forn a 200 graus. durant mitja hora. Després de mitja hora de tallar i eliminar el paquet i deixar que el gall dindi es cou al forn durant mitja hora més. Restar la temperatura a 160 ° C. Deliciós indescriptible! No deixeu de provar una petita idea per aquesta recepta.\nLlegir més: Postres de iogurt\nFinalment, al canal "GnBob naguglit» deliciós, plat de festa amb fruita i mel.\nQue tals receptes delicioses que li pot oferir avui en dia. En aquest fins que tot.\nMoltes gràcies per visitar el meu lloc! Dono les gràcies a tots els que m'havia preparat avui. Qui es va menjar - Bon profit!\nSi t'agrada la recepta, premeu els botons de xarxes socials. Vaig a ser feliç, i guardar una recepta a la pàgina.\n23 setembre 2018 LÍQUID Receptes de sèmola\n23 setembre 2018 Què puc GALETES amb acetona\n23 de de setembre de, 2018 TORTA AMB prunes panses i fruits secs albercocs secs i llet condensada\n23 de de setembre de, 2018 FA quantitat de proteïna en el salmó\n23 setembre 2018 plats més econòmics


Muric arriba a Montilivi amb «moltes ganes de jugar» - Diari de Girona\nEl jove porter, cedit pel City, explica en la seva presentació que donarà «el màxim" per "tenir oportunitats»\ncarles rosell 22.09.2020 | 13:48\nMuric arriba a Montilivi amb «moltes ganes de jugar» Diari de Girona\nArijanet Muric ha sigut presentat aquest migdia com a nou porter del Girona. Arriba cedit pel Manchester City fins el proper mes de juny, temps que intentarà aprofitar per guanyar-se la confiança de Francisco. Seguit per Quique Cárcel des de fa unes temporades, ha dit que té "moltes ganes de jugar" i que donarà "el màxim" per intentar tenir "oportunitats".\n"Quan estava al City, anys enrere, ja seguia el Girona i després de parlar amb els entrenadors vaig decidir que venir aquí era una bona opció. M'agrada el futbol espanyol", ha respost quan se li ha preguntat per les raons que l'han dut cap a Montilivi. "Tinc la confiança i seguretat que si entreno bé i tinc l'actitud correcta les oportunitats m'arribaran", ha afegit.\nDe Juan Carlos i Suárez, la seva competència directa, ha dit haver vist "grans porters i molt bon companys", i ha passat de puntetes quan se li ha demanat que es defineixi. "No m'agrada dir els meus punts forts i febles. Durant la temporada ja es veuran i la gent em podrà valorar".\nMolt "ben rebut" pels seus companys de vestidor i també pel cos tècnic, diu tenir un "plus de confiança" per afrontar aquesta nova etapa, en la qual espera que el Girona "guanyi partits" a còpia de "jugar bé".


paro | Acció Solidària Contra l'Atur\n“Busco una feina per tenir estabilitat i seguretat econòmica”, Lourdes\nLourdes Garcia de Besalú, ha decidit emprendre el seu propi negoci: Pont d’or agafant la concessió d’una botiga de loteria i apostes de l’estat. Ella mateixa ens ho explica:\nEm vaig quedar a l’atur, i com ja tinc 53 anys, volia tenir un treball estable, a prop de casa, amb uns ingressos i una cotització regulars que em permetin encarar la darrera etapa de la vida laboral sense recórrer ni a subsidis ni ajudes. Vaig veure que estava en traspàs el local, i hi vaig preguntar directament. A poc a poc em vaig anar interessant, i em vaig començar a moure per obtenir el traspàs del negoci.\nQuan vaig començar a voler accedir al traspàs, vaig veure que jo sola no podia, i em vaig anar a informar a Reempresa de Girona. El primer que em van demanar és un estudi per saber si era viable o no, i un cop fet, em van ajudar a fer el pla d’empresa, em van indicar els passos que havia fer, i em van ajudar en tot el procés. Un cop va arribar el moment de buscar el finançament, des de Reempresa em van dir que contactés amb vosaltres.\nM’heu ajudat moltíssim, la feina que feu és importantíssima i molt desconeguda. El meu cas no hauria estat real sense vosaltres. M’he donat forces per continuar endavant i suport emocional, i sort de vosaltres i del meu entorn.\nEl que més m’ha costat és tenir el finançament i fer tots els tràmits burocràtics. Comporta molt de temps, i sort que la meva parella hi entén i m’ha pogut ajudar en aquests aspectes. Ha estat un any de tràmits, i de fer papers amb les administracions. M’ha estressat molt.\nEl meu consell és que s’assessorin molt bé. El primer i bàsic és tenir un pla d’empresa, i tenir un tarannà emprenedor, saber cap a on vas i un entorn que et recolzi.\nJo em veig tranquil·la, satisfeta i contenta. Busco una feina per tenir estabilitat, i seguretat econòmica, i amb aquest projecte ho puc tenir.\nFer realitat aquest projecte m’ha suposat molt d’esforç, i temps. Ha estat llarg, i complex. En el finançament m’heu ajudat vosaltres i l’Institut Català de Finances. Les dues entitats m’heu permès fer realitat el meu projecte.\nAmb tot, una vegada presentada el cas a la taula de projectes d’Acció Solidària Contra l’Atur i donat el vistiplau a la viabilitat del projecte, hem acordat concedir un préstec sense interessos de 15.000 € a retornar en 36 mesos. Amb aquest projecte es crea 1 lloc de treball.\nSi voleu comprar loteria, podeu anar a:\nPlaça Llibertat, 14 baixos


Exploradores de la Ciència – Informació i materials didàctics (Primària, Secundària i Batxillerat) sobre dones científiques actuals. (Valencià i castellà).\nExploradores de la Ciència\nInformació i materials didàctics (Primària, Secundària i Batxillerat) sobre dones científiques actuals. (Valencià i castellà).\nConeix les científiques que tenim més prop\nEl projecte “Exploradores de la Ciència” posa a la disposició de la comunitat educativa informació i recursos sobre dones referents de la investigació científica actual, per a acompanyar i reforçar les vocacions científiques, especialment de les xiquetes, i contribuir a impulsar la seua motivació per a seguir itineraris educatius en ciències.\nÉs una iniciativa de l’Associació Ciutadania i Comunicació –ACICOM- amb la col·laboració de la Conselleria d’Educació, Cultura i Esport de la Generalitat Valenciana i la Diputació Provincial de València. Els materials són gratuïts, bilingües en castellà i valencià, i es poden descarregar en https://portal.edu.gva.es/coeduca/es/11f/ i en este blog per a lectura personal o com a material didàctic per a l’aula.\nDESCARREGAR ACÍ ELS RECURSOS\nRecursos: quatre llibres amb propostes didàctiques\nEl projecte es compon de quatre llibres, un dirigit a l’últim cicle de Primària i el primer de Secundària (Exploradores i Aventureres de la Ciència) i un altre a Secundària i Batxillerat (Investigadores Intrèpides), editats cadascun en dos llengües, valencià i castellà. Són convertibles també en fitxes separades per cada científica, amb una sèrie de propostes didàctiques en les últimes pàgines.\nLes autores dels llibres\nLes autores dels llibres són les periodistes especialitzades en gènere i igualtat, Remei Castelló Belda i Anna Gimeno Berbegal, amb formació en coeducació. Les propostes que han elaborat es distingixen d’altres materials i recursos disponibles en què s’han centrat en científiques valencianes actuals i estan confeccionades en un format adequat per a les diferents edats, amb més de cent icones, il·lustracions i imatges, entre elles fotografies de les investigadores en l’actualitat i quan estes tenien aproximadament 10 anys.\nL’objectiu de la iniciativa\nLa iniciativa naix en 2020 de la mà d’Acicom per a donar suport al projecte Technovation Girls Comunitat Valenciana (https://technovationchallenge.org/), una iniciativa que compta en esta comunitat autònoma amb la participació de 1.500 xiquetes procedents de 62 centres educatius, en 55 poblacions valencianes. Aquell any l’equip valencià dels municipis de Godella i Rocafort, va resultar guanyador en el campionat europeu i no va poder disputar la final mundial en Silicon Valley a causa de la pandèmia de Covid-19. Technovation és el concurs d’emprenedoria tecnològica més gran del món per a xiquetes de 10 a 18 anys, de l’associació americana sense ànim de lucre Technovation. El programa, des de 2009, desafia a xiquetes de tot el món a crear una aplicació mòbil que resolga un problema social de la seua comunitat. En la Comunitat Valenciana es desenvolupa des de 2018 davall la coordinació d’una ambaixadora regional, que és María José Valero.\nPer a l’elaboració dels llibres s’ha seleccionat a 27 dones de diferents branques de les ciències, que estan investigant o treballant en l’actualitat a Espanya, a excepció de Margarita Salas, que va faltar en 2019, i que s’ha incorporat com un referent important.\nEl fet de comptar amb científiques en actiu i pròximes (la major part són de la Comunitat Valenciana) hauria permés, en cas de no haver sobrevingut la pandèmia, que les investigadores pogueren visitar les aules en persona perquè les xiquetes amb vocació científica pogueren conéixer-les de prop. No descartem que això puga fer-se realitat en un futur a mitjà termini o que s’organitzen “visites” per videoconferència.\nLa versió per a Primària té una pàgina per cada científica, amb una foto actual i una altra de cada investigadora quan era menuda. Les fotos, proporcionades per les pròpies científiques, van al costat d’un text breu en el qual la investigadora parla en primera persona i explica de manera senzilla i directa com és la branca del coneixement a la qual es dedica i en què consistix; quina utilitat en la vida quotidiana pot tindre, o té, el seu objecte d’estudi; algun detall assenyalat com ara premis, i algun detall personal o anecdòtic sobre com va arribar a ser científica, si li agradava de xicoteta o l’origen de la seua vocació.\nLa versió per a Secundària i Batxillerat, reproduïx un perfil de xarxes socials amb informació similar però en un altre format, amb una entradeta que resumix la informació més destacada i una imatge relacionada amb el camp científic de cada investigadora. En esta versió el text està en tercera persona i amb una redacció que imita la d’una notícia i incorpora enllaços a les pàgines personals i professionals de les investigadores.\nRep el nou contingut al teu mail / Recibe el nuevo contenido en tu mail.\nExploradores de la Ciència , Blog de WordPress.com.


Malestar a l'escola de la infanta Sofia pel que ha fet la filla de Letícia\nL'escola de la infanta Sofia s'enfada amb la reina Letícia | Trendings\nL'escola de la infanta Sofia fa un favor a la reina Letícia\nper Laura Cano 24/05/2022 09:56h\nLa infanta Sofia ha hagut de canviar algunes normes de la seva escola per poder assistir a un dinar familiar molt esperat. Això no ha agradat res a la direcció del col·legi, però la reina Letícia ho ha demanat com un favor.\nAixí mateix, la filla de Felip VI ha sortit unes hores abans d'acabar la jornada escolar per poder veure un familiar patern. El rei emèrit ha viatjat des d'Abu Dhabi per gaudir d'uns dies a Espanya i, de passada, visitar els seus familiars.\nLa reina Letícia recull abans d'hora de l'escola a la infanta Sofia | GTRES\nDesprés de dos anys sense trepitjar Espanya, l'avi de la infanta Sofia va arribar al Reial Club Nàutic de Sanxenxo on es va allotjar durant quatre dies. El 23 de maig passat, va agafar un vol a l'Aeroport de Vigo per viatjar a Madrid.\nEl retrobament més esperat de la casa reial\nUn cop a la província madrilenya, va anar fins al Palau de la Zarzuela per estar amb els seus familiars. Passades les 10:00 del matí, l'avi de la infanta Sofia s'ha retrobat amb el rei Felip VI, la reina Sofia, la infanta Cristina i la infanta Elena. També han vingut els dos fills de la germana gran del rei Felip VI, Victòria Frederica de Marichalar i Froilà de Marichalar.\nLa infanta Sofia es troba amb un familiar al Palau de la Zarzuela | GTRES\nNo obstant, la reina Sofia no ha pogut gaudir d'un dinar juntament amb la seva família pel fet que ha donat positiu de COVID-19. Durant el dia, ha portat la mascareta posada complint les mesures preventives.\nA la reina Letícia i a la infanta Sofia se les ha trobades a faltar al matí, ja que no han vist Joan Carles I fins a l'hora de dinar. De la mateixa manera, la princesa Elionor no ha pogut assistir a la reunió familiar pels seus estudis a Gal·les.\nLa reina Sofia ha portat la mascareta perque ha donat positiu en covid | GTRES\nAixí mateix, la família reial ha gaudit d'un dia plegats, encara que la visita hagi estat curta. El motiu d'aquesta breu visita és que el rei emèrit tenia el vol cap a Abu Dhabi a les 22:18 a l'aeroport de Barajas. Per això, ha hagut de marxar cap a les 21:00 del Palau de la Zarzuela.\nNo es coneix gaire més detall, ja que els reis, Letícia i Felip VI, ho han considerat com «una trobada familiar en l'àmbit privat». Per tant, no ho han afegit a l'agenda d'activitats oficials del rei Felip VI i, per tant, no han deixat entrar cap periodista a la Zarzuela. El que sí que tenen pensat fer és aportar informació sobre la visita a través d'un comunicat oficial.\nLa família reial ha estat 11 hores amb el rei emèrit | GTRES\nFelip VI adverteix el seu pare\nEl rei Felip VI ha aprofitat per parlar amb l'avi de la infanta Sofia, que ha viatjat fins a Espanya. Segons el comunicat oficial, el marit de la reina Letícia i el rei emèrit han parlat durant hores sobre qüestions familiars i les seves conseqüències a la societat espanyola.\nDe la mateixa manera, la intenció de Joan Carles I sempre ha estat «normalitzar-ho tot», encara que desconeixem com reaccionarà la gent del carrer. També, esperava rebre molt suport i afecte dels seus familiars, ja que feia temps que no els veia.\nFelip VI adverteix l'avi de la infanta Sofia | Catalunya Diari\nA més, s'espera el retorn del rei emèrit d'aquí a tres setmanes, ja que haurà de participar a la Copa del Món de vela. Així doncs, cada cop seran més freqüents les visites de l'avi de la infanta Sofia.


«Mossos d'Espanya» - Empordà\n02.10.2018 | 06:30\nEls carrers són «nostres»; la gran via de jaume i, dels mossos. Un dispositiu antiavalots dels Mossos inusitat va blindar, ahir, la Subdelegació del Govern espanyol a Girona, per enuig dels independentistes que hi volien recordar la «brutal repressió» de l'1-O. Els manifestats, irats, van dedicar un «¡a por ellos, oé!» al cos.\nrriben pares amb nens agafats de la mà, amb la mateixa tranquil·litat que anirien a la Festa dels Súpers. Es fan pas entre la gentada –no pas multitud: hi havia unes tres mil persones, segons la Policia Municipal– i, quan arriben a primera línia, la cara se'ls desencaixa. Una vintena de furgonetes de la Brigada Mòbil dels Mossos d'Esquadra van blindar, ahir, la Subdelegació del Govern espanyol a Girona, on els Comitès de Defensa de la República (CDR) havien convocat una concentració amb motiu del primer aniversari de la votació de l'1-O («ens trobarem davant d'un dels edificis on es va orquestrar la brutal repressió contra el nostre poble», deien). Hi va haver moments d'alta tensió quan alguns dels independentistes van llançar pintura, pols de colors i ous als policies i quan van intentar tombar les tanques de seguretat. No hi va haver càrregues, però.\nEl generós dispositiu policial, integrat per desenes de mossos antidisturbis provistos de porres i escuts de protecció, va frustrar els plans dels CDRs d'arribar fins a l'edifici de l'antic Banc d'Espanya i va agafar molts independentistes a contrapeu: «quina vergonya que no ens deixin passar!», exclamava una senyora arrecerada a l'entrada de la Cambra de Comerç. La Gran Via de Jaume I va quedar tallada: tanques de seguretat, primer, i policies antiavalots, després, impedien el pas dels manifestants.\nMés de tres hores\nLa protesta va començar a les set de la tarda i es va allargar més de tres hores, amb alguns moments complicats. «Els Mossos són la nostra policia» de fa un any que entonaven els ciutadans a les portes de molts col·legis electorals es va convertir en «els Mossos també són forces d'0cupació». I els policies catalans, des d'ahir, són «burros» i «traïdors» per als sectors més vehements de l'independentisme, molt crítics amb la gestió que està fent el Govern de Quim Torra del momentum polític: la república, es queixen els CDRs, ni hi és ni se l'espera. Per a ells els Mossos han passat a ser, com cridava en solitari a escassos metres de la Subdelegació un dels concentrats, «Mossos d'Espanya!».\nL'enuig de la reduïda massa independentista congregada ahir a la tarda a Girona amb la policia autonòmica era manifest: «No us mereixeu la senyera que porteu!»; «el vostre [ex]conseller [Joaquim Forn] és a la presó!»; «[Miquel] Buch [conseller d'Interior] dimissió!». L'impenetrable dispositiu de seguretat de la tarda contrastava amb el que havia passat al matí a la seu de la Generalitat a Girona, on membres dels comitès republicans entraven sense cap oposició per retirar la bandera espanyola, que va ser substituïda per una estelada. L'antic Banc d'Espanya va ser un fortí inexpugnable; semblava Fort Knox, el quarter militar que custodia una bona part de les reserves d'or dels Estats Units.\nLa història d'amistat entre Mossos d'Esquadra i independentistes es va començar a esquerdar dissabte passat a Barcelona amb les càrregues policials contra manifestants al centre de la ciutat; a Girona, ahir, la bretxa es va fer més gran: «Malaguanyats ous... Pedres els haurien de llançar!». Exclamava la frase una senyora que observava l'evolució dels esdeveniments des de la rereguarda. A Girona, ahir, els independentistes van recordar que «la policia tortura i assassina»; i van resuscitar un crit forjat als anys vuitanta, quan no hi havia ni Internet, ni mòbils, ni Netflix, ni holi parties: «Visca Terra Lliure!», la banda terrorista que va fracassar en l'intent d'assemblar-se a ETA.\nJa era fosc, bufava un vent fred amb intensitat i quedaven un parell de centenars comptats de manifestants a tocar de la plaça U d'Octubre –abans de la Constitució– situada just al davant de la Subdelegació. «Ni un pas enrere», «els carrers seran sempre nostres», cridaven. I «bon cop de falç», cantaven (una manifestació independentista no n'assoleix la condició fins que s'hi canta l'himne nacional de Catalunya). A aquelles hores molt probablement la mare camuflada a primera fila entre els encaputxats que duien la veu cantant en la prostesta ja havia localitzat la seva filla, de nom Elisenda. «L'has vista?», li preguntava una noia jove. «Des d'aquí veig la caputxa; és allà davant», a tocar de les porres dels antiavalots dels Mossos. Ai.\nel matí, dels estudiants\nLa litúrgia independentista del primer aniversari de l'1-O va tenir un altre acte: al migdia uns 1.500 universitaris i estudiants de Secundària i Batxillerat marxaven per la ciutat.\nLa comitiva va començar a baixar per la pujada de Sant Domènec, en direcció a la plaça del Vi, sense que hi faltessin les proclames obligades: «Fora les forces d'ocupació»; «canya contra Espanya»; «llibertat presos polítics»; «llibertat» a seques i el hit de la jornada, «u d'octubre, ni oblit, ni perdó».\nUna pluja de paperetes de votació com les utilitzades l'1-O del 2017 caiguda des d'una de les finestres de l'edifici de l'antic Seminari, que acull la Facultat de Psicologia, va ser un dels moments més aplaudits en la protesta del migdia. Més que les paraules de «respecte» cap a la mobilització estudiantil que el rector de la UdG, Quim Salvi, va transmetre als manifestants. Va arribar un segon clímax quan faltaven cinc minuts per a la una, amb encesa de bengales inclosa, davant la seu de la Generalitat ja desproveïda de la bandera espanyola. Per uns moments la plaça de Pompeu Fabra semblava el gol sud del camp del Barça, territori boix noi. «El poble mana, el Govern obeeix», cridaven els estudiants.\nEl Departament d'Universitats i Recerca va xifrar el seguiment de la vaga a l'UdG «al voltant del 70%» –a les facultats de Medicina i de Turisme va pujar fins al 100%, va precisar la universitat. A Secundària i Batxillerat, l'aturada va ser molt menys massiva: als instituts de la província només el 23,95% dels estudiants no van anar a classe, la segona dada més baixa de Catalunya. La protesta, molt més tranquil·la que la de la tarda –hi havia no obstant un dispositiu considerable d'agents de paisà–, es va desfer pels volts de les dues, pocs minuts després que els concentrats entonessin Els segadors davant la Subdelegació del Govern espanyol. «Bon cop de falç».\nEls estudiants es van poder plantar davant l'edifici principal de l'Estat a Girona sense problema; a l'avinguda 20 de juny, perpendicular a la Gran Via, però, hi havia diverses furgonetes dels antiavalots dels Mossos. No fos cas...


5è Primària - Escola del Sol: de novembre 2009\nA partir d'aquestes activitats Jclic podreu endevinar en quin compàs estan escrites les músiques d'ET, de Robin Hood, etc. tal i com ho vam fer l'altre dia a classe amb les músiques de Disney. Us en recordeu?\nA més a més, també trobareu altres activitats de ritmes que us ajudaran a recordar mentre jugueu.\nPublicat per Anna a 18:19 Cap comentari:\nPublicat per Cèsar a 18:25 1 comentari:\nEl Departament d'Educació de la Generalitat de Catalunya ha establert que els alumnes de 5è de primària hauran de passar unes proves de competència lingüística en les àrees de Llengua Catalana i de Llengua Castellana.\nEl calendari previst per a l'administració d'aquesta prova és el següent:\n- Prova de Llengua Castellana: dijous 5 de novembre a les 10 del matí.\n- Prova de Llengua Catalana: divendres 6 de novembre a les 10 del matí.\nAquestes proves tenen caràcter obligatori i serviran de diagnosi per a la pròpia Escola.\nNo tenen cap efecte sobre l'expedient acadèmic dels nens i nenes.\nCadascuna de les proves té una durada màxima d'1 hora.\nPublicat per Cèsar a 11:23 Cap comentari:


La Passarel·la Vinícola de la DO Penedès acull més de 800 professionals - El Cargol l El setmanari del Penedès l Societat l Política l Economia l Cultura l Vins i Caves l Món casteller l Entrevistes l Esports\n27 Març, 2018, 10:08\nLa primera edició de la Passarel·la Vinícola de la DO Penedès es va dur a terme ahir a la sala Maquès de Comillas de les Drassanes de Barcelona, on es van desplaçar més de 800 professionals.\nEls assistents, que provenien dels sectors de la restauració i la comercialització, van poder tastar més de 250 vins dels 41 cellers que van participar al showroom. Els vins que més van destacar van ser les noves anyades de vins blancs, rosats, negres i Clàssic Penedès.\nEl fet que s’escollís la passarel·la de moda com a format per al showroom forma part de la línia estratègica de promoció i comunicació de la DO, que buscava “fer un símil entre el glamour i el prestigi de les passarel·les internacionals i la presentació de les novetats dels cellers”, ha explicat el director de la DO Penedès, Francesc Olivella.\nLa Passarel·la Vinícola Penedès ha comptat amb la presència com a convidats d’Enoturisme Penedès i el Consell Regulador de la IGP Gall del Penedès. A més s’hi van poder tastar productes de la IGP Llonganissa de Vic, el formatge Cadí, l’oli de la DOP Terra Alta, DOP Siurana i DOP Les Garrigues, la IGP Pa de Pagès Català, Galetes Quely i Torner.\nEn aquesta primera edició hi ha participat 1+1=3, Albet i Noya, Alsina & Sardà, AT Roca, Bodegues Pinord, Bolet – Vins Ecològics i Naturals, Can Bas Domini Vitivinícola, Can Descregut, Can Feixes, Can Mariès, Castell de Pujades, Castellroig – Finca Sabaté i Coca, Castelo Vins, Cavas Hill, Celler Avgvtvs Forvm, Covides Vinyes – Cellers, Domènech.Vidal, Eudald Massana Noya, Finca Ca N’Estella, Gramona, Heretat Mas Tinell, Jané Ventura, Jean Leon, Joan Sardà, Juvé & Camps, Lacrima Baccus, Loxarel, Mas Bertran Viticultors, Mas Rodó, Montesquius, Mont-Marçal Vinícola, Nadal, Oliver Viticultors, Parató, Parés Baltà, Sumarroca, Torelló Llopart, Torre del Veguer, Torres, Varias i Viña Torreblanca.


Mentre es van prohibir símbols que formaven part d’una acció artística, aquelles imatges que alguns individus mostraven en el “dia de la Hispanitat” eren ben reals.\nEm disposo a fer un exercici de funambulisme literari. Vull parlar de dues coses que, aparentment, no tenen res a veure. Jo tinc la convicció que, ben al contrari, sí que estan lligades. Però ja entenc que hi haurà persones que creguin que tot està portat a extrems inversemblants. Si és així, el funàmbul caurà del cable, ai las! Espero no prendre mal.\nTot gira al voltant d’un anterior text meu, titulat “Censura’t tu, inepte!”, publicat a Núvol, on em feia ressò i denunciava amb tota l’energia de què vaig ser capaç la prohibició que l’Ajuntament de Figueres va exercir sobre una obra que els artistes Núria Güell i Levi Orta havien preparat en el si del Festival Ingràvid. Us faig memòria: l’obra dels dos artistes es titula “Ideologies Oscil·latòries” i pretenia, en les seves pròpies paraules, “repensar la presència actual de la ideologia franquista i actituds feixistes, que com un fantasma recorren constantment aquest país sense memòria”. L’acció consistia en què un automòbil prèviament “tunejat” amb imatges franquistes i del mateix dictador Franco circularia per la Rambla de Figueres durant els dies del festival, però sense que ningú associés aquell cotxe a un fet artístic. L’alcaldessa de Figueres, al·legant que aplicava el “sentit comú” (quina barra!) va prohibir l’acció sense més explicacions.\nVaig al gra, doncs. Arran de la censura, es va produir un fenomen interessant. Hi va haver veus que es van posar a favor dels censuradors, se suposa que del sentit comú que els polítics empordanesos havien adduït (quina barra!). La idea era que, en aquest cas, els artistes pretenien sortir-se fora dels límits del creador, que només volien provocar per provocar i que era absolutament injustificat que volguessin rememorar aquells símbols feixistes a una societat que vivia en democràcia i sota l’empara d’un Estat de dret i tal i tal. Cal dir que algunes d’aquestes veus es van escoltar mig amagades en comentaris a la xarxa, però d’això en parlo tot seguit.\nQuina casualitat del destí! Tots aquells que negaven que uns artistes reflexionessin sobre els residus franquistes (ergo, feixistes i criminals) que romanen a la nostra societat, no van dir res que jo sàpiga quan el proppassat 12 d’octubre es van passejar pels carrers de Barcelona individus que portaven aquells mateixos símbols feixistes (o pitjors i tot, com creus gamades tatuades sobre el cos). El més rellevant del cas és, però, que mentre es van prohibir símbols que formaven part d’una acció artística, d’una representació, aquelles imatges que alguns individus mostraven en el “dia de la Hispanitat” eren ben reals. Encara aniré més lluny: Núria Güell i Levi Orta tenen raó, alguns ja ho sabíem, el feixisme segueix aquí, pels carrers, en alguns individus que impúdicament saluden un règim criminal, en algunes institucions, fins i tot en alguns partits majoritaris. Em detinc un moment aquí: a Europa els partits nazis es presenten com a tal, aquí el PP es ven com a un partit democràtic, però va ser fundat per Manuel Fraga Iribarne, ministre de Franco, inductor d’assassinats (estava en el consell de ministres que va executar Puig Antich, sense anar més lluny), té en les seves files gent del règim i mai no han volgut condemnar la dictadura… Podríem dir que a Espanya hi ha alguns feixistes que es fan passar per demòcrates i, després, hi ha aquests que van desfilar el 12 d’octubre amb aquella ostentació que fa creure alguns que els del PP són demòcrates. Sí, amics, els qui aplaudien la censura de Marta Felip, alcaldessa de Figueres, sobre una representació, no piulen res sobre la crua realitat democràtica del país. Però és millor amagar-ho, oi?\nI, ara, vaig al exercici funambulesc final. De forma genèrica, els censors són uns ineptes. La censura es produeix sempre per part dels qui ostenten el poder, els qui l’ostenten i en fan clamor. No solen consultar amb ningú, atemorits per la seva pròpia ignorància. I compten, a més, amb la ineptitud d’una bona part de la societat que deixa l’esperit crític (no entendre la diferència entre la representació i la realitat és d’una miopia estrambòtica) a la tauleta de nit i saluden l’exercici de l’autoritarisme amb displicència, sense fer soroll. O, de vegades, fent soroll. Però amagats en l’anonimat que les xarxes permeten.\nArran del meu anterior article on denunciava la censura de l’obra d’art van sortir diversos comentaris, els podeu consultar, la majoria despectius cap a l’obra de Núria Güell i Levi Orta i, immediatament, cap a mi. Denigraven uns artistes quan la discussió no era si l’obra era bona o no ho era, el fet era que, com sempre que s’exerceix la censura, algú havia decidit per tots nosaltres, havia segrestat la nostra llibertat i havia prohibit que haguéssim pogut veure aquell cotxe rodant per Figueres amb la representació de símbols feixistes. Ho havien decidit uns polítics dels quals no se’n coneix la seva preparació en el terreny de la cultura. I denigraven una obra uns altres que, tot i que alguns escriuen bé, ho reconec, s’amaguen covardament en pseudònims o noms i, en conseqüència, tampoc no sabem quina autoritat tenen per a blasmar uns artistes o un modest professor d’universitat com jo.\nJo entenc l’escriptura activista amb fórmules de tensió, vull ser respectuós, però no evito el debat gruixut, a la universitat també ho procuro fer així. La cultura ha de ser combativa. Per tant, de vegades rebo bufetades, però quan algú em pega vull saber qui és. Vaig deixar de respondre els qui, aprofitant-se i reivindicant l’anonimat que permet el sistema de comentaris d’aquest portal, volien discutir els meus arguments i, per tant, la meva trajectòria. De cap de les maneres. I si els qui van escriure en contra de l’obra censurada o en contra meva són ells mateixos censors? O falangistes? O si són igualment ineptes respecte a qüestions artístiques i culturals com els censors que ells tan aplaudien.\nLa covardia i la ineptitud van molt lligades, almenys en aquest cas. És cert que tothom pot opinar de tot i de tothom, en diuen llibertat. Però aquí hi ha persones que, mal que bé, ens hem format, treballem en el sector cultural des de fa anys i difonem uns pensaments i unes creacions a cara descoberta. I per saber si estem equivocats, cal que ens posem tots en el mateix registre. En cas contrari, la covardia i la ineptitud sempre es pensaran que tenen la raó.\nDemano disculpes: sóc un covard i un inepte.\nCovard, malgrat que sempre signo amb el meu nom i cognoms, però hi ha coses que em fan pànic. L’estultícia gregària, per exemple.\nInepte, perquè no sé veure el mèrit d’una manera de provocar que, com a inepte, no qualificaré aquí, però trobaria uns quants adjectius que em semblarien escaients. (Si no fos un inepte professor de literatura i un escriptoret insignificant).\nAra bé: suposar que com a inepte i covard no he fet res per combatre, denunciar i enfrontar-me (dins la meva modesta covardia, és clar!) amb les feixistades que els símbols de l’automòbil-performance respresenten i han representat, és una hipòtesi que una persona seriosa no hauria de fer. (Dic jo, per més inepte i covard que se’m suposi).\nLa censura no m’agrada. L’estultícia elemental tampoc. He de triar entre una i altra, jo, que no sóc ni diví, ni apte, ni valent? No vull.\nSegurament teniu raó: els que no entenem de segons quines coses hauríem de callar. Però, ara que hi caic: això no seria censura?\nVeus, ara ja m’he perdut! No es pot ser inepte ni covard a cap preu, que t’acabes fotent un nus amb tu mateix…\nVal nés que obri ulls i orelles per atendre les lliçons dels aptes i valents, sí.\nDe nou: disculpes compungides.\nAlguns professors d’universitat us gasteu una petulància que tira d’esquena. De qualsevol cosa en dieu art.\nEstaria bé que en lloc de donar tantes lliçons als altres, digués a les dues artistes aviam si poden fer quelcom de profit per retirar del carrer a les dues escultures de la foto (l’una tatuada, i l’altra vagi a saber…). Podrien, si així ho veuen convenient les dues artistes “censurades” -i amb el seu vist-i-plau (que per això fa un munt d’anys que vostè es trenca les banyes en el mon cultural, que coi!)-, donar-lis el cotxe aquell de les enganxines fatxes i així farien el conjunt per la performance (amb una mica de sort, encara arribarien pel 20N a la plaza de Oriente). Millor, però, que fessin una cursa contrarellotje per les costes del Garraf, aviam si fan nets els carrers de fatxendes (pobrets, però, de peixos que no sabrien d’on surt aquest art humà).\nJoan, puc dir-te Joan?\nEl títol del teu article em sembla censurable. Trobo bé dir inepte i covard a qui ens imposi la seva ineptitud i covardia, però és el cas?\nD’entrada et dic que només sé de la història en qüestió el que en deia la notícia: que no s’havia permès la performance. Tot seguit t’he de dir que, per publicar un text on es qualifica algú d’inepte o covard, convé que aquests defectes resultin manifestos. Ho són?\nL’equip de govern de qualsevol ajuntament et recordo que és fruit d’eleccions. Això no garanteix la absència d’ineptitud ni de covardia, és clar, però significa que qui pren les decisions ho fa amb legitimitat democràtica. No ens imposa la seva presumpta ineptitud i covardia. Potser la patim, però no ens l’imposa. L’hem votat.\nÉs cert que alguns governants de les Espanyes, especialment quan disposen de majoria absoluta, com en Rajoy, ignoren l’oposició sistemàticament, menysténen les minories, etc., cosa gens democràtica. Llavors, encara que siguin governants escollits a les urnes, podem considerar que ens imposen les seves decisions i fer-los-en personalment responsables. Però és el cas de l’ajuntament de Figueres? Ho dubto.\nDit tot això, vull discutir ambdues acusacions teves. Fetes en un altre to, estripant menys, no m’hauria sentit inclinat a analitzar massa el cas ni a donar la meva opinió. Però quan algú de casa, del meu país, sembla que llenci pedres damunt la teulada de tots plegats, això sí em motiva a dir-hi la meva.\nIneptitud? Vejam. Dic jo, i m’ho trec ara mateix del magí, que una performance hauria de reunir una o altra característica: ser reconeixible com a actuació artística per la majoria de vianants, o bé resultar amable, no agredir ningú ni provocar reaccions violentes, i si resulta provocadora (com en alguns gags amb càmera oculta) fer immediatament palès que és una broma o performance. Es pretenia fer així? Em sembla que no.\nHe vist fotos del cotxe de les artistes. Una petita obra d’art. Aquesta part si més no, els va sortir rodona. Però a diferència dels feixistes de Montjuïc, que no és precisament al centre de Barcelona, i que tothom sabia de què anava, la performance es volia fer a la Rambla de Figueres. Per mi, seria un possible cas de censura excloure d’una exposició, d’un recinte, o d’un aconteixement ben acotat com a artístic, una obra o performance. No permetre l’exhibició o execució de l’obra a la via pública, no té perquè tractar-se de censura si a les autoritats responsables els sembla desaconsellable.\n¿Era desaconsellable de passejar amunt i avall per la Rambla un cotxe carregat de simbologia feixista, sense cap pista que el delatés com a performance? Penso que sí. Molta gent s’hauria sentit agredida, humiliada, intimidada, amenaçada, provocada… Quina gràcia tindria? Ben poca, però no és aquesta la qüestió, del tot subjectiva. La qüestió és que s’hauria ferit un munt de gent, s’hauria pogut provocar algun incident, i s’hauria pogut encoratjar desaprensius, marginals, feixistes o simples ignorants, a fer pinya amb els feixistes que ja hi ha, o a emular-los, en admirar els seus nassos d’exhibir-se provocant i incomodant a tothom.\nTot això per a què? Només pel gaudi d’una selecta minoria de gent com tu, que ho hauria trobat espatarrant, molt entretingut, i molt profund. Doncs bé, em sembla que el vostre gaudi particular i momentani no justifica prou de permetre la performance, havent-hi a l’altre plat de la balança tot el que deia. Ferir centenars de persones, milers potser, durant dies, gratuïtament, pel plaer d’unes quantes, ho trobaria una decisió no diré que inepte, però gairebé. Molta gent s’en podria queixar amb molta raó.\nCovardia? No veig perquè ha de ser covarda una persona pel fet de triar l’anonimat en publicar una opinió. En qualsevol cas és cosa seva. Té tot el dret del món a ser covarda, mentre la seva covardia no la paguis tu o qui sigui, d’alguna manera. Quin problema téns per respondre opinions anònimes? No l’entenc. Els arguments no són més o menys vàlids en funció de qui els formuli. Si no són bons els has de poder rebatre i t’interessa fer-ho al meu entendre. Si són bons, la covardia pot semblar que és de qui opta per no enfrontar-s’hi.\nA mi m’encanta de publicar opinions anònimes. No pas per covardia, sinó per un simple desig d’anonimat en general. No m’agrada la idea de perfilar una identitat, de personalitzar unes idees en el sentit d’acaparar-les quasi, sense voler, de limitar-les en afavorir la seva associació amb algú concret, i el seu judici en funció de la percepció del lector o oïent sobre l’autor. Les idees, que corrin si ténen mèrit. Que la gent tingui la llibertat d’avaluar-les sense la nosa de saber d’on vénen. Si signés totes les meves opinions la gent acabaria no llegint-les, per avorriment de trobar-se el meu nom tant sovint. És fàcil fer-se pesat. És l’únic objectiu amb èxit garantit només amb provar-ho repetidament.\nFinalment, tingues en compte que l’anonimat és més aviat la regla a internet. La majoria de gent fica cullerada usant pseudònims. Quan s’identifica amb noms i cognoms, tampoc sabràs si corresponen a algú de veritat, ni si la persona de veritat és la qui publica el material. Per exemple, ja t’he dit que m’agrada opinar anònimament… Creus que Artur Sixto és el meu nom de veritat? Podria no ser-ho. Creus que la resposta signada per l’Antoni Dalmases te l’ha donat ell realment? Com saps que no he estat jo, suplantant-lo? O com saps que ell no em suplanta a mi? O que som la mateixa persona? O cap de les dues?\nM’he deixat un parell de reflexions.\nSi el cotxe artístic hagués anat conduït o millor encara plè de gent caracteritzada de pallasso, estic segur que l’ajuntament ho hauria permès. Hauria perjudicat l’obra o el seu objectiu? No ho sé. Hauria servit en qualsevol cas de ridiculitzar el feixisme i de no ferir ningú, tret d’algun feixista naturalment, cosa perfectament saludable.\nL’altra cosa que volia dir-te és que, si t’he entès bé, potser et contradius una mica si dius que part del missatge de l’obra era relatiu a la llibertat i impunitat amb les quals els feixistes exhibeixen la seva simbologia. La prohibició de la performance més aviat contradiu el seu presumpte missatge, no? Si a Montjuïc no es pot impedir i a Figueres sí, es perquè el dret de manifestació existeix, mentre el dret de muntar qualsevol performance a la via pública, en el marc d’un festival o aconteixement, no. El problema que hi ha a Espanya és que la llei no impedeix, com a Alemanya, l’exhibició de certa simbologia associada amb moviments, fets i obejectius criminals. Es tracta de censura, la llei alemanya? No ho sé, però a tu et deu semblar bé. En qualsevol cas, a molts demòcrates progressistes els sembla bé, o no els sembla malament. Depèn de les circumstàncies. Als EUA crec que es permet la simbologia nazi, però no ténen cap risc a la vista, de creixement amenaçador del neonazisme. En canvi, a Carolina del Sud, fa anys que debatien si deixaven o treien una bandera confederal del Capitoli, a Oklahoma. Llavors es produí la recent matança racista d’un jove blanc, dins una església plena de negres. Aquest jove havia publicat fotos seves amb la bandera confederal. Després d’això els congressites de Carolina del Sud van votar per aclaparadora majoria treure definitivament la bandera confederal d’on era. Censura? Si tu vols, no ho sé. Però sembla que de cop i volta van tenir-ho clar l’immensa majoria.\nEp! Que no arribi la sang al riu! No passa res per discrepar i tenir opinions diferents, seria espantós que tothom pensés igual. Bé, en el cas del feixisme potser sí que estaria bé que tothom el rebutgés, però ja sabem que per desgràcia això no succeirà. Això sí, siguem respectuosos i no perdem la paciència…\nEn quant al motiu de la polèmica, està clar que és important separar les dues discussions que es plantegen.\nEn primer lloc, hi ha el debat sobre la censura i la llibertat d’expressió. Jo diria que la majoria de nosaltres, davant la disjuntiva, farem prevaldre la llibertat d’expressió. Fins i tot quan l’obra no ens agrada o hi trobem aspectes que potser ens repugnen. Almenys així penso jo, tot i que puc admetre que pot arribar a donar-se algun cas en que sigui lícit discutir-ho, almenys. Però davant del dubte, jo m’inclino sempre cap a la llibertat d’expressió.\nL’altre qüestió és què es pot considerar art i que no. Això és molt més eteri, no hi ha una resposta unívoca. Fins i tot l’acadèmia presentarà punts de vista diferents segons l’escola que emeti l’opinió, per tant no es podrà oferir una resposta única, de caire gairebé “científic”. Estem parlant de gustos estètics, no de 2+2=4.\nMalgrat aquesta indefinició (o potser gràcies a ella), crec sincerament que tothom té dret a dir la seva si ho fa de forma honesta i raonada. Per això trobo certa contradicció en algunes de les paraules del benvolgut Joan M. Minguet: per una banda posa sobre la taula la condició d’expert d’aquells que es dediquen a l’art, com a creadors o estudiosos, i per l’altra parla sobre la necessitat de l’art de sortir del cercles elitistes i formar part de la vida quotidiana. Si l’art entra a formar part de la vida quotidiana de la gent, no quedarà més remei que acceptar que pot rebre crítiques, i algunes d’elles aspres i sense miraments. La gent de vegades les aboca pel broc gros. No podem esperar que tot senzillament es gaudeixi, i sigui fantàstic i bonic. En ocasions la gent portarà el cistell ple de fruites podrides i apedregarà actors i autor. I cal acceptar les dues reaccions, ja que ambdues són lícites.\nPersonalment, i referint-me a aquesta entitat misteriosa coneguda popularment com a “art modern”, en alguns casos em trobo que entenc el concepte però la seva plasmació en obra no m’arriba, no em satisfà. Per mi l’art, i és una definició absolutament personal que no cal que ningú comparteixi ni aprovi, és la manera com una persona transmet una amalgama d’idea i sentiment a una altra persona a través d’una obra única i personal. I penso que tan important és la idea-sentiment com l’obra física a través de la qual es vehicula. Una obra perfecta però buida no assoleix el seu objectiu. Però una bona idea-sentiment que no trobi un bon vehicle tampoc! I aquí és quan, enfrontat amb obres com la que motiva l’article, em trobo que puc entendre el concepte, i àdhuc compartir-lo, però la forma com el plasmen físicament em deixa fred. No m’arriba, no em remou, no em fa aquell “clic” físic-mental-espiritual que et transporta més enllà. Però tal vegada el problema és meu! Només és la meva opinió, i espero haver-la explicat bé i que no soni absurda.\nEn els temps que corren un no es pot desconnectar de la xarxa ni per uns dies. Ja me n’havia gairebé oblidat, d’aquest debat, i vet aquí que torno i em trobo que la cendra encara és viva. Que n’hi ha un que, després de fer-se escàpol, ara hi torna des d’una altra tribuna a llançar-nos pedres als qui no pensem com ell, tot acusant-nos de nou d’ineptes i de covards. No escric aquesta rèplica per prolongar la discussió. Arriba tard i possiblement pocs la llegiran, així que el senyor Minguet té l’excusa perfecta per ignorar-la i tanmateix quedar bé. I, si s’hi torna, pot dir que és una resposta covarda: per la trigança, perquè s’amaga en un comentari a la xarxa i perquè va firmada amb un pseudònim. Ho té fàcil, doncs.\nLi posem en safata guanyar aquest debat per dos motius. El primer és la idea amb què clou l’article: els covards i els ineptes volen (volem?) pensar que tenen la raó. Cert, però no només ells. Això és una necessitat tan humana que el mateix Descartes la va emprar com idea d’inici al seu Discurs del Mètode. Ell li deia “sentit comú”, i amb fina ironia observava que tothom se’n considera ben servit. Els valents i els competents també busquen la raó, o almenys sentir que la tenen. Generalment es fa parlant, dialogant, debatent, discutint, de manera més o menys lògica, però n’hi ha molts que quan venen mal dades recorren a l’erística, i a aquests ni el mateix Apol•lo els pot convèncer amb la Veritat; només se’ls pot guanyar en el veredicte del públic. El senyor Minguet debat amb molta lògica quan el públic és del seu grat i comparteix els seus punts de vista, però quan aürta en antagonistes amb idees fortes la seva lògica s’estavella i ha de recórrer a la desqualificació personal, a fugir del debat i reobrir-lo a conveniència, o a encobrir el tema real de la controvèrsia. I aquest és el segon motiu perquè li regalem la victòria.\nEl senyor Minguet ens ha volgut induir a creure que en els seus articles ens parlava de la censura i de la llibertat. Com amb qualsevulla obra d’art contemporani, ens ha mostrat uns símbols, unes formes, que admeten una interpretació simple, però que fan al•lusió a altres coses i reclamen una anàlisi més profunda. Ell mateix ens demana que ho fem, que separem la representació i la realitat. Fem-ho, doncs. El subtext que traspuen els seus escrits –articles i comentaris– no té res a veure amb la censura. Si en tingués, el senyor Minguet ens hauria il•lustrat amb la seva visió sobre els límits de la llibertat, una qüestió jurídica, però també ètica i social, amb què es topen contínuament els creadors activistes que volen generar consciència i reflexió en el seu públic. Ell ho ha volgut resoldre amb l’argument taxatiu que la censura és sempre execrable i els censuradors uns ineptes. Fa mandra haver d’insistir amb uns arguments que ja s’han exposat, per part meva i d’altres –unes raons que no s’han volgut escoltar o no s’han pogut rebatre amb criteri– al voltant del tema dels límits. En parlaré una mica però, com ja he dit, no és aquest el veritable assumpte que obsedeix el senyor Minguet. El que li preocupa és qui remena les cireres del món cultural.\nSuposo que tots coincidim en que l’interès que desperta l’obra “Ideologies oscil•latòries” no és l’objecte en sí sinó el debat que ha provocat arran de la prohibició, i una part important d’aquest debat n’han estat els articles del senyor Minguet. Si aquesta era la idea inicial dels creadors se’ls ha de felicitar pel disseny tan previsor del happening. Un punt en el qual estic d’acord amb el senyor Minguet és que la crítica d’art l’han de fer els crítics. Emperò, resulta paradoxal que en tot aquest embolic hi hagi mancat una crítica a l’obra de la discòrdia. Tinc força curiositat per llegir-la quan algú competent ho faci. (Em sembla que ningú podrà al•legar que no l’ha vista.) De moment m’hauré d’acontentar amb les meves impressions personals, amb la idea que això de posar cotxes amb inscripcions escandaloses a la via pública per ‘épater le burgeois’ té més de cinquanta anys i, per tant, difícilment es pot considerar una novetat. També em quedaré amb el dubte de saber què va impedir realment a artistes i organitzadors treure el cotxe al carrer i fer-lo circular, si realment no contravenia cap llei –excepte les del bon gust i del respecte per les sensibilitats alienes–. Si l’Ajuntament no havia comissat el cotxe, quin coi de permís necessitaven per fer-lo voltar? Que potser amb la declaració de censura feta per l’Ajuntament l’objectiu ja estava complit? O era que, sense poder carregar la responsabilitat a l’Ajuntament en cas de problemes, aquests artistes tan valents no s’hi van atrevir?\nI em quedaré amb el que digué un vell amic al seu bloc (tradueixo de l’espanyol): “Reconec el dret a la llibertat humana en moltíssimes àrees, especialment la de la creació artística. Si un artista opina que la seva obra, consistent en un cagarro punxat amb un palet de chupachup (sic), amb el nom que li vulguin donar, és una obra d’art, jo ho admeto. Si em diuen que un intèrpret laboriós executa art quan xerraqueja per la meitat un piano, també amb el nom que vulguin donar-li, m’ho creuré també. Creuré això i més amb una condició: que no m’exigeixin que ho escolti, que ho miri i menys encara que ho admiri. I que em donin la llibertat de viure la meva vida sense patir-ho.”\nJo no pujo a cap tribuna per donar altaveu a la meva opinió. Tampoc no dono la cara, com diu el senyor Minguet, però el fet que no desveli la meva identitat oficial no vol pas dir que ningú no la conegui. Per cuidar de la meva reputació, abans de donar una cosa com a certa, la verifico. Això no ho fa el senyor Minguet, que en els seus articles menteix o diu falsedats repetidament. Si n’és conscient o no, no ho sé, però queda clar que la seva credibilitat li importa menys que la feina que li donaria contrastar abans la informació que dóna als seus lectors. Puc entendre la ‘boutade’ que no ha vist cap crítica de rebuig a les manifestacions ultradretanes del 12-O perquè l’escriptor té llicència poètica, però no les perles que cito a continuació. Al primer article acusa l’Ajuntament d’haver tancat el Museu de l’Empordà (museu que estava obert mentre ell escrivia, i a més tenia en exposició una peça del festival Ingràvid). També diu que al cotxe se li havia prohibit circular, però calla que se li havia ofert la possibilitat de fer-ho un cop contextualitzat, per evitar que ningú no confongués l’art amb la magnèsia. Desqualifica les opinions dels sospitosos de ser feixistes, però la primera autoritat en què s’empara és la de Dalí, franquista confés. I repetidament insisteix que els censuradors són anònims, opacs, ineptes, i no ens informa del que ja sap, que els censuradors més conspicus són els crítics i els comissaris –que enfonsen reputacions i que retenen obres, per criteri o per capritx– i els artistes enemics, com va patir Dalí a mans d’André Breton, per posar un exemple que invalidi la generalització que fa el senyor Minguet.\nEl núvol en què jo passo el meu temps és diferent d’aquest de la cultura d’avantguarda. Per a mi ha estat alliçonador trobar-me immers en aquest debat, amb què em vaig topar de forma circumstancial, i m’ha resultat tremendament interessant descobrir un món ric i pregon, encadellat amb la política, l’economia i la societat, és a dir, amb tots nosaltres, i que alhora se’ns fa poc accessible. M’explico. Hi ha molts altres grups professionals que reten servei a la societat i que limiten el debat sobre les seves pràctiques als especialistes. Jo formo part d’un parell d’aquests grups, i em sembla perfectament legítim que els professionals no acceptem interferències d’indocumentats o de desconeguts en el nostre procés dialèctic. És una qüestió d’economia. Quan es volen evitar ingerències, el que es fa és emprar els canals adients, adreçats a la comunitat professional i tancats als públics externs. Estic segur que la Universitat ofereix aquests mitjans a qui busqui un debat científic i rigorós. Altrament, si el que es vol és fer pedagogia o divulgació, s’ha d’estar obert al profà; no cal respondre sempre a les seves observacions o preguntes, però no se li poden exigir referències si se li han obert les portes per fer comentaris. (El senyor Minguet ha emprat altres vegades l’analogia del futbol, un altre món professional força imbricat amb la societat. Aquest món també té els seus canals de debat reservats als experts, així com hi ha mitjans públics dedicats al tema, però als fòrums dels diaris esportius no hi trobarem pas comentaris de tècnics ni de jugadors, i molt menys per negar als afeccionats el seu dret a opinar sense presentar credencials.) Tots aquests àmbits semblen diferenciar-se del de la cultura en què són mons regits per la demanda. En una societat lliure la gent, el públic, els consumidors, podem triar el que volem i demanar-ho als especialistes. Si el bé o servei que necessitem és de tipus privat, els especialistes han d’entrar en competència i els usuaris podem escollir; si és d’utilitat pública, aquesta elecció es delega en els polítics. En canvi, sembla que el senyor Minguet voldria que el món de la cultura, almenys en el que pot tenir d’utilitat pública, fos diferent i es regís per l’oferta, donant-los als especialistes la potestat d’imposar-nos les seves preferències. Això no és admissible, perquè si se’ls nega als legítims representants de la voluntat popular la facultat d’exercir la seva funció de governar també l’àrea de la cultura pública, ¿no li permetrà aquesta exempció a això que hem anomenat “el món cultural” erigir-se en elit, sufocar la democràcia i instaurar –perdoneu-me el joc de paraules– la sofocràcia?\nNo m’entenguin malament. No pretenc que la cultura pública estigui regida per incompetents com jo mateix –que en aquest camp ho sóc, i en grau esfèric–. Cal que el poble exigeixi als polítics que s’encarreguen de la cosa pública que estiguin ben preparats. El que passa és que quan un expert baixa a l’arena política es converteix en polític, i pel fet mateix de ser-ho –o per la dedicació, que el pot allunyar de la seva professió inicial– potser alguns membres de l’elit el vulguin bandejar i retirar-li la credencial. Les idees que exposa el senyor Minguet apunten cap aquí. En aquest cas, jo no li veig sortida possible al dilema. A qui se li hauria d’encarregar doncs la gestió de la cultura pública? Pensem que qualsevol gestor públic, sigui funcionari o polític, ha de prendre decisions que requeriran impulsar unes iniciatives i descartar-ne d’altres, i dur a terme certs actes dins l’àmbit de les seves funcions, que l’obligaran a autoritzar unes coses i prohibir-ne unes altres. Això és la feina per la qual una comunitat institueix un cos de funcionaris públics i elegeix uns representants polítics per a dirigir-lo. Quan aquests actes polítics i administratius es fan d’acord amb la llei i els costums no es poden considerar arbitraris ni censuradors, i si no és així, l’ordenament jurídic d’una democràcia permet recórrer i desfer el greuge. Estaria d’acord el senyor Minguet que els polítics i funcionaris encarregats de gestionar la cultura pública poguessin prendre aquesta mena de decisions, un cop verificades les seves qualificacions professionals i declarades caixer pel sanedrí de l’elit intel•lectual? O bé consideraria que això també es delicte de censura?\nPrecisament això és el que ha passat a Figueres. L’”incident incitador” de tota aquesta pel•lícula, que diria McKee, ha estat un acte administratiu, una decisió política, res més. Una decisió presa sota pressió en un entorn polític complicat, i òbviament els creadors de l’obra se n’han aprofitat, d’aquesta pressió, per presentar a l’Ajuntament un dilema a l’hora de complir la seva obligació d’autoritzar o prohibir la circulació del cotxe decorat amb símbols feixistes en les èpoques ben assenyalades amb què venia a coincidir l’Ingràvid. Fes el que fes l’Ajuntament, la polèmica estava servida i això permetria assolir l’objectiu de tota obra d’aquesta mena. Doncs bé, el coordinador de cultura, funcionari, va autoritzar primer i l’Alcaldessa, política, va prohibir després. El primer va fer la seva feina: promoure la difusió de la cultura. El segon també: va tenir en compte els interessos generals. Que ho van fer perfecte? És clar que no. Va faltar diàleg entre Ajuntament, creadors i promotors, per manca de temps i voluntat d’ambdues parts, i tampoc es va saber explicar perquè s’havia prohibit la circulació del cotxe. Adduir el “sentit comú” per justificar una decisió es inadmissible. L’Ajuntament havia d’haver donat millors raons, que les hi havia, i moltes: risc de desordre públic; perill d’incitació a la violència; necessitat de dedicar recursos públics no pressupostats a assegurar la protecció de l’obra; l’atenció que es mereixen determinats col•lectius especialment sensibles als símbols feixistes; que la direcció de l’Ingràvid havia rebutjat contextualitzar l’obra per palesar la seva vinculació amb el festival; etc. Totes aquestes raons justificaven la decisió, i si no és així un polític ha d’assumir el risc d’equivocar-se a l’hora de prendre aquesta mena de mesures. Sigui com sigui, fos un encert o un error la decisió, fossin bones o dolentes les explicacions, no podem qualificar d’arbitrarietat i molt menys titllar de censura el no haver permès que aquesta obra s’exposés d’una manera determinada, en un moment concret, en l’espai públic.\nConcloc amb un prec al senyor Minguet. Desenvolupi la seva tolerància i el sentit democràtic. Si creu que ja els té prou formats, aleshores afanyis més a fer-los entenedors per als seus públics. La seva insistència obsessiva en controlar uns àmbits de decisió que no li pertoquen, la seva malvolença pels qui ens limitem a exercir els nostres deures i els nostres drets, la seva ànsia per identificar els qui li planten cara –donin-la o no– amb raons, i la seva por a entaular un debat d’idees són uns atributs que no li escauen gens.


JOAN RUSIÑOL Madrid 10/07/2012 13:49\nAl grup socialista no li ha fet cap gràcia que el rei Joan Carles presideixi divendres un consell de ministres deliberant a la Zarzuela, just la setmana en què la Moncloa preveu aprovar un nou paquet de reformes i retallades. La portaveu parlamentària del PSOE, Soraya Rodríguez, ha avisat Mariano Rajoy que "no intenti carregar al cap de l'estat les mesures que adopti el govern, que són únicament i exclusiva responsabilitat del president espanyol".\n"Esperem que no hi hagi una intencionalitat", ha dit després de la junta de portaveus del Congrés. Fonts socialistes posen en dubte que sigui una coincidència que justament aquesta setmana el monarca espanyol presideixi una reunió tan decisiva, malgrat que no és la primera vegada que es fa en democràcia.\nSoraya Rodríguez havia recordat abans que, si és cert que Europa no exigeix condicionalitats a la política econòmica del govern espanyol pel rescat bancari, aleshores Rajoy és l'únic autor de mesures "injustes" com la previsible apujada de l'IVA.


5 Preguntes de lletres - Sebastià Bennasar - La Comarcal EdicionsLa Comarcal Edicions\n5 Preguntes de lletres – Sebastià Bennasar\nSebastià Bennasar Llobera (Palma, 1976) és periodista i escriptor. Com a periodista, la seva vida professional ha anat lligada al Diari de Balears, del qual va arribar a ser cap de cultura, però també ha col·laborat esporA�dicament en mitjans com el diari Avui i la revista El Temps. El setembre del 2005 va abandonar Mallorca i la redacció per anar a estudiar Humanitats a la Universitat Pompeu Fabra i des del 2009 viu a Lisboa. Com a escriptor és autor d’una vintena de llibres: poesia, periodisme, relats breus, novel·la i novel·la negra. Els seus darrers títols, tots del 2011, sA?n: ‘Pot semblar un accident. La novel·la negra i la transformació dels paA?sos catalans’ (Meteora); ‘501 crims que has de conèixer abans de morir’ (Ara Llibres); ‘La primavera dels indignats’ (Meteora) i ‘La mar no sempre tapa’ (Moll).\n“A la literatura catalana li manca una visiA? imperalista que ens dugui a intentar colonitzar el món”\nBA�, ara mateix podem dir que tenim una situació de mercat una mica parada, tot i que les editorials petites estan fent la feina que haurien de fer les grans. Els grans grups haurien de prendre riscs en el 50% dels títols i sobretot haurien de fer col·leccions d’autor. I després tenim el problema de les traduccions, que de cada vegada són més comercials. Ens estam perdent molt bona literatura de fora perquè es tradueix només amb criteris de mercat i no de qualitat. Tot i això, els canals alternatius ens han aportat una fornada molt interessant d’escriptors joves que a poc a poc han anat entrant en circuA?ts més majoritaris.\nA la literatura catalana li manca una visiA? imperialista que ens dugui a intentar colonitzar el món, tot i que hi hagi esforA�os de les institucions. Ens falta una política agressiva de venedors que faci que es llegeixin autors de novel·la negra a SuA?cia tant com aquí consumim suecs. A la fira de Frankfurt hi hem d’anar a vendre i no a comprar. I li falta un Estat al darrera. Si els Països Catalans fossin independents no estarA�em tan pendents dels A�ndex de lectura en català, perquè no hi hauria competA?ncia, llavors la lluita seria entre literatura originA�riament escrita\nen català i la traduA?da, no entre aquestes i a sobre envers l’espanyola. A la literatura en català també li sobra la rA?mora del mandarinatge cultural i els complexos: també tenim dret a tenir literatura de consum en català, literatura de tots els gèneres i fins i tot literatura dolenta per ser un paA�s normal. Ep, i també hem de continuar mantenint la literatura excelsa que s’està fent, amb una nA?mina d’escriptors molt i molt bona.\nHi ha hagut de tot, però en general ha estat molt satisfactòria, sobretot en els darrers temps que he tengut la sort de trobar molts bons editors pel mig, gent que creu en la seva feina. Tot i això, crec que entre tots hem de fer més esforA�os perquè els llibres tenguin més visibilitat i més vida efectiva.\nPocs consells els puc donar, excepte que segueixin el seu instint i que no es deixin seduir per les modes. Si volen fer una novel·la de vampirs, perfecte, però no perquè sigui la moda, sinA? perquè volen superar DrA�cula. I que llegeixin molt, perquè només de la lectura pot sorgir l’escriptura. I després que tenguin molta perserveranA�a.\nBA�, supA?s que ens han afectat com a tots. Els blocs i el facebook, que són les que millor conec, serveixen per tenir una major visibilitat, tot i que de vegades penso que moltes vegades som molt més exhibicionistes que voyeurs, és a dir, que escrivim a les xarxes socials allò que ens rota, com si fos el missatge d’un nA�ufrag, molt sovint sense llegir el que milers d’altres nA�ufrags han escrit a la mateixa central de correspondA?ncia. I, per descomptat, fan perdre molt de temps. Abans, un comprava un diari i el llegia, ara en linka deu o dotze diferents i no en llegeix bA� cap, i passem molt temps a l’exhibició pública. Possiblement, la feina diA�ria d’un escriptor avui en dia sigui, més o manco així: un 70% d’autopromoció (de vegades pagada, com conferA?ncies, clubs de lectura, taules rodones i altres activitats similars), un 20% de lectura, un 10% d’escriptura.


Projecte APPI (Atenció prenatal i primera infància) - Serveis Socials - Ajuntament d’Alcoi\nEstà en: Àrees > Serveis Socials\nProjecte APPI (Atenció prenatal i primera infància)\nEl projecte APPI (Atenció Prenatal i Primera Infància) s’inicia l’any 2016 impulsat per la Regidoria de Polítiques Inclusives, Igualtat, Infància i Adolescència, la qual pretenia emprendre noves actuacions de caràcter preventiu i promocional dins del col·lectiu de família i menor, actuacions sustentades en els últims descobriments científics que confirmen el paper crucial de les experiències primerenques, especialment en els dos primers anys de vida per al desenvolupament evolutiu de les persones.\nLa relació d’aferrament entre el/la bebé i els cuidadors principals comença abans del naixement; per tant, el desenvolupament d’un embaràs saludable que atén les atencions físiques, emocionals i socials, així com una criança sensible a les necessitats psicològiques, emocionals i fisiològiques del bebé, són la clau per a la construcció d’un nou individu sa.\nEn el projecte Appi oferim una atenció especialitzada a dones i famílies en processos de gestació i famílies amb menors d’una edat compresa entre els 0 i els 3 anys.\nAppi desenvolupa tres programes:\nPrograma de PROMOCIÓ: Entendre el/la bebé, programa dirigit al conjunt d’embarassades i les seues parelles de la ciutat d’Alcoi. Vol incrementar les taxes d’aferrament segur, a través del coneixement de les característiques evolutives, emocionals i comportamentals del/de la bebé. D’aquesta manera s’afavoreix una vinculació òptima entre el/la bebé i els que els / les cuiden.\nMÉS INFO en aquest vídeo\nPER A INSCRIURE'S en el programa\nPrograma dirigit a famílies:\nAdolescents o joves sense ajuda familiar, econòmica, laboral o social.\nAmb fills que tinguen o hagen tingut mesures de protecció.\nPertanyents a minories ètniques o immigrants sense ajuda social.\nEn situació de risc d’exclusió social o sense suport de l’entorn.\nAmb problemes de drogoaddicció, de malaltia mental o discapacitat intel·lectual.\nAmb estils de vida incompatibles amb l’atenció adequada del seu embaràs i del xiquet en els seus primers mesos de vida.\nMés info (zones de UTS Serveis Socials) Persones que necessiten una intervenció multidisciplinària i que són ateses per petició i manament de les unitats de treball social bàsiques de les zones, a través de PISEFs.\nPrograma d’ORIENTACIÓ amb suport i acompanyament psicològic a:\nProgenitors que estiguen acudint al Programa de Promoció i requereixen una consulta que necessite una atenció i/o orientació sobre algun tema relacionat amb el procés de gestació o postnatal. Informació de la consulta de tipus relacional o psicosocial.\nDona en puerperi i les seues parelles i estan tenint algun tipus de dificultat personal, de parella o de vinculació amb el bebé i que no estiga dins del procés habitual d’adaptació. Poden pertànyer o no al programa 'Entendre el bebé'.\nDones que troben dificultats emocionals, difícils d’abordar o gestionar per elles mateixes durant el primer any de vida del bebé, pertanguen o no al Programa de Promoció i ja estiguen sent ateses en salut mental, però necessiten una atenció complementària.\nMés info en les UTS


Política de Privacitat - Catalunya Independent\nCol·lecció Estiu 2019\nSi estàs aquí, es perquè vols saber més sobre les obligacions i drets que et corresponen com a usuario d’aquesta web https://catalunyaindependent.eu\nEn aquesta Política de Privacitat, t’informarem amb total transparència sobre la finalitat d’aquest lloc web i tot el que afecta a les dades que ens facilites, així com les obligaciones i els drets que et corresponen.\nPer començar, has de saber que aquest lloc web cumpleix amb les normatives vigents en matèria de protecció de dades, (cosa que afecta a les dades personals que ens facilites amb el teu consentiment exprès) amb l’objectiu d’aportar-te les garantíes, la seguretat i la transparència que, com a usuari et corresponen, a l’hora d’utilitzar aquesta web. Concretament, aquesta web s’ajusta al compliment de les següents normatives:\nEl RGPD (Reglamento (UE) 2016/679 del Parlamento Europeo y del Consejo de 27 de abril de 2016 relativo a la protección de las personas físicas) que és la nova normativa de la Unió Europea que unifica les regulacions del tractament de les dades personals en el diferents països de la UE.\nLa LOPD (Ley Orgánica 15/1999, de 13 de diciembre, de Protección de Datos de Carácter Personal y Real Decreto 1720/2007, de 21 de diciembre, el Reglamento de desarrollo de la LOPD) que regula el tractament de les dades personals i les obligacions que hem d’asumir els responsables d’una web o un blog a l’hora de gestionar aquesta informació. Política de Privacitat tenda CAT\nLa LSSI (Ley 34/2002, de 11 de julio, de Servicios de la Sociedad de la Información y Comercio Electrónico) que regula les transaccions econòmiques mitjançant mitjans electrónics, com és el cas d’aquest lloc web.\nEl responsable i titular d’aquest lloc web és ASLIAMO MM GLOBAL SERVICES. S.L.\nActivitat del lloc web: Disseny i distribució de material de merchandising relacionat amb catalunya independent.\nCorreu electrònic: info@catalunyaindependent.eu\nLes dades que ens facilites amb el teu consentiment i d’acord amb l ´ús establert en la nostra Política de Privacitat, seràn incorporats a un fitxer automàtic, degudament escrit dins la Agencia Española de Protección de Datos, en el qual el responsable d’aquest fitxer és: ASLIAMO MM GLOBAL SERVICES. S.L. Això vol dir que les teves dades romandràn segures, d’acord amb el que estableix la llei.\nLes dades personals que ens facilitis, sempre amb el teu consentiment exprés, s’emmagatzemaràn i es tractaràn amb els fins previstos i descrits a continuació en aquesta Política de Privacitat, fins el moment en el que ens demanis que els eliminem.\nT’informem de que aquesta Política de Privacitat pot ser modificada en qualsevol moment, amb l’objectiu d’adaptarla a les novetats legislatives o canvis en la nostra activitat, sent vigent la que en cada moment es trobi publicada a la web. Cada modificació se’t notificarà abans de la seva aplicació.\nHas de saber, per la teva tranquilitat, que sempre demanarem el teu consentiment exprés per recaptar les teves dades amb la correspondent finalitat especificada en cada cas, cosa que implica que, en cas d’otorgar el consentiment, has llegit i acceptat aquesta Política de Privacitat.\nEn el moment en el que accedeixes i utilitzes aquesta web, asumeixes la teva condició d’usuari amb els corresponents drets i obligacions.\nRegistre i finalitat de les seves dades\nEn funció del formulari o secció en la que accedeixes, et sol.licitarem exclusivament les dades neccesàries amb les finalitats descrites a continuació.\nEn tot moment, has de donar el teu consentiment exprés, quan et demanem informació personal amb les següents finalitats:\nLes finalitats concretes que particularment s’indiquen en cada una de les pàgines o seccions en las que apareix el formulari de registre o de contacte electrònic.\nAmb caràcter general, per atendre les teves demandes, comentaris, consultes o qualsevol tipus de petició que facis com a usuari a través de qualsevol de les formes de contacte que tens a la teva disposició.\nPer informar-te sobre consultes, peticions, activitats, productes, novetats i/o serveis; vía e-mail.\nPer enviar-te comunicacions comercials o publicitàries a través de qualsevol altre medi electrònic o físic, que tingui la possibilitat de realitzar comunicacions.\nAquestes comunicacions, sempre seràn relacionades amb els nostres productes, serveis, novetats o promocions, així com aquells productes o serveis que poguem considerar del teu interés i que puguin oferir col.laboradors, empreses o “partners” amb els quals mantenim acords de promoció o col.laboració comercial.\nDe ser així, et garantitzem que aquests tercers mai tindràn accés a les teves dades personals.\nLes pàgines enllaçades i que pertanyen a tercers no han sigut revisades ni son objecte de control, ni recomenació per la nostra part, per tant, en ningún cas catalunyaindependent.eu serà considerada responsable dels continguts d’aquests llocs web, de les responsabilitats derivades del seu ús en tots els àmbits, ni per les mesures que s’adopten relatives a la privacitat de l’usuari, tractament de les seves dades de caràcter personal o altres que podríen establir-se.\nPer tot això, et recomenem la lectura detenida i anticipada de totes les condicions d’ús, polítiques de privacitat, avisos legals i/o similars d’aquests llocs enllaçats abans del seu ús.\nCom a usuari, ets l’únic responsable de la veracitat i la modificació de les dades que envies a catalunyaindependent. eu, i nosaltres no tenim cap responsabilitat al respecte.\nÉs a dir, a tu et correspon garantitzar i respondre en qualsevol cas de la exactitud, vigencia i autenticitat de les dades personals facilitades, i et compromets a mentenir-los debidament actualitzats.\nD’acord amb tot el que ha estat expressat en aquesta Política de Privacitat, aceptes proporcionar-nos la informació completa i correcta en el formulari de contacte o suscripció.\nBaixes de suscripció i de dret de revocació\nCom a titular de les dades que ens has facilitat, podràs exercir en qualsevol moment els teus drets d’accés, rectificació, cancelació i oposició, enviant-nos un correu electrònic a info@catalunyaindependent.eu i adjuntar-nos una fotocopia del teu document d’indentitat com a proba vàlida.\nIgualment, podràs donar-te de baixa en qualsevol moment per deixar de rebre la nostra newsletter o qualsevol altre comunicació comercial, directament desde el mateix e-mail que has rebut o enviant-nos un correu a info@catalunyaindependent.eu\nAccés a dades per part de tercers\nPer a poder prestar serveis estrictament necessàris per al funcionament i desenvoulpament de les activitats d’aquest lloc web, t’informem de que compartim dades amb els següents prestadors de serveis sota les seves correspondents condicions de privacitat.\nPots tenir la total tranquilitat de que aquests tercers no podràn utilitzar tota la informació per a cap altre finalitat que no estigui regulada especificament dins les nostres relacions amb ells en virtut de la normativa aplicable en matèria de protecció de dades de caràcter personal.\nAquest lloc web està alotjat a: https://www.hostpapa.eu/es/, con marca comercial HostPapa, que proporciona serveis de hosting per a que puguis accedir i navegar pel nostre web. Pots consultar la política de privacitat i altres aspectes legals d’aquesta empresa aquí:https://www.hostpapa.eu/politica-de-privacidad/\nLa nostra web utilitza servidors publicitaris amb la finalitat de facilitar els continguts comercials que visualitzes dins la nostra pàgina.\nAquests servidors publicitaris utilitzen cookies que els permeten adaptar els continguts publicitaris al perfils demogràfics dels usuaris:\nGoogle Analytics és un Servei d’anàlisi de web prestat per Google, Inc., una companyia de Delaware, la seva oficina principal es troba a 1600 Amphitheatre Parkway, Mountain View (California), CA 94043, Estados Unidos (“Google”).\nGoogle Analytics utilitza cookies, que són arxius de text ubicats al teu ordinador, per ajudar al website a analitzar l’ús que en fan els usuaris del lloc web.\nLa informació que genera la cookie sobre el teu ús del website (ïncloent la teva direcció IP) serà directament transmessa i arxivada per Google. Google utilitzarà aquesta informació per la seva compta amb el propòsit de seguir la pista del teu ús del website, recopilant informes de la actividad del website i prestant uns altres serveis relacionats amb la activitat del website i l’ús d’Internet.\nGoogle podrà transmetre aquesta informació a tercers quan així ho requereixi la legislació o quan ells mateixos processin la informació per part de Google. Google no associarà la teva direcció IP amb cap altra dada de la que disposi.\nCom a usuari, i en l’exercici dels teus drets, pots rebutjar el tractament de les dades o de la informació, rebutjant l’ús de cookies mitjançant la selecció de la configuració apropiada del teu navegador, tot i així, has de saber que si ho fas, pot passar que no puguis utilitzar la plena funcionabilitat d’aquest lloc web.\nAl utilitzar aquesta web, d’acord amb la informació facilitada en aquesta Política de Privacitat,acceptes el tractament de les dades per part de Google en la forma i en les finalitats indicades.\nSi vol obtenir més informació, pot consultar la política de privacitat de Google en: https://www.google.com/intl/es/policies/privacy/.\nCom a titular de la web, ASLIAMO MM GLOBAL SERVICES. S.L. ha adoptat totes les mesures tècniques i d’organització necessàries per garantir la seguretat i la integritat de les dades de caràcter personal que tracti, així com per evitar la seva pèrdua, alteració i/o accés per part de tercers no autoritzats.\nEt recordem que, per a més informació, pots consultar les nostres pàgines d’ Avís Legal i de Política de Cookies.


Quant saps de la classificació de la tela del paraigua? - Coneixement - TOP Umbrella Co., Ltd\nQuant saps de la classificació de la tela del paraigua?\nLa tela característica del tapetum és: el color és més preciós, es posa el teixit de la paraigua a la mà, el plom és obvi, no és fàcil de restaurar. Quan la tela es fregui, hi haurà resistència, i hi haurà un soroll lluminós. Aplicar una capa de cola de plata al dacron, és el que comunament diem que és un paraigua de cola de plata, la funció que la tela de cola de plata impedeix que el raig ultraviolat sigui relativament bo, però el temps d'ús és llarg, el cua de plàstic és fàcil de trencar. En polièster recobert amb una capa de pols de plata, que és el que solem anomenar el paraigües de tela de perles, el color del teló de perla és més colorit, les dones estimen, però l'efecte UV del sol no és ideal.\nEl drap PG també s'anomena drap de tela, drap de gran densitat és un nou tipus de drap. PG té les següents característiques: el color és mat, fosc. Senti's com el cotó, la tela està bloquejant la llum, el cost de la tela PG és superior, però el grau de protecció UV, l'estabilitat de qualitat, el grau de color és més ideal, és un bon para-sol, xapa PG general utilitzada en paraigües d'alta qualitat .\nLa tela de niló també és una varietat d'alta qualitat del teixit de paraigües, aquest tipus de mantell de pluja té un color brillant i se sent com la seda a la mà, fregant-se amb la mà, la resistència és molt petita. Però aquest tipus de tela té una debilitat, la influència de l'humitat de l'aire és més gran, la tela de paraigües es redueix més greus, de vegades fins i tot afecta l'obertura i tancament normal de la superfície del paraigua. Així doncs, en el nostre teixit de parament comú, no tant.\nEn els últims anys, els paraigües transparents s'han popularitzat, amb els seus paraigües de POE o plàstic de PVC i alguns amb diversos patrons i colors.\nTeixit de capa de cola negra.\nEn comparació amb altres teixits de paraigües, el teixit de capa de cola negra té els avantatges següents: 1. 2. Les teles de capa fina de cola negres i fetes amb sombrilla es poden refredar efectivament al sol durant 3 a 5 ℃; 3. La protecció UV forta, el paraigua disponible al mercat per al procés de recobriment de vinil o la qualitat del teixit és diferent, el seu rendiment real de la protecció UV també és diferent, el mètode de prova més convenient és: l'ús de telèfons mòbils a la llum de flaix, Utilitzeu-los en els casos foscos propers al flaix, busqueu si hi ha.\nL'anterior és la introducció a la xarxa But, si voleu saber més, aneu a la xarxa 100.\nUn parell de: Triar un para-sol ultraviolada - aspecte cinc\nSegüent: Regal de paraigües


Una vegada heu obtingut l'autorització per a la tramitació de la tesi, caldrà que formalitzeu la matrícula del dipòsit de tesi a la unitat que gestiona el vostre doctorat o a l'Escola de Doctorat en el cas de tenir la gestió centralitzada.\nIMPORTANT: en el vostre expedient ha de constar la fotocòpia validada del títol universitari oficial i, si escau, del màster oficial, amb la corresponent legalització per via diplomàtica o homologació, si el títol no és d'un país membre de la Unió Europea, i amb la traducció jurada en cas de no estar en idioma espanyol.\nPer fer-ho cal que presenteu la documentació següent:\nDNI / NIE / Passaport actualitzat (original i fotocòpia)\nLa sol·licitud de matrícula del dipòsit de tesi\nUna còpia de la tesi en format electrònic (PDF, per exemple) amb la tesi completa\nUn resum de la tesi en format electrònic (PDF, per exemple) de 4.000 caràcters com a màxim, en anglès i en català o castellà (veieu la secció d'impresos).\nEl document d'activitats del doctorand o doctoranda, signat pel tutor o tutora, el director o directora i codirectors o codirectores de tesi, i amb el vistiplau del coordinador o coordinadora del programa.\nL'autorització del director o directora de la tesi, i del tutor o tutora, si escau.\nL'autorització de la comissió acadèmica del programa de doctorat per fer el tràmit de defensa, a la qual s'han d'adjuntar els originals dels dos informes externs emesos per les persones expertes, o la declaració de la comissió que la qualitat de la tesi està avalada externament perquè es pugui defensar (per exemple, amb l'existència de publicacions).\nProposta del tribunal de tesi. Un cop preparada la documentació és la comissió acadèmica del programa l'encarregada de signar aquesta proposta i lliurar-la a la unitat gestora o a l'Escola de Doctorat, segons correspongui. Veieu la secció del tribunal de tesi per a més detalls sobre composició, avaluació i nomenament.\nEl currículum breu (màx. 200 paraules), en format electrònic (PDF, per exemple), de tots els membres externs a la UPC proposats en el tribunal.\nLa declaració de l'autor o autora per a la incorporació de la tesi al TDX.\nOpcional: la sol·licitud de menció de doctor o doctora internacional, juntament amb la resta de documentació establerta a la secció de la menció internacional.\nEn el moment de la matrícula del dipòsit de tesi cal que la tutoria estigui prèviament avaluada de manera satisfactòria i que estigueu al corrent del pagament de totes les matrícules anuals de tutoria. En cas contrari, cal que aboneu els imports de tutories no satisfetes en cursos anteriors.\nLa matrícula no es considera de ple dret fins que no s'ha pagat íntegrament.\nPer als doctorands o doctorandes inscrits sota el marc del Rd 56/2005 i el Rd 1393/2007 serà necessari que en el moment de la matrícula del dipòsit de tesi consti en el seu expedient el document de compromís entre el doctorand o doctoranda i el seu director o directora.


Les ventades d’aquest cap de setmana han estat inusuals per la seva durada — Ajuntament d'Olèrdola\n20:21 del 05 de juliol de 2022\nLes ventades d’aquest cap de setmana han estat inusuals per la seva durada\nLes ventades d’aquest cap de setmana han estat inusuals per la seva durada El vent ha bufat amb intensitat durant 48 hores, però la velocitat a Olèrdola no ha superat els 61 km per hora http://www.olerdola.cat/news/les-ventades-d2019aquest-cap-de-setmana-han-estat-inusuals-per-la-seva-durada http://www.olerdola.cat/news/les-ventades-d2019aquest-cap-de-setmana-han-estat-inusuals-per-la-seva-durada/@@download/image/olerdola_org.jpg\nEl vent ha bufat amb intensitat durant 48 hores, però la velocitat a Olèrdola no ha superat els 61 km per hora\nLes dades meteorològiques es poden consultar a olerdola.org\nCom en el conjunt del país, Olèrdola també ha notat aquest cap de setmana l’episodi de ventades. Des de l’Estació Meteorològica de Moja s’ha pogut constatar que ha estat destacable per poc usual la durada d’aquestes ventades, no per la seva velocitat.\nAixí, dissabte i diumenge la situació meteorològica va estar marcada pel vent. En els dos dies la velocitat màxima va superar els 50 quilòmetres per hora, amb una punta que es va enfilar fins els 61. Javier García-Berro, responsable de l’Estació Meteorològica de Moja, destaca que ha estat rellevant la durada de 48 hores de la ventada, no pas la potència del vent.(àudio)\nA la comarca és freqüent que hi hagi vents forts de ponent i mestral, amb velocitats puntuals que poden arribar a superar els 80 quilòmetres per hora. Però no és habitual que l’episodi de vent duri 48 hores, com ha estat el cas d’aquest cap de setmana.\nJavier García-Berro qualifica com a curiós i cíclic el comportament d’aquest hivern. Fins ara, està sent suau i amb temperatures superiors de promig a les registrades al municipi en els darrers anys.(àudio)\nAquest mes de febrer, la temperatura màxima més elevada va ser el dia 1, amb 19 graus, i la mínima més baixa ha estat aquest dilluns amb 2’6.\nLes temperatures suaus han comportat que s’avanci la floració en alguns arbres com es pot comprovar en el cas dels ametllers.(àudio)\nLes persones interessades en seguir les dades meteorològiques que s’obtenen de l’Estació de Moja poden consultar la pàgina web olerdola.org.


Cura de la roba de punt: com rentar la roba de punt - Guies De Moda Masculina\nDia Dels Pares\nCura de la roba de punt: com rentar la roba de punt\nRentat de punt\nLa roba de punt és un hivern essencial per als homes, no només per mantenir-se calent, sinó també per al seu ús en capes i la creació de vestits fantàstics. Amb el pas del temps, és possible que noteu que el nombre de peces de punt al vostre armari augmenta; els gèneres de punt de bona qualitat són cada vegada més accessibles per a tots els pressupostos i la majoria s’esforçarà per desenvolupar un armari càpsula atemporal que es pugui reutilitzar cada any.\nLa roba de punt ja està disponible literalment a tot arreu, ja sigui si estem parlant d’un càrdigan de llana merino Uniqlo de 19 € de tots els nivells o d’un jersei 100% llana de xai 100% Gucci +. Tanmateix, això vol dir que també és hora que comenceu a preocupar-vos per com cuideu aquests luxes. No m’equivoqueu, la roba de punt no ha de costar una quantitat de diners extorsionadora per anomenar-se de luxe:són de luxe per naturalesa. Col·loqueu la vostra samarreta H&M sense cura en un cicle de 40-50 graus una vegada i encara està bé. Fes-ho al saltador merino una vegada i ha desaparegut per sempre.La roba de punt requereix el màxim nivell de precaució a l’hora de rentar-se.\nRentar els gèneres de punt correctament no només consisteix a estalviar diners, sinó que també té a veure amb el manteniment de la vostra imatge acuradament feta. El rentat de la roba de punt de manera incorrecta pot fer que perdi forma, es redueixi o es bolqui, cosa que afectarà negativament el seu aspecte general. Tots hem de ser conscients que els gèneres de punt no s’han de rentar amb la mateixa freqüència perquè perden forma, però això no vol dir que deixeu que els saltadors puguin fer olor de carn morta. Tant se val si és un Ralph Lauren o un Hugo Boss, si està ple de fum i pols,es convertirà en un assassí d’estil.\nLa roba de punt sempre us proporciona una sensació intrínseca de suavitat, comoditat i calidesa. Rentar les peces de punt correctament multiplicarà aquesta sensació ajudant-vos a aconseguir encara més desgast de cada peça.assegurant la seva longevitat i fent que valgui la pena cada cèntim.\nHi ha diverses coses que hauríeu de tenir prèviament.\nConca:La pica hauria de ser prou gran perquè pugueu esbandir o remolinar fàcilment la peça. Una petita pica t'obliga a torçar la peçano es recomana.\nDetergent / Sabó:En general, heu de triar detergent suau o sabó per rentar la roba de punt. Hi ha detergents especials disponibles per a la roba de punt a la majoria de grans supermercats.\nTovallola:Almenys dues tovalloles grans per assecar-les.\nLa llana d’ovella és el tipus de llana més popular. S'utilitza per a diversos tipus de peces: des de vestits i vestits, fins a jerseis i abrics. La llana d’ovella té unes propietats sorprenents per al desgast d’hivern: una baixa taxa d’alliberament de calor i absorbeix fàcilment la humitat.\nLa llana es pot arrugar, torçar o estirar i recupera la seva forma natural ràpidament a causa de la seva elasticitat. També és molt fort. Ho creguis o no, és comparativament més fort que l’acer. Tot i això, no vol dir que pugueu fer el que vulgueu amb el jersei de coll en V. Quan es tracta de roba,cal tenir-ne cura.\nHi ha molts tipus de llana d’ovella: Shetland, Melton, Lambswool, Merino, etc. En aquest article em centraré en les formes més populars de roba actual: Lambswool i Merino.\nEl Merino té una relació calor / calor més alta. És conegut per una suavitat extrema, una brillantor superior i una gran transpiració. També té una propietat extremadament beneficiosa, ja que és naturalment resistent a les olors.\nUtilitzeu aigua tèbia i barregeu-la amb un sabó líquid suau. Podeu utilitzar líquids especials per rentar llana que utilitzin aigua freda, però recordeu de llegir primer l’etiqueta.\nSubmergiu la peça a l’aigua i deixeu-la remullar uns 5 minuts.\nEsbandiu amb cura la peça amb aigua tèbia.\nQuan hàgiu acabat d’esbandir, traieu tota l’aigua que pugueu de la peça.Recordeu que no torceu ni torceu la peça.\nEmboliqueu la peça amb una tovallola. Premeu o torqueu suaument la tovallola. Desenrotlleu-lo, poseu-lo sobre una tovallola nova i deixeu-lo assecar a l'aire en un lloc fresc.\nRecordeu:No poseu mai cap peça de llana fina en una assecadora / assecadora.\nRentable a màquina\nDe vegades, podeu utilitzar una rentadora per a articles merinos (Comproveu SEMPRE l’etiqueta primer).\ncom actuar en una primera cita\nEn general, ho fariaUs recomanem que només renteu barrets, bufandes i guants mitjançant aquest mètode. Això és només per si alguna cosa surt malament: no acabaria perdent molts diners i és més fàcil substituir un mocador que no pas el vostre punt de cable ‘preferit’. El que cal tenir en compte en tot moment és que es poden rentar a màquina; això significa bàsicament que podeu utilitzar la màquinaperò sempre hi ha un risc.\nRecordeu que heu d’utilitzar un cicle suau o un cicle de punt (depèn de la vostra màquina), ja que un cicle normal pot fer que la peça es redueixi. Triar la temperatura adequada també us ajudarà, normalment 30 graus. (En algunes màquines, 30 graus té un símbol de bola de fil just al costat.)\nTrieu un sabó més suau fet especialment per a aquest propòsit.Busqueu un sabó amb un pH neutre i no alt.\nSi no voleu participar en tot el procés anterior, envieu el merino a la tintoreria. La majoria de la roba de llana merina es pot netejar amb una tintoreria. Tanmateix, heu de ser prudents perquèl’ús freqüent de productes químics durs pot afectar negativament la tela.\nLlana de xai\nLa llana de xai és la llana d’ovella de més qualitat del mercat. Es pren de les ovelles en el seu primer tall (quan l’ovella té uns 7 mesos) i la llana de xai és naturalment extremadament suau, llisa i elàstica.\nMAI poseu la llana de xai a la rentadora, fins i tot en un programa de cicle de llana.\nMAI poseu-ho a l’assecador.\nTrieu un detergent suau amb un nivell de pHper sota de 7.\nBarregeu el detergent ambaigua fresca. En cas que necessiteu aigua calenta per dissoldre el sabó sòlid, espereu fins que es refredi per submergir-hi la peça.\nRemolini la peça delicadament a l’aigua.Recordeu que no torceu ni estireu un jersei, ja que perdrà la forma ràpidament.\nCol·loqueu la peça sobre una tovallola i estireu-la suaument fins a la mida i la forma correctes abans de deixar-la assecar a l'aire.\nA més de la llana d’ovella, seria un sacrilegi que un lloc de roba per a home no esmentés Cashmere, el teixit de luxe extremadament suau i fet amb els cabells de la cabra del Caixmir.\nEl caixmir és en realitat la llana que creix sota l’exterior més gruixut de la cabra. Protegeix la cabra del clima hivernal i només es pot collir una quantitat molt limitada de caixmir cada any.Per això es considera un teixit de luxe.\nTot i que té les sorprenents propietats del teixit de luxe,el caixmir és realment molt sensible. No se sap per la seva durabilitat.\nMAI poseu caixmir a la rentadora, fins i tot en un programa de cicles de punt / llana.\nMAI pengeu un jersei de caixmir.Provocarà estries i línies.\nUtilitzeu aigua tèbia i barregeu-la amb un detergent suau. Hi ha detergents especials per a caixmir disponibles (recordeu que heu de llegir les instruccions abans d’utilitzar-les).\nSubmergiu la peça i poseu-la en remull durant 10-15 minuts.\nPremeu o estrenyeu per treure tanta aigua com sigui possible. No l’esborreu\nCol·loqueu-lo pla sobre una tovallola seca, mantingueu-lo allunyat de la llum solar i deixeu-lo assecar a l'aire.\nPassar el temps i l’esforç rentant-se les peces de punt a les mans pot no ser molt desitjable per a la majoria d’homes, sobretot quan el vostre horari està ajustat. Però, com podeu veure, la sensibilitat i el valor de les peces de punt valen la pena. A més, és poc probable que hagueu de rentar els gèneres de punt una vegada a la setmana, per què no dediqueu un parell d’hores (o un matí) un cap de setmana a rentar diversos articles d’una sola vegada?\nEn realitat, es recomana rentar els jerseis només una o dues vegades cada temporada per mantenir la seva forma i resistència. Si això encara no us motiva a tenir-ne més curaels diners que heu invertita continuació, tingueu en compte els avantatges: els gèneres de punt rentats adequadament poden durar diversos anys, mantenir el vostre estil personal en el millor moment possible i contribuir a que desenvolupeu un armari càpsula atemporal.\nDesitjos d'aniversari romàntics amb imatges\n70 desitjos d'aniversari i missatges de targetes d'aniversari\n40 millors pressupostos de perfums amb imatges\nDesitjos d'aniversari per al professor\n50 idees de regals d'aniversaris increïbles per als amics\nmillors pentinats per a rostres ovalats homes\nfoto de feliç aniversari germà\ncom cultivar adequadament un bigoti


e-colònies.cat : Tret de sortida del projecte "Colònies i educació"\nActualitzat el 11/02/2014\nTret de sortida del projecte "Colònies i educació"\nL’ACCAC, l’Acellec i la Confederació, que representen la majoria d’entitats i empreses que gestionen les colònies escolars, donaran tret de sortida al projecte Colònies i educació en un acte el dijous, 13 de febrer, a la seu de la Fundació Artur Martorell en què es presentaran els objectius del projecte i les principals línies de treball.\nLes principals associacions del sector de les colònies s'uneixen per garantir la continuïtat d'aquesta activitat educativa fonamental. A través del projecte Colònies i educació, que es presentarà el 13 de febrer en un acte públic amb la comunitat educativa, impulsen el reconeixement formal de les colònies escolars per defensar l'alt valor afegit que suposa per al sistema educatiu català i perquè infants i joves puguin accedir al lleure en condicions d'equitat.\nEntre els convidats hi ha una seixantena d’organitzacions de la comunitat educativa catalana i diversos representants polítics i institucionals a qui es presentarà la Declaració per a la promoció de les colònies escolars i se’ls demanarà la seva adhesió. D’altra banda, se’ls convidarà a participar en un Consell assessor per tal de recollir les seves propostes i fer el seguiment anual de les accions del projecte Colònies i Educació.\nLa plataforma té la voluntat, doncs, d’afavorir la coordinació entre els agents de la comunitat educativa per incentivar i posicionar públicament les colònies com a element pedagògic. Per això, està oberta a la participació i suggeriments de tots els actors implicats i s’ha obert un correu electrònic per tal de recollir-ne l’opinió també després de l’acte ([email protected]).\nEn paral·lel a la recollida d’adhesions, que es farà fins l’estiu, s’iniciaran les primeres accions de Colònies i educació. Es tracta, d'una banda, de garantir la pervivència d'un model pedagògic eficaç i contrastat i, de l'altra, de fer-lo evolucionar explorant-ne les seves potencialitats. I és que les tres associacions creuen que les colònies escolars són un element educatiu insubstituïble i necessari que s'ha de defensar per garantir-ne la continuïtat i el progrés.\nPotser t'interessa: "Colònies i educació", un projecte per al reconeixement de les colònies escolars.\nACCAClleureensenyamentColònies i educaciócolònieseducacióeducació