amor propi | Filosofia i Vida\nCITES I AFORISMES\nCURS 2017-2018. MATERIALS\nQÜESTIONS DE FILOSOFIA DE LA CIÈNCIA. PREGUNTES I RESPOSTES\nTEMES INTRODUCTORIS A L'EPISTEMOLOGIA\nTEMES INTRODUCTORIS A LA FILOSOFIA DE LA CIÈNCIA\nTEMES INTRODUCTORIS A LA METAFÍSICA\nArticles de Joan Francesc Mira\nBlog de Joan Daniel Bezsonoff\nBlog de Salvador Cardús\nEnric Juliana. Articles a La Vanguardia\nPau Vila. Articles a Vilaweb\nCULTURA I VALORS ÈTICS. QUARTS D'ESO. MATERIALS\nFILOSOFIA. PRIMER DE BATXILLERAT. MATERIALS\nHISTÒRIA DE LA FILOSOFIA. MATERIALS\nCURS D'ÈTICA I CIUTADANIA PER A QUART D'ESO\nCURS D'HISTÒRIA DE LA FILOSOFIA PER A BATXILLERAT\nCURS D'INTRODUCCIÓ A LA FILOSOFIA\nCURS D'INTRODUCCIÓ A LA SOCIOLOGIA\nCURS DE FILOSOFIA GENERAL PER AL BATXILLERAT\nEdicions de l'Ela Geminada\nDel llenguatge, la societat i altres passions\nLa BBC. Blog de sociolingüística\nSi Es TV\nXarxa d'Universitats Joan Lluís Vives\nEl PSOE espera aprovar aquest setembre el nou sostre de despesa\nCasado qualifica la carta dels presos sobre el 17-A de "canallada"\nBuch, sobre els actes del 17-A: "Qualsevol debat polític queda fora de lloc"\nTorra presentarà l’inventari dels efectes del 155 a l’octubre\n“Estic segur que la corrupció tornarà al País Valencià”\nLlarena demana empara al CGPJ arran de la demanda de Puigdemont\nEl CGPJ instarà Puigdemont i els exconsellers a "abstenir-se de pertorbar" la independència de Llarena\nComín creu que el Consell de la República ha d'assumir les funcions de l'anomenat 'estat major' del Procés\nPosts tagged ‘amor propi’\nEL CONTRACTE SOCIAL SEGONS JEAN-JACQUES ROUSSEAU\nJean-Jacques Rousseau, va néixer a Ginebra l’any 1712. La seua mare va morir en el part, de manera que va créixer amb el seu pare, un artesà rellotger que de ben jove el va introduir en l’ofici de gravador. Rousseau, però, va decidir fugir i comença a fer una vida de rodamón durant la qual va treballar com a criat, noi dels encàrrecs en un convent, músic i actor. Es trobava en aquesta situació quan la baronessa Warrens, acabada de convertir al catolicisme, va acollir-lo sota la seua protecció. Entre els vint-i-sis i els vint-i-nou anys, Rousseau va viure amb la seua protectora en una vil·la al camp, prop de la població francesa de Chambéry. Aquell fou un temps de pau que el va marcar profundament i durant el qual va sospesar la possibilitat de convertir-se en sacer-dot, després d’haver-se convertit, ell també, al catolicisme (Rousseau era, inicialment, calvinista).\nL’any 1741 va marxar a París, on entrà en contacte amb l’ambient superficial i hipòcrita de l’alta societat, contra la frivolitat i de la perversió moral de la qual reaccionaria. En 1749, amb motiu de l’organització, per part de l’Acadèmia de Dijon, d’un premi d’assaig sobre la qüestió de si “el restabliment de les ciències i les arts havia contribuït a la purificació del costums”, Rousseau va escriure el seu Tractat sobre les ciències i les arts (1750), amb el qual hi va concórrer, i que va resultar el text guanyador. L’any 1753 concorreria a una nova edició d’aquest concurs literariofilosòfic amb un Discurs sobre l’origen i els fonaments de la desigualtat entre els homes, on reprenia les tesis del Tractat i les aprofundia i amb el qual, novament, va ser designat guanyador.\nL’any 1754 retornà a Ginebra, on es casà amb Thérèse Levasseur, una dona humil i d’escassa formació. Hi tingué cinc fills, que a conseqüència de a la manca de recursos econòmics deixaria, un rere l’altre, a l’enclusa. Més endavant, responent a les peticions que li feien arribar els seus amics, tornà a França i s’instal·là a una casa de camp de Montmercy. Allí escriví, entre 1760 i 1761, les seues principals obres (Del contracte social, L’Emili o l’educació i La nova Eloïsa), que van ser considerades subversives. A conseqüència d’una ordre de detenció, fugí a Suïssa i, tot seguit, en companyia de David Hume, marxà a Escòcia, on tots dos pensadors convisqueren durant un temps. Inquiet, retornà a França on finalment va morir, a Erménonville, prop de París.\nL’ESTAT DE NATURALESA\nRousseau pensava que la Il·lustració (és a dir, l’esclat de les ciències i les arts que havia de caracteritzar el segle XVIII, i que s’havia iniciat a finals de la centúria anterior), lluny de contribuir a la millora moral i a la felicitat dels éssers humans (tal com generalment es pensava que havia de passar, ja que es veia en la ignorància l’origen de la misèria moral i la desgràcia), havia col·laborat poderosament a la destrucció de la virtut i a la corrupció dels homes en haver soscavat la senzillesa i la innocència humanes.\nRousseau parteix en la seua reflexió, com abans havien fet Hobbes i Locke, de la hipòtesi d’un primitiu estat de naturalesa, en el qual l’home, plenament immers en l’ordre natural, hauria viscut confiant en els seus sentiments naturals. En aquest estat natural, l’home hauria menat una vida tranquil·la, en harmonia amb l’entorn i marcada per la bonhomia i la manca d’ambicions. De fet, els éssers humans, pensava Rousseau, serien criatures semblants a la resta dels animals i no respondrien a les definicions clàssiques d’“animal racional” i d’“animal polític”. Per contra, els homes naturals es caracteritzarien per ser:\nÉssers instintius i despreocupats que tendirien a fer una vida individualista i ociosa, sent llur principal preocupació defugir el dolor i donar resposta a necessitats simples. En l’estat de naturalesa no hi hauria família: les relacions entre els sexes serien casuals, i les mares tindrien cura dels seus fills de manera instintiva, fins que fossin prou forts com per alimentar-se i defensar-se per si mateixos.\nÉssers de naturalesa no previsora que no haurien desplegat la seua capacitat racional (una capacitat que dependria del llenguatge, el qual, encara no s’hauria desenvolupat en estat de naturalesa perquè, per fer-ho, seria condició de possibilitat indispensable la vida en comunitat). L’ésser humà natural no coneixeria la moral i solament experimentaria dues passions fonamentals: el desig de conservació (tot i que, pròpiament, no estaria angoixat per la mort perquè, en no servir-se del pensament, en realitat no podria concebre-la, ni tampoc no l’albiraria com una possibilitat sempre present i un horitzó inevitable) i una certa pietat cap al patiment dels altres membres de la seua espècie, el dolor dels quals sí que seria capaç de comprendre. Aquestes dues passions sorgirien d’un sentiment essencial experimentat per l’home natural i que Rousseau anomena amour de soi (amor a si mateix), del qual derivarien la resta de sentiments i d’emocions, (inclòs el de la compassió cap a l’altre, fruit de la pietat vers el patiment de l’altre i de l’exercici de l’empatia).\nÉssers espontanis, mancats d’artificis i dissimulació que viuen sense gaires conflictes i enfrontaments.\nÉssers dotats d’una voluntat lliure (és a dir, pròpiament no determinats pels instints), conscients de la seua capacitat de desafiar la naturalesa i de la seua perfectibilitat (l’ésser humà seria l’única criatura capaç de millorar, de perfeccionar les seus qualitats i de transmetre aquests progressos a tota l’espècie). D’acord amb això podríem dir que l’ésser humà seria, bàsicament, pura potencialitat indeterminada.\nDestaquem, per últim, que l’estat de naturalesa és un estat d’igualtat i d’independència individual, en el qual pròpiament no es pot parlar de l’existència de drets, que només podrien donar-se en si d’una societat organitzada i estructurada, i legalment constituïda en base al consentiment dels individus involucrats (de fet, en l’estat de naturalesa els únics drets imaginables serien privilegis derivats de l’exercici de la força, el recurs a la qual ni constitueix un dret ―contra el que havia afirmat Hobbes―, ni pot engendrar-ne d’altres i servir de base a una autèntica legalitat ―com ja havia assenyalat al segle XIV Francesc Eiximenis en Lo crestià).\nDE L’ORIGEN DE LA DESIGUALTAT ENTRE ELS HOMES\nEn l’estat de naturalesa els individus solitaris es veuen impel·lits, a conseqüència del creixement de la població i les dificultats que comporta l’entorn, a conviure formant grups estables  El contacte és cada cop més sovintejat i, fruit, d’aquest, l’home desenvolupa el llenguatge. Els individus es tornen, de mica en mica, més febles i depenents els uns dels altres i com a conseqüència d’això, llurs necessitats s’incrementen. Es desenvolupen les primeres experiències de cooperació i de divisió del treball. Tanmateix, en aquest estadi intermedi l’home és encara tan independent que evita lligar-se a les obligacions adquirides amb d’altres i tria complir-les només si aquesta és efectivament la seua voluntat. En conseqüència, cada u és alhora jutge i part, i això fa que les friccions cada cop siguin més freqüents.\nEn aquest context neixen el sentit de la propietat i la propietat privada, que experimenten un impuls decisiu en el moment que els homes deixen de dependre exclusivament del que la natura els proporciona espontàniament i comencen a desenvolupar les tècniques productives i a produir els seus propis aliments, instruments i objectes de consum, obtinguts en primer moment sobretot a partir d’explotacions agràries i ramaderes de caràcter familiar. Amb aquestes explotacions i amb la propietat privada apareix també, per primer cop, la necessitat de previsió, perquè fins aleshores es confiava en allò que l’entorn proporcionaria, mentre que ara començarà a pensar-se en la necessitat de protegir i assegurar les collites i la resta de la producció. De fet, més enllà de pensar a protegir i a assegurar les collites i la resta de recursos produïts, es començarà a pensar a fer-les cada cop més grans. Seran les diferències de fortuna en l’assoliment d’aquesta pretensió les que conduiran a les diferències de riquesa i de poder, és a dir, a l’aparició de les desigualtats, que es perpetuaran mitjançant la institució de l’herència.\nRousseau afirma que els individus tenen diferents aptituds i capacitats, i aquestes diferències faciliten que a uns els resulti més fàcil que no a un altres incrementar la propietat. Passat el temps hi haurà qui tindrà més del que necessita. Aquests excedents proporcionaran poder a qui els posseeixi, un poder que podrà ser emprat per incrementar encara més la propietat fins deixar d’altres homes sense mitjans de subsistència. Com que no hi ha ni llei ni jutge independent que facin de mitjancer entre les parts enfrontades la situació esdevé conflictiva fins a degenerar en l’enfrontament entre els qui tenen i els qui s’han vist desposseïts.\nArribats a aquest punt, uns homes passen a dependre dels altres (els qui tenen dels qui no tenen perquè aquests darrers calen als primers per conservar i acréixer la seua propietat, i els desposseïts dels poderosos perquè sense ells, aquells altres no tenen accés al que els cal per sobreviure) i, a més, aprenen a comparar-se i a envejar-se. Els individus deixen de banda els seus desitjos naturals i comencen a regir-se principalment per desitjos que deriven de la gelosia i l’avarícia. Ara se cerquen els honors i la riquesa (ja sigui en forma de possessions, de béns o de diners —que en el procés descrit hauran fet la seua aparició com a mitjà d’intercanvi i instrument d’acumulació), que tan aviat com es tinguin es menysprearan, per considerar-se encara insuficients. Irromp d’aquesta manera una nova vivència: la de l’amour-propre (amor propi), una mescla de vanitat i d’ambició que no és un sentiment natural, sinó, ben al contrari, derivat del progressiu abandonament de l’estat de naturalesa. L’amor propi, que genera en l’home el desig de coses que realment no li calen i acaba esdevenint causa d’explotació i d’infelici-tat, substitueix l’amor a si mateix (amour de soi) característic de l’estat de naturalesa.\nEls poderosos, conscients del perill a què es troben constantment sotmesa les seues possessions, que podrien perdre en qualsevol moment, proposen a la majoria un contracte per estabilitzar la situació i garantir la conservació de la seua propietat. Es dóna el cas, aleshores, que en un indret determinat un individu poderós proposa a la resta el reconeixement de les propietats a canvi d’instaurar un ordre social que posi fi a la conflictivitat, i protegeixi tothom de les agressions. El paper regulador de la pietat natural que experimentava l’home en l’estat de naturalesa (i que havia començat a extingir-se), passa llavors a ser substituïda per una regulació legal derivada dels sentiments d’obligació moral que han aparegut en el procés de creació de relacions productives estables. La nova legalitat neix d’un pacte social pel qual els poderosos legitimen el seu domini a canvi de contribuir a la pau social que tots necessiten però que resulta especialment urgent per als desposseïts, que són també aquells que més dificultats tenen per garantir la seua seguretat. La vella pietat natural és substituïda per una moral i una legalitat que atribueixen deures als homes i que descansen sobre una autoritat reconeguda a la qual tothom passa a reconèixer-li el dret de jutjar i de reprimir. En realitat, però, es tractaria d’un engany perquè els pobres no haurien tingut més remei que acceptar el pacte que se’ls proposava per tal de deslliurar-se de la situació de conflicte obert en què el progressiu abandonament del primitiu estat de naturalesa havia desembocat, mentre que els rics, aprofitant-se de la situació, haurien aconseguit el consentiment a la seua propietat, nascuda de la progressiva degradació de la naturalesa humana primitiva. A partir d’ara l’explotació i l’opressió seran legals i estaran garantits per la força pública.\nHobbes tenia raó quan afirmava que era l’estat de guerra en què derivaria l’estat de naturalesa abandonat allò que obliga a crear la societat organitzada per salvar els homes del patiment que s’infringeixen entre si, moguts pels seus desitjos sense límit. L’autor del Leviathan, però, s’equivocava quan afirmava que la guerra de tots contra tothom era la conseqüència necessària de la naturalesa humana, perquè en realitat aquesta societat naix justament del contrari: naix de la degradació de la naturalesa humana, progressivament corrompuda per una història d’avarícia i d’enveges La societat tal com històricament s’ha esdevingut no hagués existit mai si, tan aviat com els individus van començar a agrupar-se, s’hagués evitat l’aparició de les desigualtats (si, sobretot, s’hagués evitat o restringit la propietat privada, que en cap cas no és una institució natural, sinó una realitat contingent). Certament, allí on les desigualtats van aparèixer, ho van fer de manera espontània, però no està escrit en la naturalesa humana que els homes no puguin conviure en llibertat i igualtat, i que tota societat organitzada hagi de ser necessàriament repressora. És més, allò que correspon a la veritable naturalesa humana és la llibertat i la igualtat, perquè l’home és un animal independent i egoista a qui no li escau viure subjugat.\nTanmateix, la societat tal i com la coneixem és fruit d’un contracte social històric (i aparentment tàcit) formulat essencialment per garantir la propietat als qui la tenien, un contracte que no va ser lliurement subscrit per tothom i que consagra un estat de coses pròpiament inhabitable per a l’home. Ara bé, un cop constituïda la societat no es pot fer marxa enrere i recuperar l’estat de naturalesa, que restarà definitivament perdut. Allò que caldrà serà reformular el contracte social originari per un de nou que permeti reorganitzar la vida en comú de tal manera que l’home recuperi la seua llibertat original i el govern vetlli pel bé comú i no únicament —o principalment— pel bé d’uns pocs).\nCal, però, no ser ingenus: si la desigualtat i l’opressió han sorgit de manera espontània és perquè l’home té una tendència natural a l’egoisme i li resulta massa fàcil caure en elles. L’única manera de reformar les societats humanes tot evitant que d’aquesta reforma sorgeixi una nova societat opressiva, l’única manera d’evitar, en definitiva, que la vida en societat esdevingui una cadena d’un o altre tipus per als individus que la integren i passi a ser, per contra, una associació que defensi i protegeixi, sense diferències ni discriminacions, la llibertat, els interessos i els béns de tots i cada un dels seus membres, és fent que cada home es lliuri del tot a la comunitat, sense reservar-se res per a ell mateix. (ni béns, ni privilegis). En una societat fundada sobre aquesta base (en definitiva, sobre la més estricta igualtat) ningú no es trobaria per damunt de ningú i recaurien sobre tothom les mateixes obligacions, perquè, en el mateix acte de donació, tothom s’obligaria a acatar la llei que emanés de les institucions legislatives que s’establissin (i en les quals tots i cada un dels individus —dels ciutadans— estarien representats per igual, sense diferències ni privilegis). En una societat d’aquesta mena ningú tindria més drets que ningú, les prerrogatives, si existissin, sorgirien de l’acord i serien revocables.\nEn un context així no tindria sentit enfrontar-se a la llei i reclamar contra ella en nom d’un pretès dret natural, perquè aquest, si és que existeix d’alguna manera, resta limitat a la igualtat i al dret de cada home a gaudir de la seua llibertat individual, i justament aquella igualtat i aquest gaudi són allò que aquí es garanteix, amb l’única diferència que ara es fa donant per suposat el marc de la convivència social, que és l’únic possible un cop abandonat l’estat de naturalesa.\nAra bé, tot això només té sentit en la mesura que es respecti una altra condició (a més del lliurament complet de l’individu): cal que els legisladors (és a dir, els mateixos ciutadans reunits en assemblea legislativa, en els casos de democràcia directa, o els representants dels ciutadans reunits igualment en assemblea, en el cas de democràcia indirecta) facin les normes pensant, no en el seu interès particular, sinó en l’interès general, és a dir, pensant en què és el que hauria de fer tothom per tal de garantir la prosperitat i el benestar de tots els ciutadans alhora. Dit d’una altra manera: cal que les normes es facin deixant de banda biaixos egoistes i que es fonamentin estrictament en la raó, que és universal i idèntica en tothom. D’actuar així, no sols s’evitarà afavorir uns per sobre d’altres, sinó que resultarà que cada hom obeirà únicament la llei que ell mateix ha pensat i ha contribuït a promulgar en tant que agent racional.\nDe respectar-se totes les condicions acabades d’enumerar (resumibles en la idea de sotmetre’s al veritable l’interès general), la llei —expressió de la voluntat racional dels ciutadans— seria sempre volguda per aquests (en la mesura que són subjectes dotats de raó), de manera que no seria una llei imposada, sinó lliurement volguda i acceptada És per això que podem dir que, de complir-se les condicions esmentades, tots els ciutadans seran plenament lliures (dotats d’una llibertat civil que restaura la perduda llibertat espontània característica de l’estat de naturalesa) En definitiva, la societat civil, en base a aquest nou contracte social, es configura com la reproducció, en el nou marc de convivència, de l’estat de coses característic del perdut estat de naturalesa, en què l’home era ell mateix i se sentia feliç.\nConvé subratllar la idea que l’interès general s’ha d’entendre com allò que seria escaient per la totalitat dels individus units en la col·lectivitat. No pressuposa un contingut material concret, uns objectius determinats a assolir i a assegurar, sinó que cal entendre’l com la condició formal que cal que satisfaci qualsevol decisió política que s’adopti en el si de la societat i qualsevol norma legislativa que s’hi promulgui, una condició que podria expressar-se dient que, siguin aquestes les que siguin, no poden tenir —repetim-ho—un biaix egoista, sinó que han d’estar fetes pensant en la llibertat i en el benefici —el màxim benefici possible— de tots i cada un dels membres de la comunitat (és a dir, en el bé comú, alhora del conjunt i de les seues parts). Aquest interès general és l’horitzó que ha de moure la voluntat individual de cada ciutadà, una voluntat que, aleshores, per ser la d’uns subjectes dotats de la mateixa raó (és a dir que pensen segons els mateixos principis lògics) i conformar-se al mateix criteri de correcció (justament al bé comú o interès general), durà tots i cada un dels membres de la col·lectivitat a les matei-xes conclusions i, per tant, a coincidir en les mesures polítiques, les normes i les lleis que cal impulsar i adoptar. És per això, que qualifiquem aquesta voluntat de voluntat general (volonté général). En una societat d’aquest tipus ningú no serà tan ric que pugui comprar els altres, ni ningú no serà tan pobre que hagi de vendre’s, perquè en una societat com aquesta la voluntat general dels seus ciutadans considerarà inacceptables les lleis que promoguin, o simplement possibilitin, les desigualtats que pugui esdevenir perilloses per a ells. De fet, en una societat d’aquest tipus la mateixa propietat privada es trobarà limitada per l’interès general i només serà legítima si el promou.\nEL NAIXEMENT DE LA MORALITAT\nUn cop constituïda la societat segons el nou contracte social basat en la voluntat i l’interès generals, l’home recupera la seua llibertat, una llibertat que no serà ara la de l’ésser innocent, amable i ingenu que era en l’estat de naturalesa, sinó la de l’ésser moral en què ara s’ha convertit l’home esdevingut ciutadà.\nL’individu, en l’estat de naturalesa, plenament sobirà de si mateix, actuava d’acord amb la seua voluntat particular, sense que se li pogués recriminar aquest comportament Més endavant, en les primeres societats constituïdes, i a les quals havia donat el seu consentiment per força, continuava actuant, —en la mesura que li era possible—, de la mateixa manera, sense que tampoc se li pogués retreure el seu capteniment egoista (al cap i a la fi no s’havia compromès a res si no era de manera forçada). Ara, però, un cop refundada la societat i establert el principi de l’interès general, ja no resultarà lícit per a ningú prendre decisions i actuar d’acord amb les seues passions i preferències individuals i, per tant, en la mesura que algú ho faci, els seus conciutadans tindran dret a coaccionar-lo per obligar-lo a canviar l’actitud, si bé serà molt millor actuar preventivament per mitjà de l’educació (una educació preferiblement individualitzada, que eviti la transmissió de les formes i els prejudicis culturals antics i que promogui el desenvolupament espontani del subjecte, bo per naturalesa i sols corromput —com ja s’ha dit— per l’experiència social, el comportament del qual no s’intentarà emmotllar a cap ideal preconcebut sinó que únicament es mirarà de corregir en la mesura que mostri febleses o excessos)\nEn altres paraules, si abans del contracte social l’individu no tenia veritables obligacions, ara està obligat a substituir la seua voluntat particular per la voluntat general, perquè sols d’aquesta manera pot garantir que conservarà la seua llibertat (la llibertat que li és possible a l’home un cop ha abandonat l’estat de naturalesa) i respectarà la dels altres. D’aquesta manera neix el deure moral explícit i, amb ell, la moralitat mateixa. És aleshores que pren tot el seu sentit la noció de “dignitat humana”, que servirà per qualificar la conducta d’aquells que es regeixin per la voluntat general.\nEL MOMENT FUNDACIONAL\nNo és esperable, però, que una societat es refundi espontàniament i passi a regir-se cercant l’interès general. La refundació de la societat i l’entrenament dels individus en la recerca de l’interès general exigeixen un acte inicial conscient i decisori que faci efectiva la primera i posi les bases del segon. Per a fer efectiu aquest esdeveniment fundacional cal un legislador que, posseïdor d’un sentit moral extraordinari i d’una virtut exemplar, faci el pas de proposar a la societat les lleis que més li convenen (cal tenir en compte que a l’interès general se’l pot servir amb lleis diferents, en funció de les característiques de cada societat humana) i aconsegueixi que les adopti. Aquesta figura extraordinària no esdevindrà un nou cap d’estat perquè el seu objectiu no serà substituir qui ostenti el govern actual, sinó acabar amb aquest i amb la societat tal com existeix i donar tot el poder al poble perquè sigui ell qui s’autogoverni, tot orientant-lo en el camí de la recerca de l’interès general. La seua iniciativa serà un acte de generositat ple de riscos que haurà d’enfrontar-se inicialment a l’hostilitat del poder ja constituït, però també a la incomprensió general del poble egoista.\nRousseau, quan pensa en la figura d’aquest legislador, té en ment un personatge com Moisès, que dota al seu poble de la llei i l’acompanya en la travessia fins a la terra promesa (la societat de la igualtat i la llibertat), sense, però, arribar mai a viure-hi. És més, Rousseau creu que, perquè un fundador d’aquesta mena pugui persuadir el poble que adopti les lleis que li ofereix, cal que recorri al llenguatge de la religió, que considera que és l’únic capaç d’impressionar els homes senzills. D’acord amb això, Rousseau proposa que l’estat i la seua acció es revesteixin amb els atributs i els rituals d’una religió civil, els dogmes de la qual serien els principis del contracte social (lliurament a la comunitat, i per tant exaltació d’aquesta, i recerca de l’interès general, i en conseqüència exaltació de la virtut cívica). No es tracta en cap cas d’imposar als ciutadans principis que vagin més enllà del que estableix la raó, sinó de presentar els que es desprenen d‘aquesta amb el llenguatge i les formes de la religió per subratllar-ne el seu caràcter absolut i inqüestionable a ulls del poble que cal reformar.\nEL SOBIRÀ I LA FORMA DE GOVERN\nEl contracte social (instaurat, com hem dit, en un acte constituent i no sorgit d’una evolució gradual) erigeix en dipositari de la sobirania al poble en el seu conjunt (parlarem, per tant, de sobirania popular), que delegarà l’exercici del poder executiu en un govern. Rousseau distingeix, per tant, entre poder legislatiu i executiu, entre qui fa la llei i que s’encarrega d’aplicar-la. El primer recau sempre sobre el poble, que, com ja hem dit, pot exercir-lo directament o indirectament a través de delegats electes. El segon podrà tenir caràcter monàrquic o republicà col·legiat, però, en qualsevol cas, ha de restar sempre subjecte al legislatiu, és a dir, al poble (de manera que no existirà una veritable separació de poders sinó sols una distinció de funcions en l’exercici d’aquest) Adopti la forma que adopti, el govern ha de ser prou fort per fer prevaler la llei per damunt dels individus concrets i dels seus interessos particulars.\nSerà en funció de les característiques de cada societat que una forma de govern (poder executiu) determinada es mostrarà més convenient que no les altres (i així, per exemple, Rousseau pensa que com més gran sigui la societat a governar i més extens el territori que ocupi, més vigoria haurà de tenir la seua forma de govern, sent aquelles que impliquen menys persones a l’hora de prendre decisions les que mostren una més gran fortalesa). De totes maneres en termes generals, Rousseau veu en els governs republicans col·legiats (aristocràcia electiva) la millor opció, atès que en les monarquies es troben a faltar mecanismes que contrapesin el poder del rei, mentre que en el cas d’un govern col·legiat els seus diversos integrants es contrapesarien els uns als altres. Sigui com sigui, el govern és un simple executor, totalment mancat d’autonomia, de les lleis emanades del poble (ja sigui directament o a través dels seus representants).\nPel que fa al legislatiu, el model que sembla tenir Rousseau en ment, quan escriu Del contracte social, és el de les petites democràcies directes i assembleàries característiques de moltes ciutats de la Grècia antiga i d’alguns cantons suïssos coetanis, en les quals les decisions polítiques són adoptades pel conjunt dels ciutadans (de manera més o menys consensuada), i en els quals els ciutadans no presenten grans desigualtats.\nSi les dimensions d’una societat fessin inviable una democràcia directa de caràcter assembleari i no hi hagués més remei que recórrer a una democràcia representativa (indirecta), Rousseau recomana, per tal d’evitar en la mesura del possible la pèrdua de control de les institucions de govern per part del poble i de garantir la legitimitat de l’assemblea de representants, que aquests siguin triats en circumscripcions petites a partir del vot directe de tots els membres integrants d’aquestes, reunits amb la finalitat de fer aquesta elecció. Així mateix, recomana que els representats triats rebin instruccions completes sobre com actuar i quin ha de ser el sentit de les decisions que adoptin. Han d’actuar, per tant, amb la mínima autonomia i, si apareguessin matèries i problemes nous sobre els quals prendre decisions que no haguessin estat previstos per les assemblees en què van ser escollits, caldria que aquestes es tornessin a convocar perquè les noves qüestions poguessin ser debatudes i es poguessin proporcionar als electes les instruccions que calguessin al respecte.\nÉs fàcil constatar que sota totes aquestes consideracions subjauen una idea fonamental: el poble sobirà és un tot indivisible sobre el qual recau el poder de manera inalienable. Els intermediaris legislatius i els òrgans de govern són simples delegats sense veritable autonomia.\nConvé notar que Rousseau rebutjava la democràcia tal i com generalment s’entén: el govern de la majoria. El seu parer era que calia cercar consensos majoritaris o, a poder ser, unànimes sobre les decisions a prendre. Les decisions justes ho són perquè la raó les mostra com a tals (és a dir: les justifica) i sent com és la raó una facultat universal i idèntica en tots els homes, cap esperar que les decisions veritablement justes comptin amb l’aquiescència de tots els membres del cos social.\nLa pedra de toc de tot plegat, recordem-ho, és la racionalitat en la presa de decisions. El problema, però, és que només s’és racional si es vol, és a dir, només se cerca l’interès general si s’és capaç de sobreposar-se als interessos particulars (individuals, de grup o, fins i tot, de la totalitat, que pot voler massivament —fins i tot unànimement— alguna cosa que, en realitat, racionalment, és indefensable i no li escau).\nPer facilitar aquest voler ser racional i atendre el bé comú és aconsellable (més enllà de la prescriptiva solidesa moral de l’individu, i per tant d’una educació que l’afavoreixi) és aconsellable la prohibició explícita dels partits i de les faccions polítiques, que animen els individus que s’hi integren a cercar els seus interessos particulars coincidents, i la prevenció de l’aparició de classes socials clarament diferenciades , que divideixen el cos social, dificulten l’adopció de la perspectiva de l’interès general.\nAnotem, per últim, que resultarà difícil garantir la no intromissió de la llei en els afers privats. Certament, tot allò que no afecti a les necessitats de la societat en general i resti circumscrit a l’esfera privada no és, en principi objecte de legislació, però mai no es podrà estar completament segurs de quin seran els límits d’aquesta esfera. Atès que la moral de l’individu és essencial per al garantir el bon govern i l’interès general, l’estat, en un moment determinat, pot veure’s impel·lit a intervenir i regular aspectes de la vida privada dels subjectes que fins aleshores havien romàs al marge de l’acció política i de les restriccions legals. Fer-ho seria una exigència del bé comú.\n El primers grups humans permanents que es formarien estarien constituïts per parelles que tendirien a retenir. la seua descendència al seu costat.\n Que només podrà reclamar-se amb sentit d’allò que els individus produeixen o transformen (com és el cas de la terra conreada).\n Val a dir, però, que si bé no es pot parlar de moralitat en l’estat de naturalesa, per absència en aquest estat de principis explícits i justificats als quals atenir-se, les accions dels homes que hi viuen no serien simplement arbitràries. Rousseau afirma l’existència d’una consciència moral innata que orienta els actes dels homes i els duu a preferir certs comportaments i a evitar-ne uns altres. Per tant, si bé la moralitat existeix només en presència de normes socials explícites i racionalment fonamentades, l’home natural no es troba mancat del tot d’orientació. La dignitat humana descansa en el fet que l’home té un sentit moral innat, i adquireix tota la seua magnitud quan es basteix una moral social racional i s’hi sotmet lliurement.\n De fet, l’afirmació mateixa de l’existència de principis racionals absoluts que orienten la vida política de les societats constituïdes condueix a l’afirmació de l’existència de Déu (en tant que fonament de l’objectivitat de la raó humana i dels principis morals que se’n deriven), que l’estat haurà d’admetre (deisme). A més, serà bo que l’estat, més enllà d’això i de recórrer a les formes de la religió, admeti i difondre els postulats de la vida eterna i del judici de l’ànima.\nPel que fa a les religions històriques existents, cap d’elles no podrà ser elevada a religió de l’estat, de manera que restaran totes circumscrites a l’àmbit privat. La tolerància religiosa haurà de ser un principi universalment respectat.\n Aquesta idea és la que durà Rousseau a fer aquella afirmació que exposàvem més amunt i que té una aparença paradoxal: en una societat regida segons el principi de l’interès genera tothom té l’obligació inqüestionable d’obeir les lleis i es fa lliure precisament en aquesta obediència, perquè emanat la llei de la raó, el ciutadà que l’obeeix, i que és un ésser racional, en realitat no fa res més que obeir-se a si mateix (és a dir, és plenament lliure). El càstig per desobediència podrà arribar, en funció de les conseqüències que d’aquesta desobediència es derivin, fins a la pena de mort, justificada en nom del superior bé comú .\n En aquest darrer cas Roussseau parla de volonté de tous (voluntat de tots), per diferenciar-la de la volonté général.\nPosted in FILOSOFIA POLÍTICA | Leave a Comment »\nEtiquetes: amor a si mateix, amor propi, amour de soi, amour propre, assemblea legislativa, bé comú, bon salvatge, consciència moral, degradació de la naturalesa humana, deisme, democràcia directa, democràcia indirecta, desigualtat, dignitat moral, Discurs sobre l'origen i els fonaments de la desigualtat entre els homes, educació, estat de naturalesa, govern, igualtat, interès general, interés particulat, Jean-Jacques Rousseau, legislador, llibertat, llibertat civil, llibertat natural, moralitat, pietat natural, refundació social, religió civil, sobirà aristocràcia electiva, Sobre el contracte social, virtut, volonté général, voluntat general


Genial escriptor, periodista i polemista. Conservador, creia en una Edat Mitjana mitificada d’uns valors cavallerescos que considerava aplicables al món modern. Es defineix com un cristià ortodox, i va acabar abraçant el catolicisme. No obstant això, els seus escrits són plens de vitalitat i bon humor. Molt afeccionat a la paradoxa, fins i tot el lector oposat a les seves idees xala intensament llegint-ne l’exposició. La seva creació més famosa són els relats breus del Pare Brown, un amable sacerdot catòlic dotat de qualitats deductives excepcionals i capaç de resoldre misteris que deixen desconcertada la policia (com és habitual). Entre les seves obres destacades cal esmentar Orthodoxy (apologètica cristiana), Heretics (polèmica amb pensadors ateus i agnòstics), la novel·la L’home que fou dijous i els relats d’El club dels negocis estranys. Les seves polèmiques amb George Bernard Shaw sobre qüestions de fe i socialisme són èpiques, una lectura molt estimulant encara avui dia.


El Turó de la Seu Vella de Lleida tancarà l’accés a vehicles durant la nit per evitar ‘botellons’ – La Manyana\nACN / Pla mitjà on es pot veure la porta d'accés al Turó de la Seu Vella pel trànsit rodat amb un senyal de prohibit entrar en horari restringit.\nEls vehicles no podran accedir en horari nocturn al Turó de la Seu Vella de Lleida a partir de divendres. El consorci, d’acord amb la Paeria, ha pres la decisió de tancar l’accés per la Porta del Lleó, mitjançant un sistema de pilones que deixarà, però, el pas obert per als vianants. La mesura té com a objectiu evitar les aglomeracions de persones que hi ha hagut algunes nits i el consum d’alcohol en grup a l’aire lliure associat, seguint recomanacions de la Guàrdia Urbana. Tot i que la mesura es posa en marxa per aquesta situació arran del context de la pandèmia i del tancament d’establiments d’oci nocturn, es preveu que tingui continuïtat en el futur, per tal de contribuir a la pacificació de les nits al turó.\nEl servei de vigilància contractat pel Turó s’encarregarà del tancament i l’obertura del recinte. També s’instal·laran cartells informatius a la zona i s’informarà als locals pròxims.


19 Lantana Saint James Barbados - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nLantana Resort Taylors Gap, 19 Lantana, Weston,, Weston, Saint James, Barbados, BB24032 - Veure al mapa\nMés informació sobre 19 Lantana\nCal que informeu el 19 Lantana de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. En arribar, cal abonar un dipòsit de 400 USD per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament. Cal fer el pagament abans de l'arribada amb transferència bancària. L'allotjament es posarà en contacte amb tu després de fer la reserva i et donarà més informació.


Maquetes dels socis – ASAFEGI\nEn aquesta pàgina parlarem de les maquetes que els nostres socis tenen a casa seva.\nMaqueta particular d’en Jordi Moragas (Escala N)\nAquesta maqueta consta de dues estacions, una de passatgers (inferior) i una de mercaderies (superior). Aquestes estacions estan comunicades per una via única. La gestió del transit es fa per ordinador amb el programa iTrain. Per la maqueta poden circular trens de l’escala N (2N) digitals.\nTambé poden circular trens analògics però no a l’hora amb els trens digitals.\nMostra de l’esquema de les vies de la maqueta escala N d’en Jordi Moragas\nTant l’estació de mercaderies com la de passatgers tenen 1 via de pas, una via de parada i 1 via morta per estacionar trens. Podeu veure diverses fotos amb detalls de la maqueta a continuació.\nEn un futur en Jordi vol ampliar el número de vies de les estacions per permetre més trens circulant. Per ara admet un màxim de 4 trens fent diferents rutes dins de la maqueta. Podeu veure el funcionament amb la llista de vídeos que ve a continuació.\nMaqueta de Jesús Miguel Aguilar (escala H0 alterna)\nMaqueta de Jesús Miguel Aguilar\nLa maqueta d’en Jesús és en escala H0 i suporta trens digitals i en alterna. Està ubicada al garatge de casa seva i actualment ocupa uns 12m2. Disposa de diversos trams de via única i amb diverses estacions on els trens realitzen els encreuaments.\nLa maqueta està desenvolupada en 3 nivells:\nNivell inferior amb una estació oculta i un bucle de retorn.\nNivell 0 amb dues estacions i un bucle de retorn. A aquest nivell es troba la ciutat així com l’estació principal de la maqueta amb 5 vies. Disposa a més de cotxeres, rotonda, carbonera i torre d’aigua.\nNivell 1 (superior) amb una estació i un bucle de retorn.\nLa maqueta es controla amb una central ECOS de la firma ESU. Permet la circulació de dos trens de forma simultània en via única. Els desviaments els controla Jesús des de tres pupitres situats a diferents punts de la maqueta.\nL’ambientació de la maqueta no està pensada en una època determinada si no que conviuen diverses èpoques. El mateix succeeix amb el material que circula per la maqueta.\nDes del juny del 2017 en Jesús ha iniciat l’ampliació de la maqueta en 5-6m2 per arribar als 17-18m2. A part de guanyar espai l’objectiu d’aquesta ampliació és instal·lar via doble a tots els trams per permetre la circulació de més trens. També s’instal·laran acantonaments per millorar la gestió de la maqueta, ampliar el número de trens que poden circular i evitar accidents.\nPodeu veure l’esquema de vies dels diversos nivells així com fotos de la maqueta a continuació:


Gerardo Martino: “Amb Messi encara serem millors” - FC Barcelona\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesGerardo Martino: “Amb Messi encara serem millors”\nGerardo Martino: “Amb Messi encara serem millors”\nEl tècnic del Barça es mostra feliç pel triomf contra l’Elx i diu que els blaugranes “no han donat opcions als rivals” “Pedro és un jugador que es guanyaria qualsevol entrenador. Sempre té respostes per a l’equip”, diu l’argentí sobre el canari\nGerardo Martino ha comentat en roda de premsa que el Barça “no ha donat opcions a l’Elx” i ha assegurat que, “excepte una jugada del primer temps, hem estat molt concentrats i en la segona part el control ha estat absolut”.\nL’elecció d’Alexis Sánchez, autor de tres gols, en l’onze inicial, ha estat perquè el xilè "estava amb més ritme que Neymar". "Havíem d’escollir un dels dos jugadors. Hem intentat interpretar qui arribava millor en aquest partit”, ha dit Martino, que ha afegit que el seu company Pedro “és un jugador que es guanyaria qualsevol entrenador". "Sempre té respostes per a l’equip. És un jugador que assisteix, que marca gols. És generós amb els companys. Ens costa molts cops deixar-lo fora de l’equip”, ha afegit el tècnic blaugrana.\nCesc Fàbregas ha donat una altra gran assistència als seus companys, en aquest cas a Pedro, en el partit d’aquest diumenge. Martino ha dit que estan "plens de futbolistes intel·ligents i Cesc és un dels que millor ho interpreta". "Sap quan ha d’anar a ajudar i fer superioritat i fa grans passades, sempre troba l’espai just”, ha afegit el jugador. A més, ha dit que quan torni Leo Messi a l’equip, el Barça serà millor: “No podria pensar mai que el retorn a l’equip del millor jugador del món afecti l’equip. Encara serem millors”.\nPel que fa al pròxim rival a la Lliga –abans hi ha un partit de Copa contra el Getafe-, Martino ha lloat l’equip de Diego Simeone. “L’Atlètic de Madrid té opcions de guanyar-ho tot. És un equip fet per a grans coses. Això no modificarà res respecte als futbolistes que hagin de jugar”. Finalment, el Tata ha dit que l’equip “està en un bon moment” i, preguntat sobre el seu futur, ha dit: “Sóc al Barça per dirigir l’equip com ho estic fent. Fa un parell de setmanes vaig dir que ningú té el lloc assegurat, no està a les mans dels entrenadors seguir en una banqueta”.\nLa mirada més esperada\nL'escalfament del Barça contra l’Elx\nPedro: "Hem d’agafar el millor nivell"


L'últim estudi de toponímia d'Ordino documenta noms curiosos com\nL'últim estudi de toponímia d'Ordino documenta noms curiosos com 'Les feixes de les Pepes'\nPotser hi ha ordinencs que han sentit a parlar de les feixes de les Pepes. Aquest és un dels topònims curiosos que recull el tercer i últim estudi coordinat per la lingüista Lídia Rabassa. En total Ordino té localitzats més de 3.800 noms de llocs, alguns recollits amb la seva fonètica original i que es reivindiquen com a patrimoni.\nLa majoria dels llocs documentats al tercer volum de toponímia d'Ordino, referents a Sornàs, Ansalonga, Segudet i el poble d'Ordino, fan referència a l'activitat, la propietat, fenòmens o accidents naturals com "la terra dels pèsols" o "la terra dels tolls", explica Rabassa.\nD'altres han perdut el sentit pel camí com 'Les feixes de les Pepes', a Ansalonga, que segons la coordinadora li va donar "alguns problemes" perquè "pepes poden significar moltes coses".\nCom ja s'ha fet en les passades edicions els noms dels llocs s'han conservat tal com el pronuncien les persones que ha entrevistat.\nA través d'una vintena informadors també s'han recollit històries de tradició oral com la caça del Tamarro i, fins i tot, una història picant amb protagonistes ordinencs que trobaran al tercer volum de toponímia de les valls d'Ordino es pot consultar a la web del comú.


La millor versió del Barça goleja el Tottenham a Wembley (2-4) - Esport3 - TV3 i Catalunya Ràdio\nLa millor versió del Barça goleja el Tottenham a Wembley (2-4)\nEl Barça s'imposa en el segon partit de la fase de grups de la Champions i suma la segona victòria europea de la temporada. Els de Valverde han golejat el Tottenham de Pochettino amb dianes de Coutinho, Rakitic i Leo Messi, que ha firmat un partit brillant\nMaria Fernández Vidal 03/10/2018 - 23.30 Actualitzat 04/10/2018 - 12.04\nMessi s'ha tornat a exhibir amb dos gols a Wembley (EFE)\nErnesto Valverde ha decidit apostar per Arthur en l'onze inicial en detriment de Dembélé i l'aposta li ha sortit molt bé perquè el Barça ha sorprès el Tottenham. Tot just en el segon minut de joc, una passada en profunditat de Messi per Jordi Alba ha acabat a les botes de Coutinho, que ha engaltat una rematada sensacional ajustada al pal. Tot plegat aprofitant una cantada impròpia del porter Lloris, que es precipita i regala la porteria. Amb el 0 a 1 al marcador, Sergio Busquets ha donat l'ensurt amb problemes musculars a la cuixa. I abans de la mitja hora de joc, bona desmarcada de Luis Suárez, que combina amb Coutinho, la pilota li arriba a Rakitic i s'inventa una fuetada espectacular des de fora de l'àrea per fer pujar el 0 a 2.\nDesprés del descans, un Barça desbordant ha seguit insitint, sobretot amb Leo Messi, que ha estavellat dues pilotes al pal. I, mentre Messi buscava el tercer, el Tottenham ha trobat l'1 a 2 gràcies a una acció de Harry Kane, que ha deixat assegut Semedo. Incombustible, Leo Messi ha continuat buscant el tercer i ha tingut recompensa. Centrada de Jordi Alba i tant Coutinho com Suárez deixen passar la pilota per al capità blaugrana, que no falla. El Tottenham ha aconseguit escurçar distàncies amb un gol de Lamela des de la frontal. Però ha tornat a aparèixer l'omnipresent Messi, que ha tret petroli d'un connexió amb Jordi Alba per afusellar la porteria de Lloris i clavar el 2 a 4 definitiu. El Barça, doncs, s'ha endut de Wembley tres punts més i la bona notícia d'un Messi pletòric en la seva competició predilecta.\nL'Inter remunta a Eindhoven (1-2)\nL'Inter de Milà s'ha imposat al camp del PSV Eindhoven i es perfila com el rival més perillós del Barça en la lluita pel liderat del grup B. Els holandesos s'han avançat amb un gol de Pablo Rosario en el minut 27, però els italians han pogut empatar per mitjà de Nainggolann just abans del descans. En la represa, l'Inter ha culminat la remuntada amb el definitiu 1 a 2, que ha fet Mauro Icardi en el minut 60, i que ha permès al conjunt de Spalletti sumar sis punts en dues jornades.\nLa selecció espanyola d'hoquei herba, a les semifinals de l'Europeu


Salari emocional: tot el que ofereixen les empreses més enllà del sou\n«El salari emocional representa els beneficis no econòmics que obtenim de la feina, canvien la nostra percepció i ens ajuden a connectar amb la nostra organització»\n28 de de maig del 2021. Actualitzada 31 de de maig del 2021 a les 11:04\n«Aconsegueix una feina on et paguin bé i aguanta el que et facin fer». Més d’un deu haver rebut aquest consell al llarg de la seva carrera professional. Si no dels pares, potser dels avis o de l’entorn més proper. Probablement encara hi deu haver molts que pensin això, però les noves tendències laborals fan pensar que el «viure per treballar» ja és cosa del passat. En els últims anys, i més encara accentuat per la Covid, la recerca d’un equilibri entre vida personal i professió s’ha prioritzat. Davant aquest panorama, cada vegada pren més força el conegut salari emocional.\n«El salari emocional representa els beneficis no econòmics que obtenim de la feina, canvien la nostra percepció i ens ajuden a connectar amb la nostra organització», descriu Manel Fernández, professor de la Universitat Oberta de Catalunya (UOC), ‘coach’ d’empreses i especialista en treball. És a dir, el salari emocional es podria considerar com l’oferiment d’assegurances de salut als treballadors, xecs restaurant i fins i tot descomptes per al gimnàs. No obstant, per Fernández, quedar-se només en els beneficis materials seria superflu i incorrecte. El veritable salari emocional va molt més enllà. «Quan l’empresa em dona autonomia i potencia la meva creativitat, m’ofereix formacions que em fan créixer professionalment, m’ajuda en el meu creixement personal i professional. La suma intangible d’aquestes coses és el que forma el salari emocional», explica.\nDiferenciar salari emocional de drets del treballador\nEn aquest sentit, Fernández aposta pel salari emocional immaterial, ja que, segons el seu parer, dona més resultats a la llarga. «El salari material físic és un estímul al qual la gent s’acostuma i amb el temps no es veu com un benefici, sinó que s’associa amb un dret. L’immaterial és un estímul diari». Aquesta opinió també la comparteix Eduardo Martín, CEO d’Alares, que recorda que no s’ha de confondre el salari emocional amb els drets fonamentals dels treballadors. «El salari emocional va molt més enllà del que marca la llei. Són emocions que van unides a l’orgull i sentiment de pertinença d’una empresa, el seu ADN, la seva cultura corporativa».\nPerò, siguem sincers, els diners continuen sent un factor clau a l’hora de buscar feina. Segons l’estudi ‘Randstad Employer Brand Research 2021’, el sou es posiciona, un any més, com el factor més important per triar una empresa on treballar. En aquest punt, Fernández assenyala que el salari emocional mai s’ha de plantejar com un substitut del sou. «A la gent se li ha de pagar de forma justa [...]. Les empreses que utilitzen aquestes pràctiques per completar sous baixos estan realitzant una mala praxi que no tindrà molt recorregut», sentencia.\nMúltiples beneficis per a l’empresa\nEl concepte de salari emocional a priori sembla que està concebut per augmentar la satisfacció laboral dels treballadors. No obstant, són molts els beneficis que pot obtenir una empresa si decideix implantar-lo a la plantilla. Així, aquestes polítiques de benestar poden reduir fins a un 18% l’absentisme i un 13% les baixes per estrès, segons reflecteix un estudi d’Alares. «Hem comprovat que augmenta la competitivitat de l’empresa, ofereix un entorn saludable i millora la gestió de conflictes fins en un 64%», explica Martín.\nA més, el salari emocional també és clau a l’hora de retenir el talent. Segons dades del mateix informe, la retenció de talent millora fins a un 19% i la captació de personal ascendeix fins a un 21%. En aquest sentit, Fernández aclareix que s’hauria de parlar d’«enamorar» l’usuari intern, en lloc de retenir el talent. «No es tracta de retenir, sinó d’enamorar-se. Si hi ha una empresa els treballadors de la qual en parlen bé (Employing Branding), és una organització on la gent vol treballar i és més fàcil cobrir els llocs clau», comenta.\nNo obstant, tot i que sembli que els beneficis tant per al treballador com per a l’empresa estan clars, moltes empreses encara es resistien a implantar aquestes pràctiques. O almenys així era fins que va arribar la pandèmia, que ha suposat un canvi de paradigma en les relacions laborals. «Aquesta pandèmia ha provocat que ens qüestionem certes coses i moltes empreses han entès que cal posar les persones al centre. [...] S’han adonat que existeix l’usuari intern, que és el que fa que les coses surtin endavant i és el treballador», explica Fernández.\nPer a aquelles empreses que es vulguin iniciar en el salari emocional, Martín aconsella realitzar una escolta activa de la plantilla per detectar quines són les seves necessitats de manera individual. «Després de l’escolta, cal trobar fórmules que siguin capaces d’aglutinar aquests serveis personalitzats. [...] I mai hem d’oblidar que tots volem que ens vulguin i que es preocupin per nosaltres», finalitza Martín.


Projecte pilot a l’Ebre per prevenir la fragilitat de les persones grans | Diari de Tarragona\nProjecte pilot a l’Ebre per prevenir la fragilitat de les persones grans\n15 de Junio de 2018 - 16:03 hs\nGent gran fent activitat física a l'Ampolla. Foto. Joan Revillas\nLes comarques ebrenques són un dels territoris de Catalunya amb l’índex de sobreenvelliment més alt. En aquest sentit, l’Hospital de Jesús i l’ICS Terres de l’Ebre treballen des de fa temps de forma conjunta amb l’objectiu de prevenir la dependència i la discapacitat, actuant sobre la fragilitat de la població més gran. La fragilitat és un estat de prediscapacitat que cal detectar per identificar un subgrup de persones més grans de 65 anys que conserven la seva independència d’una forma inestable, que es troben en situació de risc de pèrdua funcional i requereixen una intervenció per conservar la seva autonomia.\nFa dos anys el Complex Assistencial de la Santa Creu i la Gerència Territorial de l’ICS ja van organitzar unes jornades sobre fragilitat per anar difonent aquest concepte entre els professionals. Ara, per avançar en aquesta estratègia de prevenció, participaran en la iniciativa Aptitude.\nAptitude és un projecte europeu, liderat a Catalunya pel Departament de Salut i la Fundació Salut i Envelliment de la Universitat Autònoma de Barcelona (UAB), de prevenció de la discapacitat en les persones grans mitjançant la creació d’una xarxa per promoure l’assistència a aquest col·lectiu, la formació dels professionals, la recerca i la innovació en el camp de la gerontologia.\nEl 7 de juny es va fer una primera presa de contacte amb el projecte en una reunió amb el Dr. Sebastià Santaeugenia, director del Pla director sociosanitari i de l’estratègia de cronicitat, i el doctor Antoni Salvà, director de la Fundació Salut i Envelliment de la Universitat Autònoma.\nAixí, les Terres de l’Ebre seran un dels cinc territoris que serviran de pilotatge per implementar i avaluar el projecte. Prèviament, professionals de geriatria i atenció primària es desplaçaran a fer la formació corresponent a la zona transfronterera dels Pirineus. «Aquesta intervenció representa una gran oportunitat per millorar la salut de la població gran, mesurada en termes de funció, ja que dotarà els professionals de les eines adequades a l’hora d’intervenir en la comunitat per mantenir les capacitats funcionals i augmentar el benestar i la qualitat de vida de les persones fràgils», remarquen des de l’CS.


tallerdiatonic: d’agost 2012\nUna nova proposta musical: Polifonia tradicional\nEl mes d'agost, vam tenir la sort que en Marçal va passar uns dies a Maçaners i en la seva estada, ens va permetre tastar el cant improvisat i també la polifonia tradicional. Vam descobrir que és molt bonic i atractiu cantar cançó tradicional utilitzant les mateixes harmonies que es feien servir per cantar cada peça.\nD'aquí en sorgí la proposta de fer, el mateix dia que es faci el taller d'acordió una estona de cançó. Aquesta activitat no requereix coneixements musicals, només una mica de memòria i ganes de cantar i pot ser una activitat de grup que interessi a la gent de maçaners o d'altres pobles de la vall que tinguin ganes de cantar i que no participin en el taller d'acordió.\nPer tal que us feu càrrec de què estem parlant, us adjuntem un vídeo de mostra d'una cançó que interpreta en Marçal en l'espectacle "Anem de Festes" i un altre d'una de les cantades que vam fer a Maçaners el mes d'agost.\nSi hi esteu interessats, si us plau,introduïu el vostre nom en la graella, a la que podreu accedir a través del següent enllaç:\nESTIC INTERESSAT/DA EN PARTICIPAR EN EL TALLER DE POLIFONIA TRADICIONAL\nUna mostra de polifonia de l'espectacle Anem de festes\nUna mostra d'una estona de cant a Maçaners\nVideos del taller del mes d'Agost\nPosem a la vostra disposició el vídeo del Ballet de Déu que va treballar el primer grup. També posem a la vostra disposició la Polca d'Ours que va treballar el segon grup i dos vídeos amb l'acompanyament de les corrandes que va treballar el segon grup.\nAcompayament de les corrandes\nPublicat per Joan Vila a 10:45 Cap comentari:\nOberta la graella per determinar les dates del taller de setembre\nBenvolgudes i Benvolguts, ja tenim oberta la graella per determinar la data del taller de setembre. Tal com vam comentar en el darrer taller, per donar temps a que tothom tingui ben estudiades les melodies, hem procurat que sigui la segona quinzena de setembre per tenir més temps per estudiar.\nTancarem la graella el dia 11 de setembre.\nPublicat per Joan Vila a 2:18 Cap comentari:\nEn la sessió d'agost vam treballar l'acompanyament de les corrandes.\nEl patró de la mà esquerra és baix-acord-silenci-acord.\nTambé es pot fer servir el patró convencional del 2x4 baix-acord-baix-acord\nLa roda d'acords per a cada estrofa és:\nPer a la tornada és:\nLa tornada per a la manera de cantar les corrandes a Beget és:\nPotser a algú li convé recordar que aquests acords amb la mà esquerra els farem:\nEl Sol el fem tancant\nEl Re el farem amb la mateixa posició però obrint\nEl Do el farem amb aquesta posició, tancant:\nPer a la mà dreta també podem acompanyar amb acords, mentre cantem les corrandes.\nEl Sol el farem amb les posicions que indica la foto, tancant:\nEl Re, que filant prim, és un Re7 el farem amb la mateixa posició d'abans, però obrint.\nEl Do, el farem amb la posició que indica la fotografia, tancant.\nLa manera més senzilla d'acompanyar és tocar amb la mà dreta el baix de l'acord que pertoqui i, tot seguit, amb la mà esquerra fer l'acord.\nTècnica per improvisar coorrandes\nLes corrandes estan composades per 4 versos de 8 síl·labes, tenint en compte que si acaben amb una paraula aguda han de ser de 7 sil·labes.\nLa tècnica per composar és:\n1. Pensar el missatge que es vol donar: per exemple presentar-se, cloure la cantada, contestar la corranda d'un altre cantant....\n2. Decidir les paraules que han d'acabar els versos 2 i 4, que són els que han de rimar.\n3. Farcir la corranda, decidint el text dels versos 1 i 3.\nOmplir-se de coratge i cantar-la, procurant entonar i també procurant seguir el ritme que marquem amb la mà esquerra i la mà dreta....\nPublicat per Joan Vila a 2:07 Cap comentari:\nMaterial del taller d'agost\nPartitura del Ballet de Déu (primer grup)\nLa podem tocar amb les tecles de la fila de dins (DO)\n5 5 4 (4) 5 5 4 (4)\n5 (5) (4)\n5 (5) 5 (4) 4 (4)\n5 (5) (4) (4)\nBallet de Déu en Pdf\nPartitura de la Polka d'Ours (segon grup)\nLa podem tocar amb les tecles:\n(7) (8) (7) (8) 7 6 6\n(7) (8) (7) (8) 8\n6' 8 7 7' 8 8\nRecordem que els números entre parèntesi corresponen a notes que s'obtenen obrint la manxa; els números sense apòstrof són del teclat de fora i els que tenen apòstrof del teclat de dins.\nLa Polka d'Ours en Pdf\nPublicat per Joan Vila a 3:51 Cap comentari:\nEl dissabte 11 d'agost ens trobarem per reprendre les sessions del taller, després d'haver fet el "final de curs" del taller amb l'actuació dels alumnes del taller, a la Trobada d'acordionistes de Maçaners.\nEl grup 1 treballà el Ballet de Déu. Després del treball fet, en Marçal va considerar que aquest grup ja passa al segon nivell, per això, en la sessió de setembre, podrem obrir un nou grup d'iniciació. Així, tindrem un nou grup 1 d'iniciació, amb persones que vulguin començar a tocar l'acordió; dos grups de nivell dos i el grup de nivell 3.\nEl grup 2 va treballar la primera part de la Polka d'Ours. Es tracta també d'un pas endavant, des del punt de vista tècnic, perquè és una peça que convé tocar-la creuant (utilitzant algunes tecles de la fila de dins i unes altres de la fila de fora).\nEn Marçal comentà que és molt important portar aquestes melodies ben apreses per l'edició del taller de setembre perquè això permetrà treballar l'acompanyament.\nEl grup 3 va treballar l'acompanyament de les corrandes, tant amb la mà dreta com amb la mà esquerra i s'inicià en el cant improvisat de corrandes.\nPublicat per Joan Vila a 3:27 Cap comentari:\nOberta la graella per determinar les dates del tal...\nLa Marxa del Comare\nAdjuntem la partitura de la Marxa del Comare, que hem extret del Repertori d'acordió diatònic del Víctor Pedrol i la Cèlia Vendrell ...


CCOO i UGT donaran cobertura legal a la vaga de dones del 8 de març\nLLUITA CONTRA LA DISCRIMINACIÓ LABORAL\nEls sindicats majoritaris recolzaran l'aturada internacional al carrer i als centres de treball\nExigeixen al Govern mesures per acabar amb la bretxa salarial i a favor de la conciliació\nMadrid 28 de de gener del 2018. Actualitzada 19 de de febrer del 2018 a les 15:34\nEn l’agenda que els sindicats majoritaris CCOO i UGT desenvoluparan aquest any hi tenen un lloc destacat tota classe de mesures per posar fi a la discriminació entre dones i homes. Aquest assumpte travessarà els fòrums i les taules de negociació de les centrals amb les organitzacions empresarials i el Govern al considerar impropi que al segle XXI les dones encara siguin les més perjudicades en matèria de salaris, jornada laboral i ajudes, com ara la maternitat i la conciliació.\nL’estratègia sindical té diversos fronts i un d’ells és sumar-se a l’aturada internacional de dones convocada a tot el món per diverses organitzacions del moviment feminista per al 8 de març vinent. Encara que la idea va sorgir el 2016 com a resposta a la «violència social, legal, política, moral i verbal» contra les dones, és el primer any que les centrals espanyoles no només donaran suport sinó també cobertura legal a les que vulguin secundar l’aturada. Es tracta que la vaga també la convoquin els sindicats, sensibilitzin i n’informin als centres de treball i responguin per les dones i els homes en cas de represàlies de les empreses.\nQueda per fixar la durada de l'aturada en coordinació amb el moviment feminista\nAvui mateix, les responsables de les secretaries de la Dona, Elena Blanco (CCOO) i Cristina Antoñanzas (UGT), anunciaran la durada de l’aturada (unes hores o una jornada) i d’altres mobilitzacions i propostes que prendran després de coordinar-se amb les organitzacions feministes. Unai Sordo i Josep Maria Álvarez assistiran a la roda de premsa per donar suport a la campanya de les sindicalistes.\nJunts i per separat, els dos sindicats desplegaran accions de sensibilització. Amb la incorporació massiva de les dones al mercat de treball en les últimes dècades, han sortit a la llum les bretxes que inclinen la balança de la desigualtat cap a elles: els salaris, l’ocupació i els drets com a treballadores.\nEn la reunió que la setmana passada va celebrar el consell confederal de CCOO, Sordo ja va anunciar que el 8 de març es portarien a terme aturades laborals per denunciar «la violència masclista, la bretxa salarial, la precarització del treball, la segregació ocupacional i la desigualtat econòmica i social».\nLa UGT ha rellançat la seva campanya de sensibilització contra el temps de més (al voltant de dos mesos a l’any) que les dones europees treballen gratis segons la bretxa salarial, que a Espanya frega el 15%, cosa que, cal recordar, tindrà repercussions en les futures pensions.\nReclamen una llei que obligui les empreses a publicar els salaris d'homes i dones\nLes mesures contra la discriminació de les dones en l’àmbit laboral han de passar aquest any, segons les centrals, a la negociació col·lectiva i han d’adquirir forma de llei. En aquest sentit, la UGT proposarà que una llei obligui les empreses a fer públics els sous dels homes i les dones per evitar la bretxa. La mesura, vigent en altres països europeus, ha d’esquivar a Espanya la dificultat que el teixit empresarial està format en el 90% per pimes en què escasseja la representació sindical. El problema és determinar quines empreses estarien obligades a facilitar aquestes dades i a qui en cas que no hi hagi delegats sindicals.\nAlemanya i Islàndia han adoptat iniciatives legislatives en aquest sentit. La primera obliga les empreses de més de 250 treballadors a publicar els salaris dels homes i les dones i a equiparar-los. En la segona, per la qual s’inclina la UGT, la publicitat és obligatòria per a totes les empreses de més de 25 empleats i han de demostrar que compleixen amb la igualtat perquè en cas contrari seran sancionades.\nLa resposta de Mariano Rajoy dijous passat –quan li van preguntar sobre si el Govern pensa legislar per reduir les diferències en les retribucions va dir: «no ens fiquem ara en això»– va causar indignació en amplis sectors polítics i socials i va donar més forces al moviment de cara al 8 de març vinent. El president es va espolsar un tema de sobre al mateix temps que en el Fòrum Econòmic Mundial de Davos un panel de debat format exclusivament per dones reclamaven el seu lloc en tots els àmbits de poder.\nSalaris UGT CCOO Dia de la dona Vaga 8 de març Vagues Dones Igualtat


Creuem per primer cop el riu Tordera i aquí podem observar diferents espècies característiques de bosc de ribera. Les vores del riu tenen la seva pròpia vegetació, formada per plantes que necessiten...\nTrobem a l´esquerra el Circ Cric, amb el Centre de Recerca de les Arts del Circ(CRAC). L´ànima del qual és en Jaume Mateu, Tortell Poltrona, creador l´any 1993 de l´ONG Pallassos sense Fronteres. Com...\nEns trobem al Serrat de Can Vilatort, travessant un bosc de pi pinyer. És fàcil de reconèixer per la forma arrodonida de la seva copa i el seu tronc dret. Aquesta espècie produeix pinyons comestibles....\nSeguim caminant sobre el Serrat de Can Vilatort. Ara la pineda a deixat pas a un troç de bosc a on hi ha predomini de roure martinenc a banda i banda del camí. Aquesta espècie de roure suporta bé la...\nHem coronat la part més alta del Serrat de Can Vilatort, i ara que comencem el descens, tenim unes fantàstiques vistes al Massís del Montseny, amb el Turò de l´Home en primer terme. El Massís del...\nTravessem per segona vegada la Tordera, i val la pena veure els girs que fa la Tordera al baixar lentament per la plana. Aquests girs s´anomenen meandres, revolts molt pronunciats en el curs mitjà del...\nEstem molt a prop de la Tordera, i als peus del massís del Montseny, el que propicia la proliferació de gran nombre de fonts. Aquestes fonts van tenir molta importància en el passat, però ara s´han...\nTravessem el Pont de la Vallmanya per creuar la riera del mateix nom, ara ja a punt de desembocar a la Tordera. A l´altre banda tenim la plaça Major de Sant Esteve de Palautordera. L´ambient és humit...


El MuVIM ajorna al 30 de juliol l'exposició de Xavier Mollà - VilaWeb\nEl MuVIM ajorna al 30 de juliol l’exposició de Xavier Mollà\nEl fotògraf ontinyentí hi exposarà 'Correspondència amb Mediterrània' al MuVIM\nL’exposició ‘Correspondència amb Mediterrània’ de Xavier Mollà que s’havia de poder visitar al MuVIM de València des del dilluns de la setmana passada, ha estat ajornada per motius organitzatius del centre d’art. La mostra de fotografies és una selecció d’imatges corresponents a un treball que l’ontinyentí va iniciar fa vint-i-cinc anys. Finalment es podrà contemplar a partir de dijous dia 30, quan se’n farà la inauguració oficial a les 20.00, fins el 27 de setembre.\nL’exposició va acompanyada d’un catàleg de gran format amb col·laboracions literàries de Ricard Huerta, Ximo Copmpany i Emilio Garrido. A més, s’hi projectarà un documentari realitzat per Josep Escrivà, Carlos Ripollés i Albert Sanz en què Mollà i Emilio Garrido expliquen la seua visió artístics del mar Mediterrani i el seu àmbit cultural. La música en aquest treball audiovisual és obra de la pianista Marta Espinós, qui ja ha col·laborat en altres projectes del fotògraf ontinyentí.\nPodria donar-se el cas que el nou president de la Diputació, corporació de què depén el museu, el batle d’Ontinyent Jorge Rodríguez, s’estrenara en el càrrec en aquest centre inaugurant una exposició d’un artista de la seua localitat.


Victòria Rabal explica l’art del paper fet a Capellades – AUGA\nVictòria Rabal explica l’art del paper fet a Capellades\n17 de Febrer de 2014 1 de Desembre de 2015\nLa directora del Museu Molí Paperer de Capellades va protagonitzar l’última sessió de l’AUGA. Victòria Rabal, amb 30 anys d’experiència al capdavant d’aquest l’equipament cultural, va explicar l’art del paper i l’evolució de la indústria paperera, en un Teatre Municipal l’Ateneu amb uns quatre-cents assistents.\nFundat el 1958, el de Capellades és un museu on es segueix fabricant paper, de qualitat molt alta. Des de paper amb marca d’aigua, d’ús tradicional, fins a nous suports útils i elegants, que poden desdoblar el seu ús i convertir-se en llavors de diverses varietats de plantes. Rabal també va mostrar paper amb brots que poden germinar, després de mantenir-lo humit durant poc temps. La directora va explicar que precisament una part dels ingressos del museu prové de la fabricació.\nEl Museu Molí Paperer de Capellades va rebre 27.000 visites el 2013, amb un petit repunt respecte el 2012 i amb una caiguda més suau que la mitjana general durant els primers anys de la crisi econòmica. Entre els principals al·licients del museu, Rabal va destacar el fet de poder veure tot el procés de fabricació i, en el cas dels infants, poder fabricar-ne ells mateixos in situ, bé amb l’escola o la família. De fet, les visites familiars en cap de setmana han crescut.\nFinalment, Rabal va remarcar la posició preeminent del museu capelladí respecte d’altres museus paperers d’Europa, així com la col·laboració i suport econòmic de l’Associació d’Estudis Històrico-Paperers, formada per fabricants de l’Anoia i fora de la comarca. Un grup de capelladins, entre els quals professionals del sector, van enriquir el debat, constatant el poc coneixement igualadí d’una activitat industrial històrica molt propera.\nPrevious Article Mireia Sabaté descobreix “La Llacuna recupera”\nNext Article Laureà Pagarolas descriu els sistemes de datació


El Circ Cultura i patrimoni dilluns, 09 d'abril de 2018\nLes urgències que li han entrat a l'Ajuntament de Tarragona per arreglar les esquerdes a l'Amfiteatre han tornat a posar de manifest que la cura que té dels seus espais patrimonials deixa bastant que desitjar. I més, després que en un article al Circ, l'arqueòleg César Pociña va explicar que ja va denunciar l'existència d'aquestes esquerdes l'estiu de 2016, sense que ningú li fes cas, i el que és pitjor, que li diguessin "admiro tu amor por las piedras, pero a partir de ahora dedícate a tu trabajo". Pociña va treballar com a funcionari interí d'aquest espai amb funcions de subaltern vigilant.\nEn base al que explica Pociña en el seu article "Grietas en el Anfiteatro", el grup municipal de la CUP s'ha posat les mans al cap amb la deixadesa que té l'Ajuntament amb una de les seves joies patrimonials. Els cupaires han expressat el seu “malestar per uns fets que no han passat com a conseqüència d’un terratrèmol sinó per la deixadesa continuada d’un equip de govern que no preveu les necessitats del patrimoni històric que gestiona i només el té en compte a nivell d’‘indústria turística’”.\nSegons la formació independentista, si no és així no s’explica que “unes deficiències estructurals com aquestes no fossin detectades i solucionades amb més temps”. Consideren “molt preocupant les informacions que es recullen en l’article segons les quals quan l’arqueòleg Pociña va denunciar per escrit l’existència de les esquerdes, no només no se li va fer cas, sinó que a més a més se li va demanar ‘que no s’hi posés’”. Des de la CUP volen saber “per què no es va fer cas dels advertiments de Pociña i per què es diu que no se’n sabia res fins a aquest any”. Constaten, a més, que formularan aquestes preguntes en el proper plenari, tot i que demanen “explícitament que es respongui a aquestes preguntes com més aviat millor, no només a nosaltres sinó a totes les tarragonines i tarragonins”.\nD'altra banda, la formació independentista afirma que “resulta curiós que, en el moment en què l’Amfiteatre apunta ruïna, aquest monument hagi estat triat per la campanya de promoció internacional Turespaña” i dubten de si “es tracta d’una premonició o de pura casualitat”. Els anticapitalistes també consideren que “aquesta campanya de promoció turística s’hauria d’adequar a la realitat, ja que, junt amb els hashtags utilitzats #VisitSpain, #Catalonia i #Tarragona, se n’inclou un d’equivocat, concretament #TeatroRomano, que caldria rectificar per no fer publicitat a partir d’una mentida”.\nPer a C's, "falta de responsabilitat i deixadesa"\nEl Grup Municipal de Ciutadans (Cs) també ha sol·licitat una explicació urgent amb els tècnics de l'ajuntament després de l'anunci del govern local de divendres passat, a corre cuita, en què es parlava d'un possible perill d'esfondrament a l'Amfiteatre. El seu portaveu, Rubén Viñuales, ha recordat que "fa més d'un any, l'equip de govern va advertir sobre unes esquerdes a la comissió de cultura però es va assegurar que no hi havia risc per a l'estructura". Tanmateix, la formació taronja va exigir que "es prenguessin les mesures oportunes amb caràcter urgent al tractar-se d'un element únic i d'un valor patrimonial incalculable".


El deshonor del PSOE\n08/10/2016 01:08 | Actualizado a 08/10/2016 06:48\nMentre vostè llegeix aquestes línies en la seva calma sabatina, els barons regionals del PSOE ultimen la seva reunió per deixar lligat el comitè federal que cal celebrar els propers dies en el qual esperen imposar una fórmula perquè Mariano Rajoy i el més corrupte partit de la nostra democràcia (i mira que hi ha candidats al títol...) continuïn governant quatre anys més. O el que els deixi la fronda parlamentària que s’entreveu...\nAmb la més que probable decisió socialista d’abstenir-se en la votació d’investidura de Rajoy es culmina el cop d’ Estat intern que marca una fita en el procés de degeneració política del PSOE, el partit més històric d’Espanya. No tant pel seu suport implícit al PP, anunciador d’aquella gran coalició a l’alemanya, tan anhelada pels vells líders socialistes (però no tots, no Borrell per exemple), sinó per les raons que motiven aquesta abstenció i per la manera com s’ha produït el tomb de la direcció socialista.\nÉs un gran frau als electors, un més, perquè el PSOE en el seu conjunt va anar a les eleccions prometent “no és no” i després resulta que és sí. Si algú hagués volgut danyar definitivament la credibilitat de la política, aquest és el disseny adequat.\nPer negativa que sigui la continuïtat del Govern Rajoy sense rectificació de polítiques o hàbits corruptes (Gürtel, Rita), es pot opinar que és un mal menor comparat amb la disfuncionalitat de governar en funcions. Però no és aquesta la raó essencial de l’actitud dels barons socialistes. Allò que realment els motiva és la por d’unes terceres eleccions en què puguin perdre els seus escons i el partit en el seu conjunt perdi quotes de poder. És el triomf de l’estratègia de Mariano Rajoy seient a la porta fins a veure passar el cadàver polític del seu enemic Pedro Sánchez, a qui l’hi tenia jurada. Alguns comentaristes argumenten que el PSOE no tenia cap altra sortida. En realitat, hi havia una possibilitat de constituir una alternativa sobre la base dels 180 vots que van tombar el primer intent d’investidura.\nI en això estava Pedro Sánchez, esperant, a més, obtenir l’abstenció de Ciutadans i el suport de Podem des de dins o fora del Govern. I, naturalment, l’abstenció o suport dels nacionalistes catalans i bascos. I aquesta és la segona raó darrere del cop d’ Estat. S’ha creat un autodenominat bloc constitucionalista, que exclou per definició un terç de l’electorat, com si defensar el dret a decidir legalment i democràticament fos un motiu per denegar la participació en el sistema polític. És, en realitat, un front anticatalà el que hi ha en la base de l’alerta roja que es va declarar en el Partit Socialista quan Pedro Sánchez va intentar negociar la formació d’una alternativa.\nEsclar que Podem va perdre l’oportunitat de configurar aquesta alternativa en part per inexperiència i error polític, però sobretot perquè a Pedro Sánchez el van obligar a pactar primer amb Ciutadans, el partit de l’Ibex 35 i de l’avantguarda del nacionalisme espanyol.\nPer això va voler fer un últim intent de govern alternatiu, aprofitant la nova disposició d’un Podem que va aprendre la lliçó. Per la qual cosa Sánchez havia de desbordar els límits que li havien fixat els seus poders fàctics. L’única manera era donar veu i vot als militants del Partit Socialista, majoritàriament partidaris d’una aliança progressista que ja governa les principals ciutats. D’aquí la idea d’un congrés i unes primàries a temps per presentar una alternativa.\nI com que la possibilitat era real, els cacics meridionals que encara mantenen el poder mitjançant un clientelisme corrupte van decidir que ja era l’hora de decapitar Pedro Sánchez. Sense debat real, sense deixar que s’obrís la decisió als militants, preparant la votació per endavant i imposant un intimidatori vot a mà alçada característic de la UGT de les conques mineres d’on ve el cap visible de la junta (perdó, gestora) colpista. Aquí s’acaba la política d’idees i debats estratègics i sorgeix la realitat descarnada d’aparells de poder la prioritat dels quals és el poder pel poder. Encara que sigui un poder escanyolit que va esvaint-se així que la societat penetra la política institucional. Sectors socialistes, i molt especialment el Partit dels Socialistes de Catalunya (PSC), han preservat la sensatesa, el sentit de la democràcia interna i, en darrer terme, la seva honra.\nI per això ja se senten veus per fer-los callar, per ser catalans, ergo sospitosos, i ressorgeix el fantasma de la federació catalana del PSOE. Perquè els polítics tradicionals saben que qualsevol obertura real a la societat significa limitar el poder de les oligarquies polítiques. Aquestes són les raons, unes explícites, d’altres no, del cop d’ Estat conduït per les brigades cuirassades meridionals amb ampli suport mediàtic i internacional.\nFins i tot als colpistes els és igual que Podem es faci hegemònic a l’esquerra, perquè el que volen és moure’s al centre i construir un cordó sanitari contra Podem fins a expulsar-los del sistema institucional i confinar-los al carrer on els antidisturbis prou que els esperen. Bé faria Podem a no caure en la provocació. Per exemple, seria un error greu trencar aliances de governs locals i autonòmics per desacords que no siguin de l’esfera de gestió corresponent. Precisament perquè una nova política ha de construir-se des de fora i dins del sistema, és essencial guanyar legitimitat en una gestió de nou estil.\nPodem té l’oportunitat de mostrar com un debat democràtic profund i respectuós és una senya d’identitat d’una política de nova generació. I potser si persisteix aquesta dinàmica en la societat, la majoria socialista que clarament no concorda amb els seus patrons tradicionals pugui, mitjançant debats i congressos, connectar el gloriós passat del PSOE amb el socialisme del segle XXI.


NIT A LA RECEPTA DEL CÒCTEL SPRITZ - CÒCTEL I ALTRES RECEPTES\nAquest gir sense alcohol en un Campari i refresc és perfecte per a l'hora d'aperitiu o a qualsevol hora del dia.\n2022 | Còctel I Altres Receptes\nActualitzat el 02/12/21 5 puntuacions\nEls espritzes i les boles altes solen ser bones opcions per a begudes de prova més baixa, especialment com la clàssica beguda de la tarda de Campari & Soda. Però per a alguns això encara és massa; Tant si esteu eliminant definitivament l'alcohol, substituint algunes begudes al vespre per alguna cosa sense alcohol o simplement fent una pausa d'un dia o dos o més, hi ha molts motius fantàstics per optar per alguna cosa a prova zero.\nTanmateix, una de les dificultats per substituir les begudes alcohòliques per alternatives sense alcohol és el repte de replicar el gust. Un Campari & Soda, per exemple, és particular: és gairebé impossible replicar els sabors d'una beguda fermentada o destil·lada, especialment una de botànica profunda com Campari. I només fer un bitter i refresc o fins i tot un arbust sense alcohol no sempre rasca aquesta picor en particular ni satisfà el desig d'un espritz botànic amarg.\nAfortunadament, els darrers anys s'han vist marques i destil·ladors que han fet un pas endavant per crear versions sense alcohol d'una varietat de begudes alcohòliques i licors. The Night at the Spritz: un còctel sense alcohol creat per la cambrera Alison St. Pierre of rei a la ciutat de Nova York, utilitza un d'aquests productes per replicar el Mediterrani cultura d'aperitius i digestius i els seus tradicionals refrescs al migdia amb poc alcohol com el dit Campari & Soda. En ell, St. Pierre substitueix l'icònic licor italià per Ghia , un licor sintètic sense alcohol amb gust de yuzu, taronja i gingebre. Ghia va ser la creació de Melanie Masarin, que va créixer estiuejant al Mediterrani, i volia plasmar aquesta obsessió cultural amb l'aperitiu alhora que oferia l'oportunitat de gaudir de les begudes sense consumir alcohol.\nGhia fa la major part del treball pesat a la nit al Spritz, amb refresc que afegeix efervescència i ajuda a obrir i expressar els aromàtics i botànics de Ghia. Els que el vulguin més dolç o amb més puntada poden provar un altre tipus de refresc; Els refrescs d'aranja, per exemple, funcionen força bé amb els sabors de la Ghia. Un toc de taronja i una branca de romaní proporcionen aromàtics addicionals, i el resultat és un cóctel sense alcohol infal·lible adequat per al brunch, l'aperitiu i la beguda després del sopar sense risc de mal de cap l'endemà.\nPer què l'hora de l'aperitiu s'ha apoderat d'Amèrica\ncom es fa sucre senzill\nsomia amb uns óssos que em persegueixen\nquè significa somiar amb l’oceà\nel que hi ha en una beguda caucàsica


Procell comprar i ofertes material ciclisme de Procell a Bikeinn\nSalut i nutrició (1)\nSuplementació esportiva (1)\nVeure-ho tot ( Procell )\nProcell a bikeinn - la millor selecció de productes al millor preu. Mai havia set tant fàcil navegar i comprar per internet articles de ciclisme. I el millor de tot és que et portem el material de ciclisme que necessitis directament a la porta de casa. La majoria de productes Procell s’envien ràpidament, 24 hores després d’haver fet la compra a bikeinn. Com a distribuïdor autoritzat de Procell tenim un ampli coneixement de tots els productes i últimes tecnologies. Podem assessorar-te amb els millors consells per utilitzar i cuidar el material Procell de la millor manera. Sempre que ho necessitis rebràs el millor servei del nostre equip d’esportistes experts. Creiem que una part important per a la satisfacció del client és garantir que la compra es fa en un entorn 100% segur i confidencial. Volem que estiguis 100% satisfet amb la teva compra a bikeinn, però si per algun motiu això no passés, tens 30 dies per fer la devolució de la compra. Si tens una pregunta o necessites que t’assessorem, no dubtis a contactar amb el nostre equip d’atenció al client de bikeinn. Estarem encantats en donar resposta a totes les teves preguntes i a ajudar-te en tot el que necessitis!


Adeu a la Copa (2-0)\nUn desenfocat i desconfigurat FC Andorra cau eliminat amb una justa derrota a El Plantío davant del Burgos CF. El porter Bañuz, fantàstic amb un grapat d’intervencions, va evitar una derrota més folgada\nEl jugador de l'FC Andorra Marc Pedraza pren la posició en espera d'un servei de cantonada ahir al partit disputat a Burgos.\nActualitzada 17/12/2020 a les 09:41\nSemblava escrit a l’imaginari col·lectiu que no era l’any de la Copa. Amb un Burgos molt superior, Bover i Iker Goujón van poder mudar el partit a la pròrroga, però no va aparèixer l’encanteri, ni una alenada desesperada, ni un gir afortunat del guió. A més, Saúl Berjón, en fora de joc, va rematar al darrer sospir un FC Andorra massa rovellat per la inactivitat i amb altres inquietuds al cap. Un 2 a 0 que es tradueix en l’eliminació del torneig i en la necessitat de focalitzar els esforços en la veritable batalla, la lliga.\nEs presentava encarcarat l’Andorra després d’estar gairebé un mes sense competir, purgant el brot de coronavirus, però famolenc de disputes i possessions i, en definitiva, de jugar i de sentir el cuquet del futbol. Nacho Castro va allistar un onze esquitxat amb habituals i futbolistes amb menys presència, un maridatge que va resultar un dibuix amb tres centrals –Pastor, Adri Vilanova i Pedraza–, amb Ballarín de carriler i ajudant en les transicions. El tècnic asturià, amb Loureiro encara fora de combat, no va voler arriscar i va deixar Pau Martínez a Andorra, amb l’Hospitalet i la lliga, allà on es remenen les cireres, a l’horitzó.\nVa destapar imperatiu el partit l’equip tricolor, amb una pressió alta i amb un verinós cop de cap de Pedraza que Óscar López va saber refredar. Ho va provar també Borja Herrera amb un servei llunyà de falta sense cap conseqüència però, en aquest punt, ja va saber el Burgos desxifrar on estava el punt feble. A Pastor li va costar acomodar-se al perfil dret i queia massa pel centre, un esvoranc on, un cop descobert, l’equip castellà va començar a voler treure petroli amb les escaramusses de Javi Gómez i Piscu. Bañuz va irrompre per treure una pilota a Alarcón i el pal va escopir una fuetada d’Álvaro Rodríguez. El mateix lateral burgalès trucava de nou a la porta amb un xut que marxava a la riba, després d’un telegrama enviat des de la mateixa banda dreta tricolor. L’Andorra es va saber reajustar i cargolar, ja amb defensa de quatre, i començava a tenir menys ensurts per agrair l’arribada de l’interludi.\nFeia la sensació que el partit se’ls feia pesadot als tricolors, mig borrós, pastós, fins que Castro va reclutar Rubén Bover i David Martín, necessitat d’una sacsejada i d’atorgar més tonatge a les intencions de l’equip. Casadesús es va citar sense sort amb Óscar López, el porter local, però entossudit a reobrir la ruta pel costat de Pastor, el Burgos va fer tremolar Bañuz amb un cop de cap de Juanma. El preludi del primer gol de l’equip castellà i la resolució de Javi Gómez embocant una aventura gremial del mateix Juanma i Pisculichi. L’Andorra, estàtic i destenyit, no va saber virar la inèrcia del partit i el Burgos, amb uns entremaliats Piscu i Juanma, va poder, fins i tot, augmentar el càstig si no haguessin aparegut Bañuz i la poca afinació dels atacants de l’equip castellà. L’entrada d’Iker Goujón va ajudar a fer caminar pel filferro el Burgos amb algunes escaramusses escadusseres que podien alimentar l’esperança, ni que fos desesperada, dels tricolors. La Copa, definitivament, es va esvair amb el fibló de Saúl Berjón a l’ocàs.\n“Ha passat el que ha fet més mèrits”\nNacho Castro. L’entrenador de l’FC Andorra es va mostrar resignat en la valoració postpartit. El tècnic asturià va reconèixer que el Burgos havia merescut superar l’eliminatòria. “Ha passat l’equip que ha fet més mèrits per aconseguir-ho. Hem competit bé, però el rival ha estat superior”, va explicar. Castro va afegir que “hem tingut opcions fins al final però també ells han generat molt per fer més gols abans del 2 a 0”.


IVAM - Institut Valencià d'Art Modern | Acte de conciliació, Pilar Beltrán (Villanueva de Viver, Alt Millars)\nActe de conciliació, Pilar Beltrán (Villanueva de Viver, Alt Millars)\nVillanueva de Viver és un poble fronterer a cavall entre la Comunitat Valenciana i Aragó, un lloc d’encreuament de cultures on, en els seus orígens, van conviure moriscos, jueus i cristians. M’interessa eixe caràcter fronterer i multicultural, amb tot el que això implica, com a lloc de trobada i confrontació, alhora.\n«Els pobles no són eixe lloc idíl·lic i sense problemes que imagina el visitant. En ells tots es coneixen i hi ha picabaralles que venen de molt de temps arrere», comenta una veïna.\nQuan busque en l’arxiu històric dades sobre la seua població, descobrisc també diversos documents del Jutjat Municipal, entre els quals hi ha cinc actes de conciliació datats al començament dels anys quaranta, primers anys de postguerra… Actes de Conciliació. M’atrauen aquests documents no sols pel seu caràcter jurídic, sinó també a nivell estètic i poètic.\nConciliar, ser capaços d’acostar postures i arribar a acords, està en la base de tota convivència. Amb aquesta idea en ment he anat teixint una proposta a partir de l’escoltat i observat durant la meua estada. Un projecte, encara en fasé de materialització, basat en xicotets actes de conciliació, a partir de gestos quotidians i elements de de la natura, que de forma metafòrica ens parlen de possibilitar la vida.\nDescàrrega ací la informació sobre el procés d’intervenció artística que està realitzant Pilar Beltrán a Villanueva de Viver.\nPilar Beltrán (Castelló, 1969) compagina la creació artística amb la docència en la Facultat de Belles Arts de València (UPV). Les seues propostes sorgeixen, sovint, de reflexionar sobre el més pròxim per a entendre allò global, mitjançant l’ús d’elements (auto)biogràfics per a parlar de l’experiència col·lectiva.


El cicle de debats Volca't tractarà el model alimentari garrotxí\nComentaris tancats a L’ANEGX organitza el cicle de debats Volca’t sobre el model alimentari i de desenvolupament de la comarca\nLa Garrotxa acollirà un cicle de debats fins ara inèdit a la comarca. Les xerrades tractaran el model alimentari i de desenvolupament que els ciutadans volen de cares al futur a curt termini. El cicle, titulat ‘Volca’t’, ha estat organitzat per l’Agrupació Naturalista i Ecologista de la Garrotxa i constarà de 4 debats.\nL’Agrupació Naturalista i Ecologista de la Garrotxa organitza per primera vegada el cicle de debats ‘Volca’t’ per parlar sobre el model alimentari i de desenvolupament de la comarca. El cicle comptarà amb quatre debats, el primer de tots serà el divendres 5 de maig a Can Trincheria, amb el títol ‘Comerç alimentari a la Garrotxa’.\nEl segon debat tindrà lloc a Can Trona el divendres 19 de maig, per parlar de l’estat del sistema alimentari i el sector primari català. L’Hospici acollirà la tercera jornada el divendres 2 de juny per tractar el model de desenvolupament de la Garrotxa. El cicle Volca’t es tancarà al Núria Social el 16 de juny amb el debat ‘Dones i Món Rural’.\nEl Parc Natural conjuntament amb altres equips tècnics han iniciat un cultiu experimental per trobar les millors fórmules de conreu de producte ecològic. La intenció és trobar els millors mètodes per conrear producte ecològic i compartir aquest coneixement…\nL’aparició dels primers casos de coronavirus a la Garrotxa no ha alterat el sistema sanitari comarcal perquè ja s’havien pres les mesures pertinents per fer front a una previsió que, de moment, s’està complint. És l’afirmació que fan els responsables…\nTorna el Premi Ratafia Russet de composició per a sac de gemecs dins la programació de la 24a edició del Cornamusam\nAquest 2015 torna el Premi Ratafia Russet dins de la programació del 24é Cornamusam. Després de 9 anys sense organitzar aquest concurs, l’Associació El Til·ler ha tornat a engegar-lo i ja s’han fet públiques les 5 obres finalistes. Rissaga, Gemecs Blues,…\nA partir del 16 de novembre la Policia Local d’Olot augmentarà els controls en parcs i zones d’esbarjo habituals dels animals de companyia per sancionar les males conductes dels seus propietaris. Aquest augment de la vigilància policial va acompanyat d’una…


DroomHotel 't Heinenhoes Aa en Hunze Països Baixos - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\n't Loeg 4, Anderen, Aa en Hunze, Països Baixos, 9465 TM - Veure al mapa\nConvenientment situat a Anderen, DroomHotel 't Heinenhoes és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl DroomHotel 't Heinenhoes, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. L'hotel ofereix accés a una gran gama de serveis, inclosos servei d'habitacions, servei de cangur, restaurant, bar, lloguer de bicicletes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, servei de despertador, escriptori, balcó/terrassa, despertador per satisfer els clients més exigents. Tant si és un entusiasta del fitness o simplement busca relaxar-se després d'un dia dur, estarà entretingut per les instal.lacions de primera classe com jardí. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a DroomHotel 't Heinenhoes.\nTots els tipus de viatgers (135) Parelles (104) Viatgers en solitari (7) Famílies amb infants petits (7) Famílies amb infants grans (1) Grups (16)