Arxiu de la categoria: Catalunya\nAbans arribarà Godot, que una proposta de l’estat espanyol\nPublicat el 11 de desembre de 2014\nPreparant el puntCAT d’avui, dedicat a l’actualitat, i especialment a la possibilitat que hi hagi eleccions catalanes en el curt termini, recupero algunes de les reflexions que vaig fer ahir mateix, a Lleida, durant la presentació del llibre ‘Som una nació europea (i una carpeta incòmoda)’.\nEntre d’altres coses, vaig fer referència a si veig possible, o no, que de part de l’estat espanyol ens arribi alguna proposta interessant que puguem considerar com a alternativa al fet que Catalunya esdevingui un subjecte polític sobirà, és a dir, un Estat. La meva conclusió va ser, simplement, que ja no hi confio. Cada vegada tinc més la impressió que abans arribarà Godot, amb permís de Beckett, que una proposta d’aquestes característiques, per molts esforços que faci (que no dubto ni per un segon que els fa) l’amic Iceta.\nD’un context com l’actual, amb el PP amb majoria absoluta, per descomptat que no en podem esperar res. Però és que tampoc no sóc capaç de visualitzar cap altra majoria o correlació de forces amb la voluntat i el convenciment necessaris per tal d’obrir una porta a l’entesa que sigui prou gran per fer-hi passar les aspiracions que actualment té una gran part de la gent a Catalunya.\nEn altres paraules: en relació al PP ho hem sabut sempre, que la porta estava tancada, i per tant ja no hem fet mai l’intent de creuar-la. El problema amb el PSOE, en canvi, és que contínuament han jugat a entreobrir-la, fent-nos creure que ens convidaven a creuar-la per, un cop al llindar, tancar-nos-la de cop als nostres nassos, sigui de maneres subtils o directament a cop de ribot. Finalment, la incògnita, ara, es diu Podemos, tot i que, de moment és només això, una incògnita.\nSigui com sigui, crec que és just recordar també que, ara com ara, només dues forces (l’esmentat Podemos i IU), han fet explícit el seu suport a que Catalunya pugui votar. No és poca cosa, però temo que no sigui suficient.\nHi ha hagut molt de temps, moltes oportunitats, moltes esteses de mà per fer ús d’aquesta eina. Però a l’altra banda mai no hi hem trobat contraparts interessades, ni tan sols, a parlar-ne.\nArribats a aquest punt sóc dels qui pensa que les successives mobilitzacions ciutadanes ho han deixat més que clar: les institucions del país, i els seus partits (almenys aquells que es manifesten defensors de l’exercici del Dret a Decidir), tenen ara un mandat que consisteix a encarar el camí cap a la construcció d’un estat.\nÉs possible, només possible, que si encarem aquest camí, passi com va passar a Escòcia, quan David Cameron, veient com anaven les enquestes, va fer un darrer gest desesperat i va fer una oferta que va convèncer una part dels que estaven a punt de votar sí per tal que canviessin el vot, i acceptessin quedar-se al Regne Unit.\nTal i com veig la situació actual a l’estat espanyol, un oferta similar només arribarà, siguin quines siguin les majories al Parlament de l’Estat, si veuen de manera fefaent que ja hem emprès el camí cap a la independència. I fins i tot en aquest hipotètic cas, caldria veure quina és l’oferta, i fins a quin punt resulta convincent, almenys per una part dels qui, avui per avui, no veuen alternativa a la via sobiranista.\nDe moment, però, crec que després del 9N toca fer un pas més, bàsicament per no decebre les expectatives que tanta gent ha dipositat en els conductors del procés. I aquest pas, crec, comporta la celebració d’unes eleccions que determinin quines són les majories actualment existents a Catalunya, i per tant si és possible, o no, que el Parlament sortint (i per tant un nou govern) disposi d’un mandat clar en el sentit exposat més amunt, és a dir, per anar fent via cap a la creació d’un nou Estat.\nParaula de Fontana\nCom a complement bibliogràfic i argumental, m’ha resultat molt il·luminador llegir i escoltar les reflexions d’algú que té prou coneixement sobre qui som, i d’on venim, com per poder donar-nos pistes prou sòlides sobre cap on hauríem d’anar. Em refereixo a l’historiador Josep Fontana, que amb motiu de la publicació de l’assaig La formació d’una identitat (Eumo Editorial) fa un recorregut per la història de Catalunya per exposar com s’ha construït la identitat catalana. Se’n pot llegir un fragment a Núvol .\nIgualment suggerents són, també, les reflexions que Fontana va fer a El Matí de Catalunya Ràdio ahir, dimecres: “La gent no es pot desencisar a curt termini“.\nO en aquesta entrevista que li van fer a Vilaweb: “Aquest país, si s’ha de salvar, el salvarà la gent'”.\nPublicat dins de Política Catalana/PPCC/Andorra i etiquetada amb Catalunya, Eleccions, Fontana, Procés | Deixa un comentari\nPublicat dins de Política Catalana/PPCC/Andorra, Política espanyola (des del PE) i etiquetada amb Catalunya, Democràcia, Procés | Deixa un comentari\nGestionar els béns comuns a Catalunya (proposta per a Àgora, a ‘El país que volem’)\nLa meva participació al Programa Àgora (El país que volem) 14/10/14, i concretament en el bloc destinat a valorar ‘L’Equilibri territorial: medi urbà, medi natural‘.\nA grans trets vaig explicar el següent:\n“El país és fràgil per actuacions generals (canvi climàtic), irresponsabilitats (sobrepesca, contaminació de terra, mar i aire) i especulacions (fracking, urbanisme agressiu).\nL’advertiment de científics, ciutadans i polítics, i els seus intents de capgirar-ho tot, topen amb dificultats, interessos econòmics, electorals i empresarials. La concentració de poder i les privatitzacions de recursos dificulten l’accés universal a béns com l’aigua i l’energia\nCom a possible solució, apareixen els anomenats béns comuns, i la seva gestió. Són xarxes que sustenten la vida, teixides per gestar processos productius, reproductius i creatius, com l’aire, l’aigua, les llavors, la diversitat cultural o el genoma humà. Podem dir que són béns materials i immaterials d’usdefruit comunitari sense propietat particular, d’accés limitat pels humans, a mig camí entre béns naturals i mercantils, entre drets i serveis públics.\nS’han d’aprofitar els canvis actuals per replantejar tot el sistema, per fer justícia ambiental i social.”\nAquí teniu la conferència completa (compartida amb Ramon Folch i Josep Amat Girbau)\nTambé vaig aportar com a complement l’article que vaig publicar a l’ARA fa unes setmanes, sobre el tema: ‘Catalunya i la gestió dels béns comuns‘.\nLa proposta forma part d’un paquet de propostes que podeu valorar (i votar) aquí.\nPublicat dins de Béns comuns i etiquetada amb Béns comuns, Catalunya, Pesca, Territori | Deixa un comentari\nParlem de somnis\nAvui, com mai, ens calen projectes i propostes polítiques que il·lusionin, que ens facin somniar, que donin (i ens donin) esperança.\nDurant anys, fins i tot dècades, un dels projectes col·lectius que ens ha fet somniar a molta gent ha estat, precisament, el de la construcció europea (quina millor manera de superar anys de guerres, sang i destrucció que amb un projecte comú, amb objectius compartits i destins entrelligats?)\nPerò avui aquell somni ha quedat, si més no, estancat. La gran mobilització euroentusiasta de fa uns anys es debat cada cop més entre l’europaciència i l’eurodecepció, i deriva, de manera preocupant però inalterable, cap a l’euroescepticisme, o directament l’eurofòbia.\nVista amb les ulleres d’un ciutadà com ara jo, català, amb fermes conviccions socials i ambientals i defensor de realitats construïdes sobre la base del respecte dels drets i les llibertats, la construcció europea és, avui per avui, una bona idea inacabada, mal executada, i que corre el risc de descarrilar.\nParal·lelament, a Catalunya, un altre projecte està guanyant espai en els anhels individuals i col·lectius de molta gent: la construcció d’un nou país.\nNo són somnis incompatibles. O almenys això és el que defenso aquí.\nEl lema de la Unió Europea és: ‘Units en la diversitat’. Un lema bonic i que comparteixo, però que aplicat a la Unió Europea actual fa temps que ha quedat relegat a la categoria d’eufemisme, més que no pas a la d’eslògan. No en la definició, certament, però sí en la seva concreció institucional i política. I és que l’euro-realitat actual és una unió, sí, però només d’Estats. Els pobles i les persones hem passat clarament en un segon terme.\nAquest és, a parer meu, un dels principals problemes que expliquen la crisi europea, sinó el més important, i la raó per la qual tanta gent que un altre moment havia cregut en aquest projecte, i l’havia defensat amb merescut entusiasme, se’n senti ara decebuda, allunyada i, fins i tot, emprenyada.\nPer què? Doncs perquè, entre d’altres coses, la gent responsable de pilotar el projecte sembla haver oblidat en gran mesura l’interès comú i la responsabilitat compartida, aspectes clau, ambdós, per consolidar un demos europeu creïble i inspirador envers la ciutadania.\nMolts dels Estats actuals, o més ben dit, els governs d’aquests, treballen amb agendes polítiques i econòmiques supeditades a cicles electorals curts (màxim quatre anys), interessos electoralistes locals i, a més, sovint molt condicionats per les vel·leïtats i als interessos d’uns altres actors de nul·la credibilitat democràtica com són les grans corporacions financeres i econòmiques.\nLa pregunta aquí és: si Catalunya fos un Estat, enlloc de ser una part d’un altre, actuaria diferent a com ho fan els actuals? Segur que hi ha molta gent que, legítimament, creu que sí, que seria diferent. Personalment no ho tinc tan clar. I això, que no amago en absolut que m’amoïna, suposa tot un desafiament. Els problemes europeus actuals són de caràcter estructural i s’han de resoldre amb mentalitat europea transestatal i, fins i tot, supraestatal.\nAra bé, no considero que això que acabo d’apuntar sigui, ni de bon tros, motiu per no seguir avançant en el procés de consolidació nacional engegat. És més, desitjo que l’etapa final d’aquest sigui la concreció d’una Catalunya Estat integrada, malgrat tots els malgrats, i això que en són molts, a la Unió Europea.\nÉs legítim, reitero, que hi hagi qui pensi que ens trobem confrontats a una contradicció i que no té cap sentit apostar, com alguns ho fem, per esdevenir un Estat. Un més, se’ns diu sovint. Discrepo, però, d’aquest escepticisme, i malgrat que sóc ben conscient de les dificultats i els entrebancs que comporta aital opció, considero que en cap cas aquests són insalvables.\nM’explico: tal i com ho veig, la voluntat de convertir-nos en un Estat, igual com ho són la resta dels que actualment formen la Unió Europea i amb els quals hem de poder parlar de tu a tu, suposa un risc i una oportunitat alhora. El risc seria, per a mi, que les ambicions nacionals catalanes derivessin cap a un model d’Estat que fos una simple rèplica dels que existeixen ara i que, per tant, en repetís alguns dels comportaments i tics que considero anacrònics. L’oportunitat, en canvi, consistiria a aprofitar el moment històric que aquest procés ens brinda per tal de corregir, ja de partida, alguns d’aquests errors.\nÉs així com encaro aquesta etapa que tot just engeguem. I ho faig sense renunciar ni un gram a les meves conviccions ecologistes, d’esquerres, feministes, pacifistes, llibertàries i europeistes.\nÉs possible, de fet n’estic convençut, avançar amb un doble objectiu al punt de mira: un, esdevenir Estat (la qual cosa depèn fonamentalment de nosaltres, país i ciutadans/es); i dos, ja més complex, que aquest Estat s’integri en realitats institucionals i polítiques supraestatals, millorades i democràtiques, com la Unió Europea, per tal de poder fer front a les complexitats socials, econòmiques, culturals, lingüístiques, nacionals, històriques, comunicacionals, infraestructurals, mediambientals, i competencials actuals.\nEn altres paraules, allò que algunes i alguns reclamem és una UE en què Catalunya pugui decidir i incidir, amb veu pròpia, sense interferències innecessàries de l’Estat espanyol, i a la vegada amb total voluntat de construir una identitat col·lectiva superior (l’europea) a partir de la singular complexitat d’una intrínsecament pròpia (la catalana).\nÉs possible, és raonable, és democràtic, però, sobretot, és una demanda ciutadana a la qual les institucions i els partits polítics han de fer front amb rigor, valentia i sentit de la responsabilitat històrics.\n(NOTA: Aquest text forma part del llibre ‘Som una nació europea (i una carpeta incòmoda). Catalunya vista des d’Europa‘, Ed. Rosa dels Vents, 2014)\nAutors fotografies: Superior: Artur Ribera (Tot Sant Cugat / Diari de Sant Cugat); Inferior: Rosa dels Vents.\nPublicat dins de Llibres: Som una nació europea (i una carpeta incòmoda) i etiquetada amb Catalunya, Europa, llibres, Política, Som una nació, UE | Deixa un comentari


Joan Baldoví signa un manifest per a un govern de PSOE, Units Podem i Ciutadans\nEl manifest l'han signat més de 450 personalitats que demanen un 'govern de progrés'\nMés de 450 persones, entre les quals hi ha personalitats del món de la cultura, activistes socials, professionals i sindicalistes, han publicat aquest dijous un manifest en el qual demanen ‘un govern de progrés’ basat en un acord de PSOE, Units Podem i Ciutadans.\nEl manifest ho subscriuen alguns polítics en actiu, entre els quals hi ha l’excoordinador federal d’IU i actual diputat al parlament d’Astúries, Gaspar Llamazares, i el portaveu de Compromís al Congrés, Joan Baldoví. Les dues formacions es van presentar en coalició amb Podem el passat 26J. Tot i això, entre els signants no hi ha representants de Podem ni de Ciutadans.\nSí que hi ha l’ex-candidat d’IU a la presidència de la Comunitat de Madrid, Luis García Montero, la diputada d’aquesta formació a Astúries Concha Masa i l’economista Juan Torres, que va col·laborar inicialment amb Podem a l’esborrany del seu programa econòmic. També figuren els exdiputats del PSOE Manuel de la Rocha Rubí i Antonio Gutiérrez (exsecretari general de CCOO) i l’exalcalde de Vitòria José Ángel Cuerda (PNB).\nEl manifest, publicat aquest dijous com a publicitat en ‘El País’, té el suport d’algunes personalitats de la cultura, entre els quals hi ha el premi Cervantes Antonio Gamoneda, tot i que la seva signatura no va arribar a temps d’incloure’s en el text imprès, segons ha assegurat a Europa Press un dels promotors del text, Joanen Cunyat, de la plataforma Retallades Zero.\nTambé estan el pintor Antonio López —membre de Retallades Zero— els escriptors Juan Madrid, Juan José Millás, Javier Reverte, Antonina Rodrigo i Manuel Rico i l’humorista gràfic Antonio Fraguas, ‘Forges’.\nEl text argumenta que, tot i que el PP ha estat el partit més votat el passat 26J, la majoria dels espanyols van votar per canvi i regeneració, de manera que PSOE, Units Podem (incloent-hi les seves confluències territorials) i Ciutadans van sumar 13,6 milions de vots, ‘gairebé el doble dels obtinguts pel PP’, i 188 escons.\nPer això, crida a no desaprofitar l’oportunitat d’emprendre els canvis que ‘la ciutadania exigeix’ i a no ‘permetre quatre anys més d’un govern del PP que ha portat l’empobriment i l’increment de les desigualtats’, així com ‘reculada en importants conquistes socials’, ‘pèrdua de llibertats’ i ‘avanç de la corrupció i degeneració de la democràcia’.\n‘Necessitem un altre govern que reverteixi les retallades, defensi la sanitat i l’educació pública, els drets laborals, la cultura, la ciència i el medi ambient, que protegeixi als autònoms, ajudi les pimes i generi feina. Necessitem altres polítiques que acaben amb la desigualtat, castiguen exemplarment la corrupció i posen fi al deteriorament democràtic’, argumenten els signants.\nPer això, criden a les tres formacions ‘a fer els esforços necessaris per a aconseguir un nou govern que posi fi a les retallades, comenci un procés de regeneració democràtica i respongui a les necessitats socials més urgents’.


L’Ajuntament de la Seu d’Urgell aprova les bases per contractar un assessorament financer - FÒRUM.ad\nL’Ajuntament de la Seu d’Urgell aprova les bases per contractar un assessorament financer\nOn: 31/01/17 14:51\nLa Junta de Govern de l’Ajuntament de la Seu d’Urgell ha aprovat les bases per a la contractació de l’assessorament financer del consistori.\nLa mesura forma part de la voluntat de l’equip de govern municipal, expressada públicament aquest any passat, d’adjudicar a partir d’ara mitjançant concurs públic aquest tipus de serveis, fins i tot en casos en què no hi està obligat per llei, per tal de garantir-ne la màxima transparència, segons ha explicat el tinent d’alcalde d’Hisenda, Jesús Fierro.\nDes de l’Ajuntament s’ha recordat que, concretament, aquesta contractació ve motivada per la necessitat de complir, com la resta d’administracions públiques, amb les exigències de la Llei Orgànica 2/2012, de 27 d’abril, d’Estabilitat Pressupostària i Sostenibilitat Financera, aprovada pel Govern espanyol. Aquesta norma ha provocat un increment dels requisits administratius quotidians relacionats amb el finançament, motiu pel qual el plenari va aprovar reforçar la tasca habitual dels tècnics municipals mitjançant un assessorament extern.\nUn cop aprovat el plec de condicions, l’anunci de licitació es publicarà els propers dies i a partir d’aquell moment les empreses interessades disposaran del termini legal previst per presentar les seves ofertes. El preu de sortida –preu màxim de contractació- serà de 40.000 euros.\nEntre les tasques que assumirà l’empresa contractada hi ha la revisió dels tancaments comptables i l’aplicació de la llei en la consolidació dels pressupostos, a més a més de l’assessorament en canvis normatius en matèria econòmica i financera, impostos i taxes. La mesura implica tant l’Ajuntament com les societats i patronats vinculats al consistori.\nPrevious Post: L’arxiu d’RTVA viatja fins al núvol d’Andorra Telecom per garantir-ne la seva permanència\nNext Post: Exhaurides les inscripcions per participar al taller sobre l’alimentació durant el tractament del càncer


Producció ecològica. És viable? | BonDia Diari digital d'Andorra.\nL’apicultor Mathieu Garaud en plena activitat.\nLes vinyes de Mas Berdaguer.\nElaboració dels embotits de Cal Jordi.\nRecollida de la matèria prima per a les melmelades del Pastador.\nDc., 09/12/2020 - 02:35\nMireia Suero Comellas / Foto: M.G. / C.V. / E. P. / M. N.\nEntre els productors artesanals hi ha el ferm convenciment que el futur passa per la certificació ecològica, una regulació aprovada recentment pel Govern i que ha de permetre als consumidors identificar fàcilment els articles bio. De fons, però, hi ha el neguit dels costos que això suposarà per a uns negocis petits i dels quals massa sovint no se’n pot viure.\nL’apicultor Mathieu Garaud, d’Autèntic, remarca que el certificat ecològic és important perquè “garanteix als clients una qualitat de producte”. Diu que estudia sol·licitar-lo (almenys per a una part de la producció) però hi veu dificultats, entre les quals hi ha la despesa afegida del procés de certificació. I si bé això es pot repercutir en el client, Garaud avisa que “la qualitat és important però tot té un límit”. També haurà d’analitzar com s’adeqüen els requisits al país, ja que no és el mateix les abelles que té al parc de Sorteny que les de la Comella, al costat del forn, apunta.\nTambé Jordi Planes, propietari i artesà de Cal Jordi, veu interessant la certificació ecològica i el suport ofert pel Govern. Planes defensa que “hem d’anar cap a la certificació ecològica, però el problema és la viabilitat econòmica”. Indica que en el seu cas (elabora embotits) és difícil trobar la matèria primera, ja que la majoria de negocis del sector rendibilitzen la producció amb l’engreix dels porcs i l’elaboració. A més, els preus dels productes ecològics oscil·len cada setmana. En tot cas, remarca que no treballa amb additius (només hi posa sal i pebre) quan la producció ecològica permet la seva utilització per poder fer estocs més llargs i tenir una data de caducitat menys limitada.\nSònia Cano Sansa, del Pastador de Casa Joanet de Sispony, produeix melmelades i mel. Sol·licitarà el certificat ecològic perquè “dona un plus de qualitat” i “reconeixement de cara a l’exterior”, tenint en compte que la normativa aplicable és la mateixa que la de la Unió Europea. “Dona una empenta molt important en promoció”, exposa. Carles Verdaguer, de Mas Berenguer, de la seva banda, troba el projecte interessant. A les vinyes no treballen amb productes químics, indica, i hi afegeix: “veurem fins on arriba la demanda”.\nEls productors defensen que al país hi ha qualitat i veuen futur en el quilòmetre zero. Però, se’n pot viure? Garaud espera poder-ho fer en un futur proper. Ara per ara cal ingressos d’una altra banda. Planes assenyala que aquesta activitat permet tenir una sortida professional però “sense grans pretensions”. Tot sol, argumenta, no pot fer un gran estoc, però si tot continua igual, “se’n pot anar vivint”. De fet, això és l’artesania: una activitat sostenible. Planes destaca que cada cop més els hotels tornen a apostar pels productes d’Andorra i fins i tot els clients són els que ho demanen. Aquest comportament es dona també entre els particulars. “Potser es consumeix amb menys freqüència i més bo”, diu. Verdaguer, de la seva banda, explica que de moment les vendes no donen beneficis i troba a faltar que més restaurants incloguin a la carta els vins del país. Cano Sansa també mira a llarg termini. “Els inicis són molt durs”, recorda, al mateix temps que es mostra confiada que si les coses es fan bé el sector té futur i pot anar a l’alça, tal com succeeix a la resta d’Europa. Exposa que arreu els hàbits alimentaris han canviat i que cal seguir aquest camí. Un camí que pot esdevenir un nou sector d’activitat al Principat. “Si les coses es fan bé”, insisteix.


L’Ajuntament de Caldes d’Estrac i la UPC organitzen una Jornada sobre Eficiència Energètica i Energies Renovables - Impulsa, la plataforma que connecta fabricants i administració local\nL’Ajuntament de Caldes d’Estrac i la UPC organitzen una Jornada sobre Eficiència Energètica i Energies Renovables\nL´Ajuntament de Caldes d´Estrac juntament amb la UPC, i amb el suport de ICAEN (Institut Català de l´Energia), organitzen la “Jornada sobre Eficiència Energètica i Energies Renovables: dos valors en alça”, que es completarà amb una visita guiada a les actuacions sostenibles realitzades per l’Ajuntament.\nL’objectiu de la jornada és divulgar els conceptes d’eficiència energètica i d’energies renovables, a l’efecte de potenciar els agents implicats, administracions, tècnics, instal•ladors, gestors energètics i consumidors, de la conveniència de l’estalvi energètic i dels nous requeriments en que s’haurà d’emmarcar la rehabilitació de l’edificació, l’obra nova i el seu manteniment.\nUn objectiu addicional d’aquesta jornada és la invitació a la formació continuada dels agents implicats, amb l la voluntat d’organitzar altres cursos específics de formació, alhora que possibilitar noves línies de recerca, que sorgeixin de la mateixa dinàmica de la jornada.\nEl seu contingut va dirigit als agents que actuen en el Maresme, amb la focalització en els sistemes més eficients i en els tipus d’energies renovables més idònies per aquest àmbit geogràfic, tant per les seves característiques climàtiques com forestals i termals.\nTambé va focalitzada a la demanda d’eficiència energètica del consumidor més específic de la zona, a fi de convertir-se en una jornada pràctica i de referència lligada a aquest entorn geogràfic.\nAlgunes de les temàtiques més destacades versaran sobre solucions per a l’eficiència energètica dels edificis existents, a càrrec de l’arquitecte i Professor Daniel Tigges; les avantatges i inconvenients de les energies renovables a càrrec del Catedràtic Joan Lluis Fumadó; la geotèrmia de la ma del mestre industrial Bartomeu Casals; i la solar tèrmica i fotovoltaica a càrrec de l’enginyer industrial Manel Romero.\nLa jornada es complementarà amb una visita guiada després de dinar a les actuacions sostenibles que ha fet l’Ajuntament de Caldes d’Estrac així com amb una ponència per part de l’enginyer de l’Ajuntament de Caldes d’Estrac, Patrick Renau, que compta amb àmplia experiència en energies renovables i en mobilitat elèctrica.\nLa jornada tindrà lloc a l’equipament “La Fabriqueta” de 9h a 18:30h. Per més informació contactar a: http://www.caldetes.cat/


Taiyuan Atour Hotel Taiyuan Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNO.236 South Bingzhou Road, Xiaodian, Taiyuan, Xina, 030006 - Molt bona ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Taiyuan Atour Hotel?\nMés informació sobre Taiyuan Atour Hotel\nRenovat l'any 2014, el Taiyuan Atour Hotel garanteix els seus hostes una estada plaentera a Taiyuan tant per negocis com per oci. A només 1km del centre de la ciutat, la localització estratègica de l'hotel garanteix que els seus clients puguin accedir fàcil i ràpidament als punts d'interès locals. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nTaiyuan Atour Hotel ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Mentres estan allotjats en aquestes meravelloses instal.lacions, els clients poden gaudir de servei d'habitacions 24 hores, Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, recepció 24 hores, express check-in/check-out, magatzem d'equipatge.\n152 habitacions que es distribueixen sobre 6 plantes ofereixen una càlida i plaentera escapada i comoditats modernes com ara televisió de pantalla plana, aire condicionat, calefacció, servei de despertador, escriptori. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Sigui quin sigui el motiu del seu viatge, Taiyuan Atour Hotel és una selecció idònia per a la vostra estada a Taiyuan.


Corrent junts: d’octubre 2011\n30-10-2011 VI CURSA EL PONT DE VILOMARA.\nAhir va tocar fer rodatge pel Pont de Vilomara. Tenia un entrenament suau d´uns 10 Km, per terreny variat, axis que m´anava de conya aquesta cursa.\nTe truc, foto feta abans de la sortida.\nEl resultat ha estat un bon temps 0:44:05 temps oficial, tenint en compte que vinc de fer la marató del mediterrani la passada setmana, i que les forces encara estan una mica justes, no em puc queixar. 156 de la general de 628 arribats i 41 de la categoria. La cursa excel.lent pel seu recorregut, la bonissima organització, entrega de pitralls, etc. I si a això li afegeixes que t´acompanya la família i que després varem menjar un bon entrecot a un Restaurant proper, no es pot demanar mes. En resum, una jornada distreta, amb bon temps i ben acompanyat.I ara a continuar entrenant, aquesta setmana toca fer uns 70 Km, segons el pla d´entre-nament que estic seguint.\nI d´aqui 2 setmanes la Behovia. Aviam com va. Ja seguirem comentant.....\nPublicat per Quimet a 9:29 1 comentari:\n23-10-2011 MARATÓ DEL MEDITERRANI.\nAvui he fet la meva tercera Marató. He millorat significativament el temps, tot i que al final he tingut molesties als isquio, la panxa, i per que no dir-ho, amb una bona pájara, i he tingut que afluixar força. Llástima dels darres Km, en que el ritme ha baixat bastant, fent algun Km, per sobre de 6 minuts. La propera segur que ho millorarem.\nI sobretot, el mes maco de la cursa, es que per primer cop hi heran els pares, i per segon cop l´Anna, i les persones més maques i maravelloses del mon, L ALBA i la JÚLIA. La foto es del moment en que estem a punt de creuar la meta, la Srta. Alba, la Srta. Júlia i jo mateix.. Afegeixo un dibuix molt xulo que m´ha fet l´Alba, alegoric d´aquesta cursa. He patit, però l´arribada val per tot l´esforç. I ara ja a preparar-me pel gran repte de la Marató de Barcelona, que voldria estar per sota dels 3:20. Tinc la sort d´haver trobat un entrenador personal que m´està preparant per mirar d´aconseguir el meu repte. A sota el video de l´arribada amb les nenes.\nArribada a la meta acompanyat de l´Alba i la Julia\nPublicat per Quimet a 8:45 1 comentari:\n09-10-11 CURSA DEL TORRO 2011 - AGRAMUNT\nEl cap de setmana vaig fer via cap a Agramunt. Havia entrenat fort el dissabte, 31 Km, i tenia ganes de provar-me. Axis que vaig buscar una cursa on permetessin inscripcions, i dit i fet, a les 10 del vespre, m´apuntava a\nen aquesta cursa. Ha estat una bona cursa, bon ambient, prop de 300 corredors en la cursa de 10 Km, i sobretot un día fantastic, amb molt de sol, però unes temperatures totalment soportables. El resultat ha estat una cursa cómode de correr que es fa sobre un perfil en lleuger desnivell, i jo diria que un 80 % per pista. El meu temps força bo, com sempre atenent a les meves capacitats. 73 de la general, 23 de la categoria i un temps de 43:46 a 4:23 amb un darrer Km, que he fet a 3:50. Tot just finalitzo la cursa, directe al cotxe per tornar a casa i celebrar amb la família el sant de la mare.\nPublicat per Quimet a 1:55 Cap comentari:\nLOS GORRIONES DE CAN AURELL\nFa uns 4 mesos aproximadament, a petició popular, ó millor dit arrel d´una idea de l´Alberto, varem fundar un club d´Atletisme que va durar una sola sortida ó potser dos per ser mes exactes. La realitat va ser que aquests amics amants de la bona vida i de les bones cerveses, tenien una mica d´embeja, i a imatge i semblança d´altres grups, varen voler formar un club per sortir a correr. Les conclusions es poden treure fàcilment, veient el perfil d´els esportistes, era normal que el club tingues tan curta durada. Be, cal salvar al Xavi, que s´ha enganxat a això de correr, i la propera setmana farà la seva primera mitja marató.\nRespecte a l´Alberto, doncs segons ell, diu que està lesionat, la realitat es que em sembla que prefereix els esports com la barra lliure (la del bar) i el golf. Tot i això ens ho varem passar be corrent junts.\nPublicat per Quimet a 6:57 Cap comentari:\n08-10-11 RODATGE LLARG I SORTIDA AMB MOSSEN HOMS\nJo soc l´extraterrestre de color verd del mig de la foto\nAhir per segon cop vaig tornar a sortir amb els Mossenaires. Es una gran experiencia, doncs l´hora i escaig que fem corrents es passa molt de pressa, i et permet gaudir d´uns paratges fantàstics que fins ara no havia conegut al fer quasi sempre sortides per asfalt. Haviem sortit a les 6:45 del c/ Bruc acompanyat de l´amic Agustí, una autentica màquina de correr. Quant hem arribat al punt de sortida ja portavem fets 14 Km. Això m´ha anat molt be per que avui tenia previst fer un rodatge d´uns 28 Km. Un cop feta la foto de grup, en Pep Moliner, l´alma mater d´aquest grup, ens ha guiat pel circuit d´avui. Tot just finalitzem el recorregut amb els amics mossenaires, l´Agusti i jo continuem el rodatge fins a casa. Al final han estat 31 Km, alguns d´ells a un bon ritme, tenint en compte les meves capacitats. Gracies Agusti, Pep i companys de Mossen Homs per permetre´m formar part del vostre fantastic grup.\nHaviem sortit a les 6:45 del c/ Bruc acompanyat de l´amic Agustí, una autentica màquina de correr. Quant hem arribat al punt de sortida ja portavem fets 14 Km. Això m´ha anat molt be per que avui tenia previst fer un rodatge d´uns 28 Km. Un cop feta la foto de grup, en Pep Moliner, l´alma mater d´aquest grup, ens ha guiat pel circuit d´avui. Tot just finalitzem el recorregut amb els amics mossenaires, l´Agusti i jo continuem el rodatge fins a casa. Al final han estat 31 Km, alguns d´ells a un bon ritme, tenint en compte les meves capacitats. Gracies Agusti, Pep i companys de Mossen Homs per permetre´m formar part del vostre fantastic grup.\nPublicat per Quimet a 10:17 Cap comentari:\nDISSABTE 01-10-2011 CURSA PENYA BLAUGRANA DE SANTPEDOR\nEl cap de setmana passat l´hem passat gaudint de la natura en un camping a la població de Salo. Es un camping molt tranquil on les nenes han pogut jugar i els pares hem descansat força. Escollir aquest camping, no era casualitat doncs m´hi vaig apuntar a la cursa de SANTPEDOR. Després d´un bon dinar amb canalons i Carn a la Brasa (tot molt digestiu per fer una cursa 4 hores després), varem sortir cap a Santpedor. Hem arribat força aviat, axis que hem aparcat l´auto en una explanada a uns 500 metres dels llocs on donen els pitralls i de la sortida. Avui m´ha tocat correr amb el número 23, casualitats de la vida, es un número amb força significació, doncs es la data d´aniversari de l´Anna, aixis com un número que han coincidit diversos fets concrets de la meva vida, però això ho deixem potser per un altre moment.\nLa cursa ha estat força dura amb moltes pujades i baixades, i jo diria que un 70 % per pista. Les meves quasi sense estrenar NIKE VOMERO 6 han sofert una bona enfarinada de sorra. No he apretat gaire, i el meu temps aproximat ha estat de 44:15, un temps oficios, perque no hi havia catifa ni a la sortida ni a l´arribada. En aquest punt voldria ser una mica critic. Amb els preus que s´estan cobrant per apuntar-se a les curses populars, crec que el mínim que hi hauria d´haver es un sistema digne de cronometratge, perque a una gran part dels que ens agrada el running, encara que no correm per guanyar cap cursa, ens agrada sapiguer els temps que fem, i si es possible anar millorant, com a mínim es el que em passa a mi, potser perque fa poc mes d´un any i mig que corro. Finalitzada la cursa hem anat cap a Manresa on hem aprofitat per comprar i sopar una Hamburguesa del Macdonalds. Hem arribat al camping a les 10 del vespre i les nenes ja dormien. El diumenge he fet un rodatge de 1 hora amb bici, i després he sortit a caçar pinyes i farigola pels boscos que voregen el càmping. Gran cap de setmana, i potser la cursa ha estat al meu entendre una mica fluixa.\nPublicat per Quimet a 22:10 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: Classificació i perfil Cursa Santpedor\n30-10-2011 VI CURSA EL PONT DE VILOMARA. Ahir va t...\n23-10-2011 MARATÓ DEL MEDITERRANI. Avui he fet la ...\n09-10-11 CURSA DEL TORRO 2011 - AGRAMUNT El cap ...\nLOS GORRIONES DE CAN AURELL Fa uns 4 mesos aproxi...\nDISSABTE 01-10-2011 CURSA PENYA BLAUGRANA DE SANTP...


Utopia possible: 388. Cal protestar fins i tot quan no serveix de res: campanya contra l’augment de la llum\n388. Cal protestar fins i tot quan no serveix de res: campanya contra l’augment de la llum\nEl més pornogràfic de tots els augments abusius d’enguany, pels catalans del sud, és l’augment de l’electricitat un 9, 8 %. Amb aquest augment la llum ha pujat un 30 % en 3 anys. Abusiu i només justificat per la incompetent gestió energètica espanyola que hem de patir els catalans. Un estat incompetent, ineficient i que ens roba. La FACUA ha endegat una campanya contra aquest abús que, esperem, el PSOE pagui a les urnes. Com deia Manuel de Pedrolo “cal protestar fins i tot quan no serveix de res”. Us respondran que prenen nota però al menys serà més útil que callar. Egoistament podem pensar en el consum privat de tots nosaltres però on pitjor afectarà aquesta sagnia serà a les petites empreses i tallers que encariran els seus costos de forma improductiva. I els que tenien problemes per pagar nòmines potser hauran de prendre decisions dràstiques. Així el PSOE espanyolista refà l’economia i els partits, tots, callen. Només SI ha pres la iniciativa de presentar una llei per evitar que Endesa cobri una subvenció que és precisament l’import de la multa que li van imposar PSOE-ERC i ICV/EUiA. Per cert aquest darrer partit no el sap ni pronunciar el milhomes de l’Artur Mas que l’altre dia donava lliçons a Joan Laporta.\nJosep 1 de gener de 2011 a les 18:10\nPer cert, a la notícia sobre la reacció al missatge de cap d'any del president de la Generalitat a l'emissora Catalunya Informació es van donar les reaccions de tots els partits parlamentaris menys la de Solidaritat. Tenim menys presència als mitjans que C's, potser que ens ho fem mirar...\nJaume Sanz 1 de gener de 2011 a les 21:11\nLa Soli és un gran gra al cul de convergència, esperem que se sàpiga gestionar amb intel.ligència\nJordi Vàzquez 2 de gener de 2011 a les 22:38\nJosep: La presència de SI als mitjans depèn dels qui manen. La presència al carrer depèn només de SI.\nJaume: bona metàfora la del gra. Amb els anys, en política, ja no demanes intel·ligència sinó que no hi hagi un excés d'errors. Ja n'hi hauria prou.\n405. Sinn Féin camí de doblar els seus resultats\n404. El Regne d'Espanya exporta violència\n403. Cinquena setmana per la llengua a Catalunya N...\n402. Diumenge d'atacs violents espanyolistes\n401. Els espanyols en direcció contrària a la Unió...\n400. La tercera “llarga marxa”: diabetis\n399. Nacionalisme sentimental vers nacionalisme ra...\n398. Vacances en pau: acollida d’infants saharauis...\n397. Gal·les a punt per fer un (altre) pas de gega...\n396. A l'estat espanyol no hi ha llibertat de prem...\n395. Tribut a John Garang (o l'estat espanyol meny...\n394. Nou àlbum d'Alphaville\n393. Sea Shepherd enxampa els baleners abans de qu...\n392. Una altra mesura del PSOE errònia i d’amagat\n391. PP i PSOE eliminen també la txapela\n390. ‘L’Almirall’, homenatge a Koltxak\n389. Una nova pujada de preus indiscriminada que o...\n388. Cal protestar fins i tot quan no serveix de r...


Castell de Mura\nAvui dia només se'n conserven unes restes de parets cobertes d'herbes i matolls. Apareixen al km 19,3 de la carretera Terrassa-Talamanca-Navarcles.\nLa primera menció del castell data de l'any 1023. Des d'aquesta època, el castell de Mura fou posseït per molts llinatges i és complicat de seguir l'entrellat dels seus senyors i castlans.\nEl primer senyor conegut és Guitard de Mura. Al s. XIII passa a ser propietat de la família Guàrdia, que van engrandir i reedificar la fortalesa. Posteriorment, passà als Ponç i Armengou de Banyeres, i a mitjan s. XIII passa a ser propietat de la corona, i el rei En Jaume en feu donació a Guillem de Santa Fe. Més tard, en ple s. XIV, la corona el ven a Hug de Montcada, però a la mort d'aquest el rei Pere III el Cerimoniós revoca l'antiga donació i el passa a Pere de Planella, camarlenc reial.\nAl començament del s. XV, Martí I l'Humà adquireix de nou el castell per vendre'l a Ramon Sescomes. Aquesta família el regenta i el passa per successió a la família Cordelles.\nL'arxiduc Carles III d'Àustria, volent premiar els serveis de Felicià de Cordelles en la guerra contra els francesos, li atorgà el títol de Marquès de Mura (1707).\nS'acaba en aquesta centúria l'època feudal i el castell de Mura queda abandonat i es va enderrocant, ja que aquest castell tenia poca importància com a edificació. Devia ser com una torre de guaita, més per a escamots de soldats que guardaven l'indret que per a habitatge sovintejat dels senyors.\nNo obstant això, el títol de Marquès de Mura no es perdé, ja que des del 1930 aquesta titulació nobiliària fou revalidada per un descendent dels Cordelles, en Ramon Dalmases, la família del qual encara n'ostenta la designació.\nData de l'última actualització: 21/05/2014 20:59


Desarticulen una banda que assaltava caixers automàtics amb gasos explosius | Diari Maresme\ndimarts, 24 de abril de 2018\nDesarticulen una banda que assaltava caixers automàtics amb gasos explosius\nPer Redacció , a Pineda, Portada 8 de febr. de 2017\nEls Mossos d’Esquadra, amb la col·laboració de la Policia espanyola, han desarticulat una banda criminal que robava diners de caixers automàtics fent-los explotar amb l’ús de gasos. Els delinqüents també cometien estafes bancàries i robatoris a domicilis principalment del Maresme, la Selva, el Gironès i el Vallès Oriental. En total, els agents han detingut 23 persones, la majoria d’origen xilè.\nLa investigació s’ha fet en dues fases. La primera es va iniciar l’abril de 2016 i va finalitzar el 3 d’agost. En aquest període, la policia catalana va detenir 14 persones que es dedicaven de forma sistemàtica a realitzar estafes, robatoris amb força a domicilis i robatoris amb força a caixers automàtics amb la utilització de gasos explosius.\nA la segona fase de la investigació es va crear un equip conjunt entre Mossos d’Esquadra i el Cos Nacional de Policia, ja que els sospitosos havien començat també a Madrid. En aquest cas la investigació es va iniciar al juny i van concloure el 23 de gener amb la realització de set entrades i registres a diferents domicilis de Catalunya i amb nou detinguts, la majoria dels quals també d’origen xilè. Se’ls atribueixen delictes de robatori amb força a domicilis i també a caixers, novament amb ús d’explosius.\nRespecte als robatoris amb força, la policia els ha relacionat amb almenys quinze robatoris. La majoria van ser comesos en diversos municipis de la Selva Interior, la Selva Litoral, el Gironès, el Maresme i el Vallès Oriental. Segons font policials, l’objectiu principal era sostreure diners en efectiu, joies i objectes electrònics. A la nostra comarca haurien comès els seus robatoris els mesos de març, abril, maig i agost passats, a Sant Iscle de Vallalta i a les urbanitzacions de Pinemar (Pineda), Mas Reixac (Tordera) i Can Valmanya (Sant Pol). La investigació també ha permès identificar persones de l’entorn delinqüencial dels detinguts, totes de fora de l’Estat espanyol, que col·laboraven amb l’organització.\nEls 14 detinguts de la primera fase de la investigació van passar a disposició judicial el dia 5 d’agost de 2016. El Jutjat d’Instrucció número 2 de Valls va ordenar l’ingrés a presó de set de les persones detingudes. Els detinguts de la segona fase van passar a disposició judicial el 25 de gener. En aquest cas el Jutjat d’Instrucció número 1 de Santa Coloma de Farners va decretar l’ingrés a presó de tres dels integrants del grup. La investigació continua oberta per esbrinar si els detinguts poden tenir relació amb altres robatoris i, també, per localitzar la resta de membres de l’organització identificats per als quals s’han emès ordres judicials de crida i cerca.\nMor als 92 anys el prestigiós fotògraf canetenc Eugeni Forcano\nSet milions de roses\nMor un motorista mataroní en un accident a Dosrius\nCatalunya: una República tecnològica\nFeliç Diada de Sant Jordi: ‘El drac’\nJutgen tres persones acusades de prevaricació urbanística a Tordera\nTiana estrena el primer bus directe a demanda\n‘Oleanna’, de David Mammet, i la universitat com a ascensor social\nMiguel Cabezas, premi d’Honor de fotografia del Festimatge de Calella\n‘Isla de perros’, de Wes Anderson\nL’ex sergent de policia de Premià de Dalt condemnat per humiliar una agent demanda Diari Maresme per publicar la sentència\nDetenen membres del CDR al Maresme i altres comarques\nDiàlegs amb Lita Cabellut\nLes xarxes socials i la llibertat d’expressió\nAntoni Bassas presenta a Calella 'Bon dia, són les vuit!'


L'Ajuntament d'Almussafes estudia la posada en marxa de noves iniciatives formatives - Ajuntament d'Almussafes\nPor Ajuntament d'Almussafes en 22 de junio de 2017\nEl Centre Integrat Públic de Formació Professional de Catarroja va rebre ahir dijous 22 de juny la visita de diferents responsables tècnics de l’Ajuntament d’Almussafes per a conèixer el funcionament de la infraestructura i d’aquesta forma valorar les possibilitats d’implementar algunes de les seues iniciatives. El consistori municipal continua explorant noves vies formatives per a ampliar la seua oferta de cursos i seguir treballant per a aconseguir la plena ocupació. L’alcalde d’Almussafes, Toni González, assegura que cal seguir estudiant totes possibilitats i que per a açò cal fixar-se en “casos d’èxit com és el CIPFP de Catarroja”. En la trobada van participar el director d’aquesta infraestructura, la directora del CMFPA, la directora de l’ADL, el cap d’estudis de FP de l’IES i el tècnic de Joventut, entre altres responsables.\nEl consistori treballa ara perquè el seu CMFPA obtinga el permís que li\npermetrà impartir els tallers amb els quals s’expedeixen els certificats de professionalitat de Grau 3 i perquè aquest mateix centre es convertisca en seu per a les proves d’accés als citats cursos. Així mateix, el departament d’Ocupació continua oferint formacions, com les innovadores “Càpsules de Empreniment Social”, la primera edició de les quals va començar el passat 16 de juny i que permetrà treballar idees empresarials a través d’una metodologia basada en coaching grupal. “Qui sap si en un futur tindrem l’oportunitat d’obrir un centre integrat similar al de Catarroja, per descomptat, si està en les nostres mans així serà”, conclou el primer edil.\nL’Ajuntament d’Almussafes estudia la...


Qui té por dels referèndums? -@RevistaTreball\nQui té por dels referèndums? Revisat per Revista Treball a Nov 03 . L’ofensiva contra els denominats “populismes” ha trobat en els referèndums un nou motiu d’escàndol i alarma. La crítica a aquesta eina de participació democràti L’ofensiva contra els denominats “populismes” ha trobat en els referèndums un nou motiu d’escàndol i alarma. La crítica a aquesta eina de participació democràti Rating: 0\nEsteu aquí: Home » Opinió » Qui té por dels referèndums?\nL’ofensiva contra els denominats “populismes” ha trobat en els referèndums un nou motiu d’escàndol i alarma. La crítica a aquesta eina de participació democràtica s’ha anat desplegant de manera més o menys descarada. De vegades, amb tons erudits quan s’invoquen les teories de la decisió racional i de la dificultat de decidir mitjançant l’agregació de preferències. De vegades, amb atacs estripats contra la presumpta ignorància o irresponsabilitat de l’electorat. El resultat és que ciutadans de bona fe s’han sentit afectats per aquesta crítica i expressen dubtes sobre la idoneïtat de l’instrument del referèndum com a eina democràtica.\nL’exemple més recent el tenim en la valoració del resultat del referèndum britànic sobre la permanència a la UE, amb el triomf del Brexit. Ha servit per alimentar novament les desqualificacions del referèndum com a mecanisme d’expressió ciutadana. El resultat –la victòria del no- ha estat denunciat com a producte d’emocions primitives, del ressentiment, de la xenofòbia, de l’escassa informació sobre els beneficis de la integració a la UE, etc. S’ha afirmat que una qüestió tan transcendental com aquesta no havia de ser sotmesa a la valoració d’una opinió manipulable i poc informada. Els governants que ho van permetre -s’ha dit- van pecar de frivolitat i ingenuïtat, defugint la seva pròpia responsabilitat de decidir.\nEm pregunto, però, quina hauria estat la valoració que alguns d’aquests detractors del referèndum del Brexit haguessin fet si el resultat hagués estat el contrari, és a dir, una majoria favorable a la permanència del Regne Unit a la UE. No em costa imaginar que, en aquest cas, s’hagués lloat la maduresa de la ciutadania britànica en apreciar “l’europeisme” del Regne Unit, el seu sentit històric per superar un aïllament anacrònic, la seva capacitat per esquivar la demagògia dels “brexiteers”, l’haver sabut ponderar el valor dels beneficis de la integració respecte dels costos suportats, etc. Potser fins i tot s’hagués admirat el tradicional sentit democràtic del govern britànic en consultar aquesta qüestió a l’opinió pública quan no li era constitucionalment necessari fer-ho, buscant així un plus de legitimitat per a la seva decisió.\nSón reaccions imaginades a un resultat no produït. Però són reaccions que no “sonen” ni inversemblants ni extravagants. Són perfectament possibles. Si és així, per què tenen un sentit tan diferent de les que ha generat el resultat real del Brexit? Probablement, no per raó del recurs al referèndum com a instrument de consulta, sinó per raó del resultat que la consulta ha produït. Si el resultat agrada, no hi ha objeccions; o les reserves són menors. En canvi, si el resultat ens és desfavorable, es considera l’instrument inadequat, prescindible i fins i tot contrari a una certa “essència” de la democràcia.\nAquest rebuig oportunista de la consulta popular directa revela una desconfiança de fons en la capacitat ciutadana per orientar el sentit de les decisions que afecten la comunitat. Especialment, quan es tracta de decisions de transcendència sobre el model social, econòmic o polític. Són qüestions –diuen- que els ciutadans haurien de deixar en mans d’una elit reduïda, capaç de valorar amb el seu bon sentit els pros i contres de cada opció i, per tant, d’arribar a acords sobre l’orientació més convenient per al conjunt social.\nLa versió més exigent dels opositors a les consultes populars aspiraria a deixar les decisions fonamentals en mans dels “experts”, un grup restringit constituït per dirigents econòmics, acompanyats per líders d’alguns partits, aristocràcia burocràtica i uns pocs “creadors” d’opinió. Aquest desideràtum “postdemocràtic” és el que està prenent forma des de fa uns anys a escala estatal i, sobretot, supraestatal. Segons aquesta visió, la complexitat de les qüestions a decidir inhabilita la ciutadania per intervenir directament en el debat i la decisió. És perfectament comprensible l’al·lèrgia al referèndum d’aquesta opció com a instrument de govern. Perquè, des del seu punt de vista, només és acceptable i justificat el govern del cercle restringit dels qui saben “de què va la cosa”.\nMés complicada és la posició d’una versió “light” d’aquella resistència al referèndum que el descarta perquè diposita tota la seva confiança en la democràcia representativa. En aquest cas, s’atribueix als gestors de la representació, els polítics elegits, la responsabilitat de deliberar i prendre decisions d’interès comú. No haurien mai d’abdicar de les seves funcions i refugiar-se en instruments de consulta directa a la ciutadania que presenten molts inconvenients i de gran importància.\nEls arguments que utilitzen contra els referèndums semblen raonables. Afirmen que són instruments fàcils de pervertir: simplifiquen les opcions en contrast, es presten a propaganda demagògica, es converteixen en plebiscits sobre personalitats, afavoreixen qui té més recursos econòmics per fer una campanya, s’adrecen a ciutadans que no estudien a fons les propostes, etc. Però aquesta argumentació té un punt feble molt clar. Els inconvenients que s’atribueixen a la consulta directa també els veiem contínuament en les eleccions parlamentàries: simplificació de les alternatives, propaganda demagògica, personalització de les opcions, desigualtat de recursos econòmics entre contrincants, poca inclinació dels electors a analitzar els programes dels candidats, etc. Si aquests defectes valen per desqualificar el referèndum com a instrument de participació, per què no valen per prescindir de les eleccions parlamentàries?\nExtremar, doncs, la crítica a les possibles perversions de la consulta directa ens acosta perillosament a la desqualificació del sufragi universal com a forma d’intervenció ciutadana en el govern de la comunitat. Fa sospitar d’una certa enyorança d’aquella etapa predemocràtica del liberalisme on el reconeixement d’alguns drets no comportava la participació plena i igual en la vida política. Perquè aquesta participació estava reservada als denominats “grans contribuents”, jerarquies administratives i elits acadèmiques, és a dir, els “experts” que pretenien acaparar el coneixement i el seny polítics d’aquella època.\nD’on ve, doncs, aquesta por al referèndum? Potser és la mateixa por -latent o explícita- generada pel risc que el sufragi universal provoca en els qui desitjarien tenir sempre ben controlats els mecanismes de decisió política. S’atribueix a Molotov –aleshores ministre d’Afers Exteriors de l’URSS- l’afirmació que l’inconvenient de les eleccions lliures és que no és possible assegurar-ne el resultat. Alguns crítics liberals del referèndum opinen de manera similar al polític bolxevic quan es tracta d’aquest instrument de consulta popular.\nAcceptar sense por aquesta eina de participació democràtica no significa ignorar la necessitat de requisits i garanties de procediment per al seu bon ús: respecte de la qüestió a consultar, del quòrum i de la majoria que es requereixen, de la regulació de les campanyes i del seu finançament, etc. És a dir, igual que són necessàries determinades condicions i garanties per validar la celebració d’eleccions parlamentàries quan es vol obtenir la representació més autèntica possible de les preferències partidistes de l’electorat. Perquè allò que pot desqualificar un referèndum o unes eleccions no és l’instrument en si mateix, sinó la forma en què es practiquen.\nPer tant, i des d’una convicció democràtica de debò, sembla difícil rebutjar –com ara ho estan fent alguns- el recurs al referèndum com a instrument de participació popular, tant si es tracta d’opinar sobre qüestions polítiques com socials o econòmiques. Una convicció democràtica de fons hauria de predisposar a l’acceptació de la voluntat popular expressada en un referèndum celebrat en condicions adequades. O, al menys, tan adequades com les observades en unes eleccions raonablement lliures i competitives.\nPer això, crec que en aquesta ofensiva dialèctica contra el referèndum –a partir dels resultats de la consulta grega de 2015 i de la britànica o colombiana d’enguany- s’està jugant una altra de les batalles per l’hegemonia ideològica contemporània entre dues tendències: la que vol instal·lar una democràcia política “minimalista” que no s’interfereixi en les grans decisions socioeconòmiques i la que vol avançar i aprofundir en la participació igualitària de la ciutadania en totes les qüestions que l’afecten. Aquí i arreu del món.\n11/11/2016 a las 4:52 pm\nEnhorabona per aquest article valent i sobretot de radicalitat democràtica.\n16/11/2016 a las 6:39 am\n16/11/2016 a las 1:39 pm\nI am sorry to say that I do not see any good point. What I see is an atack to parlamentary democracy and a praise for “direct” democracy i.e. post-democracy. This article fits very well in the current revival of the 1930s ideas, calling for a direct relationship between the people and the leaders, taking out the mediation of a corrupt and selfish “political class”.\nWhat we need is political parties that represent the people, not a ghostly “new democracy” based on referendums and demagoguery. Please check history before casting aspersion on parlamentarism. Tx.\n16/11/2016 a las 1:27 pm\nLa democracia representativa te dos enemics. Un es certament la presa de decisions a base d’experts peró l’altre es el presidencialisme a base de referendums.\nPel que fa al primer, els economistes pseudo-experts que han forçat a tot l’arc parlamentari a implementar politiques neoliberals son les culpables de la deslegitimació del sistema que estem patint. La sortida de la crisi del 2008 a base culpar al estat del benestar i impedir que els propietaris d’actius financers paguessin els seus errors es la causa principal del ascens dels populismes, dels anti-casta, dels anti-pobres i dels anti-futur, que de tot n’hi ha.\nAra bé, considerar que la salvació de la democracia son els referendums es ben tonto perque es clar que els referendums son un altre enemic de la democracia representativa. Hagués estat el que hagués estat el resultat del referendum del Brexit, hauria estat producte d’un procés de decisió pataologic i basat en la demagogia tal com diu l’article. Els referendums tota la vida han estat un instrument del populismes.\nA Catalunya, els politics catalanistes que no volen que la demagogia del Junqueres els sumés amb el PP i Cs han trobat en cridar “referendum, referendum!” una sortida al seu problema. No obstant aixó, es clar que un referendum a Catalunya partirà politicament la societat i destruirà definitivament el catalanisme de majories que va sortir de la transició. La solució ha de venir de a democracia representativa que elabori un nou consens.\nI per acabar, en el cas de l’economia es clar que fa falta també que es tregui de les mans de pseudo-experts ultraideologitzats com el Sala-Martin i es posi en mans de politics d’esquerres que no siguin titelles dels grans propietaris d’actius financers com eren les politics de la Tercera Via de Blair.


Werner Tietz, nou vicepresident d'investigació i desenvolupament de Seat La República\nWerner Tietz, nou vicepresident d’investigació i desenvolupament de Seat\nACN Barcelona.-Werner Tietz serà, a partir de l’1 de juliol, el nou vicepresident executiu d’Investigació i Desenvolupament de Seat. El directiu, que es va unir al Grup Volkswagen el 1994, […]\nACN Barcelona.-Werner Tietz serà, a partir de l’1 de juliol, el nou vicepresident executiu d’Investigació i Desenvolupament de Seat. El directiu, que es va unir al Grup Volkswagen el 1994, ocupava fins ara el càrrec de màxim responsable de Desenvolupament a Bentley. L’enginyer industrial substituirà a Axel Andorff, que es traslladarà a Škoda com a responsable de la línia de producte de segment mitjà i plataforma MEB. Tietz va ocupar diversos càrrecs a Audi i va ser responsable de desenvolupament de l’interior de tots els seus models. El 2011 es va traslladar a Porche, on va ocupar un lloc similar. A més també va participar en el desenvolupament del model elèctric Taycan i va treballar en la introducció de nous materials en diversos models.\nDes del 2018 Werner Tietz era membre del comitè executiu de Bentley i era responsable de Desenvolupament, on va crear una nova estratègia de desenvolupament i va posar les bases de l’electrificació de la marca.Tietz va obtenir el títol d’enginyer industrial a la Universitat de RWTH d’Aquisgrà (Alemanya). Abans d’incorporar-se al Grup Volkswagen en 1994, va treballar en projectes d’investigació a la seva universitat relacionats amb el processament de materials plàstics.


El govern espera el veredicte de la CUP - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nEl govern espera el veredicte de la CUP - Diari de Barcelona\nEl govern espera el veredicte de la CUP\nPer poder tramitar els pressupostos\nFotos ACN (Maria Asmarat)\nEl govern de Pere Aragonès es troba a l'espera que les bases de la CUP decideixin si cal presentar o no una esmena a la totalitat als pressupostos catalans per al 2022, sense que de moment ERC i JxCat busquin altres aliats per aprovar els comptes. A la mitjanit d'aquest dilluns s'ha tancat la consulta telemàtica a la militància de la CUP, que aquest cap de setmana ha debatut en assemblees territorials si cal facilitar la tramitació dels pressupostos o vetar-los amb una esmena a la totalitat.\nMalgrat que l'elaboració dels pressupostos correspon al conseller d'Economia i Hisenda, Jaume Giró, un independent en l'òrbita de JxCat, aquest partit atribueix al president català, Pere Aragonès, la "responsabilitat" de tenir pressupostos a Catalunya. Des del monestir de Sant Benet, a Sant Fruitós de Bages (Bages), on JxCat ha reunit la seva executiva, la vicepresidenta i portaveu del partit, Elsa Artadi, ha dit que Aragonès té la responsabilitat de "cuidar, treballar i vetllar" pels acords que va signar amb la CUP i amb Junts per ser investit president.\nArtadi ha recordat que en la negociació pressupostària es discuteix "molt més que uns comptes", ja que també s'aborda "l'orientació del país" i com s'"avança cap a la independència". Junts, ha remarcat, només preveu aprovar els pressupostos amb la CUP: "No contemplem sortir de la majoria del 52% (de vots independentistes) perquè no tindria sentit l'acord de legislatura".\nERC tampoc no vol plantejar-se ara com ara cap escenari que passi per altres possibles aliats, com el PSC o els comuns, per aprovar els comptes. La portaveu d'Esquerra, Marta Vilalta, ha dit que la "voluntat d'ERC és poder tramitar i aprovar els pressupostos" amb la majoria independentista que va fer possible la investidura d'Aragonès. En cas que la CUP decidís presentar una esmena a la totalitat, la voluntat d'ERC de seguir negociant l'aprovació de les comptes amb els anticapitalistes "no variarà".\nAquest dilluns ha acabat la ronda de compareixences dels catorze consellers per presentar en comissió els projectes pressupostaris de cada departament. El conseller Giró ha demanat als grups parlamentaris que "no obstaculitzin el tràmit formal" dels comptes i evitin així una nova pròrroga dels pressupostos del 2020. En la seva compareixença davant la Comissió d'Economia del Parlament, Giró ha fet aquesta crida als grups, sense citar la CUP, tot i que el seu missatge es dirigia implícitament als anticapitalistes.\nDes de les files socialistes, el ministre de Cultura i Esports, Miquel Iceta, ha criticat que el govern que no faci cas dels als oferiments del PSC per negociar els pressupostos. "Jo, si un partit diferent al meu em digués que vol parlar de pressupostos, li respondria: 'Vine, vine, que prendrem un cafè'", ha dit durant la seva intervenció en un esmorzar informatiu organitzat per Nueva Economia Forum. Iceta ha explicat que segueix "amb certa preocupació" algunes condicions que la CUP posa al govern per aprovar els pressupostos, com la renúncia a projectes com els Jocs Olímpics d'Hivern.\nTambé els comuns podrien ser una alternativa per aprovar els pressupostos si al govern li acaba fallant la carta de la CUP. El portaveu de Catalunya en Comú, Joan Mena, ha tornat a reclamar al govern que els cridi per asseure's a buscar consensos per "millorar" els comptes i ha advertit que, si no hi ha negociació, els comuns presentaran esmena a la totalitat.\nEl debat pressupostari al Parlament coincideix amb el dels pressupostos impulsats a la ciutat de Barcelona per l'equip municipal que lidera l'alcaldessa, Ada Colau. Aquest dilluns, el grup municipal d'ERC ja ha anunciat que votarà 'no' a la tramitació inicial dels pressupostos de Barcelona.