10. El reporter PETIT COMPASS - Ahead associació\nArticle anterior ←9. El que m’agrada i el que faig\nArticle següent 11. El xerraire silenciós\t→\nAmb les seves càmeres, els reporters petit compass defensen els drets humans!\nTemes Medi ambient, Salut i benestar, Participació\nTemps estimat 90-120 minuts\nTipus d’activitat Fotoreportatge o d’altres mitjans d’informació\nResum Els infants informen sobre les condicions en què es troben els drets humans a la seva comunitat.\nDesenvolupar la sensibilitat cap als drets humans a la vida diària.\nEntendre que els drets poden ser tan vulnerats com respectats.\nAprendre a participar activament en la defensa de drets i eradicació de tota vulneració de drets.\nEscollim algunes situacions comunitàries relacionades amb la salut, la seguretat i el medi ambient (p. ex., lavabos, restaurants, facilitats per al reciclatge).\nDestaquem els articles relacionats més importants a les versions de la DUDH i la CDI adaptades per a infants i fem còpies per a cada participant.\nFem còpies de mapes de la comunitat. Com que aquesta activitat implica una mirada crítica cap a algunes institucions locals, informem per endavant a les autoritats locals més importants.\nIntentem organitzar una trobada amb les autoritats locals més importants a qui els infants puguin presentar els seus resultats i propostes, i parlar de possibles canvis.\nCòpies d’una versió adaptada per a infants de la DUDH i la CDI per a cada participant, i/o còpies més grans en un paperògraf\nUna càmera de fotos digital o Polaroid per a cada grup\nBlocs de notes i bolígrafs per prendre notes i identificar fotos\nMapes de la comunitat\nOpcional: impressora per imprimir les fotografies digitals\nParlem amb els infants sobre què fan els reporters/eres, tant a la premsa escrita com a la televisió. Expliquem-los que es convertiran per una estona en fotoreporters/eres i faran fotografies sobre com es garanteixen al seu barri els drets a la salut, la seguretat i un medi ambient adequats. Hauran de trobar exemples de llocs on aquests drets es respectin o, per contra, es vulnerin.\nRevisem aquests drets amb els infants. Facilitem-los una còpia de la Declaració universal dels drets humans i una còpia de la Convenció sobre els drets de l’infant, amb els articles relacionats marcats. També podem posar en un paperògraf els articles 25 de la DUDH adaptada per infants i els articles 3.3, 24 i 27 de la CDI adaptada per a infants i parlar del seu significat. Expliquem que aquests són els drets sobre els quals faran el reportatge, i donem alguns exemples d’on es poden observar al barri (p. ex. el protocol contra incendis de l’escola; les condicions en què es cultiva, es ven o es prepara el menjar; la qualitat de l’aire, de l’aigua...). Demanem als infants que comentin com es poden observar aquests drets a la seva comunitat i que aportin d’altres exemples.\nDividim els infants en grups de tres o quatre. Donem a cada grup una càmera i un encàrrec concret. Per exemple:\nEl grup A podria revisar quines són les condicions de seguretat a l’escola o d’altres llocs públics (p. ex. hi ha extintors? Funcionen? Les sortides d’emergència, són accessibles? Els infants saben què han de fer en cas d’emergència?)\nEl grup B podria revisar la seguretat vial (p. ex. hi ha voreres segures? Hi ha llocs segurs per creuar el carrer? Els carrers i les voreres es troben en bon estat? Hi ha controls de velocitat per als conductors? Hi ha llum al carrer a la nit?)\nEl grup C podria verificar les condicions alimentàries ( ex. les condicions higièniques dels mercats i restaurants, la informació sobre el menjar als menús, les qualitats nutritives del menjar i la beguda, els controls de seguretat de l’aigua corrent).\nEl grup D es podria centrar en aspectes mediambientals (p. ex. hi ha formes de conèixer l’estat de l’aire? Hi ha llocs verds a prop? Els carrers i llocs públics estan nets? Es recull la brossa amb regularitat? Hi ha contenidors per al reciclatge d’envasos, paper, vidre, etc.?)\nDonem temps als grups per parlar del seu tema i per planejar com buscaran les proves. Assegurem-vos que saben amb qui contactar per entrar a determinats llocs públics (p. ex. el conserge de l’escola). Comprovem que tots saben com funciona la càmera. A cada grup hi ha d’haver, com a mínim, una persona que s’encarregui de prendre notes i escriure els peus de foto per identificar-les, una altra que faci la relació entre la fotografia i el dret humà i una altra que escriurà els suggeriments per als responsables.\nDemanem a cada grup que expliqui a la resta quin serà el seu reportatge. Posem-nos un límit de temps per completar els reportatges.\nDesprés que els grups hagin fet les fotos, donem-los temps per preparar una petita exposició. Cada exposició hauria de contenir:\nNoms dels membres del grup..\nPeus de foto de cada fotografia, que indiquin quan i a on es va fer i què mostra.\nComentaris sobre quin dret o drets humans es respecten o es vulneren.\nRecomanacions sobre com corregir les vulneracions observades i comentaris sobre bones pràctiques.\nConvidem els pares i les mares i les persones del barri a veure l’exposició.\nIntentem invitar representants de la comunitat local a veure l’exposició ( p. ex. l’alcalde, el director de l’escola, regidors municipals, associacions del barri) i deixem que escoltin les propostes dels infants i discuteixin els possibles canvis.\nPer tal de fer una posada en comú dels aprenentatges adquirits en aquesta activitat, podem plantejar les qüestions següents:\nUs ha agradat fer de reporters/eres?\nHa estat difícil trobar els exemples que necessitàveu?\nHa estat difícil «captar» la situació amb una fotografia?\nHa estat difícil escriure els peus de foto?\nHa estat difícil elaborar solucions? I recomanacions?\nHeu après quelcom sobre el vostre barri? Sobre vosaltres? Heu vist quelcom des d’un punt de vista diferent?\nPot ser una càmera una eina útil per donar a conèixer certes situacions? I escriure?\nQuines altres eines us haurien ajudat a revelar aquestes situacions?\nAjuda una fotografia a explicar allò que està escrit?\nRelacionem l’activitat amb els drets humans mitjançant preguntes com:\nQuè heu après sobre els drets humans a la vostra comunitat?\nQuins han estat els exemples positius que heu vist sobre drets humans respectats?\nQuins han estat els exemples negatius que heu vist sobre drets humans vulnerats?\nPodem fer suggeriments concrets per millorar els drets humans? A qui els hem de fer ( p. ex. l’equip directiu de l’escola, les famílies, l’alcalde, l’ajuntament, els mitjans de comunicació, el professorat)?\nLa CDI garanteix als infants el dret a expressar els seus punts de vista i opinions lliurement en tot allò que els afecti. Utilitzeu aquest dret? Si l’utilitzeu, com ho feu? Com el podríeu utilitzar d’una manera més eficaç? Quines eines/coneixements necessiteu per fer-ho?\nL’activitat «28. Posem els drets al mapa» també analitza com es donen els drets a la comunitat.\nDemanem als infants que escullin almenys una situació que volen intentar que millori. Valorem les raons de l’elecció i les possibles maneres d’enfocar el problema.\nLa mostra d’aquest treball a tota l’escola i el barri també seria una activitat interessant i important per ella mateixa. Intentem que l’exposició es faci en un lloc públic ( p. ex. l’ajuntament, l’escola, el casal de joves, un centre cívic) i convidem el públic general a assistir-hi.\nEnviem cartes de felicitació a les institucions que estiguin fent una feina especialment bona per a la protecció de la salut i la seguretat i/o expressant el nostre desacord quan no es respecten uns mínims.\nSi encara no ho hem fet, convidem alguns representants de la comunitat perquè es trobin amb els infants i parlin d’aquests temes. Busquem la cooperació dels infants entre ells per crear canvis.\nAquesta activitat és fàcil d’adaptar per fer reportatges sobre altres temes relacionats amb els drets humans ( p. ex. violència, igualtat de gènere, infants amb discapacitats o procedents de minories, informació, lleure).\nSi els infants parlen de les escoles o d’altres institucions, intentem comptar amb l’aprovació i/o col·laboració de les persones que se’n fan càrrec. La seva participació amb els infants és important per produir canvis.\nEmfatitzem que aquest reportatge es fa no només per trobar vulneracions sinó també per avaluar què està anant bé. Remarquem la importància de reconèixer i elogiar qui està protegint i aportant bones pràctiques de salut, seguretat i entorn saludable.\nÉs possible que haguem de donar als infants instruccions bàsiques per aprendre a fer servir la càmera i consells sobre com fer bones fotografies. Assegurem-nos que els infants aprenen a fer servir la càmera i tenen l’oportunitat de fer-ho.\nFem que els infants facin fotografies que associen amb determinats sentiments (p. ex. en quin lloc passes por, quin lloc et sembla misteriós, on et sents relaxat/ada, feliç, incòmode/a, etc).\nSi no tenim càmeres, els infants poden descriure les coses que veuen amb paraules i dibuixos o amb una gravadora de veu.\nArtística i cultural, Autonomia, iniciativa personal i emprenedoria, Comunicativa lingüística i audiovisual, Coneixement i interacció amb el món físic, Social i ciutadana


Rivera recupera el discurs de la persecució del castellà a Catalunya\nMadrid/Barcelona. Dilluns, 20 de juny de 2016\nQuan Ciutadans va entrar al Parlament de Catalunya l'any 2006 de la mà del seu president, Albert Rivera, el relat del partit va centrar-se a oposar-se a la immersió lingüística i a altres lleis com la de retolació dels establiments almenys en l'idioma propi. El tema de la suposada persecució al castellà va ser la consigna de la formació taronja durant anys, tendència que havia començat a virar en els darrers temps sota el lideratge de la nova presidenta, Inés Arrimadas. Tanmateix, Rivera n'ha recuperat ara el discurs mentre la campanya espanyola s'acosta al tram final per a les eleccions del 26-J.\nLa polèmica aposta estratègica va començar el passat dissabte en un míting a Sevilla, on Rivera va assegurar que a Catalunya calia "partir-se la cara, literalment" per poder parlar castellà, o per veure partits de la selecció espanyola de futbol al carrer. Les paraules arribaven després que C's va muntar una pantalla gegant al passeig de l'Arc de Triomf de Barcelona per veure La Roja jugar divendres passat, malgrat l'oposició inicial de l'Ajuntament. El consistori s'emparava en qüestions de seguretat, ja que només va permetre les pantalles l'alcalde socialista Jordi Hereu el 2010 per seguir la final del Mundial de Sud-àfrica, i va acabar amb incidents i un jove italià va perdre un ull per bala de goma.\nLes xarxes es van encendre i alguns ciutadans de Catalunya es van dignar per les paraules de Rivera. Però la polseguera ha seguit creixent en un míting a Vigo, quan ha estat preguntat per la polèmica. "Tant de bo a mi no m'haguessin amenaçat de mort per defensar la llibertat. Hauria estat molt millor per a mi, per la meva família, pels meus pares", ha afirmat Rivera, qui més tard ha relatat que fins a 10 vegades han rebentat la seu de C's a Barcelona, Girona o Lleida, a més de fer amenaces a la seva persona.\nEl líder de Ciutadans ha indicat que també feia referència als incidents viscuts per dues noies brutalment agredides fa un parell de setmanes que tenien un estand de la selecció espanyola muntat a un carrer de Barcelona. "Tant de bo no li haguessin partit la cara, literalment, a una militant nostra a Salou, tant de bo aquestes noies que defensaven poder veure el partit de la selecció espanyola no haguessin estat agredides a Barcelona. Tant de bo tot això que li estic dient fos fals però, lamentablement, ha passat. A això em referia", ha explicat als periodistes que l'acompanyaven.\nTanmateix, Rivera ha eludit en el seu discurs unes paraules del president de l'entitat Barcelona con la selección, Nacho Pla. Segons va dir Pla en el moment de posar la denúncia, el que va succeir "no és representatiu de la societat catalana".\nSembla que C's ha recuperat el discurs anticatalanista i sobre la persecució del castellà per al seu públic al sud d'Espanya, com també ho ha fet la presidenta andalusa, Susana Díaz, amb el PSOE i en relació amb els "privilegis de Colau" i les infraestructures catalanes.\nELECCIONS 26-J C's patrimonialitza 'La Roja' a Barcelona Ainhoa Sorrosal\nELECCIONS 26-J El 52,4% de sí a la independència que 'La Vanguardia' amaga El Nacional


Blog del Museu Nacional d'Art de Catalunya » August L. Mayer i la pintura barroca del Museu Nacional d’Art de Catalunya\nMuseografia del Museu d’Art Modern al Palau Nacional, 1934. Vista parcial de la Col·lecció Gil. AFB.\nAugust Liebmann Mayer (Griesheim, 1885 – Auschwitz, 1944) fou un dels grans especialistes en pintura espanyola de la seva època, és a dir, que la seva opinió era escoltada a l’àmbit acadèmic, al món dels museus i al terreny del comerç de l’art. El 1907 es va graduar a Berlín sota la tutela de Heinrich Wölfflin i amb el recolzament de l’hispanista Carl Justi, amb una tesi sobre Josep de Ribera «lo Spagnoletto». Va arribar a ser conservador a l’Alte Pinakothek de Munich i també professor a la Universitat d’aquesta ciutat, però la seva carrera professional a Alemanya es va veure afectada per l’ascens del nacionalsocialisme. Mayer era d’origen jueu i també fou acusat de lucrar-se amb l’expertització d’obres d’art d’autenticitat dubtosa, fins al punt d’haver de renunciar als seus càrrecs al museu i a la universitat. Entre març i juliol de 1933 fou arrestat i torturat, finalment alliberat amb una multa elevada (la seva casa fou confiscada i va haver de subhastar alguns béns personals). A partir d’aleshores va exiliar-se a diferents països, però finalment va establir-se a França, Niça. Amb la invasió del país gal l’any 1940, el nazisme tornà a ser una amenaça i va ser capturat el febrer de 1944. Fou conduït al camp d’internament de Drancy (prop de París), des d’on fou deportat al camp d’extermini d’Auschwitz, on va morir el 12 de març de 1944 a la càmera de gas.\nRetrat d’August L. Mayer (1885-1944)\nCom a expert en art hispànic, Mayer va visitar sovint museus i col·leccions d’art privades de l’estat espanyol. També coneixia bé algunes obres conservades a Catalunya. En la seva tesi sobre Ribera (Jusepe de Ribera Lo Spagnoletto, Leipzig, 1908; i revisió de 1923) va estudiar el Martiri de sant Bartomeu una obra que ell va catalogar com «d’escola/d’imitació». Això que va provocar que els estudiosos posteriors no la tinguessin en compte, i hi hagi un silenci significatiu fins que aquesta pintura fou revaloritzada a partir de la dècada dels anys 70 del segle XX. Mayer també va conèixer bé la pintura barroca del Museu Nacional, fet que es reflecteix a les seves publicacions: a Geschichten der Spanischen Malerei (1913) i, posteriorment, a la versió castellana Historia de la pintura española (1928), on esmenta l’Epifania de Francisco Herrera el Vell, que ell atribueix a Antonio del Castillo; la Immaculada Concepció de Francisco de Zurbarán; la Imposició de la casulla a sant Ildefons de Juan de Valdés Leal; o la Natura morta amb pomes, raïm, melons, pa, gerra i ampolla de Luis Egidio Meléndez.\nJosep de Ribera, Martiri de sant Bartomeu, 1644, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nFrancisco Herrera (el Vell), Epifania, 1653, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nFrancisco de Zurbarán, Immaculada Concepció, 1648-1649, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nJuan Valdés Leal, Imposició de la casulla a sant Ildefons, c. 1661, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nLuis Egidio Meléndez, Natura morta amb pomes, raïm, melons, pa, gerra i ampolla, c. 1771, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nEntre desembre de 1919 i octubre de 1920 Mayer va venir a Barcelona per examinar les pintures de la col·lecció de Leopold Gil i Llopart, dipositades al nostre museu l’any 1922, una selecció de les quals fou adquirida el 1944. D’aquestes obres, en va entregar un informe signat el 12 d’octubre de 1920, on fa un repàs d’atribucions i una valoració econòmica (publicat per Jordi de Nadal a la revista Goya, número 345, 2013). Entre les pintures que analitza, manté o revisa les autories preexistents i, en alguns casos, les dona a conèixer mitjançant publicacions. Cal destacar «Algunos cuadros desconocidos de escuela madrileña», Boletín de la Sociedad Española de Excursiones (1922), on referencia l’Ascensió de Francisco Camilo o l’Anunciació de Francisco de Solís. També és interessant la seva opinió sobre el Retrat de Carles II, llavors atribuït a Juan Carreño de Miranda, i que des dels anys 90 del segle XX s’adjudica a Claudio Coello:\n«L’atribució a Carreño em sembla molt justificada. La pintura del vestit és magistral i recorda en certa manera la tècnica més basta de Claudio Coello.»\nFrancisco Camilo, Ascensió, 1651, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nFrancisco de Solís, Anunciació, 1664, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nClaudio Coello, Retrat de Carles II, 1680-1683, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nA part d’això, queda fascinat per dues obres: el Sant Pau de Velázquez i el Retrat d’un cavaller de Tintoretto. En relació amb el Velázquez, l’obra havia estat atribuïda per primera vegada al mestre sevillà l’any 1916, per Hèctor Oriol (pseudònim de Víctor Oliva), i Mayer ho confirma i la dona a conèixer a nivell internacional a l’article «Einige unbekannte Arbeiten des Velázquez», Zeitschrift für bildende Kunst (1921), i posteriorment a la monografia Velázquez. A catalogue raisonné of the pictures and drawings (1936). Allò que comenta a l’informe del 1920 encara es pot afirmar a l’actualitat:\n«No tinc cap dubte que aquest llenç és obra autèntica de la mà de Velázquez. És de la seva primera època i de gran interès per al desenvolupament de l’art d’aquest gran mestre.»\n«Atribuït a Tiziano, aquest bellíssim retrat és obra característica de Jacopo Robusti, anomenat Tintoretto. He publicat aquest quadre a la Zeitschrift für bildende Kunst (1920), pertany als millors retrats pintats per aquell famós pintor venecià.»\nConcretament a l’article «Zwei unbekannte Werke Jacopo Tintorettos». En canvi, es creia que l’atribució partia d’Adolfo Venturi (1929).\nDiego Velázquez, Sant Pau, c. 1619, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nTintoretto, Retrat de cavaller, 1553-1554 , Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nFinalment, també val la pena esmentar la referencia al Ramon Llull, d’atribució complexa (ha estat atorgat a Velázquez, als Ribalta i recentment a Luís Tristán); a l’informe del 1920 remarca: «obra de l’escola de Ribera, representa un filòsof», idea que acaba publicant a «Bemerkungen zum Werk des Velazquez», Münchner Jahrbuch der Bildenden Kunst (1927), malgrat que al catàleg de Velázquez (1936) canvia d’opinió, i l’adjudica al mestre sevillà.\nAl mateix article de 1927, esmenta un filòsof amb la inscripció «Atlante» que es troba en una col·lecció particular de Madrid, i que des del 1948 està al Museu Nacional (dipositat pel Servicio de Defensa del Patrimonio Artístico Nacional). Per Mayer, aquesta tela era una còpia d’un Velázquez, però l’obra de referència és en realitat un Tales o Anaxàgores que Ribera pinta cap al 1640. D’aquest filòsof se’n coneixen diferents versions, però només una d’autògrafa, conservada en una col·lecció particular dels EE.UU.\nAnònim, Còpia de «Filòsof», 1640-1700, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nJosep Ribera, Tales o Anaxàgores, c. 1640, col·lecció particular.\nEntre altres aspectes, Mayer va incorporar al catàleg del Greco dues de les pintures que tenim al Museu Nacional, concretament al llibre Domenico Theotocopuli El Greco (1926). Sobre el Retrat de Fra Alonso de sant Tomàs atribuït a Juan Bautista Maíno, l’estudiós alemany aposta per Francisco de Zurbarán, i així ho reflecteix a l’article «Unbakannte Werke Zurbarans», Zeitschrifi für bildende Kunst (1927-1928). Al gener de 1929, hi ha constància de la seva anada al Museu de l’abadia de Montserrat per estudiar una obra del Mestre de l’Anunci dels Pastors, pintor caravaggista del segle XVII.\nJuan Bautista Maíno, Retrat de Fra Alonso de sant Tomàs, 1648-1649, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nPer acabar, al desembre del 1936, la revista Butlletí dels Museus d’Art de Barcelona recull el pas de Mayer pel Museu Nacional, amb el text «Observacions de Mayer sobre pintures exposades al Museu d’Art de Catalunya», on es transcriuen algunes de les seves opinions després de la seva visita. Una de les reflexions més curioses es refereix a la Versió del «Retrat de l’arquebisbe Fernando de Valdés» de Diego Velázquez, versió o còpia del Portrait of Archbishop Fernando de Valdés de Velázquez, que es troba a la National Gallery de Londres, que a l’especialista li recordava l’estil d’Alonso Cano.\nAnònim, Versió del «Retrat de l’arquebisbe Fernando de Valdés» de Diego Velázquez, 1634-1639, Museu Nacional d’Art de Catalunya.\nCAPTCHA * Time limit is exhausted. Please reload the CAPTCHA. × tres = quinze


lloguer des de 1.477/Mes\nvenda des de 449.878\nlloguer des de 1.459/Mes\nlloguer des de 1.423/Mes\nOficina de dues plantes amb 67 m² de planta baixa i 48 m² d'altell. Compte amb una terrassa amb orientació interior d’illa en planta baixa i altell de 60m². L'edifici compta amb consergeria en horari comercial i pàrquing públic. Despatx diàfan i molt lluminós equipat amb un bany, terres de formigó pintats amb resina i sala rack. Especificacions tècniques en bon estat, il·luminació fluorescent encastada en fals sostre, climatització VRV, finestres practicables, fibra òptica i instal·lació veu/dades. Per a un accés immediat té donat d'alta el subministrament d'aigua i llum, Situat al barri de Gràcia, al costat del Parc Monterols i l'Hospital Plató. Ràpida connexió amb el centre i voltants mitjançant autobús i ferrocarrils. El preu inclou despeses de comunitat i IBI. Veure més\nlloguer des de 1.415/Mes\nvenda des de 431.429\nlloguer des de 1.407/Mes\nCONSELL DE CENT, 31\nlloguer des de 1.403/Mes\nPis a estrenar acabat de reformar de 89 m², amb 3 habitacions i un bany. Amplis dormitoris amb terra de parquet i portes setinades en blanc. Dos dormitoris dobles, un d'ells interior, i un individual. Dos d'ells amb sortida a terrassa privada. Saló menjador amb sortida a terrassa i terra de parquet, excepte en cuina i banys. Cuina office equipada amb placa d'inducció, forn, microones i campana extractora, tots ells integrats en mobles lacats en blanc. Taulell Silestone i terra de gres. La cuina disposa de zona de safareig amb termo i enrajolat porcelànic en color blanc, amb sortida a un petit pati interior. El bany està equipat amb totes les comoditats, moble de lavabo, dutxa amb mampara de vidre i accessoris. L'habitatge disposa de sistema de climatització fred-calor per splits en saló menjador i dormitoris. Finestres de doble vidre i porta de seguretat. Il·luminació amb ulls de bou Led en totes les estances i halògens en bany i cuina. Situat a les portes del barri de Sants, entre el parc de l'Espanya Industrial i el parc de Joan Miró, gaudeix d'una immillorable comunicació tant per diverses línies de metro i autobús; FGC, a Plaza Espanya, i Renfe, a tan sols 600 m de l'Estació de Sants. Un conjunt residencial en un entorn ple de vida, parcs, escoles, centres mèdics i esportius, hotels, supermercats, centre comercial Las Arenas, que conviu amb els comerços de barri de tota la vida. El barri de Sants, sempre tan caracteritzat per la seva àmplia i variada oferta de restauració i oci. Veure més\nlloguer des de 1.376/Mes\nEdifici exclusiu d'oficines totalment rehabilitat situat a cinc minuts del Camp Nou. Àmplies i lluminoses plantes tant diàfanes com amb divisòries formant despatxos i sales de reunions. 2 lavabos. Excel·lent acabats i especificacions tècniques: canalitzacions perimetrals de cablejat, fibra òptica, fals sostre amb lluminàries fluorescents encastades, terra tècnic i sistema de climatització independent per plantes. Finestres practicables i detectors d'incendis. Servei de consergeria en horari comercial, dos ascensors i trasters en la planta àtic. Per a una entrada immediata té donat d'alta el subministrament d'aigua i llum. Transport públic proper, parada de metro Badal L5 i autobusos, línies 70 i 75. Una zona de gran moviment comercial amb locals de restauració, supermercats, atenció sanitària, zones verdes, escoles i altres comerços i serveis. Gestió i servei de manteniment Núñez i Navarro El preu no inclou despeses de comunitat ni IBI. IVA no inclòs. Veure més\nlloguer des de 1.350/Mes


Education & Coaching Experiences: 01/01/08 - 01/02/08\nIV TROBADA DE DIRECTORS TÈCNICS I COORDINADORS DE BÀSQUET BASE\nLa IV Trobada de Directors/es Tècnics i Coordinadors/es de Bàsquet es celebrarà el 15 de març al matí a Torelló, aprofitant el descans de Promoció. És de fet la quarta vegada que es celebra des de que va començar fa 3 anys, amb la qual cosa considerem que estem consolidant l'experiència.\nActualment les Trobades tenen la pretensió de fer-se cada cop més professionals (aquest cop l'organitza Keysport) i abordar, com des del primer dia, els temes que han interessat als Directors Tècnics i Coordinadors, i que per un motiu o altre no es concreten en una formació inicial i continuada.\nAquesta IV Trobada té com a fil conductor "els Recursos Humans en els clubs de bàsquet", i ben aviat tindreu a la vostra disposició informació general i també específica del programa.\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 12:44 Cap comentari:\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 14:36 Cap comentari:\nNO FER DE L'EQUIP CAP O.N.G.: NI CAGADUBTES NI INDECISOS\nPreguntado por los jugadores con los que menos está contando, entre los que figuran dos de los refuerzos de esta temporada, el escolta estadounidense Alex Acker y el ala-pívot turco Ersan Ilyasova, y el pívot Fran Vázquez, Ivanovic señaló que "deben tener paciencia y trabajar al máximo, y esperar el momento en que jueguen bien para ponerlos a jugar".\n"Están aquí para ganar. No somos una asociación benéfica para dar minutos a alguien si eso perjudica al equipo. Yo no soy de ese tipo de entrenador. Sólo juega quien se lo merece y ayuda al equipo. Si no, deben trabajar y tener paciencia, como yo la tengo con ellos, y llegará el momento en que podrán ayudar con muchos minutos", afirmó.\nIvanovic, que también afirmó que dirige un equipo de 11 jugadores y que todos tienen "el mismo valor".\n- Prèvia al partit d'Eurolliga Madrid-Barça del 17.1.08 al diari Hispanidad (Font: Europa Press)\nNo em sento proper en massa plantejaments al montenegrí Dusko Ivanovic, i malgrat això haig de reconèixer que estic completament d'acord amb les seves declaracions que he citat a l'encapcelament d'aquest article.\nHi ha una filosofia errònia que ens porta a plantejar-nos incloure jugadors que no estan veritablement decidits a fer bé les coses. Incloure'ls en segons quina mesura en el repartiment dels minuts no és només irresponsable per part de l'entrenador que vol fer bé la seva feina, sinó un precedent perillós. Aquest marc d'actuació pot ajudar a soportar la idea nefasta de que hem de fer-nos càrrec del mal joc d'un jugador de l'equip, d'un jugador que no rendeix, posant-lo en el partit malgrat no estigui demostrant la necessària vàlua.\nRealment, un equip sènior ha d'estar orientat a fer jugar aquells que més puguin aportar a l'equip en cada moment. Ho diu en Dusko i estic totalment d'acord amb el seu discurs. No és només que Dusko sigui exigent i dur, sinó que Dusko se'ns apareix com algú conseqüent. Hem de tenir clar que no sempre seran els mateixos els que brillin, i que un equip que està ben entrenat i que disposa de jugadors hàbils en diferents posicions (fins i tot dos jugadors per posició), un dia serà un que donarà un pas endavant i l'altre dia, un altre.\nNo hem de caure en el parany de pensar que els jugadors han de tenir minuts, i així podran arribar a jugar bé i aportar a l'equip amb la seva actuació. No. El que han de fer els jugadors és estar en una disposició tal que estiguin aportant a l'equip ja abans de posar-los en pista. Per exemple, als entrenaments, donant-nos una idea de com de fiar són; a la banqueta, amb una predisposició a guanyar el partit també des de la banqueta; en partits previs, segons el rendiment assolit). I fruit de tot això podran tenir minuts, i després més minuts.\nDusko fa servir les paraules "asociación benéfica", i curiosament jo faig servir amb els meus jugadors la idea que, de vegades, funcionem com una ONG que ens compadim dels més necessitats. De fet hi ha equips que els donem una alegria, que els permetem sortir del pou si només tenen una, dues o tres victòries després, posem el cas, de tota la primera volta de lliga. Som així de bones persones, de generosos, uns veritables madres teresos de calcuta.\nDusko assegura que tracta a tothom per igual. Jo crec que un dels esforços al que hem de dedicar més temps és respectar-los la feina, sobretot la feina ben fet, i per tant reconèixer quan estan fent bé les coses adascú d'ells o elles a través dels minuts que passen a pista.\nAixí, lluny de seguir el raonament de tipus benèfic "anem a donar-los l'oportunitat de demostrar que ho poden fer bé", el que els entrenadors hem d'assegurar-nos és que posem aquells que passen per un moment d'estar convençuts i decidits de fer un bon paper a pista, i no pas apostar pels que estan dubtosos del que poden fer.\nSi apostem pels dubtosos, pels cagadubtes i indecisos del seu propi rendiment, no estem encaminant l'equip cal al màxim de rendiment sinó cap a un joc entre parèntesi, un joc "como si". I, mirem-ho com vulguem, del dret o de l'inrevés: el que hem de cercar insistentment són els que volen ser protagonistes de llençar l'ofensiva sobre el rival, els que estan realment disposats a donar-li un ritme de joc frenètic al partit, els que desitgen demostrar amb els seus actes que busquen convençuts la victòria.\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 09:28 Cap comentari:\nSi hi ha una paraula de moda en l'entorn barcelonista des de que va aterrissar el tècnic Frank Rijkaard és parlar d'autogestió. Els mitjans de comunicació omplen pàgines i tertúlies de manera regular fent una crítica més o menys oberta a aquest estil de direcció amb que, d'alguna manera, identifiquen amb el tècnic holandès. Quan va arribar la Champions tothom li vèia totes les gràcies, i ara molta gent parla d'un canvi de cicle.\nEn les èpoques de mals resultats esportius ens opinadors del Barça han posat en entredit el treball de Rijkaard, i per tant s'ha criticat força el que s'anomena, de manera jo crec que molt poc ajustada, "autogestió". Lamentablement, és un error comú prendre com definició de tècnica de gestió de Rijkaard aquest estil que, de fet, pot voler dir moltes coses i jo crec que Rijkaard no respon al que jo entenc per un règim d'autogestió.\nQuan m'he dedicat a furgar una mica en la xarxa, de les experiències més interessants d'autogestió he trobat l'anomenada democracia corintiana. Es tracta d'una experiència inusual en el món de l'esport professional, ocorreguda a la dècada de 1980 al club brasiler de Corinthians. Resulta interessant llegir el que s'escriu a Notas de fútbol: "El club brasileño ‘democratizó’ su funcionamiento a todos los niveles de tal forma que todos los jugadores participaban de todas las decisiones que se tomaban en el club: régimen de entrenamientos, fichajes, salarios…todo a modo de una cooperativa."\nHe estat pensant en com donaria forma final a aquest article, i he arribat a la conclusió que, a falta de poder definir què és autogestió (ho deixo per una propera ocasió), faré una sèrie de comentaris del que considero que NO és autogestió per mi:\n1. No és deixar que els jugadors facin el que vulguin. Cal posar una sèrie de normes, normes de funcionament de l'equip que resulten l'esquelet bàsic de funcionament del grup. Hi ha algunes decisions que recauen en el coordinador del grup, altres que poden decidir els esportistes, però el marc general (l'enquadrament) l'ha de fixar el coordinador del grup. És el marc de funcionament imprescindible, les decisions-marc per que es puguin prendre altres decisions, per que el grup pugui desenvolupar la seva manera de treballar junts.\n2. No és tractar les situacions amb passotisme ni amb ser un entrenador "blandengue". Hi ha qui pensa que els entrenadors que promouen l'autogestió són tous, o com podríem dir, fan servir un estil "soft" de direcció. L'autogestió també requereix ser estrictes i respectuosos amb les normes, amb el funcionament preestablert, amb el disseny que un posa en marxa i vol executar com projecte professional. Cal traçar els límits del funcionament i assenyalar quan s'ha traspassat aquest límit. Ser repectuosos amb el treball de vegades ens fa sentir durs, però només estem respectant el marc de treball que ens hem definit a nosaltres mateixos.\n3. No és generar una imatge de responsabilitat culpabilitzadora en els esportistes per separat dels tècnics. Sovint la marca de l'anomenada autogestió indica una al·lèrgia a l'autoritarisme. Però lluny de voler fer recaure tota la responsabilitat en els esportistes, el que cal fer-los entendre als esportistes és que hi ha ganes i decisions que han de posar i de prendre ells mateixos, alguns parlen de "motivació", dins un marc de decisions estratègiques dibuixades pels tècnics responsables.\nL'autogestió no és un règim on els jugadors tinguin totes les decisions al seu abast. Hi ha decisiones del marc de treball o de les estratègies de joc que recauen, com he dit, en els tècnics o en els coordinadors del grups, anomenem-los com sia.\nEl parany de l'autogestió, d'alguna manera, és deixar-ho tot en mans dels esportistes i desfer-se del legítim espai (i per altra banda necessari) del coordinador. O bé caure en el joc que ens volen fer jugar els esportistes, i ballar la seva música. Sense un rol de coordinador clarament establert, amb unes normes i un marc de traball que ell/a dicta, els esportistes no tenen una contenció que els doni seguretat i els permeti de generar el seu rol de manera complementària al rol desenvolupat pel coordinador/a. Dins de l'espai de treball ofert pel coordinador, amb una sèrie de regularitats, pautes i normes, és on l'esportista pot desenvolupar-se lliurement (però, cal entendre-ho, gràcies a una relativa contenció de les ansietats i delimitació del marc d'acció).\nEns propers dies seguiré abordant la temàtica de l'autogestió, aportant què és per mi autogestió (per desmuntar molts comentaris periodístics als respecte), tot i que alguna cosa he començat a concretar en el darrer paràgraf.\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 23:39 Cap comentari:\nMOMENTS ÀLGIDS D'AUTORIA COM L'ART D'EXPRÈMER ELS TEUS ROLS FAVORITS\nUna de les sensacions més plaents del món és sentir-te autor de la teva obra. Veus els teus productes fets realitat i et conmous. Veus com el teu món canvia i es transforma, com ho fas tu mateix, i t'envaeeix una certa sensació de màgia. En la mesura que l'accionar sobre el món el transforma, i inevitablement et canvia a tu, la teva experipencia i els ulls amb que mires la teva vida prenen un punt de vista determinat. Tot plegat és una experiència molt especial, irrepetible i no intercanviable amb els altres, almenys no de manera improvisada i sense un background en comú.\nSentir-te autor no és només escriure, pintar o fer música: aquesta seria una definició en sentit estret, molt estret, del terme. En un sentit ampli tots som artistes, però uns ens hi veiem més i uns altres es veuen menys. Tres breus apunts per il·lustrar la trascendència de la sensació d'autoria en les nostres vides.\nVides de lloguer és el culebrot que apareix en els diàlegs del Cor de la ciutat com element de metaficció (ficció dins de la ficció), i per tant com a discurs sobre el paper dels culebrots en la vida dels protagonistes de El Cor. Els guionistes no només juguen a ser autors de les vides dels seus protagonistes, sinó que al mateix temps juguen (amb el recurs de la metaficció) a reflexionar sobre el propi gènere com producte cultural a debat, parlant d'una sèrie dins de la pròpia sèrie. Els guionistes es re-crean el el discurs sobre el discurs del que forma part la sèrie, i parlen dels seus tòpics i trets característics. Un gust per la creativitat dels guionistes, punyeteros!\nNaiara és una de les meves nebodes. Ara en tinc tres amb la més petita, l'Aina, que va nèixer per Sant Esteve. La Naira té 5 anys acabats de fer. Divendres vaig estar una estona a la tarda amb ella. Jo escrivia algunes notes al meu portàtil, la tenia a mig camí entre la meva cuixa i el braç del sofà. Mentre ella jugava a la Nintendo DS vam tenir un diàleg breu però gloriós:\nNaiara: Mauro, tu què ets, basqueter?\nMauro: Bé, ens diem entrenadors.\nN.: I escriptor?\nM.: Bé, això també. Es poden ser dues coses.\nDe fet, en podem ser més de dues (podem ser les que vulguem). Però quedant-nos amb l'escena en qüestió, potser és el moment de la meva vida en que m'he sentit més escriptor. A falta de publicar oficialment, aquell moment de la tarda del divendres 11 de gener de 2008 va ser l'exèriència més propera a la meva autoria literària que he tingut fins ara. Ja puc parlar d'escrits al meu bloc, dels meus diaris professionals, dels textos per a entrenadors a cursos o per clubs, o dels meus llibres, que aquesta sensació no està pel damunt de tot això (ni que fos aquell breu instant).\nRealment va ser una experiència difícil de reproduir aquí, però el seu efecte va ser el d'una espurna que il·luminava tot un univers conegut (el d'escriure) amb una nova llum: el reconeixement de l'Altre.\n"Quien muchas vidas vive, muchas muertes ha de morir". Aquesta frase a mi m'evoca que com més plenament visquis la teva vida, com més agossarat i intrèpid siguis en la teva transformació del món, com més multipliquis les teves fòrmules d'estar activament i creativa, també més "morts" (en sentit simbòlic) hauràs d'afrontar. La vida viscuda amb plenitud porta a viure les alegries de manera plena, però també els ensurts i les preocupacions fins que et fas a la idea del preu que pagues per viure les teves diferents autories, els teus diferents rols. Un munt de preocupacions als ulls dels altres, però que de mica en mica et prens en un sentit més saludable per a tu mateix més com ocupacions, i no tant com (pre)ocupacions.\nLes vides que jo visc parlen de la vida (de les vides) que porto: com entrenador, com escriptor, com formador, com parella. No vull que siguin compartimentades, sinó que hi hagi una saltar naturalment d'una a altra. L'èxit que busco com entrenador, aquest treball personal que vinc fent en els darrers anys, vull que es connecti amb les meves classes i clínics per a entrenadors, amb la meva vocació impenitnt d'escriptor i blocaire.\nViure, recreant-nos en la vida que vols portar i que et decideixes a tirar endavant, et duu a ser un autor d'èxit o no. Però de l'èxit que ve marcat per la teva pròpia vida i com te la fas teva, com et generes la teva pròpia història i et dediques a exprèmer els teus rols favorits.\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 22:34 Cap comentari:\nBUJACOCESTO, NOM COMPLICAT PER HISTÒRIES SENZILLES AMB ENCANT\nDescobreixo, en el frenètic navegar d'un bloc de bàsquet a un altre, un curiós bloc que escriu Javier Ortiz sobre el bàsquet a Càceres. El nom és una mica peculiar, però els articles que escriu valen molt la pena. Es diu Bujacocesto i té com a rètol en el bloc: "Un repaso al pasado, presente y futuro del baloncesto en Cáceres: sus historias, protagonistas y matices."\nUs recomano que visiteu algunes entranyables entrades (les dues són recents): una parla del base Jordi Soler, de la seva època de jugador i també ara, com empresari; i l'altre d'un jugador estranger que va passar només una setmanes a Càceres, però que escriu parlant dels bons records que li queden.\nSegueixo captivat pels escrits gairebé diaris del Capità Enciam (sobretot les cròniques post-partit, però també els articles d'opinió), enyoro moderadament a Scoop i a Pizarisas, em cansa ja una mica en Ramon Trecet, tot i ser un dels "mestres".\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 02:18 1 comentari:\nDescobreixo, en la meva visita a la pàgina web de l'ACB, una notícia que m'evoca un tema interessant: esport i identitat. Per què l'esport és motor de moltes emocions, i la sensació de pertenença i d'identitat (una ciutat, uns colors, una història compartida) és un dels pilars de la pràctica esportiva així com del fenòmen de l'esport-espectacle.\nLa notícia a la que em refereixo prové d'agències (i per tant no l'elabora cap dels redactors d'acb.com, així que és breu i no dona massa detalls) però té un títol suggerent: "Govern balear propone proyecto para fusionar los tres equipos de Mallorca".\nConsidero que val la pena abordar aquest tema per què apunta a una direcció que m'interessa enormement: la planificació organitzativa i la confecció d'un projecte que atengui als motius de tots els interessats per engegar-lo (si és que hi ha interès o prefereixen seguir com fins ara, cadascú amb el seu tros de pastís). De moment ha parlat el Govern Balear, ara caldrà veure si els clubs mouen fitxa. I també els Ajuntaments i el Consell de Mallorca.\nConsidero que en aquest tema del bàsquet mallorquí conflueixen assumptes de política pública, desenvolupament organitzatiu, interessos patrimonials, esponsorització, direcció de grups. I tot plegat tots aquests aspectes que trobo tant interessants van a morir en un tema espinós, el d'identitat i esport, que cal tractar amb la cura necessària per assolir els objectius que es puguin arribar a plantejar.\nIdentitat i actualitat del bàsquet mallorquí\nPensar que Bàsquet Muro (LEB Plata), Palma Aqua Màgica (LEB Or) i Bàsquet Inca (LEB Or) s'entenguin per reunir-se en un sol gran projecte per portar el bàsquet ACB a Mallorca és ambiciós. Però és ambiciós sobretot per que cal una negociació, una cessió dels diferents bàndols, un acord comú per refundar el catalanisme... ai, no, que aqui seria el mallorquinisme.\nEls equips de bàsquet de l'illa de Mallorca no estan passant per un moment especialment bo: Palma Aqua Màgica (recordem-ho que és CB Alcúdia, tot i que jugui a la ciutat de Mallorca: més temes identitaris) va 5-10 i ocupa la 14ª posició de la LEB Or; Fundació BàsquetInca.com, que atravessa problemes econòmics des de fa un temps, no va pas millor: penúltim en la 17ª posició i 3-12; Bàsquet Muro, a la LEB Plata, ocupa l'11ª plaça i va 9-6.\nVeig que en l'estratègia de Govern Balear és fer aquesta proposta als club involucrats precissament en un moment difícil per a tots ells (mitja temporada i sembla que no remonten). Per tant tots tres es troben necessitats d'assegurar algun ajut econòmic per la propera temporada, o bé per gastar-se'l per fitxar un jugador pel final de curs. També estan necessitats de donar-li forma a seu projecte futur, encara que sigui compartit, i que asseguri la seva supervivència.\nEl cas del futbol: el RCD Mallorca\nEl Mallorca de futbol sembla que no té més bona salut. Ha passat èpoques de tots colors, els darrers anys han estat sobretot difícils, però no queda tant lluny l'època gloriosa d'Hèctor Cúper amb Samuel Eto'o com vaixell insígnia. A dia d'avui viu instal·lat en la zona mitja de la taula de 1ª Divisió (tot i que amb la derrota 0-2 amb el Barça estan a 8 punts de posicions UEFA i a només 3 de descens). Esperen el partit amb el Madrid per fitxar al mercat d'hivern.\nPerò més enllà del pla esportiu, el club ha abordat un tema important: el RCD Mallorca és dels pocs clubs espanyols que s'han afegit a la moda dels equips de les lligues professionals que han canviat el nom al seu estadi.\nEl mític estadi de Son Moix es diu ONO Estadi des de fa 2 anys. Aquest fenòmen es nomena en el món del marketing com naming rights, que segons la pàgina web de U1st Sports és: "Asociación de un sponsor a un edificio, proyecto, estadio, pabellón o evento mediante la inclusión de su nombre (o marca) en la denominación de dicho elemento y su inmediata comunicación".\nAquesta mesura no em sembla tant controvertida i polèmica com ho va ser posar publicitat a la samarreta del Barça (que semblava sagrat no portar-hi res) i, no obstant això, no és un tema menor el que generava el canvi de nom de l'estadi. És un tema d'identitat i de la indentificació romàntica de l'aficionat, temes que sempre compten quan esperes que la gent vagi al camp. Un altre factor econòmic que tenir en compte en vistes a l'oferta de l'administració per fer una fusió de clubs.\nQüestió d'identitat: crònica del primer dia d'opinions polítiques, periodístiques i dels aficionats\nNo crec que el tema pressupostari sigui un impediment per un projecte de fusió del bàsquet mallorquí. A Menorca ha quedat demostrat que un projecte seriós, amb idees clares, pot mantenir-se a l'èlit.\nLes ajudes del Govern segur que arribaràn si és des d'allà mateix que ho proposen; les empreses també respondran, si tenen garanties que es faran les coses bé i es pot arribar a l'ACB; és ben segur que trobin algun tècnic ben posicionat per liderar un projecte peculiar. I dic peculiar per què no només requerirà gestió esportiva, sinó molta gestió política, organitzativa i identitària.\nLa notícia de l'agència EFE (tal com apareix a acb.com i també a feb.es) no desvela un posicionament dels presidents. Simplement podem llegir: "Joan Llompart, Guillem Alomar y Miquel Ramis, presidentes de los clubes de baloncesto de Inca, Alcudia y Muro, respectivamente, han escuchado la propuesta y, en principio, han aceptado mantener negociaciones en el futuro para que ese objetivo sea una realidad."\nPer la seva banda, Diario de Mallorca afegeix: Biel Gili, director general d´Esports, esbozó su proyecto a los dirigentes de los tres clubes. Palma, Inca y Muro, por este orden, escucharon una propuesta que Guillem Alomar, presidente del CB Alcúdia (Palma) consideró "interesante". "Proponen un proyecto único, profesional, con un objetivo claro y en el que se garantizan varias cosas", añadió. El Govern garantiza su apoyo y ahora sólo falta conocer la implicación de los ayuntamientos y de los clubes. El Palma ve con buenos ojos la propuesta.\nNo em sorprèn el to de les declaracions de Guillem Alomar. Potser el Palma Aqua Màgica, o digue-li CB Alcúdia, pensa que tenen un lloc preferencial en el projecte (per tenir el pressupost més alt, jugadors mediàtics ex-ACB, jugar a Palma).\nUn dels errors que entenc que fa el Govern Balear és assenyalar, per l'ordre d'entrevistar-se amb els dirigents, un ordre d'importància simbòlica dels clubs: l'ordre correponent a categoria i classificació. Em pregunto: com vols donar la sensació d'entendre't amb tots i buscar fer un projecte comú si et reuneixes per separat amb ells? No aixeca suspicàcies els torns de les entrevistes i reunir-te per separat? No hem de col·laborar i com dèia abans entendre's des del primer moment?\nUna altra cosa que em ve el cap és que Diario de Mallorca recull, en la seva edició digital, només les declaracions del dirigent de Palma Aqua (CB Alcúdia). També simptomàtic del posicionament polític respecte el tema. No s'inclouen declaracions per què no han parlat els altres presidents? No es troben prou interessants les seves opinions per apuntar-les, encara que sigui breument?\nPer la seva banda, al web WebEsport podem llegir: "La situación económica por la que están pasando nos ha llevado a presentar este proyecto de supervivencia", el conseller d’Esports, Mateu Cañellas, que estuvo acompañado en la rueda de prensa posterior a su reunión con los clubes por el director general d’Esports, Biel Gili."Si ellos consideran que se puede conseguir un buen equipo para la LEB Oro, nosotros garantizamos dos años más un tercero si la experiencia es positiva. Sumaremos las cantidades que perciben por separado para destinarlas al nuevo equipo", indicó Cañellas (en total, más de 700.000 euros)."Los clubes son los que decidirán sobre las cuestiones deportivas y de gestión; nosotros no nos metemos en eso, sólo ponemos la condición de que mantengan sus respectivas canteras", concluyó el conseller d'Esports.\nJa ha sortit el tema clau: supervivència. Hi ha fallida econòmica als clubs, s'ha de veure'n la viabilitat\nA mallorcadiario.com podem llegir: Una de las principales ofertas que les ha presentado Cañellas, ha sido la de financiación. El Govern les ha propuesto reunificar las ayudas que reciben los tres clubes de modo que el nuevo equipo recibiría un soporte económico que rondaría los 500.000 euros por temporada, teniendo en cuenta que sólo los dos equipos que están el LEB- oro – el club de básquet de Muro [de fet és Palma - CB Alcúdia] y el de Inca- reciben una ayuda por parte del Govern de 187.000 euros al año.\nAdemás, Cañellas se ha comprometido a interceder, en nombre del nuevo club, ante el Consell de Mallorca y los ayuntamientos de Inca, Muro y Alcudia, para animarles a involucrarse en el proyecto de modo que ayuden en la financiación del club.\nOtra fuente de ingresos de la que se ha hablado entre los miembros del Ejecutivo balear y los presidentes de los tres clubes, ha sido la venta de la plaza en LEB-oro que quedaría vacía tras la unión de los tres equipos.\nCon estas propuestas encima de la mesa, Llompart, Alomar y Ramis deberán sentarse a negociar y, en caso de que acepten formar este nuevo club, concretar los ‘pequeños detalles’ que pueden ser fruto de arduos debates: quién será el entrenador, quién formará parte de la plantilla, cuál será el nombre del equipo y dónde jugarán.\nComentaris finals (i la importància d'accedir als fòrums d'opinió)\nRealment tinc la sensació que de la mateixa manera que el RCD Mallorca s'ha hagut de despendre fa un temps del nom carismàtic de Son Moix, els dirigents de Muro, Alcúdia i Inca hauran de cedir per alguna banda i desprendre's de certes posicions i tòpics per poder plantejar-se la viabilitat del projecte. I em sembla més difícil encara ja que els esquemes mentals que em sembla veure apuntats (periodistes, polítics, dirigents) dificulten la negociació. Negociar parteix de la base de cedir tots, uns i altres. Però en el fons de la qüestió, lamentablement, és que cadascú navega amb el seu vaixell.\nLlegeixo en un fòrum, i no m'extranya gens ni mica, que Inca reclama ser la plaça amb més tradició de bàsquet d'èlit i acollir la seu de l'equip que sorgeixi de la fusió. Palma se situa en primer lloc, per algun aficionat "amb millors infraestructures".\nPenso que en el millor dels casos tots els dirigents pensaran que estan ben posicionats respecte els seus actuals rivals esportius. I se'ls passarà pel cap, segur, que no podran fer seu l'èxit del projecte resultant, que com a molt serà un èxit compartit (si és que s'entenen prou bé per gestionar-ho adeqüadament). Un dels missatges del fòrum assenyala: No me pareix gens bé [portar la seu a Palma de Mallorca], si ho mouen serà un fracàs ja que no tendrà cap afició. A més, cony que Inca està ben enmig de Mallorca, ni que fos gaire enfora de Palma.\nFinalment recullo un comentari que em trobo al mateix fòrum. De fet, em sento alleugerit de veure que les meves tesis, que estableixen segurament un rècord en extensió per un article al meu bloc, lliguen amb una reflexió del fòrum, ben planera i que va al gra: Nu se, a jo la veritat es q akest tipus de "fusions" i mamoneos estranys me pareixen una mica Quina poca estabilitat q tenen els ekips de basket, no? No se suposa que "s'han de sentir els colors", i crear identitat?\nDoncs a cercar la manera de crear identitat, que té la seva història, tot i que les relacions existents (o inexistents?) entre clubs i els inicis de les negociacions no semblin ser els millors auguris per fer de Mallorca un projecte d'equip aspirant a participar a l'ACB als vols del 2010.\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 00:39 Cap comentari:\nPublicat per Mauro Valenciano Oller a 00:54 Cap comentari:


Incendis II: Causes i extinció d'incendis. 02-09-2018 | Samarucdigital\nIncendis II: Causes i extinció d'incendis\nEl programa 39 del Samarucdigital és el segon dels dos programes on analitzem el tema dels incendis.\nA LA CARTA en À Punt\nEn aquest segon programa reflxionem sobre les causes dels incendis, els procediments per a la seua extinció i els mètodes d’investigació científica per determinar quines han sigut les causes una vegada els incendis han sigut apagats. Tot és responsabilitat de la meteorologia una vegada a començat el foc o podem millorar els processos per a reduir els danys? Com és possible determinar exactament si un incendi ha sigut intencionat? Com podem millorar esta vessant per evitar al màxim les conseqüències dels incendis?\nImatges cedides per la Diputació de Castelló\nEntrevista a Raúl Quílez\nRaúl Quílez és graduat en Ingeniería Forestal y del Medi Natural, máster en incendis forestals, ciència i gestió integral i doctor en incendis forestals per la Universitat de Lleó. La seua tesi doctoral aborda la prevenció dels megaincendis forestals mitjançant tècniques d’extinció i és expert en extinció de focs. Junt amb Enrique Mérida, és autor del ‘Manual de seguridad en operaciones de extinción de incendios forestales’. Parlarem amb ell per conèixer els paràmetres del foc, què és estar controlat i extingit, les dinàmiques dels incendis i com podem intervindre per parar-lo a temps.\nRaúl Quílez, co-autor del 'Manual de seguridad en operaciones de extinción de incendios forestales'\nEntrevista a Ana Tortosa\nAna Tortosa és enginyera de Monts (Forests) i tècnic superior en Gestió Forestal. Professora especialista dels cicles d'emergències i protecció civil, formadora en temes d'incendis forestals, Tortosa ha treballat com a tècnic de brigades helitransportades i duu 9 campanyes en el Servei de Bombers Forestals. És membre de la Fundació Pau Costa, fundació d’ecologia del foc i gestió d’incendis i estudia el MásterFUEGO, un dels màsters més prestigiosos en la matèria. Parlarem amb ella sobre l’ecologia del foc.\nAna Tortosa, enginyera de Monts i tècnic superior de Gestió Forestal\nEntrevista a Didac Aparisi\nDídac Aparisi és agent mediambiental i treballa al Grup Operatiu d’Investigació d’Incendis Forestals, el GOIIF, un grup de 13 agents ambientals que investiguen les causes dels incendis una vegada s’han apagat. En els últims anys, aquest grup ha sigut responsable de la investigació de desenes d’incendis i els seus expedients han arribat fins i tot a fiscalia per jutjar delictes ambientals basats en incendis. Parlem amb Aparisi per conèixer com treballa aquest grup, com només mirant una muntanya cremada esbrinen l’origen del foc i per conéixer algunes de les eines que empren per determinar el punt d’inici de l’incendi.\nDídac Aparisi, agent mediambiental de la Generalitat Valenciana\nTertúlia amb Dídac Aparici, Ana Tortosa i Raúl Quílez\nEn el temps de tertúlia aprofundirem en el tema del programa. Com podem previndre les causes del foc? Hi ha manera d’evitar algunes de les causes més habituals? I pel que fa a l’extinció, quines millores podrien fer-se als protocols actuals per ser més eficaços a l’hora d’apagar un foc?\nImatges cedides per la Diptuació de Castelló\nEl nostre enginyer forestal, Ferran Dalmau, ens dona en 60 segons dades sobre el tema del dia.


El Tiana Negra 2017 arrenca a Palma\nSebastià Bennasar, director de Tiana Negra, publica a VilaWeb un dietari sobre el festival que començarà el 20 de gener · Avui, els preparatius des de Palma\nD’avui en vuit, la sala Albéniz del Casal de Tiana obrirà les portes a la celebració del cinquè festival Tiana Negra, dedicat a la novel·la negra en català. L’edició d’enguany és molt especial –el director té l’obligació de dir-ho en cada una de les ocasions en què s’acosta la data d’inauguració d’una nova edició de la seva criatura–, perquè li hem vist cara i ulls des de Mallorca estant. Les primeres notícies a la premsa, les primeres felicitacions, han arribat mentre un servidor es preparava per al que ve en finques tan espectaculars com la de les Fonts Ufanes, a Campanet, en concret a la finca de Gabellí Petit.\nLlavors, a Palma, el dia 9 de gener, quan tothom tornava a la feina, aconseguia els documents d’identitat de Francesc Sanchís i d’Antoni Serra, la presència illenca d’aquesta edició. Tiana Negra, a poc a poc, ha aconseguit tenir representació de tots els territoris de parla catalana perquè ja se sap que el crim no coneix fronteres administratives i té una pàtria que és la llengua catalana que a tots ens iguala a l’hora de formar part d’aquest cartell tan especial.\nPerò Tiana Negra té, enguany, un gust de mallorquinitat especial. N’Antoni Serra, als seus vuintanta-un esplèndids anys, rebrà l’homenatge del festival de novel·la negra en català per la creació de Celso Mosqueiro, un policia portuguès reconvertit en detectiu privat que viu eternament en un llaüt damunt aquella bassa d’oli que és la badia de Palma. Com han canviat les coses: Antoni Serra, d’un dels títols de la col·lecció, en va vendre a final dels anys vuitanta més de 70.000 exemplars i va assolir un reconeixement brutal. Avui, les seves novel·les les reedita una petita editorial mallorquina, coratjosa i amb ganes de fer les coses bé, anomenada Efeelbooks. Vendre mil exemplars en català és una heroïcitat. D’aquells temps, de quan les coses es feien bé, ens en parlarà n’Antoni Serra. I dels seus amics: Maria Antònia Oliver, Jaume Fuster i tants altres. Sentir-lo parlar és un privilegi i un luxe. I una lliçó de memòria cultural que no ens podem perdre.\nLa feina comença a Palma però us assegur que falta una setmana i no hi ha res llest. Demà més.


Puig d’en Galileu. Mallorca | Gloria Condal\n← Newcastle i Durham\nPollença. Espais de memòria històrica →\nPuig d’en Galileu. Mallorca\nPublicat el 12 febrer 2016 per Gloria Condal\nPuig d’en Galileu. Serra Tramuntana. Mallorca. Foto: gloriacondal\nSituat a la Serra de Tramuntana, a Mallorca, des dels 1.181 m ofereix vistes excepcionals al nord-oest de la Tramuntana i ens permet veure antigues carboneres i cases de neu.\nCasa de neu d’en Galileu. Serra Tramuntana. Mallorca\nAparquem el cotxe en un petit espais entre alzines a la carretera Ma 10 (entre el km 22 i 23), on hi ha un gran rètol amb el mapa del Camí de Tossals Verds al Refugi de Son Amer, GR 221 (el web Walking Mallorca recull en format Roadbook el traçat complet del GR 221 amb les 9 etapes). Una altra opció era deixar el cotxe al monestir de Lluc i iniciar el camí des de la font Coberta, però hem volgut estalviar els 6 € que costa l’aparcament.\nRotlo de sitja per fer carbó. Serra Tramuntana. Mallorca. Foto: gloriacondal\nComencem caminant per un camí carreter fins que una fita a la dreta indica que hem de deixar el camí ample i passar un portell per entrar a l’alzinar de la finca pública de Son Macip. De seguida comencem a trobar rotllos de sitja i barraques, mostra de la intensa activitat carbonera que hi havia abans. Just en acabar aquest camí veiem, a la dreta, la casa de neu de Son Macip, a 820 m, restaurada, que ja funcionava l’any 1619.\nCasa de neu de Son Macip. Serra Tramuntana. Mallorca\nA partir d’aquí comença el tram de ses Voltes d’en Galileu, un fort pendent empedrat en ziga-zaga construït el 1692 per Antoni Català, conegut pel motiu de Galileu (d’aquí el nom del puig). A mesura que anem pujant, hi ha menys alzines i veiem una tartera, resultat de les pedres que van caient pel pendent. Ens anem enfilat i comencen a veure el mar, l’impressionant torrent de Pareis i Lluc. Salvem el desnivell de 250 m fins arribar a un pla ple de mates de càrritx i estepes.\nIndicador GR 221. Camí al puig d’en Galileu. Foto: gloriacondal\nUn indicador ens mostra el lloc on hi ha la casa de neu i el pou d’en Galileu, a 1.090 m. Està restaurada i veiem les bombarderes (finestres) per on es ficava la neu més propera. Durant l’hivern, una pila d’homes treballaven en aquest dur treball, acumulant la neu, que es convertia en gel, i baixant-la a l’estiu, de nit, a ciutats, però de vegades arribava que “tot era aigo”.\nVistes del Puig Tomir des del puig d’en Galileu. Foto: gloriacondal\nVistes del torrent de Pareis des del puig Galileu. Foto: gloriacondal\nTornem al GR per continuar cap amunt; el sender és estret i anem pujant un collet, amb vistes excepcionals. Arriba un punt que trobem una fita del GR i pocs metres després el camí inicia un descens. Però nosaltres no hem de seguir per aquí sinó per un sender estret a l’esquerra de la fita que ens porta, directe, al puig d’en Galileu. Fa un vent força gelat i malgrat el sol, anem ben abrigades. Mengem unes quantes galetes d’Inca amb formatge, mandarina i fruits secs, i comencem a baixar. En tota la pujada no havíem trobat ningú. Ara, però, trobem primer una parella i més endavant, altra gent. La baixada se’ns fa fàcil i és ràpida. En 1 hora i mitja som a baix.\nDesnivell 565 m – 9 km – 4,30 h\nAquesta entrada s'ha publicat en Excursions i etiquetada amb illa, mallorca, puig galileu, serra tramuntana. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Jordi Turull (PDeCAT): "l'Estat espanyol va en un tren que va de l'any 75 cap enrere" - El diari digital de Sabadell - iSabadell\nJordi Turull (PDeCAT): “l’Estat espanyol va en un tren que va de l’any 75 cap enrere”\nEscrit per Aleix Pujadas el 17 setembre 2017\nEl conseller de la Presidència, Jordi Turull, crida a la participació l’1 d’octubre i a “no caure en provocacions” davant les reaccions del govern espanyol. Turull assegura que el govern català ho té tot a punt per a la votació.\nA dues setmanes pel referèndum de l’1 d’octubre, el Partit Demòcrata Europeu Català (PDeCAT) ha portat a Sabadell la campanya a favor del ‘Sí’. El conseller de la Presidència de la Generalitat de Catalunya, Jordi Turull, ha garantit que la votació se celebrarà i que “aviat” se sabrà on es podrà votar.\nEl conseller de la Presidència Jordi Turull, aquest diumenge. Autor: David B.\n“El govern ho té tot previst, tot calculat, quan tanquen una porta se n’obre una altra. Estem assistint a mesures que jo crec que ara ja només passen a Corea del Nord o a Turquia, però volen posar portes al camp en el s. XXI i no se’n surten”, ha manifestat Turull en declaracions als mitjans.\nTurull ha explicat que “hem de parlar de ‘Sí’ a un país en què la policia no entri en els mitjans de comunicació, que no entri a les impremtes, on Correus no miri la correspondència per veure si parla del referèndum…”, en referència als últims esdeveniments per a aturar els preparatius de l’1 d’octubre.\nXoc de trens no n’hi ha perquè nosaltres estem en un tren que va cap al s. XXI ben endinsat, i l’Estat espanyol va amb un tren que va cap als anys 75 en endarrere; per tant, no ens creuarem, no hi haurà xoc. Ara això ja va de democràcia, de dignitat, va de moltes coses i estem en vies absolutament diferents”, segons el conseller Turull.\nLa presidenta local del PDeCAT, Mireia Figueras, ha obert l’acte, que ha omplert l’amfiteatre de l’Espai Cultura. Figueras ha assegurat que “en ple s.XXI no podem tenir por a una urna”, i ha animat a convèncer els indecisos perquè l’1-O vagin a votar. El portaveu i regidor del grup municipal, Carles Rossinyol, ha animat a votar ‘Sí’ perquè “ha quedat acreditat que les seves prioritats no són les nostres”, en referència a les polítiques del govern espanyol. La congressista Lourdes Ciuró ha assegurat que “les urnes no separen, no divideixen i són la solució”.\nFoto portada: Rossinyol, Ciuró, Turull i Figueras, aquest diumenge. Autor: David B.


Continuem abocats a les retallades - Joan Torras Ragué\nJoan Torras Ragué\nContinuem abocats a les retallades\nEl logo del BCE a la seva seu central, a Frankfurt. REUTERS\nFrancament, convido a la reflexió. No veig que països com Portugal o Grècia siguin tan diferents d'Espanya, ni per piràmide de població ni per desequilibris macroeconòmics. Però, curiosament, durant la crisi del coronavirus a Espanya ens ha anat molt pitjor, i això que tenim un sistema sanitari molt més desenvolupat. A què es deu aquesta gran diferència tant en nombre de contagis com en nombre de defuncions?\n¿Van ser les retallades sanitàries? Com van afectar les retallades de l’anterior crisi aquests altres dos països? Portugal i Grècia les van patir més que Espanya, i mentre que a Espanya les retallades en sanitat van ser de l’ordre de l'1,4% anual, a Portugal van rondar el 2% i a Grècia van ser del 8% anual. Què està passant? Doncs, malauradament, el temps de reacció i la gestió que s’ha fet de la crisi sanitària al nostre país no han estat encertats. A Grècia es van tancar la restauració i els equipaments culturals dos dies després del primer decés; a Itàlia es va trigar 18 dies, i a Espanya, tot un mes. Soc conscient que Grècia té menys mobilitat internacional i una quarta part de la població espanyola, però la taxa de mortalitat per milió d’habitants a Espanya és 38 vegades superior a la de Grècia i 5 vegades superior a la de Portugal.\nSigui com sigui, centrem-nos en el pla econòmic. El govern espanyol va anunciar a mitjans de març la mobilització de 200.000 milions d’euros per a ajudes, 100.000 milions dels quals serien en forma de garanties (avals de l'ICO) perquè la banca pogués deixar diners a les empreses.\nCom funciona aquest mecanisme dels préstecs ICO? Les empreses i els autònoms poden sol·licitar a una entitat financera una línia ICO per atendre les seves necessitats de liquiditat, l’entitat financera atorga el préstec, a retornar en fins a 5 anys i per un import de fins a 1,5 milions d’euros (depenent del tipus d’empresa pot ser més, i s’han de complir una sèrie de requisits), i aquest préstec està avalat en un 80%, en el cas d’autònoms i pimes (la major part del teixit empresarial del país), per l'estat espanyol.\nEl risc d’impagats per al sector bancari és del 20%, ja que la resta la cobreix l'Estat. Alhora, el banc també cobra un interès pel préstec, que se situa entre l'1,5% i el 5%. Per tant, si demanem una línia ICO de 100.000 € a una entitat bancària a retornar en un any, el banc rebrà al final de l’operació 105.000 € (si assumim un interès del 5%), i, en cas que el préstec no es pugui retornar, 80.000 € queden coberts per l'Estat.\nPerò d’on treu els diners el banc per començar a donar crèdits? Aquí és on entra el BCE amb totes les seves polítiques de liquiditat per evitar que la crisi actual es converteixi en una crisi de deute. Els bancs demanen crèdit al Banc Central Europeu al -1%, i per tant el banc guanya un 1% addicional per tot el que demana al Banc Central Europeu si ho destina a préstecs. Aquest 1% és un incentiu per afavorir els préstecs. Els bancs, per la seva banda, s'han de dotar de provisions per possibles impagats i eliminar els dividends per reforçar el seu balanç. Tot i així, no cal preocupar-nos en excés: el balanç del sector bancari ho pot aguantar, ja que està sanejat després de l’anterior crisi i els préstecs ICO són un negoci rendible per a ells.\nAquest fet pot generar controvèrsia, però si es vol augmentar la liquiditat del sistema és necessari que els bancs hi juguin un paper fonamental, ja que si el govern espanyol avala el 80% dels crèdits ICO, significa que per cada 125.000 milions en préstecs, 100.000 són avalats per l'Estat i 25.000 els arrisca el sector bancari, que teòricament aplica a aquests préstecs polítiques de riscos i interessos més beneficiosos per a les empreses i autònoms, ja que no hi arrisca l’import total.\nPer a mi la gran pregunta és: d’on traurà els diners l’estat espanyol? Perquè la factura de la crisi del covid-19 serà d’aproximadament 300.000 o 400.000 milions.\nAixò és així perquè l'Estat afrontarà no només els impagats derivats dels ICO sinó també l’import de totes les ajudes i subsidis, i una baixada important de la recaptació derivada dels impostos, ja que s’han reduït el consum i els beneficis empresarials i s'ha disparat la taxa d’atur, que es preveu que pujarà fins al 20% després de la crisi.\nSempre podrem recórrer al Mecanisme Europeu d’Estabilitat (ESM o Mede) o endeutar-nos fortament fins al 130% del nostre producte interior brut, però tot indica que la mala gestió de la crisi l’acabaran pagant els ciutadans, i per molt que ens hi vulguem resistir els diners s’han de tornar. No quedarà cap altra alternativa que tornar a les pujades impositives i a les congelacions salarials i de pensions, i curiosament és el contrari del que s’hauria de fer en aquest tipus de situacions, ja que totes aquestes mesures encara deprimeixen més el consum.\nPer molts titulars que es vulguin donar dient que no es faran retallades, com es pagarà el deute? Com acabarà tot això? Fruit de la mala gestió, acabarem més endeutats que abans, i el que és pitjor, més pobres. Tant de bo el temps no em doni la raó, però la mala gestió té difícil solució. Com que anteriorment he comparat Espanya amb Grècia, un exemple: el Sr. Alexis Tsipras tampoc volia fer cap retallada quan va arribar al govern el 2015, i ja sabem tots com va acabar.\ndeute retallades Espanya crisi econòmica Covid-19


Presó per als quatre detinguts per la violació en grup de Manresa\nLa jutge diu que la menor va manifestar "verbalment i amb gestos" que no volia tenir relacions\n3 min. Barcelona 16/07/2019 19:27\n651x366 Pla general de la furgoneta amb els detinguts entrant als jutjats de Manresa / ESTEFANIA ESCOLÀ Pla general de la furgoneta amb els detinguts entrant als jutjats de Manresa / ESTEFANIA ESCOLÀ\nLa jutge ha enviat a presó els quatre detinguts per la presumpta violació en grup d'una menor a les Escodines de Manresa, aquest passat cap de setmana. La magistrada d'instrucció 7 de Manresa ha decretat presó provisional, comunicada i sense fiança per un delicte d'agressió sexual, després de prendre declaració als detinguts i a la víctima, una noia de 17 anys.\nEn la interlocutòria, la jutgessa deixa clar que la víctima "va manifestar des del primer moment verbalment i amb gestos que no volia tenir relacions sexuals" amb els nois. Segons es descriu en el text, la menor va acompanyar "voluntàriament" un grup de nois que acabava de conèixer al carrer a un habitatge. Allà va beure "tres 'cubates' i va fer un parell de calades a un porro", i aleshores un dels nois li va dir que l'acompanyava a dormir en una de les habitacions. Un cop dins, la va despullar i la va violar. Després va sortir i van anar entrant, un per un, els altres tres nois, que van abusar de la noia de formes similars. Almenys tres la van penetrar. "En totes quatre ocasions, la menor va manifestar verbalment i de forma clara que no volia mantenir relacions sexuals amb ells i els va dir que paressin, intentant apartar-los sense aconseguir-ho", afirma la interlocutòria.\nLa jutgessa dona veracitat al relat de la víctima que, tot i que "estava aplatanada" a causa de les substàncies consumides, era "conscient de tot el que passava" i va poder identificar els quatre nois "perquè hi havia il·luminació dels mòbils i entrava una mica de llum de la lluna per la finestra". Tot i que els advocats dels detinguts han remarcat "alguna contradicció" en el relat de la noia, la jutgessa destaca que "no són contradiccions rellevants" tenint en compte que els fets van passar "de nit, amb persones desconegudes i la víctima en un estat d'embriaguesa".\nPer això, el qualifica el delicte com una agressió sexual, ja que va haver-hi penetració i "intimidació/violència per vèncer qualsevol resistència de la víctima". La jutge valora també que ella era menor d'edat i els quatre nois eren majors i que, a més, van actuar "en grup".\nPer enviar-los a presó mentre esperen el judici, la magistrada ha tingut en compte "l'alt risc de fuga" dels quatre acusats, ja que cap d'ells té "arrelament econòmic i laboral" a Catalunya i viuen en una casa "abandonada i en situació d'insalubritat"; i també el risc de "reiteració delictiva", ja que d'una banda podrien ser consumidors d'alcohol i drogues i això els podria "alterar els comportaments" i, de l'altra, viuen en un "espai sense llum i abandonat", un lloc "idoni" per cometre aquests delictes "amb major impunitat". A més, un dels acusats té antecedents penals recents contra el patrimoni i d'ocupació d'immoble i enviar-los a la presó, apunta la interlocutòria, evita "futures represàlies" contra la menor.\nEls veïns denuncien la degradació del barri de Manresa on es va violar en grup una menor\nTres dels detinguts s'han acollit al seu dret a no declarar i un ha contestat les preguntes de totes les parts. La víctima també ha declarat, en aquest cas acompanyada d'una psicòloga del Servei d'Emergències.\nEntitats feministes i el mateix Ajuntament de Manresa van condemnar diumenge aquest nou cas d'agressió sexual. Es dona la circumstància que la setmana passada es jutjaven a l’Audiència de Barcelona sis joves del municipi per haver agredit sexualment una noia de 14 anys l’octubre del 2016.


Col·laborem amb la primera edició del Latent Fest! - Cideyeg\nCol·laborem amb la primera edició del Latent Fest!\nA Cideyeg ens agrada col·laborar amb iniciatives que neixen a la ciutat de Terrassa. És per això que el passat 4, 5, 6 i 7 de novembre vam participar amb la producció de les caixes que s’entregaven a mode de “welcome pack” a tots els assistents a les jornades i activitats que organitzaven des del Latent Fest, el Festival del talent emergent de Terrassa. Durant els quatre dies es van organitzar, en diferents punts de la ciutat, tallers i conferències dins del marc del disseny, la creativitat i el talent emergent. Les jornades van comptar amb la presència de l’il·lustrador terrassenc Conrad Roset; la dissenyadora gràfica experta en packaging de producte, Ingrid Picanyol; empreses audiovisuals locals com La Rectoria o Javier Jaén, l’artista responsable de la portada de l’última pel·lícula de Pedro Almodóvar, “Madres Paralelas” entre d’altres professionals amb un gran recorregut en el sector.\nUn pack a mida, uniforme i amb relleus que imitaven les sensacions que han acompanyat al llarg de tot el Festival.\nEl repte que teníem davant era alt: simular la imatge corporativa, caracteritzada per tenir molta personalitat, moviment i dinamisme, a la caixa on succeïa tot. El resultat? Un pack a mida, uniforme i amb relleus que imitaven les sensacions que han acompanyat al llarg de tot el Festival.\nA més, gràcies al nostre compromís amb el medi ambient i les pràctiques empresarials sostenibles, hem aprofitat la col·laboració per apropar-nos a tots els assistents: en total més de tres-cents entre estudiants, professionals i ciutadans, amb una caixa que es van poder emportar a casa i reutilitzar una vegada va finalitzar la jornada.


L´Andorra Shopping Festival atrau un 3,5% més de turistes al novembre\nLa epidemia de gripe en España no ha llegado a su fin: cinco claves de Cigna para prevenir el contagio Doca presenta un nuevo concepto de cocina en Espacio Cocina SICI 2019 Ogury anuncia importantes actualizaciones para su Consent Manager Platmilum revoluciona el mercado estético en España con la biomesoterapia no invasiva\nL´Andorra Shopping Festival atrau un 3,5% més de turistes al novembre\nAndorra - 01/02/2018 -\n´Andorra Shopping Festival és un esdeveniment ja consolidat després de cinc edicions i aquest 2017 s´ha apostat per una nova imatge creativa i també, un nou espot de campany\nL´Andorra Shopping Festival, que va tenir lloc del 3 al 12 de novembre del 2017, ha aportat un 3,5% més de turistes espanyols i francesos al novembre respecte el mateix mes de l´any passat, superant així l´objectiu marcat en un creixement del 2%.\nEn concret, un total de 144.868 turistes han entrat al país durant el mes de novembre, dels quals, 125.522 són espanyols i 19.346 són francesos. Pel que fa als excursionistes, l´augment registrat ha estat de l´1,4% respecte el novembre del 2016. En quant a visitants, la pujada és del 2%. Esdeveniments com l´Andorra Shopping Festival, l´Andorra a Taula que ha durat tot el mes de novembre i la celebració de la gala de la Federació Internacional de Motociclisme han contribuït a que durant el mes de novembre hagi augmentat un 3,4% les xifres de turistes i un 1,5% el número d´excursionistes (comptant, els espanyols, francesos i altres nacionalitats).\nAixí ho han exposat avui el ministre de Turisme, Francesc Camp i la directora de Màrqueting i Comunicació d´Andorra Turisme, Noemí Pedra, durant la presentació d´avui al matí del balanç de l´Andorra Shopping Festival 2017. De fet, aquesta edició de l´Andorra Shopping Festival ha estat marcada per la manca de ponts i festivitats als calendaris dels països veïns i això, ha fet que el novembre del 2017 fos un mes atípic comparat amb els anys anteriors.\nConsolidació de l´esdeveniment\nL´Andorra Shopping Festival és un esdeveniment ja consolidat després de cinc edicions i aquest 2017 s´ha apostat per una nova imatge creativa i també, un nou espot de campanya. El pla de comunicació s´ha realitzat als mercats de proximitat. En concret a Espanya, a la televisió autonòmica de Catalunya i Aragó; amb falques de ràdio a València i amb publicitat online i en diferents xarxes socials. Com a novetat, ha tingut molt bona acollida l´acció realitzada amb Spotify on els usuaris es podien descarregar una playlist creada especialment per a l´ocasió després de respondre a un petit qüestionari.\nRespecte el mercat francès, s´ha realitzat publicitat en diferents emissores de ràdio del sud de França; publicitat exterior a la ciutat de Toulouse i Perpinyà a més, d´una acció als centres comercials de Toulouse, Perpignan i Montpellier. A més, també s´han posat en marxa diferents accions promocionals en mitjans online afins a l´esdeveniment.\nL´Andorra Shopping Festival té com a objectiu atraure visitants en un mes de poca afluència turística tot proposant una experiència complementària a les compres. L´oferta d´enguany incloïa escultures d´street art, música a l´aire lliure, tallers per a infants, la coincidència amb les jornades gastronòmiques de l´Andorra a Taula, la Marató Fotogràfica i altres animacions. A més, enguany ha comptat per segon any consecutiu amb la col·laboració de diferents partners. En aquest cas, hi van participar, Aquarius, Estrella Damm, GoPro, Razor, Ninebot by Segway, Disney i també, la popular blogger Patry Jordán.


El més exclusiu sabor de Mèxic està en la nostra selecció de Tequiles elaborats a partir d'Atzavara Weber Blava collit en Jalisco, o unes certes zones de Guanajuato, Nayarit, Tamaulipas o Michoacán. Descobreix el nostre repertori de tequiles blancs, reposats i anyencs.\nEl procés d'elaboració i la seva denominació està fortament controlat per la normativa oficial. Aquesta beguda s'elabora a partir de l'atzavara Weber varietat blava, planta que madura durant 7 anys, i només pot ser collida en l'estat de Jalisco, o unes certes zones de Guanajuato, Nayarit, Tamaulipas o Michoacán. Posteriorment, sofreix un procés de molimiento, cocció i extracció del seu suc que a continuació es fermenta i es destil·la; fins que arriba al repòs, la durada del qual és el que farà que es classifiqui distintament, ja que el tequila no envellit és el conegut com a blanc . Per això, en la nostra col·lecció trobaràs tant anyencs (d'1 a 5 anys de repòs amb sabor en general més fort) com reposats (envellit de 6 a 9 mesos amb un sabor més especiado); aquells que es consideren més selectes.\nDe l'estat de Guanajuato procedeix el Tequila Corralejo Reposat, de la Tequilera Corralejo, una de les més reconegudes internacionalment. Aquesta beguda es distingeix pel seu anyenc en tres tipus de barriques de roure americà, encino mexicà i roure francès estrictament en aquest ordre, perquè el sabor resultat sigui clar, suaument afruitat i cítric.\nSeleccionem el Tequila 1800 en les seves varietats anyenc i reposat, de la tequilera de mateix nom que produeix aquest licor des de l'any 1800 en l'estat de Jalisco. Aquesta beguda es produeix a partir d'atzavara d'entre 8 i 12 anys que creix en terreny volcànic. És madurat en cas del reposat en barrils de roure americà i francès, que conclouen en un sabor caramel·litzat, especiado i fumat. En la seva varietat d'anyenc es madura durant més de 14 mesos en barriques de roure francès, atorgant-li un sabor dolç encaramel·lat, però amb caràcter.\nUn dels tequiles més exclusius que pots trobar en La Llar del Vi, és el provinent de Atotonilco, estat de Guajanato, Patró. Aquesta beguda s'elabora artesanalment des del procés d'extracció de la pinya de l'Atzavara, el añejamiento, fins al procés d'elaboració de les ampolles, creades i modelades a mà per artesans, utilitzant vidres reciclats. Patró Reposat s'envelleix durant un mínim de dos mesos en barriques de roure, el sabor final del qual resulta cítric, lleugerament dolça i amb un tint final a mel i vainilla. Durant més de 12 mesos en barriques de roure blanc, envelleix Patró Anyenc, el sabor final del qual conclou en roure, vainilla, mel i panses.\nCalli 23 Reposado 70cl 40%vol. és un tequila elaborat amb 100% Atzavara. L'Atzavara és collit pels Jimadores en Els Alts de Jalisco, Mèxic, quan la planta ha aconseguit la seva màxima maduresa. Després d'un procés de doble destil·lat assossegat, el tequila envelleix en barriques de roure blanc americà durant vuit mesos, impregnant el sabor net i vibrant... Calli 23 Reposado 70cl 40%vol. és un...\n1800 Reposado 70cl 38% vol. és un tequila elaborat a Jalisco, Mèxic. Es destil·la a partir d'Atzavara Blava entre els 8 i 12 anys. Una vegada destil·lat, envelleix en barriques de roure francès i americà no menys de sis mesos. 1800 Reposat, el primer tequila premium d'atzavara a exportar-se al mercat nord-americà, destaca per les seves notes de caramel... 1800 Reposado 70cl 38% vol. és un...\nCalle 23 Añejo 70cl 40%vol. és un tequila elaborat 100% amb Atzavara Blava. L'Atzavara és collida pels "Jimadores" en Els Altos de Jalisco, Mèxic, quan la planta ha aconseguit la seva màxima maduresa. Després d'un procés de doble destil·lat assossegat, el tequila envelleix en barriques de roure blanc americà durant setze mesos, impregnant el tequila amb... Calle 23 Añejo 70cl 40%vol. és un...\nCorralejo Reposado 70cl 38% vol., premiat amb una medalla d'or en la categoria Tequila Reposado en el World Tequila Awards 2015, és un tequila elaborat en Guanajuato a força d'Atzavara Blava Weber que es destil·la en alambins de coure i que reposa en tres tipus diferents de barrica per quatre mesos. Corralejo destaca per la seva suavitat, caràcter i notes... Corralejo Reposado 70cl 38% vol.,...\n1800 Añejo 70cl 38% vol. és un tequila elaborat a Jalisco que es destil·la a partir d'Atzavara Blava d'edats entre els 8 i 12 anys. Una vegada destil·lat, envelleix en barriques de roure francès un mínim de catorze mesos i fins a tres anys. 1800 Añejo, el primer tequila premium d'atzavara a exportar-se al mercat americà, destaca per les seves notes de... 1800 Añejo 70cl 38% vol. és un...\nAquesta expressió del tequila Kah, que en maia significa vida, es destil·la a partir del millor atzavara blava a la ciutat de Tequila, en l'estat de Jalisco, a Mèxic per a després envellir deu mesos en barriques limousine. Amb una ampolla inspirada en els rituals del 'Dia dels Morts', Kah Reposat 70cl 55% vol. resulta un tequila amb cos i voluminós, amb... Aquesta expressió del tequila Kah,...\nDon Julio Añejo 70cl 38% vol. és un tequila elaborat a les terres altes de Jalisco, es destil·la a partir d'Atzavara Blava d'edats entre els 7 i 10 anys. Una vegada destil·lat, envelleix en barriques de roure blanc americà divuit mesos. Don Julio Añejo destaca per la seva riquesa i distintiu equilibri entre les notes d'atzavara, fusta i vainilla. Don Julio Añejo 70cl 38% vol. és un...\nPatrón Añejo 70cl 40% vol. és un tequila elaborat amb 100% Atzavara Blava Weber a les terres altes, Jalisco. El tequila, recentment destil·lat, passa per barriques de roure per més de dotze mesos, conferint-li una destacada influència de la fusta en forma de notes amaderadas, vainilla, caramel i panses amb un final amb caramel fumat. Patrón Añejo 70cl 40% vol. és un...\nRoca Patrón Reposado 70cl 43% vol. és un tequila elaborat pel procés tradicional Tahona, en el qual una pedra volcànica de dues tones aixafa els cors per a així extreure els sucs del millor Agave Blau Tequiliano Weber de Jalisco. Destil·lat en petites quantitats i envellit en barriques de bourbon usades. Roca Patrón Reposado és un destil·lat complex i... Roca Patrón Reposado 70cl 43% vol. és...\nPatrón Reposado 70cl 40% vol. és un tequila elaborat 100% amb Atzavara Blava Weber a les terres altes, Jalisco. El tequila, recentment destil·lat, passa per barriques de roure durant més de dos mesos, conferint-li un lleuger toc de fusta, que sumat a les clàssiques notes d'atzavara fresca, cítrics i mel del tequila Patró, ho converteixen en un glop de... Patrón Reposado 70cl 40% vol. és un...


Volem la independència? 2.Com estirem els partits – ParlemClar.cat\n1. No hi ha hagut independència en els temps moderns sense partits polítics organitzats al darrere. I el catalanisme històricament sempre ha comptat amb eines de partit. Ens podem aventurar a fer experiments, si ens diverteix, però si volem anar per feina val la pena que no ens desviem gaire dels referents d’èxit.\n2. La clau de l’èxit no radica en lluitar contra els partits que asseguren que volen el mateix objectiu que nosaltres. Tampoc sembla que ens ajudi enormement desgastar els partits o inventar-ne de nous que fragmentin encara més el panorama. El que cal és fiscalitzar els partits i pressionar-los perquè facin la seva feina.\n3. La feina dels partits polítics en un cicle nacional d’emancipació és molt clara; oferir un marc organitzat per a l’assumpció del poder i de la sobirania. Sense això no hi haurà mai independència, i tal feina no la pot fer una ONG, un sindicat o una plataforma cultural.\nEn la meva modesta opinió, per tant, més val concentrar les forces en allò que ens pot acostar a l’objectiu, i no pas en allò que ens en distraurà. Dit això, admetem també que el funcionament dels partits polítics en l’actualitat no ens està acostant a l’ideal d’un estat-nació per a Catalunya. Més aviat sembla que les formacions més votades se n’estiguin retraient, o que hagin optat per un suspens, encara que sigui temporal, de qualsevol full de ruta. I afirmem també una altra cosa, que és molt rellevant i que hem de recordar; no sempre ha estat així.\nDes del 2010 al 2017, si fa no fa, els partits que ja eren independentistes o els que se’n van fer, van posar la directa i fins i tot es van dedicar a competir per veure qui era més sincer i resolut a l’hora de córrer cap a l’objectiu de la República Catalana. Vam viure episodis vibrants i trepidants degut a aquest chicken race en què ningú no volia ser acusat de botifler, i això va portar dels referèndums populars i les macro-manifestacions fins a la consulta del 2014. I finalment al referèndum oficial de l’u d’octubre del 2017. Potser aquesta cursa accelerada va ser un punt inconscient i enganyosa, però el cas és que els partits polítics van ser capaços de fer la feina que no estan fent ara; avançar cap a l’assumpció del poder i de la sobirania.\nNo penso entretenir-me a jutjar uns i altres, i posar el dit a la nafra sobre qui es va rendir després del 2017, com ens va afectar la repressió i els empresonaments dels líders, i tot el debat a l’entorn de la cerca de responsabilitats. Simplement sembla que els partits no van ser prou forts en el moment decisiu, com tampoc no ho van ser la majoria dels agents socials implicats. El que queda clar és que durant un temps (sempre parlant en termes d’autodeterminació) van complir amb la feina que els corresponia, i que a partir de cert moment ja no. Segur que així ho van aconsellar la prudència, el cansament i el repòs polític …condicions que no són necessàries, cap d’elles, per culminar una independència. Ara bé, pel camí es van perdre qualitats del tot indispensables. La més important de les víctimes, diguem-ho amb gran simplicitat, va ser l’audàcia.\nHem d’espavilar els partits\nÉs del tot necessari, per tant, tornar a estirar els partits, com es va fer a l’inici del procés de 2010-2017. En aquell cas van ser claus les grans mobilitzacions –les quals, recordem-ho, van despertar cap al 2006 amb protestes sobre infraestructures i greuges econòmics- i les consultes populars, que van iniciar-se a Arenys de Munt el 2009 i van tancar-se el 2011 a Barcelona. Aquelles eines dinamitzadores van sacsejar la naturalesa un tant condormida i conformista dels partits, i van suposar l’arrencada d’un procés de lliure determinació, de moment fallit. El passat immediat ens demostra que no podem prescindir dels partits, així com també que els partits no poden prescindir de la vigilància popular.\nHem de tornar a fer consultes i manifestacions? No ho descartem, però segur que trobem altres modalitats de lluita i redreçament més adaptades als temps actuals. Un dels camps on podrien sorgir grans corrents reivindicatius seria en el de l’idioma i l’escola. En una primera lectura, sembla molt frustrant haver de tornar a moure’s per qüestions que considerem bàsiques, però precisament per això, perquè les veiem irrenunciables i mouen un consens considerable, segur que serveixen per despertar milers de consciències. Quan el govern independentista de Catalunya no mostra l’atreviment que voldrien molts mestres i famílies en la immersió lingüística, pot ser que aquests segons acabin alçant la destral de la insubmissió, i arrossegant els partits a posicionar-se.\nEn un registre semblant, ens pot afavorir molt la creativitat, sobretot en el món de l’espectacle, de les xarxes i de l’audiovisual. En el cas escocès, és obvi que la pel·lícula Braveheart va obrir un escenari totalment inèdit, fins al punt que molts independentistes d’aquelles terres ho consideren un punt de partida d’ una fase molt més combativa i de creixement. No sé si en el cas català, per exemple, creacions puntuals com Alfarràs no podrien alliberar també molts esperits. I altres que sens dubte vindran, com en el seu moment hi va haver un teatre, una literatura, una pedagogia o una cançó catalana que van revolucionar els ànims. En tot cas, hem de preveure que la creativitat durant un temps naixerà més aviat fora de la política –i que hi acabarà incidint.\nAnterior Entrada anterior: Cas Pegasus, tal dia farà un any\nSegüent Entrada següent: I si parlem de l’extrema esquerra, també?


11/06:: [MOBILITZACIÓ] per una mobilitat lliure de fums - Ca la Dona, un espai de dones i per a dones\nSòcies de Ca la dona, us animem a assistir a la “Gran mobilització de dijous l’11 de juny per una mobilitat lliure de fums” a Barcelona, Girona, Lleida, Sabadell, Gramenet i Vilanova i la Geltrú, entre altres.\nPots anar passejant o en bicicleta; amb la família, infants o amics a diverses ciutats de Catalunya! La marxa està autoritzada. Hi haurà activitats lúdiques respectant les mesures de seguretat sanitària.\nAquí teniu el llistat de convocatòries per dijous:\n• Barcelona: a les 20h, al carrer Aragó amb Pg. de Gràcia\n• Girona: a les 18h, al carrer Migdia\n• Lleida: a les 20h, a l’avinguda Catalunya\n• Sabadell: a les 18h, a la plaça de la Creu de Barberà\n• Santa Coloma de Gramenet: a les 19h, al carre Rafael Casanovas/Mossèn Jaume Gordi.\n• Vilanova i la Geltrú: a les 19h, a la plaça Llarga.\nMés informació a través de facebook i twitter.\nConfinem els cotxes, #RecuperemLaCiutat. recuperemlaciutat.com\nDibuixos premiats de l'Espai Infantil10/06:: Defensem el Sistema Sanitari Públic


Inicis d’un mestre “Android” | Recursos tic pel mestr@\nInicis d’un mestre “Android”\ntags: android, educació, education, smartphone\nJa fa uns mesos que gaudeixo d’un telèfon amb el sistema operatiu “Android”. Al principi quan t’endinses en aquest món, la teva preferència es fer-te amb un iphone (telèfon d’Apple), però en el meu cas va donar la coincidència que vaig apostar per un model de la marca HTC, concretament la Desire. Em vaig decantar per aquesta marca ja que el meu antic telèfon també ho era i en vaig quedar molt content. Un cop tens el telèfon a les mans, et sorprèn el tros de pantalla i la grandària que té. Podem dir, que el canvi va ser força important de l’anterior que tenia.\nAra que ja fa tres mesos llargs que el tinc n’estic plenament satisfet de la meva tria. És un telèfon que em permet accedir a Internet en tot moment (disposo de tarifa plana), fer ús del twitter, del facebook (tot i que no en sigui molt partidari), llegir les notícies dels diaris, el temps, el gps i moltes més utilitats. El més important però, és la utilitat que li he trobat i he pogut aplicar en la meva feina. El fet de poder disposar d’un aparell amb Internet i un ample ventall d’aplicacions i utilitats que poden fer-se servir en el dia a dia d’un mestre és molt important per mi i fins i tot pels meus alumnes.\nEncara que podem pensar que un smartphone no té un benefici directe sobre els alumnes jo crec que si, ja que en alguns moments et pot simplificar alguna tasca ,com és la recerca de la informació i per defecte, l’aclariment de dubtes.\nSi ho enfoquem a Educació Secundària i cercant un component educatiu als telèfons que tenen els alumnes, podem utilitzar el twitter per treballar el resum de qualsevol text, la construcció clara d’una frase amb 140 caràcters. La càmera de fotos per qualsevol tema relacionat amb art, coneixement del medi, educació física i altres àrees.\nA tall d’exemple podria citar algunes d’aquestes aplicacions que utilitzo:\ntwitter: A partir del programa Peep segueixo a un munt de gent relacionada amb l’educació i de la qual agraeixo molts enllaços que m’han estat molt útils o guardo amb molta cura al meu calaix de delicious.\nMail: Disposo de tres comptes de mail (google i hotmail) on m’arriben cada cert temps al mòbil\n. És veritat que no tots són importants, però s’obre un canal nou de comunicació amb pares i nens amb la facilitat de respondre -ho immediatament.\nInternet: Et permet resoldre qualsevol dubte o ampliar informació d’algun concepte o tema que estiguis treballant aquell moment a l’aula. Si no disposes d’Internet a l’aula el telèfon et dóna un accés, potser una mica més lent, segons la qualitat del 3G, però suficient per trobar allò que busques. Podríem dir que tenim accés a la gran xarxa i tota la seva informació al palmell de la mà.\nGoogle Maps: En alguna sortida i excursió es pot fer servir el gps del telèfon per saber l’alçada o tot allò que trobem al voltant, i perquè no per orientar-nos (en lloc de preguntar).\nCalendari Google: És una eina molt pràctica, donada la fàcil sincronització que té amb l’ordinador. Disposem de l’agenda en tot moment i fàcil de tenir actualitzada via internet.\nCàmera de fotos: En moltes ocasions no hem portar la càmera a les sortides ho hem volgut fer fotos d’allò que estavem fent a l’aula i després volíem penjar al bloc de l’escola per mostrar-ho als pares i mares. Aquests telèfons disposen d’una càmera amb suficient resolució per tirar fotos i gravar vídeos amb una acceptable qualitat.\nAltres aplicacions més concretes podrien ser dropbox, wordpress per a mòbil, accés a notícies, Viquipèdia, calculadores científiques, altres eines de google (earth, docs…).\nNomés són algunes de les que podem utilitzar ja que al “market” (pàgina d’aplicacions android gratuïtes i de pagament) en trobem prop de 200.000 dividides en diferents categories (educació, estils de vida…)\nGoogle amb el seu sistema operatiu, obert i amb constant renovació ha fet que a molts de nosaltres, l’ús dels mòbil hagi canviat molt. No pot ser menys en el món de l’educació on les TIC estan tant presents en el nostre dia a dia. Cada dia anem descobrint més coses i com no, carregant a diari el nostre smartphone.\nPer saber més coses sobre Android:\nPer veure aplicacions d’android market:\nEducació dins d’Android Market:\nUna bona adreça sobre android i educació:\n101 millors aplicacions educatives per android:\n← Nou portal de suport xtec blocs\nRecursos digitals per ensenyar, aprendre i treballar →\nJuny 14, 2011 7:38 pm\ndoncs et recomano l’aplicació Evernote per Android. Augmenta la productivitat personal i és molt util. Et permet capturar notes, links etc, fins i tot pots enviar-te una nota per mail i que et quedi a l’Evernota. I es accessible des de qualsevol navegador.


La Galeria Mayoral prepara “Amb la rebel·lia neix la consciència” | Bonart\nLa Galeria Mayoral prepara “Amb la rebel·lia neix la consciència”\nLa Galeria Mayoral presentarà l’exposició “Amb la rebel·lia neix la consciència” a partir del 26 de setembre de 2018 i fins al 4 de gener 2019. L’exposició, comissariada per l’historiador i crític d’art Tomàs Llorens -que fou director Museo Nacional Centro de Arte Reina Sofía de Madrid i de l’Institut Valencià d’Art Modern (IVAM) de València- mostrarà 13 obres de Rafael Canogar, Modest Cuixart, José Guerrero, Josep Guinovart, Luis Feito, Manolo Millares, Antonio Saura i Antoni Tàpies.\nAquesta mostra recollirà una aproximació a l’art espanyol de postguerra a través d’una acurada selecció d’obres d’art, amb pintures d’una generació de joves emergents dels anys 50 que van arrelar-se a la vida cultural espanyola en l’apogeu de l’Espanya franquista. Aquests artistes van compartir la voluntat de cercar un art nou per expressar el seu temps, contemporitzar un llegat ja expressat per El Greco, Velázquez i Goya, també per Picasso i Miró. Van transmetre amb les arts plàstiques una ferida i un patiment, un combat de denúncia i rebel·lia contra l’statu quo: la injustícia i l’opressió. A l’exposició hi destacaran 3 grans obres Serie negra núm. 2 de Rafael Canogar, Cuadro (3) de Manolo Millares, així com també la monumental obra de Luis Feito Sin título, exposada a la Biennal de Venècia el 1968. Segons Bea Espejo, col·laboradora de la publicació amb motiu de la mostra, “llegir aquesta exposició en clau rebel suposa pensar la pintura com a disconformitat i la creació com a espai contestatari.”\nTomàs Llorens, que comissària per primera vegada una exposició en una galeria privada, assenyala: “L’últim factor distintiu i el més decisiu a l’hora de descriure el que els distingeix com a grup, als joves avantguardistes representats en aquesta exposició és la seva circumstància històrica concreta. El que els va marcar més profundament van ser les diferents poètiques individuals imprimint-los-hi un caràcter comú que, a mesura que passa el temps, es percep amb una major claredat són la ràbia i l’esperança amb la qual, a l’equador del franquisme, van començar a imaginar el seu final.”\nJordi Mayoral, director de la galeria, puntualitza: “És un privilegi desenvolupar aquesta exposició. No podem oblidar que l’escletxa que representaren aquesta generació d’artistes és l’inici de la caiguda dels murs i del futur que s’albira. Nosaltres som fills d’aquesta escletxa, d’aquests genis que van bastir una esperança que recollim i la fem pròpia. Com va dir el poeta Joan Brossa “la tradició s’ha de continuar, no s’ha de repetir”.\nAmb motiu de l’exposició, s’editarà un catàleg que inclourà dues entrevistes: una entre Rafael Canogar i Emmanuel Guigon, i l’altra entre Luis Feito i Elena Sorokina. També, comptarà amb la contribució de Bea Espejo, amb una mirada per acostar-nos amb respecte, admiració i noves preguntes a aquest art espanyol de postguerra.\nA la imatge, obra de Millares.\nEtiquetes: Amb la rebel·lia neix la consciència · Galeria Mayoral