Clara Peya: «S’ha de parlar de les coses que no es parlen»\nLa pianista publica ‘Perifèria’, un àlbum que apunta a les emocions amagades o no homologades i que presenta aquest dijous a la sala Barts\n24 de de febrer del 2021. 19:10\nA ‘Perifèria’, que surt a la venda aquest divendres, Clara Peya afronta la missió de transformar en música les seves percepcions sobre les formes de vida no canòniques, les emotivitats contingudes i la vulnerabilitat que causa la diferència. Zones d’ombra inspiradores d’onze cançons en català i castellà que la pianista presenta aquest dijous a Barts, dins del Guitar BCN (entrades esgotades).\n¿Un disc sobre maneres no normatives de ser al món?\nTotes ens podem sentir identificades amb el concepte del disc, des de les persones invisibilitzades i sense altaveu a les que viuen en perifèries emocionals. La societat no ens ajuda a mostrar aquesta part emocional, que no compartim perquè ens costa acceptar-la. Amb la pandèmia, la salut mental em té preocupada: solitud, depressió, por, obsessió... Hem de ser capaços de parlar de les coses que no es parlen, de totes aquestes perifèries.\nLes cançons tenen un origen prepandèmic. ¿Alguna excepció?\nN’hi ha dues que vaig fer durant el confinament. Una és ‘Ni el mar’, reflex d’estar sense la teva gent, sense les abraçades, tot i que estiguis en un lloc idíl·lic, com era el meu cas, que era a la muntanya, cuidant els horts, fent excursions, menjant bé i practicant esport. L’altra és ‘Ha mort l’amor’ i la vaig fer quan vaig sentir que la gent estava molt desanimada, com si la por hagués arrasat l’amor.\nA ‘Dona frontera’ compta amb Ana Tijoux i l’actriu Alba Flores (filla d’Antonio Flores). ¿En què s’inspira?\nTinc la sensació que la fortalesa de les dones és més gran que la dels homes, en el sentit d’aguantar, sostenir, mantenir... Som pilars invisibles: les cuidadores, les que netegen... Vaig pensar molt en aquestes dones que no tenen ni temps per pensar, que estan remant tot el dia. Aquesta cançó és una col·laboració amb Jornaleras de Huelva en Lucha. Es pot comprar en el ‘bandcamp’ de Vida Records i els beneficis van al col·lectiu.\nSol treballar amb cantants femenines, però en aquest àlbum la veu protagonista és la d’Enric Verdaguer.\nJo venia de la Magalí (Sare), una noia amb una força extrema, i l’Enric és un noi amb una sensibilitat enorme, i m’agrada aquest contrast. Quan canta en català, no sé per què, no em porta a Catalunya. És com si vingués algú amb un bagatge musical que no és d’aquí a cantar-me en català, o en castellà, i m’agrada aquesta barreja.\nHa utilitzat un piano de paret, menys vistós que el de cua, i a sobre, amb sordina.\nAl disc parlem de gent exclosa, que no disposa d’un altaveu, i de les coses que no diem, i el piano de paret amb sordina és el més íntim. Aquest pedal es va crear perquè la gent pogués estudiar piano sense molestar els veïns. Representa una altra manera de tocar: més sònica, ambiental, conceptual, menys concreta.\nÉs inhabitual una figura com la seva, artista més o menys pop que és instrumentista i es val d’altres veus.\nJa m’hauria agradat saber cantar, però si hi ha gent que ho fa molt millor que jo, doncs això ja serveix de plataforma perquè altres cantants es puguin expressar i donar a conèixer.\nEn els seus discos ha comptat amb Judit Neddermann, Alessio Arena, Sílvia Pérez Cruz, Elena Gadel, Nina, Névoa, Gemma Abrié, Bikimel...\nLes meves cançons, cantades per mi, no funcionen, i en les seves veus prenen vida. Els cantants solen dir-me que els meus temes són difícils de cantar, però jo, com que no soc cantant, no hi entenc d’això.\nAbans de la pandèmia se’n va anar a viure a una casa a la muntanya, però això no significa que hagi reduït la seva activitat.\nEstic a prop de Montserrat, no gaire lluny de Barcelona, però es nota la diferència. I he constatat que es pot fer la mateixa feina sense anar tot el dia accelerat, i no buscar la inspiració des de l’obsessió, sinó des de la tranquil·litat.\nDel que està passant aquests dies als carrers de Barcelona, ¿pot sortir una obra enfadada, o tot el contrari?\nAmb molta influència\nEl productor de Broadway Scott Rudin es retira després d’acusacions d’abús\n’Solo una vez’: violència masclista sense estereotips\nIsabelle Huppert, l’actriu global\n‘The battle at garden’s gate’, de Greta Van Fleet: de ‘Led Zeppelin I’ a ‘Led Zeppelin IV’\nEspero que sigui tot el contrari. Soc una persona que sempre està enfadada i incòmoda amb el món, i crec que es nota, però als discos intento posar molt amor, perquè és l’únic que em queda, i em connecta amb la vida.\nDiscos Festival Guitar Barcelona Música Concerts


Text de l'Evangeli (Lc 16,1-13): «I el Senyor va lloar l'administrador del diner, que és enganyós, perquè havia actuat amb astúcia». En aquell temps, Jesús deia també als seus deixebles: «Un home ric tenia un administrador, que va ser acusat de malversar els seus béns. Ell el cridà i li digué: ‘Què és això que sento a dir de tu? Dóna'm comptes de la teva administració, perquè d'ara endavant ja no podràs administrar els meus béns’. L'administrador va pensar: ‘Què faré, ara que el meu amo em treu de la feina? Cavar, no m'hi veig amb forces; captar, em fa vergonya. Ja sé què faré per a trobar gent que em rebi a casa seva quan perdi l'administració’.


Ruta 7. Jove.Cat. Generalitat de Catalunya\nInici > Ruta 7\nRuta 66, Ruta Quetzal, Ruta dels càtars són referents d’una manera de viatjar, d’una manera de viure, on l’aventura, l’emoció i la integració amb l’entorn són els eixos d’una experiència inoblidable. Ruta 7 ja porta 4 edicions i s’afegeix a aquest grup d’experiències que es recorden tota la vida.\nÉs un projecte d’innovació social organitzat per la Universitat de Las Palmas de Gran Canaria i la Fundación Universitaria de Las Palmas amb l’objectiu de fomentar entre els participants una sèrie de valors: solidaritat, treball en equip, cultura de l’esforç, resistència davant l’adversitat i el desenvolupament d’una sèrie d’habilitats personals a través d’un viatge per les set illes Canàries. Ruta 7 pretén transformar-te com a persona per convertir-te en una persona millor al finalitzar el viatge.\nEs cerquen 45 estudiants universitaris amb empenta\nEl viatge es farà a l’agost, tindrà una durada de 5 setmanes i està adreçat a estudiants universitaris. Els candidats hauran de passar un procés de selecció on es valoraran les aptituds i habilitats personals cercant persones de diversos perfils.\nQuè no és Ruta 7\nComencem per deixar clar que no és un viatge de plaer on estaràs envoltat de comoditats, on t’ho trobaràs tot fet i on només seràs espectador passiu.\nQuè es Ruta 7\nAmb l’estil de vida dels nòmades i l’esperit dels vells exploradors, en aquest viatge no et podràs “escaquejar”! Tant a nivell individual com formant part d’un equip tindràs unes tasques i unes responsabilitats diàries que hauràs de complir, on ningú serà imprescindible i tots i totes sereu importants. Aprendràs a viure amb el mínim i el sac de dormir serà un dels teus béns més preuats.\nDurant l’aventura t’involucraràs en els problemes dels indrets que vagis visitant i podràs cooperar en les seves solucions. Realitzaràs activitats que desenvoluparan habilitats com el lideratge, la presa de decisions, la creativitat... Ah! i no oblidis que coneixeràs les illes Canàries com mai cap turista convencional no podrà conèixer.\nL’autèntic viatge no està en el viatge en si mateix, sinó en les experiències viscudes.. Si t’agraden els reptes, els desafiaments, una manera diferent de viatjar, apunta-t’hi!, tens temps fins l'abril.\nVídeo promocional de Ruta 7


La ciutat sense nom | El Biblionauta\nTítol: La ciudad sin nombre (The Nameless City)\nAny: 2005 (1921)\nPàgines: 14 [dins Narrativa Completa, vol. 1, pàg. 261-275]\n“La ciutat sense nom” és probablement el primer gran relat d’H. P. Lovecraft. No és, però, la primera aproximació al tema de les ciutats enrunades i al mite d’antigues (i terribles) civilitzacions. És a dir, als Mites de Cthulhu. Ja vam parlar no fa gaire de “Dagon” (1917), prefiguració primerenca. En aquell cas, la civilització s’amagava a les profunditats del mar. Sobre horrors ocults en civilitzacions extintes també resulten destacables els relats “La maledicció que va caure sobre Sarnath” (1920) i “El temple” (1925), que situen ja el misteri a les dunes del desert. Indubtablement, però, tots aquests relats beuen d’una tradició anterior, que mai va negar Lovecraft: Edgar Allan Poe i, especialment, lord Dunsany. Dunsany, precisament, parla en moltes de les seves obres de ciutats extraordinàries però mortes, en un estil semblant al de Lovecraft. La peça teatral Els déus de la muntanya (1911), per exemple, havia influït en l’origen de la lovecraftiana Sarnath i un parell de relats anteriors entronquen perfectament amb “La ciutat sense nom”: són “La bogeria d’Andelsprutz” (1908) i “La caiguda de Babbulkund” (1907). Si la primera és la història de com pot morir l’ànima d’una ciutat, la segona, molt més reeixida, ens parla d’una arcaica ciutat desapareguda per la ira de Déu, de la qual no ha quedat ni rastre; només el nom i la fama.\nPerò en la ciutat lovecraftiana l’oblit ha estat pitjor, ja que en cas d’haver-ne tingut algun cop, no n’ha perdurat ni el nom. Tant en un relat com en l’altre de Dunsany, com en el de Lovecraft, les ciutats són indrets especials que alimenten el viatger de somnis. No és nou. El famós Kubla Khan (1797) de Coleridge, destacat exemple de literatura onírica, també fou imaginat en un somni. De fet, Lovecraft usa aquesta basa més d’una vegada. A “Celephaïs” (1922), per exemple, un bell relat oníric (on apareix per primera vegada una referència a una altra ciutat mítica en l’imaginari del de Providence, Innsmouth), desplega hàbilment aquest recurs a propòsit del protagonista, Kuranes, que rebia aquest nom únicament en el món dels somnis i, en canvi, era anomenat d’una altra manera durant la vigília. Tornant al nostre relat, Juan Antonio Molina Foix ens informa en nota que Lovecraft va admetre que el relat de “La ciutat sense nom” li havia estat inspirat precisament per un somni, causat per les últimes paraules d’un altre relat de lord Dunsany, “Probable aventura de tres homes de lletres” (1912). També en aquest relat, com en Coleridge, hi ha un lloc destacat per a la poesia. Diuen així, les paraules inspiradores de Dunsany, citades expressament en el relat de Lovecraft:\n“La ciutat sense nom” està protagonitzada, en l’habitual 1a persona del singular lovecraftiana, per un d’aquells aventurers agosarats que tan agraden l’autor. Éssers enfollits per una obsessió.\nUn assidu de les tenebres, d’allò ocult, vaja. Com prefigurant un altre dels seus grans títols. L’aventurer arriba a les ruïnes d’una ciutat maleïda, al mig del desert, de la qual únicament algunes històries conten llegendes, vagues i terribles. L’exòtica Aràbia, la inconeguda Índia. Aquests són els escenaris on tot és possible. És l’atmosfera inextricable al misteri lovecraftià. Suggerir la meravella, sense mostrar-la. Preparar el lector conscientment pel pitjor. Demorar el clímax fins al màxim.\nApareix per primer cop la figura d’Alhazred, el presumpte autor de “El Necronomicon” (1938), un dels llibres apòcrifs més famosos de tota la història de la literatura, del qual aquí no es diu absolutament res. Potser encara Lovecraft no l’havia imaginat. Faltava poc, però, perquè es convertís en pedra de toc dels mites. Al costat d’aquest grimori apòcrif, també es refereix a d’altres textos que es van repetint al llarg de les seves obres, apòcrifs i no: els malsons de Damasci, l’Image du Monde (1245) de Gauthie de Metz, un conte de lord Dunsany…\nAclaparat per aquesta pàtina d’erudita versemblança, el lector s’enfonsa en les profunditats d’un món subterrani, paral·lel al nostre quotidià, com seguint el protagonista d’aquell inspirador relat de lord Dunsany que comentàvem abans, el qual\nMirar els abismes mai ha dut res de bo. Terreny conegut, aquest de les profunditats, els pous i les cavernes, que ha inspirat innombrables escriptors. Des de la Pandora al Congo (2005) del català Sánchez Piñol fins a la recent Aniquilació (2014) de Jeff VanderMeer. No sabem en cap dels casos a quins pous laberíntics i a quines profunditats es referien els autors, si a aquelles de la geologia o a aquelles altres que Freud deia que hi ha dins de cada persona. En el descens lovecraftià hi podem veure El viatge al centre de la Terra (1864) de Verne, evidentment, però hi ha molt més. Si de cas serveixi l’exemple d’Iram, citada cap al final del relat, una altra d’aquestes ciutats lovecraftianes del terror i la bogeria. L’autor no va ser un gran viatger, però sí un afamat lector. “Muchas cosas he leído, pocas he vivido”, deia teatralment Jorge Luis Borges, potser pensant en Lovecraft. Segons Molina Foix, sembla que en aquest cas el nostre autor va afusellar l’entrada “Aràbia” de l’Enciclopèdia Britànica, la qual consultava sovint quan escrivia. Lovecraft viatjava, però en els seus somnis, que el torturaren tota la vida. Els seus pous i laberints eren sobretot a dintre seu.


Contranyada - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nL'any de gran producció, els mecanismes hormonals fan que es redueixi la inducció floral i, per tant, la temporada següent hi haurà menys flors i, per consegüent, menys producció.\nEntre els arbres forestals, alguns pins presenten una màxima producció de pinyons cada 3 o 5 anys, i es considera que això és una possible adaptació a la pressió dels depredadors de llavors.\nTots els arbres fruiters són susceptibles de patir el fenomen de la contranyada, però és molt evident en l'olivera, on aquestes oscil·lacions marcades s'observen fins i tot en les estadístiques de producció.\nA nivell agronòmic, aquesta tendència alternant es combat a base d'una esporgada racional, l'aclarida dels fruits i el control de l'adob, que s'incorpora evitant incrementar la fertilització els anys que hi ha hagut molta producció per no agreujar la contranyada.\n(castellà) Contranyada en l'olivera Arxivat 2006-12-29 a Wayback Machine.\nhttp://www.diba.es/incendis/publicacions/descarrega/dossiers_gestio_forestal/document_models_silvicoles_cat.pdf Contranyada en espècies forestals]\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Contranyada&oldid=26516884»


El bitcoin ja és de curs legal en un país del món: el Salvador en permetrà l'ús corrent\nEl Banc Central té 90 dies per establir les normes d'ús i decidir com passar de bitcoins a dòlars de manera automàtica, amb una moneda digital que no té un valor fix\nVirgínia Arqué Nueno 10/06/2021 - 12.08\nEl Salvador ha acceptat admetre el bitcoin com a moneda de curs legal. És el primer país del món que ho fa.\nAquesta criptomoneda la podrà fer servir tothom, per a tot tipus de transaccions i pagaments i de forma "ilimitada". També com a moneda comptable i per al pagament d'impostos. Exactament igual que el dòlar dels EUA, l'actual moneda del país.\nEl govern s'ha compromès a promoure l'accés a les tecnologies per pagar amb bitcoins (Reuters/José Cabezas)\nEl Congrés ha aprovat amb una àmplia majoria (62 vots dels 84 possibles), l'anomenada "Llei bitcoin", una iniciativa presentada pel president Nayib Bukele, que ho ha celebrat amb una piulada al seu compte de twitter. El president creu que aquesta llei, que ha titllat d'històrica, impulsarà el creixement econòmic del país, generarà molts llocs de treball i ajudarà a la inclusió social.\n Nayib Bukele 🇸🇻 (@nayibbukele) June 9, 2021\nEl valor de la moneda, sempre variable\nLa llei, que Bukele també ha penjat completa al seu compte de twitter, conté 10 Disposicions Generals i 6 de Finals o Transitòries. Regula el bitcoin com a moneda de curs legal "il·limitat en qualsevol transacció i per a qualsevol títol que les persones vulguin realitzar", amb un tipus de canvi amb el dòlar "establert lliurement pel mercat".\nEl bitcoin no té un valor fixe, depèn de l'evolució del mercat (Reuters/Edgar Su)\nEstableix que tots els preus es podran expressar amb bitcoins i que tot agent econòmic l'haurà d'acceptar com a moneda de pagament. També el seu ús com a moneda de referència per a fins comptables i per a pagar contribucions tributàries. I, en l'article 5, que els beneficis que generi seran lliures d'impostos:\n"Els intercanvis en bitcoins no estaran subjectes a impostos sobre els beneficis de capital, igual que qualsevol moneda de curs legal."\nPer al diputat Guillermo Gallegos, vicepresident de la cambra, aquesta llei "aportarà inclusió financera, inversió, turisme, innovació i desenvolupament econòmic pel país." Una estimació que no tothom comparteix.\nPer al diputat de l'oposició Johnny Wright Sol, que hi ha votat en contra, és "una aposta, un experiment, valent per a alguns i irresponsable per a d'altres" que lamenta "en forma i fons". Denuncia que no s'ha consensuat amb ningú ni consultat la població i creu que afavorirà el blanqueig de capitals.\nTots els establiments d'El Salvador hauran d'acceptar el pagament amb bitcoins (Reuters/José Cabezas)\nEl pas de bitcoin a dòlar, per concretar\nEl Banc Central del país té ara 90 dies per establir les normes bàsiques d'ús d'aquesta moneda digital i l'executiu ha de crear "l'estructura institucional necessària" per a la seva aplicació pràctica. Aquest reglament haurà d'establir com es farà "la convertibilitat automàtica i instantània" del bitcoin a dòlar, que l'Estat s'ha compromès a garantir.\nEl decret aprovat exclou de l'obligació d'acceptar el bitcoin com a moneda de canvi a qui no tingui accés a les tecnologies necessàries per fer aquest tipus de transaccions, però també obliga l'Estat a promoure els mecanismes necessaris perquè tothom hi pugui accedir.\nEl 70% de la població d'el Salvador no té accés als serveis financers tradicionals, segons reconeix la mateixa llei en les consideracions inicials.


Del Lugo a l'Osasuna, dos anys amb el Girona a un pas de primera - Diari de Girona\nDel Lugo a l'Osasuna, dos anys amb el Girona a un pas de primera\nfrancesc cargol 21.06.2016 | 07:26\nDues temporades increïbles i el Girona FC ha quedat novament a les portes de la Primera Divisió espanyola. Després de vuitanta-cinc anys de vida l'equip ha disputat tres promocions de les últimes quatre , un ascens que es resisteix i que no permet als gironins lluitar contra els millors equips del món en una de les lligues més competitives que es poden trobar. Els jugadors, el cos tècnic, la direcció esportiva, el consell d'administració, l'afició i la ciutat han fet mèrits de sobres per poder gaudir d'una experiència inèdita que hauria suposat poder viure el futbol de màxim nivell. Per a la ciutat també era molt important poder rebre la visita cada quinze dies d'equips com Barça, Reial Madrid, Atlètic de Madrid, València, Sevilla, Bilbao, Vila-real, Espanyol,... Aconseguir aquesta fita era molt difícil però aquest any s'hi ha tornat a estar molt a prop, de totes formes l'any ha estat molt bo. Moltes persones i molts moments han estat fonamentals:\nLa plantilla. La base de la temporada passada, amb jugadors com Isaac Becerra, Florian Lejeune, Richy, Aday Benítez, Pere Pons, Alex Granell, Eloi Amagat o Jaime Mata ha estat clau per poder mantenir un vestidor fort i unit. Els jugadors de casa han estat els responsables de guiar les noves incorporacions i ajudar-los a integrar-se al grup. Durant la temporada segur que han aparegut dificultats, que a vegades són difícils de resoldre, però s'han donat situacions que han ajudat molt: una bona cohesió de grup, a part de bons jugadors cal tenir bones persones, jugadors que tot i passar per dificultats tinguin la capacitat d'entendre que formen part d'un col·lectiu i que el grup està per sobre de les individualitats. De totes formes cal reconèixer que quan hi ha males cares dins el vestidor la victòria és la millor medicina, ho cura tot. El grup ha estat fort i les rotacions efectuades per l'entrenador juntament al fet de poder disposar de moltes variables tan ofensives com defensives ha creat una competència sana dins el vestidor, els jugadors s'han adaptat a les situacions assumint el seu rol i ajudant al màxim per aconseguir l'objectiu comú, en lloc de l'individual.\nPablo Machín. La seva tercera temporada al club ha tornat a ser un èxit, un entrenador treballador i discret que ha aconseguit uns números espectaculars. Va arribar a l'entitat amb l'objectiu de salvar l'equip del descens a la Segona Divisió B en una situació molt delicada i quan la majoria donaven l'equip per sentenciat. A la seva segona temporada va aconseguir mantenir l'equip entre els davanters superant els vuitanta punts i lluitant per l'ascens directe fins als últims minuts de la lliga, aquest any el Leganés amb setanta-quatre punts ha pujat directament a la màxima categoria. Ara ha aconseguit portar novament al Girona fins a la fase final de l'ascens, es va remuntar contra el Còrdova i l'equip ha caigut contra un Osasuna que ha fet una promoció impecable. L'equip ha realitzat molt bon futbol, s'ha arriscat, ha estat dominador dels partits portant el control del joc en la majoria de vegades. L'entrenador ha estat fidel al seu sistema de joc donant continuïtat a un sistema que sempre li ha donat bons resultats.\nCos tècnic. A la vida el millor és poder treballar en el que més t'agrada, quan una feina es fa amb il·lusió , passió i entusiasme els maldecaps i les hores dedicades no compten, això és el que li ha passat a aquest cos tècnic. Pablo Machín es va trobar a la seva arribada a Girona amb un grup de treball magnífic que s'han deixat la pell pel bon funcionament de l'equip, són gent que ve de baix, que han lluitat molt per poder-hi ser i com que els apassiona el que fan treballen al cent per cent, tots ells han rendit al màxim, Jordi Guerrero com a segon entrenador, Jordi Balcells com a preparador físic i Omar Harrak com a entrenador de porters es mereixen un reconeixement especial. També fisioterapeutes, metges i encarregats de material han tingut el seu paper destacat, la majoria persones anònimes dins l'estructura del cos tècnic però imprescindibles perquè tot funcioni.\nSistema de joc. 1-3-5-2 per atacar: per poder tenir la possessió i el control del joc, per poder buscar superioritats numèriques al mig camp, per poder disposar de dos bandes que buscaven amplitud constantment, perquè els dos davanters connectessin entre ells i aportessin la profunditat i el gol. 1-3-5-2 per pressionar: per aconseguir la recuperació de la pilota a camp contrari, per anar a buscar el rival a l'inici del seu joc, per poder defensar lluny de la pròpia porteria. 1-5-3-2 per replegar: un molt bon porter acompanyat de tres centrals que donaven seguretat defensiva en tot moment, dos laterals als quals tocava fer quilòmetres i córrer enrere per poder ajudar defensivament i un mig camp que ajuntava línies per no deixar espais als adversaris. Tot això acompanyat de conceptes tàctics que l'equip ha portat a la perfecció, els jugadors eren coneixedors del que podien i no podien fer bé i així ho traslladaven al camp cada jornada. Hi ha hagut variables dins el sistema i com que jugadors de perfils diferents s'han adaptat molt bé el cos tècnic ha pogut dosificar la plantilla i repartir els minuts.\nPreparació física. En Jordi Balcells ho ha tornat a fer, gràcies a la seva dilatada experiència i a la preparació específica que realitza en el treball físic dels jugadors ha fet volar l'equip. La lliga és molt llarga, buscar l'equilibri físic durant quaranta-dues jornades de competició més quatre partits de promoció comporta un treball molt acurat, els jugadors que disposaven de més minuts han aguantat el ritme i tot el grup ha arribat molt fort en el tram decisiu del campionat. En l'aspecte físic s'ha d'estar sempre en forma i sobretot els mesos d'abril i maig, que és el tram definitiu. Quan semblava que podia existir una caiguda en el ritme i la intensitat a causa del gran esforç, on no arribaven les cames arribaven el cap i el cor. Tant en l'eliminatòria del Còrdova com en la d'Osasuna el Girona ha posat un ritme alt i en moments claus del partit l'equip ha estat més intens que el seu adversari.\nQuique Cárcel. El director esportiu ha estat una peça clau en tot aquest procés. Tècnic amb experiència i que va arribar avalat pels bons resultats a l'Hospitalet ha demostrat novament la seva vàlua a l'hora de confeccionar plantilles competitives. Dos fases importants ha viscut durant aquesta temporada; primer haver de refer una nova plantilla i tornar-la a fer forta i equilibrada, la missió no era fàcil, calia cobrir les baixes de jugadors importants com les del golejador Fran Sandaza i els bandes Miguel Cifuentes i David Juncà, futbolistes bàsics dins l'esquema de l'entrenador. La segona decisió important va ser la de mantenir la confiança en el cos tècnic quan les coses no funcionaven durant la primera volta, en aquest sentit el director esportiu va mostrar calma i paciència, va aplicar el sentit comú davant d'una mala situació i va deixar treballar, la millor manera perquè l'entrenador pogues desenvolupar la seva tasca amb tranquil·litat, els resultats han demostrat que va prendre la decisió correcta.\nSegona volta. Després d'una mala primera volta de campionat calia treballar molt per poder arribar a la promoció. Un equip de futbol és un estat d'ànim i a mesura que els jugadors ja s'oblidaven de la temporada anterior la mentalitat anava canviant. L'aspecte psicològic és molt important, tocava treballar la motivació partit rere partit, la concentració per no cometre errades, saber conviure amb la il·lusió que s'anava generant a mesura que es disputaven els partits i trobar el punt intermedi entre excitació i tranquil·litat. Quan mancaven pocs partits ja no hi havia marge d'error i a Ponferrada ja es va jugar una final, era el preàmbul del que vindria després en les eliminatòries i calia saber afrontar aquests tipus de partits, l'equip era fort psicològicament, l'equip estava convençut de l'ascens, llàstima que en l'últim partit tot i estar molt a prop s'escapés.\nMontilivi. L'equip ha acabat la temporada molt fort al seu estadi, estava clar que per poder aconseguir l'ascens calia guanyar els dos partits de casa, es va aconseguir en el primer però no en el definitiu. En els dos partits d'anada de les eliminatòries es van poder treure bons resultats fent que les tornades a Montilivi es convertissin en partits decisius, emocionants i plens d'èpica. Els aficionats han respost i s'han enganxat a l'equip omplint l'estadi, la comunió ha estat perfecte, s'ha respirat futbol tan a la ciutat com a la província, ara no es pot defallir la propera temporada hem de tornar a veure aquest ambient cada partit.\nContinuïtat en el projecte. No hi hagut afers externs en el club, el consell d'administració a treballat en silenci i en aquest sentit s'aconsegueix que tot surti millor. Ara és el moment de donar continuïtat a tota la feina feta. Caldrà quedar-se amb els millors jugadors, donar baixes doloroses i confeccionar novament una plantilla que pugui competir cada setmana al màxim nivell. La propera temporada tornarà a ser dura i molt complexa, caldrà compaginar l'exigència i la il·lusió amb el patiment i sobretot amb la gran dificultat que tindrà l'equip per tornar a estar entre els millors, segur que hi haurà moments complicats i serà quan caldrà ser forts, jugadors, tècnics, directius i aficionats.\nAra toca als jugadors descansar per recuperar-se bé i tornar amb força. La direcció esportiva li correspon planificar per poder fer la millor plantilla possible. La ciutat i les comarques gironines han d'estar al costat del club, el projecte sembla sòlid i seriós, si se segueix aquest camí tornarà a arribar l'oportunitat per pujar a Primera.


Sant Pere i Sant Pau fa història | Diari de Tarragona\nSant Pere i Sant Pau fa història\n24 de Septiembre de 2015 - 06:48 hs\nEls castellers van celebrar amb llàgrimes als ulls la millor diada del seu historial. Foto: Pere Ferré\nVan ser els autèntics triomfadors de la diada de Santa Tecla. Els Castellers de Sant Pere i Sant Pau van sortir ahir de plaça amb tots els castells descarregats i amb la millor actuació dels seus 25 anys d’història. Les cares d’emoció i llàgrimes d’alguns castellers històrics de la colla van deixar algunes de les imatges més entranyables de la diada.\nL’objectiu de la colla era clar: completar la seva primera clàssica de vuit. Això passava per descarregar el 2 de 7, a més del 3 de 8 i sumar-li el 4 de 8, castell que encara no havien descarregat mai. La colla, en una exhibició de força i potencial, no va decebre i va complir al mil·límetre les seves ambicions de colla de vuit.\nDe sortida, els de Sant Pere i Sant Pau van optar pel 2 de 7, castell que fins fa poc era el seu sostre i que s’ha acabat convertint en un dels més emblemàtics de la colla. Aquesta temporada, però, algunes lesions els van obligar a deixar-lo per a més endavant, i tot just el van recuperar fa uns dies, a la diada de l’11 de Setembre al Pla de la Seu. Ahir el castell estava perfecte, i el van descarregar amb un domini absolut.\nAl guió previst hi havia marcat el 3 de 8 per a la segona ronda, el castell que la temporada passada els va convertir en colla de vuit. Enguany ja l’havien descarregat per Sant Magí, i ahir ho volien fer el dia de la patrona. Tot i que el van haver de treballar força a la descarregada, el castell es va comportar a la perfecció, i el van aconseguir descarregar, el segon de la temporada. L’eufòria es va apoderar d’una colla que, a poc a poc, veia complir els seus somnis.\nSi les dues primeres rondes sortien bé, el repte era el 4 de 8 per tancar la diada. La confiança en el castell era absoluta, i així ho van demostrar. La colla el va defensar fins al darrer moment, sumant el primer carro gros descarregat de la seva història i completant la primera clàssica de vuit. Novament, l’eufòria es va apoderar de la colla, sobretot dels castellers més veterans que ja ho havien intentat l’any 1995, l’únic cop que havien pogut carregar el carro gros.\nEls de Jordi Gaya van demostrar ahir a plaça que l’esforç dels darrers anys, amb més gent als assajos i més treball, ha tingut la seva recompensa. El cap de colla, emocionat, explicava en acabar que «porto en aquesta colla des dels sis anys, i sempre havia somiat que algun dia podríem fer això, i avui hem arribat amb la feina feta, ningú estava nerviós». Content i orgullós de la seva colla, Gaya afegia que «els hem fet els tres a la primera, i el quatre de vuit, per ser el primer, ha anat molt i molt bé, ha estat fantàstic».\nEl cap de colla reconeixia que «no tenim experiència amb els castells de vuit, i amb el 3 i el 4 de 8 estem veient que els podem defensar, ens estem creient que som colla de vuit i que els podem defensar. Això vol dir que anem tirant endavant». La colla, de fet, tenia molt clar que aquesta era la temporada per confirmar la seva condició de colla de vuit. Per Sant Magí van intentar el 4 de 8 sense èxit i ahir van completar la feina.\nAra, els de Sant Pere i Sant Pau tenen el repte de mantenir el nivell que han aconseguit. El cap de colla destacava que «la colla és la que haurà de dir quin futur tenim. Si som els que som, i venim tots a assajar, el tronc té suficient qualitat per fer alguna cosa més, però necessitem molta gent de base que ara no tenim. Estem en el nostre límit, però si la gent s’hi compromet podem aspirar a alguna cosa més».\nLa colla celebra enguany el seu vint-i-cinquè aniversari, i ho fa en el seu millor moment, tant a nivell casteller com socialment. Són més gent que mai, amb molta gent jove i amb una tècnica amb ganes de continuar creixent. La clàssica de vuit ha estat, segur, el millor regal que podien esperar. Ara ja han acabat pràcticament la temporada, i caldrà treballar per mantenir el nivell de cara al proper any.


Principals activitats del Lloret Fórmula Weekend\nHome Blog Principals activitats del Lloret Fórmula Weekend\nJa hi ha dates per al Lloret Formula Weekend, seran els dies 13, 14 i 15 de maig coincidint amb la celebració del Gran Premi de Fórmula 1 al Circuit de Barcelona-Catalunya.\nLloret de Mar organitza, al llarg d’aquests tres dies, un bon grapat d’activitats relacionades amb el món del motor. Per tant, si voleu gaudir d’un ambient de motor, a tot gas, aquest cap de setmana és ideal!\nDesvetllem propostes destacades per al Lloret Formula Weekend:\nDivendres podeu sortir derrapant amb l’Espai Moto i l’Exposició de Cotxes Esportius. El plat fort del dia, serà la Stunt Show by Narcís Roca. Sobretot no proveu de repetir les seves acrobàcies a la carretera. La Lloret Night Shopping farà que els comerços estiguin oberts a la nit amb descomptes impressionats.\nDissabte, la zona de simuladors us estarà esperant per entrenar-vos amb aquests vehicles virtuals de competició. Després, podeu passar del món virtual al real, ja que podreu posar-vos al volant d’un cotxe esportiu de veritat i sentir la potència del seu motor. Més tard el Motor Show by Formula GT estem convençuts que us apassionarà, reserveu lloc.\nEl diumenge us podeu divertir amb els més joves de la família amb la Karting experience, la Zona Infantil i la Zona Comercial.\nAquest any el Lloret Formula Weekend promet emocions fortes! La majoriad’activitats que us hem explicat es fan duran tot el cap de setmana. Us hi esperem!


Des de la Xarxa Vendrellenca volem fer publica la nostra disconformitat sobre la adhesió de l’Ajuntament de Vendrell a la plataforma Penedès Marítim, que es va aprovar al Ple de dimarts, per que creiem que el manifest inicial no reflecteix les necessitats en aquesta matèria del nostre municipi, i per que considerem que la plataforma en si mateixa, no es l’eina adequada per arreglar els problemes de mobilitat a la comarca del Baix Penedès. També creiem que cal consultar a les entitats civils i plataformes per saber conèixer la seva posició sobre la matèria i portar una resposta consensuada.\nDes de la nostra taula de treball, en llegit el manifest sota el qual s’ha creat la Plataforma Penedes Marítim per la millora de la mobilitat, que compta amb el recolzament de els consells comarcals de Baix Penedès i el Garraf i sèrie d’ajuntaments d’aquestes comarques, i que es va signar oficialment el passat dia 16 de gener davant de la darrera pujada dels peatges de la C32.\nNosaltres després d’analitzar el text del manifest, creiem un manifest d’aquesta magnitud sobre mobilitat, signat per totes aquestes entitats que representen a la ciutadania, ha de fer menció a tots els elements de greuge als territoris representats i en aquest sentit veiem que no reflecteix les mancances en tots els àmbits del nostre territori en qüestions tan rellevants com poden ser el transport ferroviari a traves de la línea d’interior R4, que uneix la comarca amb el cinturo industrial de Barcelona que ni tan sols es menciona, ni les mancances infraestructurals de l’estació de Sant Vicenç de Calders, que es l’estació mes important de la comarca del Baix\nPenedès i eix de línees ferroviàries, entre costa i interior; així com un element clau de primera magnitud, a la xarxa ferroviària de Catalunya. Nosaltres com a taula d’entitats del municipi de Vendrell considerem, que aquestes mancances al manifest, son ja de per si mateixes, un nou greuge de l’Ajuntament de Vendrell capa els vilatans i vilatanes de Sant Salvador, Coma-Ruga i el Francas, que formant part de la façana marítima, que fan servir la línea R4 i les infraestructures ferroviàries de Sant Vicenç de Calders.\nTampoc hem trobat cap referència a la necessitat de millorar la xarxa de carreteres secundaria dels territoris representants tot i que hauria de fer-se menció, ni cap menció explicita a la situació del transport col·lectiu per carretera, tot i que existeixen veritables problemes d’accessibilitat a quest tipus de transport que requereixen l’atenció dels poders públics. D’altra banda volem destacar, nosaltres pensem, que els poders públics signants d’aquest manifest, haurien d’impulsar a traves del mateix, l’ us transport públic en detriment del transport individual, com a element de preservació mediambiental, no el veiem en cap apartat clarament ho reflecteixi.\nPel que fa a el fons de la qüestió, i les peticions concretes que es fan referència a l’acord del la plataforma Penedes Marítim, podem estar d’acord amb el que es planteja, tot i que sabem que de tirar-les en davant, seguirem pagant nosaltres, convertint-se aquestes bonificacions, en l’augment a la partida de pagaments de peatges a l’ombra i això anirà en detriment dels diners que la Generalitat inverteix al territori en altres partides molt importants i necessàries. Nosaltres entenem que el consell comarcal de Baix Penedès i el Garraf i tots els ajuntaments que s’han adherit, han de treballar per posar sobre la taula totes les mancances que tenim als territoris en un espai comú, i treballar per arreglar-los. Per que la mobilitat, es un element molt important pel desenvolupament del territori i evidentment, requereix de millores estructurals de calat, que aquesta plataforma no reflecteix al seu manifest i que requereixen la atenció dels representants del poble que s’han adherit en nom dels ciutadans que representen a aquesta plataforma que engloba segon diu el manifest a mig milió de persones. La Xarxa Vendrellenca considera que s’han de crear espais de treball conjunts per tractar la mobilitat en tots els seus aspectes, i que aquesta plataforma, tot i que pugi tenir èxit, com la del Pacte de Barà, no es l’element adient per millorar aquest aspecte tant important pel desenvolupament territorial.\nPel que fa la consulta a les entitats i plataformes dels municipis, creiem que aquesta problemàtica avarca elements molts elements que requereixen de l’opinió i la aportació de la societat civil i en aquest sentit aquest no veiem que s’hagi fet res per consultar i poder proposar elements que demanar a la Generalitat.\nDes de la Xarxa Vendrellenca i dintre del marc de treball de la nostra taula, tenint en compte que la mobilitat es un problema transversal, que forma part de la nostra llista de problemàtiques, van aprovar a la reunió planaria de Gener, fruit d’una reunió amb representants de la Plataforma No Vull pagar, que estaven d’acord amb els plantejaments d’aquesta plataforma i que afegíem les seves demandes com a nostres. Pel que fa a la contra proposta de la plataforma Penedes Marítim, i davant d’unes eleccions municipals convocades per al pròxim mes de maig, farem una proposta concreat i consensuada al Govern del Consell Comarcal del Baix Penedès que surti de les properes eleccions durant aquest any.


El 20 de maig entra en servei l'ampliació de l'aparcament de l'avinguda de Jacint Verdaguer — Ajuntament de Santa Perpètua de Mogoda\nL'espai disposarà de gairebé 400 places d'estacionament\nAparcament de l'av. de Jacint Verdaguer\nEl dimecres 20 de maig entrarà en servei l'ampliació de l’aparcament de l’avinguda de Mossèn Jacint Verdaguer, segons ha anunciat aquest matí l'alcaldessa de Santa Perpètua, Isabel Garcia, durant una visita d'obres a la nova zona d'estacionament. Aquest nou espai que s'ha urbanitzat substitueix l’antic pàrquing de camions, que s’ha desplaçat, en concessió administrativa, a la zona del polígon industrial de Santiga. Desprès de les obres, aquest aparcament disposarà de gairebé 400 places d'estacionament de cotxes i motos. Isabel Garcia ha recordat que el trasllat de l'aparcament de camions fora del nucli urbà era una proposta del Pla de Mobilitat.\nL’actuació s’emmarca en la Llei de barris i correspon a la segona fase del projecte d’aquest aparcament situat al barri de Can Folguera. La primera ampliació es va realitzar l'any 2008 i es van adequar unes 148 places, i ara pràcticament s'han habilitat gairebé altres 157.\nL'alcaldessa de Santa Perpètua ha manifestat que les obres s'executen a través de plans d'ocupació, "un dels objectius prioritaris de l'equip de govern i el principal problema de la ciutadania" i ha afegit que «acabada l’obra, aquests treballadors de Santa Perpètua es traslladaran a altres punts de la ciutat que necessiten actuacions ja que el plans encara no han finalitzat». A l'actuació han treballat divuit paletes, deu jardiners i quatre pintors. Precisament en l'actualitat es procedeix a pintar la senyalització del nou espai per tal de delimitar les places d'estacionament i els sentits de la circulació.


Olimpíada d'Economia | Consumer\nEls millors estudiants de Batxillerat de la matèria d'Economia mesuren els seus coneixements per quart any en una Olimpíada Nacional\nEntre el 28 i el 29 de juny d’aquest any, la Universitat de Castella-la Manxa acollirà als millors estudiants d’Economia de 2º de Batxillerat. Serà la IV Olimpíada Espanyola d’Economia, una prova destinada a incrementar l’interès per aquests estudis universitaris, així com a estrènyer les relacions entre la universitat i els centres de Secundària del nostre país.\nProp de 30.000 estudiants s’incorporen cada any a alguna de les titulacions que ofereixen les diferents facultats de Ciències Econòmiques i Empresarials de les universitats espanyoles. Aquesta xifra, encara que inferior a la de fa una dècada, és major que la d’altres titulacions universitàries. I és que estudiar Econòmiques o Empresarials és una opció que atreu als joves espanyols.\nEn l’Olimpíada Espanyola d’Economia participaran els estudiants classificats en les fases locals\nDes de fa gairebé una dècada, una desena de facultats de Ciències Econòmiques i Empresarials organitzen cada any en l’àmbit provincial o autonòmic les denominades Olimpíades d’Economia. Aquestes són proves didàctiques dirigides a estimular l’interès pels estudis d’Economia i Empresa dels alumnes de Batxillerat. No obstant això, durant el curs 2008-2009 es va decidir conjuminar forces entre tots els organitzadors i es va celebrar la I Olimpíada Nacional d’Economia, en la qual van participar els diferents classificats en les fases locals. Estudiants de tot el territori espanyol van mesurar els seus coneixements i tindran l’oportunitat de fer-ho de nou aquest any.\nEn col·laboració amb l’Associació Espanyola d’Economia (AEE) o l’Associació Científica d’Economia i Adreça d’empreses (ACEDE), les facultats de les diferents universitats participants són les encarregades de tots els detalls d’organització d’aquesta Olimpíada, que culminarà els dies 28 i 29 de juny amb la celebració de la prova final nacional en la Facultat de Ciències Econòmiques i Empresarials del Campus d’Albacete de la Universitat de Castella-la Manxa.\nDurant el segon trimestre de l’any, les universitats participants organitzen les diferents proves locals per seleccionar als candidats que es mesuraran en la fase nacional. Encara que cadascuna d’elles té autonomia per establir aquestes proves, en general, els criteris per participar, així com l’estructura de l’examen al que es presenten els estudiants, són similars en tots els casos:\nPoden participar tots els estudiants de centres públics o privats de Secundària que durant el curs de la convocatòria estiguin matriculats en l’assignatura d’Economia o Organització d’empreses (segons la denominació del currículum oficial) de 2º curs de Batxillerat.\nLa inscripció han de fer-la els estudiants de manera individual en la facultat que els correspongui i acompanyar-la del vistiplau del professor de l’assignatura i del director del centre.\nLes proves, que se celebren entre els mesos de març i abril en les instal·lacions de la facultat organitzadora, consten de dues parts: un primer exercici teòric de cinc preguntes sobre els conceptes econòmics bàsics i una segona part que inclou un comentari de text sobre actualitat econòmica i la resolució d’un problema numèric.\nAls guanyadors de la fase local se’ls premia en la majoria dels casos amb la matrícula universitària gratuïta o una ajuda econòmica\nUna vegada realitzada la prova, la comissió designada per cada facultat seleccionarà als tres millors classificats, que seran els qui representin a la universitat corresponent en la fase nacional de les olimpíades. En funció de cada comunitat, els primers classificats reben diversos distintius per valorar la seva excel·lència acadèmica, en la majoria dels casos, a més de diferents premis materials, com un ordinador. Als estudiants que han obtingut millors resultats en la fase local se’ls premia amb la matrícula gratuïta en qualsevol dels estudis universitaris de la facultat organitzadora de les proves o una ajuda econòmica per realitzar aquests.\nLa fase nacional, que en aquesta ocasió se celebrarà a la Universitat de Castella-la Manxa, consistirà en una prova el temari de la qual inclou el programa oficial de l’assignatura d’Economia o Organització d’empresa dels dos cursos de Batxillerat. L’examen constarà de tres parts: una de preguntes teòriques, una altra d’exercicis numèrics i una altra de comentari de text sobre actualitat econòmica. Una vegada finalitzades s’atorgaran tres medalles (or, plata i bronze), així com set diplomes que acrediten als guanyadors com a finalistes del concurs.\nLa millor manera de conèixer els requisits, així com els passos per inscriure’s i les dates de les proves, consisteix a consultar la pàgina web de les diferents facultats de Ciències Econòmiques i Empresarials. En elles es recopila tota aquesta informació i, en alguns casos, també s’inclouen proves d’anys anteriors perquè els alumnes coneguin el tipus d’examen i es preparin millor:\nExàmens de les anteriors fases nacionals.\nProves de la Facultat d’Economia i Empresa de la Univesidad d’Oviedo.\nLa Universitat de València publica els exàmens de les fases locals, autonòmiques i nacionals dels últims anys.\nbatxillerat economia estudiants


Actitud | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nLorenzo va arribar a Jerez amb cara de pomes agres i va marxar dilluns amb rècord, victòria i un aniversari feliç\nBarcelona 5 MAI 2015 - 16:52\tCEST\nHi ha un grapat de frases que defineixen Jorge Lorenzo. Una és que no és optimista, sinó realista (això diu ell). L’altra, que no és fals, no li agrada aparentar; és per això que diu les coses que pensa i quan les pensa (sovint sense calibrar-ne les conseqüències). El mallorquí és transparent. I resulta ben fàcil veure quan està emprenyat, irritat o preocupat per alguna cosa.\nNo sabria dir totes les coses que li han passat pel cap des que va començar la temporada ara fa un mes, però en sé algunes i puc imaginar-me les altres. “No els demostres que tens por, però tampoc els treus les ungles”, deia Andree Agassi a la seva biografia. Lorenzo, que té el llibre com una referència, s’ha oblidat darrerament d’aquesta lliçó i s’ha exhibit, nuet, amb tots els seus dubtes. I com que és una persona realista i no optimista, li ha costat una miqueta poder celebrar amb un crit, estil Cristiano, que content que està de retrobar-se amb el seu talent, que és molt.\nLa temporada no va començar bé. En la primera cursa va ser el casc el que li va impedir veure que tenia la victòria molt a prop; en la segona, una bronquitis el va deixar feble tant físicament com de moral; en la tercera va voler sorprendre amb una elecció de neumàtics agosarada i va arriscar massa. I van tornar els fantasmes del curs passat, quan res no li sortia bé. Quan tot anava bé a casa dels altres. Aquesta vegada no només Márquez seguia fent por, sinó que Rossi (amb la seva mateixa moto) era capaç de fer tot el que ell no podia fer. Però ningú sap com ni per què tot va canviar quan va pujar a la Yamaha divendres. Lorenzo va decidir oblidar-se de la tècnica i guiar-se per l’instint. Va intentar pilotar com sempre ho havia fet, gaudir de la màquina com feia de petit, deixar-se endur. I va funcionar. Potser era només qüestió d’actitud.\nSi dimecres va arribar a Jerez amb cara de pomes agres, capficat per solucionar uns temes personals i ocupat a posar fi al debat sobre si es quedava o marxava de Yamaha, ahir dilluns va acabar la seva estada a Andalusia més content que un nen el matí del dia de Reis. Dijous ja havia estat el primer a estrenar el passeig de la fama de l’ara anomenada capital mundial del motociclisme; divendres va ser el més ràpid als entrenaments –“Raro, raro, eh?”, deia ell amb sorna–; dissabte va fer la pole –“Ara sí que em feu preguntes a mi, ja era hora”, apuntava als periodistes–; i diumenge va volar –ja és seu el rècord del circuit– i va guanyar la primera cursa de la temporada. Dilluns només quedava rematar-ho amb uns bons entrenaments (i va tornar a ser el més ràpid) i amb un aniversari feliç (en feia 28).\nEl membre del seu equip que va fer la comanda del pastís en arribar a Jerez va respirar tranquil diumenge en adonar-se que tot havia passat, que el noi estava de bon humor, que començava la remuntada i que tots podrien tastar-lo. Els frigorífics de Yamaha van quedar secs per acomiadar un cap de setmana en què Lorenzo va recuperar l’actitud que el va fer campió del món.


Jo sóc el rei - Librerías Espacio Lector Nobel\nUn matí la Tortuga es troba de sobte amb una corona. «Visca!», pensa, «sóc el Rei!». Per. els seus amics seÆn riuen. El Boc, el Flamenc, la Serp, el Porc, el Cocodril, lÆElefant i lÆOrangutan, tots voldrien ser el Rei. Per.... qui és el Rei de deb.? Un conte enginyós amb alegres il·lustracions sobre la gelosia i les ganes de manar.


Dia de la dona a l’institut | Institut La Sedeta\nDia de la dona a l’institut\nDes de fa anys, les dones surten al carrer per reclamar i reivindicar millores laborals i salarials, conciliació familiar, igualtat i per rebutjar totalment el sexisme. I tot i que hi ha hagut passes endavant, la lluita no ha cessat i s’ha demostrat que segueix sent necessària. El dia 8 de març és el dia marcat al calendari com el Dia Internacional de les Dones, però realment ho és cada dia. La cultura va lligada a la lluita. A l’institut hem fet una tria d’activitats pensades especialment per aquesta celebració.\nL’alumnat de 3r i 4t d’ESO i 1r i 2n de batxillerat van poder assistir a l’obra protagonitzada per la companyia de teatre Habemus Corpus . D’una forma exquisida els actors i actrius de l’obra han representat unes escenes colpidores, però reals, d’algunes situacions que viuen moltes noies… A partir de l’obra hem estat reflexionant sobre les conductes que adopten alguns nois i noies en les relacions socials i afectives.\n2018-2019, General, Portada 0\nDespertant vocacions tecnològiques\nVols ser un alumne EnigmàTIC?\nLes coves de l’Espluga de Francolí, una porta oberta al passat\nFEM UN MOSAIC PEL DIA DE π\njofre en Matemàtiques i origami\nParibesh kc en Sankalpa Gautam i el Nepal\nmaremotivada en Matemàtiques i origami


L'educació sexual a les famílies: "no s'han d'evitar les preguntes dels més menuts"\nL’educació sexual a les famílies: “no s’han d’evitar les preguntes dels més menuts”\nAmb una educació sexual tardana i insuficient a les escoles i, sovint, inexistent a les famílies, es llaura el terreny perfecte per a que els models sexuals vinguin donats per la pornografia\n“La infància necessita un ritme lent per a resoldre preguntes. Ara les respostes vénen de la pornografia”\n‘La Lore se’n va al CJAS’: acompanyament educatiu a les sexualitats per a joves\n‘Educació sexual’, collage fet a mà per Mariana Fossatti\nSón les quatre de tarda i el petit de la família es tanca a l’habitació per jugar amb l’ordinador. És el seu dia lliure i és molt probable que obri una pestanya amb el seu videojoc favorit i una altra amb una pàgina de contingut pornogràfic que li hauran passat els seus companys de classe. Un contingut pornogràfic que es convertirà en referent sexual del nen si no té un altre model al que aferrar-se. Però, s’haurà parlat abans de sexualitat en la seva família?\nMolt probablement rep educació sexual a l’escola encara que, potser, no sigui suficient. Una educació que “arriba malament i tard”. Lola Hernández és sexòloga en l’equip de Madrid Salut i insisteix que les famílies haurien de tenir un paper fonamental en l’educació sexual dels més petits en els seus primers anys de formació. “Sempre que es diu que els pilars fonamentals de l’educació sexual es troben als treballs en instituts però em pregunto on queda llavors el paper de les famílies”.\nPere Font, fundador i director de l’Institut d’Estudis de la Sexualitat i la Parella, defensa una idea similar. El psicòleg insisteix que l’educació ha de realitzar-se “en un ambient de respecte i comprensió” i “des del primer any”. Pot resultar una edat molt primerenca però és “una educació que es realitza en silenci, com veure als pares abraçar-se o que aquests es banyin amb els seus fills”. D’aquesta forma es transmeten valors i no sol coneixements. “Els coneixements no són l’important. Cal transmetre valors”.\nEls primers anys d’educació sexual silenciosa seran fonamentals i aviat es veuran substituïts per una segona fase amb “preguntes senzilles a les que cal respondre de forma també senzilla”. Carol Armero és sexòloga i coach. Realitza tallers per a pares on ensenya com educar sexualment els nens a partir dels 5 anys. “És fonamental no evitar les preguntes dels més petits, els pares són els models a seguir del nen”. La sexòloga insisteix que cal naturalitzar la sexualitat: “només li canviem el nom als genitals; al braç, per exemple, no li diem Sant Jacobo“.\nCristina és de Móstoles, té tres fills, ara també dos néts i ha assistit a bastants tallers de sexualitat per a pares; tres d’ells amb Carol Armero. “Aquests tallers t’obren la ment i permeten que normalitzis coses que poden semblar-te estranyes. Quan eren petits i veia que es tocaven gairebé em donava un infart”. Armero assegura que la autoexploración és normal. “Cal ensenyar el nen que no ha de fer-ho en públic però que és totalment natural”. Avui dia, Cristina, segueix aplicant-se l’après. “Ara veig que el meu fill de 13 anys es tanca al bany i bé, ja sé per què”.\nTambé Esther ha assistit a aquests tallers de sexualitat per a pares. “Aprens que cal educar en sexualitat de forma natural a un nen i com fer-ho. Jo, per exemple, no tenia ni idea que s’hagués de començar als cinc anys”. Armero compta amb més tallers en la seva consulta i confessa que els tallers per a pares no són dels més demandats. “S’estalviarien moltes consultes futures a un altre tipus de tallers si s’iniciés de forma més primerenca l’educació sexual”. A més, assegura que solen ser les mares, i no els pares, els qui assisteixen als mateixos. “Seria important que tots assistissin, tant mamàs com papàs”.\nEducació limitada a evitar embarassos\nSerà després d’aquests anys d’educació sexual en el si familiar quan li toqui el torn al centre educatiu. “A dia d’avui l’educació sexual a les escoles és molt escarida i es limita a evitar embarassos no desitjats”. Carol Armero insisteix en la necessitat d’obrir l’educació sexual a temes com el plaer o la diversitat. Quan els tallers de sexualitat arribin a les escoles, els xavals ja hauran començat a consumir contingut pornogràfic. Els últims estudis mostren que l’edat d’inici de consum a la pornografia ha descendit fins als onze anys.\nAixí i tot, “que els adolescents consumeixen pornografia no és una novetat”. Pere Font insisteix que un nen d’avui no actua de forma molt diferent del nen de fa uns anys. Assegura: “abans agafàvem un diccionari i buscàvem qualsevol contingut que ens fes gràcia. El problema és que ara és el mateix contingut, però a color”. Font sap que la capacitat d’Internet per moure contingut és immensa i que no hi ha llar a la que la pornografia li costi arribar. “Així i tot són molts els pares que no creuen -o que prefereixen no creure- que el seu fill pugui consumir aquest tipus de continguts”.\nAmb una educació sexual tardana i insuficient a les escoles i una educació familiar que no entra en l’àmbit de la sexualitat, s’està sembrant el terreny perfecte perquè els models sexuals siguin impartits, directament, per pàgines de contingut pornogràfic “que no recreen situacions de respecte” i que, a més, “generen desigualtat en la parella”.\nLa sexòloga Lola Hernández adverteix que els equips d’educació sexual no poden actuar com a bombers. “Apaguem un incendi que ja s’ha creat i marxem. No cal apagar incendis; cal evitar que n’hi hagi. Les xerrades d’educació sexual no han de limitar-se a la prevenció de MTS o embarassos no desitjats però, moltes vegades, no dóna temps a més pel model educatiu que tenim ara mateix”. La sexualitat ha d’obrir-se a altres branques com el plaer, el consentiment i la diversitat sexual i, per a això, la família juga un paper fonamental des del primer dia.\nAquest article va ser publicat originalment a eldiario.es\nQuantes preguntes poden aflorar quan es parla… El llibre 'Explica-m'ho' recull i respon 101 interrogants de nens…


RECERCA a la UV: “La noblesa valenciana del segle XVI era poc nombrosa i menys rica que la catalana i l’aragonesa” – Lo Campus diari\nRECERCA a la UV: “La noblesa valenciana del segle XVI era poc nombrosa i menys rica que la catalana i l’aragonesa”\nData publicació 18 desembre 2019 per redacció\nUn estil de vida ostentós i la deficient administració dels seus béns van accelerar la pèrdua de poder econòmic de la noblesa al Regne de València, segons una investigació duta a terme per Pablo Pérez García, catedràtic d’Història Moderna de la Universitat de València (UV). El reforçament de l’Absolutisme també va minvar la influència de les aproximadament 2.000 persones que formaven l’estament aristocràtic o militar valencià. La UV ha celebrat aquest mes un congrés dedicat a la Germania, una gran revolta social de caire antinobiliari, pel seu 500 aniversari.\nLa investigació posa de manifest que aquesta delicada conjuntura econòmica de l’aristocràcia contrastava amb el seu poder material, donat que posseïa el 67% dels municipis del Regne de València, el que representava el 55% del territori. En total, exercia la seua autoritat senyorial sobre el 47% de la població al llarg de tota la geografia valenciana. No obstant això, Pérez García assenyala que les possessions agràries de la noblesa aragonesa o catalana eren de molta major extensió i potencial econòmic.\nL’article «La nobleza valenciana del Quinientos: lo social y su nomenclatura», publicat a la revista e-Spania, indica les fonts d’ingressos a les quals recorrien per conservar el seu elevat tren de vida, que incloïen els serveis al rei, les inversions en negocis i capitals, i l’arrendament d’impostos.\nL’estudi també revela les raons darrere la crisi política que travessava la noblesa al segle XVI. A diferència de la resta d’aristocràcies europees, la valenciana no va participar en cap gran empresa militar, com la conquesta d’Amèrica. A més, l’ascens de l’absolutisme monàrquic era en bona mesura incompatible amb les prerrogatives reservades a la noblesa. A aquestos factors se sumen les revoltes ciutadanes que es produïren a principis de segle, com les Germanies, i el fort impacte de la inflació secular.\nL’autor destaca que la noblesa va articular eines jurídiques per evitar una atomització de les seues propietats que poguera repercutir en una major pèrdua de poder de les famílies nobiliàries. Particularment, van estructurar tres mecanismes per mantindre la seua posició social. El primer va ser l’herència universal i la vinculació, és a dir, l’obligació de conservar els béns de manera perpetua dins de la família. El segon el formava la circulació dels dots dins dels mateixos llinatges. Per últim, Pérez García menciona el privilegi marital, que habilitava els nobles vidus a retindre el dot de la seua esposa morta sense descendència.\nL’estudi calcula que la noblesa del Regne de València estava formada per uns 2.000 caps de llinatge al començament del segle XV, fet que representava entorn d’un 0,6% de la població total, fins un 2% si comptàrem tots els membres de la família. Aquest percentatge era similar al de la resta dels territoris europeus, però menor que a Castella, on la noblesa podia arribar a constituir fins a un 10% de la població.\nL’aristocràcia també va patir una crisi cultural i d’identitat, afirma el text, ja que no va no va estar al mateix nivell que la noblesa europea i peninsular a l’hora de liderar les manifestacions culturals pròpies de Renaixement, en matèries com la literatura, l’urbanisme, les arts o la música, entre d’altres. Un exemple d’aquesta situació va ser que la noblesa valenciana no es va involucrar en la conversió religiosa dels seus vassalls moriscos, i va contribuir, d’aquesta manera, a legitimar la seua expulsió i exili. Aquesta situació va permetre els nobles i senyors de vassalls «socialitzar» les seues pròpies pèrdues econòmiques com a elit dominant.\nLa investigació també identifica una sèrie de diferents tractaments de cortesia que rebien els membres de la noblesa, la qual cosa pot servir com a guia per a situar els individus de l’època dins d’una jerarquia o escala social. Per exemple, s’utilitzava el tractament noble don per a la noblesa major i magnífic mossèn per a la noblesa menor, els cavallers.\nCongrés sobre la Germania de València\nLa Universitat de València ha organitzat entre els dies 2 i 4 de desembre el seminari d’investigació titulat La Germania, 500 anys. Un conflicte entre dos èpoques. Les jornades, coorganitzades per Pablo Pérez García, abordaren les causes d’aquesta reivindicació popular, que va suposar la mort de prop de 12.000 persones en el camp de batalla i d’un miler de condemnes a mort. La revolta va ser encapçalada pels burgesos, professionals liberals i menestrals, els quals denunciaven una naturalesa aristocratitzant de la societat valenciana del principi del segle XVI. Entre molts altres objectius, la Germania va intentar que el poble comptarà amb dos representants dins de l’anomenat Consell Secret de la ciutat, òrgan de govern de València, fins al moment integrat exclusivament per membres de la noblesa i del patriciat urbà.♦\nArticle: Pablo PÉREZ GARCÍA «La nobleza valenciana del Quinientos: lo social y su nomenclatura», e-Spania [En línia], 34, publicat el 9 d’octubre de 2019. URL: http://journals.openedition.org/e-spania/32914. DOI: 10.4000/e-spania.32914\nFotografia: Retrat de grup de la noblesa valenciana que formava part del braç militar, realitzat al fresc pel pintor savoià Francesco Posso (c. 1593). Saló de Corts del Palau de la Generalitat Valenciana.\nProfessionals de la infermeria constaten que dormir poc incrementa la mortalitat dels pacients hospi...\nLa Universitat de l’Experiència de la UB estarà present a la Fira Gran de Catalunya 201


Un conductor begut xoca contra un cotxe aparcat i atropella la propietària en la fugida a Massanes - El Gerió Digital\nL’home triplicava la taxa màxima d’alcoholèmia\nDimecres, 10 de febrer de 2021 17:00h\nEls Mossos d’Esquadra van detenir el dia 8 de febrer un home de 26 anys, de nacionalitat espanyola i veí de Badalona, com a presumpte autor de dos delictes contra la seguretat viària: conduir sota els efectes de l’alcohol, conducció temerària, així com un delicte de danys.\nPels volts de dos quarts de set del mateix dia 8, els mossos van tenir coneixement que a la urbanització Riu Clar de la població de Massanes (Selva), un vehicle havia col·lidit amb un altre cotxe que es trobava estacionat i hauria sortit de la via.\nQuan la propietària del vehicle estacionat va sortir a veure el que havia passat, es va iniciar una discussió amb els ocupants del vehicle que va provocar el sinistre. El conductor d’aquest va fugir del lloc i va atropellar la propietària del vehicle aparcat provocant-li lesions de poca gravetat en una cama.\nGràcies a la col·laboració ciutadana, els mossos van tenir la informació necessària per identificar el vehicle fugitiu. Aquest va ser interceptat a la carretera N-II, al punt quilomètric 681, al terme municipal de Tordera.\nEl turisme presentava el pneumàtic davanter dret totalment destrossat i danys importants a la part davantera del parafang.\nEls mossos van observar que el conductor presentava signes evidents de trobar-se sota els efectes de les begudes alcohòliques i li van realitzar la prova de detecció d’alcohol amb un resultat final de 0.75 mg d’alcohol per litre d’aire expirat, motiu pel qual va quedar detingut. També està investigat per un delicte de conducció temerària i un delicte de danys contra el vehicle estacionat.\nEl detingut, amb nombrosos antecedents, va passar el dia 9 de febrer a disposició del jutjat d’instrucció en funcions de guàrdia d’Arenys de Mar, el qual en va decretar la seva llibertat amb càrrecs.


[13/04] «L'Alarme» - «L'Anarchie» - Atemptat contra Alfons XIII - «La Plèbe» - Guillet - Flores Magón - Vignes - Ortiz - Ruiz Montoya - Gil Roig - Huot - Vassilev - Berneri - Meurant - Carrà - Sáez Barcina - Ester - Alorda - Soler - Bösiger - Abel Paz"\nShowing article 1325 of 10337 in channel 13961322\nFirst Article ... Article 1323 Article 1324 Article 1325 Article 1326 Article 1327 ... Last Article\n[13/04] «L'Alarme» - «L'Anarchie» - Atemptat contra Alfons XIII - «La Plèbe» - Guillet - Flores Magón - Vignes - Ortiz - Ruiz Montoya - Gil Roig - Huot - Vassilev - Berneri - Meurant - Carrà - Sáez Barcina - Ester - Alorda - Soler - Bösiger - Abel Paz\nNext Cal protegir Formentor\nPrevious Setmana Santa 2014\n[13/04] «L'Alarme» -«L'Anarchie» - Atemptat contra Alfons XIII -«La Plèbe» - Guillet - Flores Magón - Vignes - Ortiz - Ruiz Montoya - Gil Roig - Huot - Vassilev - Berneri - Meurant - Carrà - Sáez Barcina - Ester - Alorda - Soler - Bösiger - Abel Paz\n- Josep Ester i Borràs: El 13 d'abril de 1980 mor a Alès (Llenguadoc, Occitània) el militant anarcosindicalista de la CNT i resistent antifeixista Josep Ester Borràs, Minga. Havia nascut el 26 d'octubre de 1913 a Berga (Berguedà, Catalunya) en una casa benestant i estudià a les Escoles Cristianes, d'on fou expulsat. Va treballar de manyà a la fàbrica del Canal, i entre el 1927 i el 1928 organitzà el Sindicat del Metall de Berga que es legalitzà el 1931; ell en fou el president. No va entrar oficialment a la CNT fins al 1936. El 18 de juliol de 1936, va anar a Manresa amb dos companys més per rebre informació sobre l'aixecament i en tornar a Berga foren aturats per la guàrdia civil, sense conseqüències. Fou un del fundadors de les Joventuts Llibertàries al 1936, tot i que funcionaven com a grup àcrata des del 1934. El dia 20, va anar a Barcelona amb tres companys més on es trobaren amb Durruti quan aquest sortia de parlar amb Lluís Companys i van rebre informació i consignes. També fou un dels fundadors de la Federació Local de Sindicats. Quan es va crear el Comitè de Milícies Antifeixistes de Berga en fou un dels membres més destacats, fins que al novembre del mateix any marxà voluntari al front, a la columna Terra i Llibertat encarregant-se de la intendència junt amb Josep Viladomiu. Va refusar la militarització de les columnes el març de 1937 i tornà a Berga. El 22 de març de 1937, va entrar a l'Ajuntament de Berga en representació la CNT, junt amb Ramon Casals, substituint Manuel Carceller i Agustí Vinyes, també de la CNT. A l'ajuntament va ser el president de la Conselleria de Proveïments, tanmateix hi va estar molt poc temps, ja que el 29 del mateix mes, el van cridar a files, anant a parar a Barcelona. En acabar la guerra es va exiliar a França, al mateix any, tornà clandestinament a Berga posant-se en contacte amb una noia que fou l'enllaç en la tasca d'evadir gent perseguida, principalment aviadors de les forces aliades. Al 1940 es va trobar a Tolosa de Llenguadoc fent tasques reorganitzatives dins la CNT, creant-se el Comitè Regional. Sense deixar aquesta tasca reorgantizativa, al gener de 1941 es va integrar, amb la família de la seva dona, a la resistència al grup de l'aragonès Francisco Ponzán, grup que fou després la xarxa «Pat O'Leary» i que va arribar des de Tolosa de Llenguadoc a Perpinyà, i des del mar a la Cerdanya, fins i tot féu un viatge clandestí fins a Madrid. Concretament, va entrar i sortir del país evacuant aviadors de les forces aliades, fins i tot un general anglès que va dur fins a Barcelona, motiu pel qual va rebre una condecoració del govern britànic. El 30 d'abril de 1941 va ser detingut a Tolosa de Llenguadoc --en ser interceptada una carta--, fou internat al camp de càstig de Recebedou, amb l'ordre que l'expulsessin, d'on per requeriment de Ponzán, va ser alliberat mitjançant documentació falsa pel tinent Robert Terres El Padre, responsable del CE, servei de contraespionatge francès. Aleshores Ponzán li recomanà que desaparegués un parell de mesos, concretament li aconsellà anar a Banyuls on el grup tenia una caseta de suport. Des d'allà va participar en la redacció d'un manifest per a la reorganització confederal, entrant en contacte amb el Comitè Nacional. El juny de 1942, va viatjar a Berga per veure la seva família, com ja havia fet al 1939. Durant els viatges a l'interior d'Espanya va ser detingut tot i que se'n va sortir gràcies a la documentació falsa i a la seva personalitat. En l'agost de 1943 va ser membre de la recent reconstituïda CNT a l'exili, ja que fins aleshores es va actuar a títol individual o en grups com el de Ponzán, alhora que havia dut una important tasca per a dur a terme la reorganització confederal. L'octubre de 1943 la Gestapo va localitzar a Banyuls de la Marenda (Pirineus Orientals) la casa que tenien llogada, i van detenir el seu sogre, Miquel Bueno i el fill d'aquest. El 29 d'octubre van detenir la seva dona i l'endemà el detingueren a ell a Tolosa de Llenguadoc. A la seva filla no la detingueren perquè era a casa d'uns amics. Gràcies a ella --una nena aleshores-- es recuperarà important i compromesa documentació de l'esmentada casa. Sembla ser que va ser detingut arran de la denúncia d'un francès o per la possible confessió d'un membre del grup, però de fet les autoritats el controlaven com a mínim des de 1942. Després de la detenció va ser torturat i dut alhora que la seva família a diferents camps de concentració. A ell d'entrada el porten a la presó de Saint-Michel de Tolosa de Llenguadoc, després va ser dut a la de Fresnes, a prop de París, des d'on va ser dut a «la rue des Saussaies» seu de la Gestapo de París, on va ser torturat i on es va tornar a trobar amb el coronel Bonneval --s'havien conegut a Saint Michel. D'allà el van dur al camp de selecció de Compiègne, on ja es trobaven el seu sogre i el seu cunyat i on seran considerats Nacht und Nebel,és a dir un «Nit i Boira», fet que suposava que podien ser executats en qualsevol moment. Allà hi estigueren tres setmanes i després passaren a Neuen Bremen on restaren poc més d'un mes, abans d'anar a Mauthausen. Concretament ell, el seu sogre Miquel Bueno i el seu cunyat, foren duts a Mauthausen el 23 d'abril de 1944, després de tres durs dies de viatge. El 18 d'agost de 1944, el seu sogre fou mort; cal dir que la seva dona també fou duta en aquest camp on hi hagué un emotiu encontre, abans però, va ser internada a Ravensbrück. A Mauthausen va ser considerat, a l'igual que el seu cunyat Miquel Bueno, un Nacht und Nebel. En arribar al camp de seguida va fer contacte amb companys espanyols i llibertaris. Va ser un dels capdavanters de la resistència dins el camp, la seva arribada va suposar l'organització de la CNT sent el secretari general del Comitè d'aquesta, fins que passà a ser el representant d'aquesta organització dins el Comitè Nacional dels Republicans Espanyols del camp, del qual en fou cofundador, aconseguint que els confederals i els poumistes acceptessin crear l'esmentat comitè junt amb els comunistes, cosa que donà lloc a una important solidaritat nacional. A les darreries de l'estada al camp tenint fins i tot armes, aconseguides per Ester i un altre noi, ja que treballaven a l'armeria del camp; estaven preparats per no deixar-se exterminar, ja queés el que es començava a fer a principis del 1945 quan es produïren les primeres derrotes nazis. El 3 de març de 1945 arribaren algunes dones de Rabensbruck al camp, entre elles la seva dona. Va aconseguir poder veure-la gràcies a influències i a la solidaritat dels companys. Aleshores no sabien res de la seva filla. La Creu Roja Internacional es disposava a evacuar els francesos del camp, tanmateix s'hi afegí ell i tres reclusos més no francesos. Finalment després de diverses peripècies van aconseguir arribar a Suïssa i posteriorment a França. Després de l'alliberament de Mauthausen i de la seva recuperació a l'hospital de Neuilly va ser nomenat delegat dels Refugiats Republicans Espanyols en el govern francès, càrrec que va exercir durant alguns anys. Fou també en sortir de Mauthausen quan va fundar la Federació Espanyola de Deportats i Internats Polítics, molt activa entre 1947 i 1954, sent durant molt de temps el secretari general de la mateixa. També fou membre de l'Agrupació de Berguedans a l'Exili, assistint a diferents aplecs de l'esmentada organització i col·laborant en el seus butlletins. Al 1951 treballà activament i ambèxit evitant l'extradició de Marcel·lí Massana. Va seguir, doncs, tenint càrrecs d'importància dins l'organització a l'exili, per exemple el 1948 va estar a la Secretaria d'Organització de la CNT; a més fou l'encarregat en el terreny polític, d'organitzar el viatge de Facerías a Iugoslàvia, en 1952 i en 1957, tot i que aquest viatge no es va arribar a fer mai. També tingué contactes amb elements revolucionaris iugoslaus per tal de crear un grup d'alliberament que havia d'estar subvencionat pel govern d'aquell país, però que tampoc no es va dur a terme. El 1972, va rebre un gran homenatge de caràcter internacional a Tolosa de Llenguadoc, ateses les condecoracions que tenia dels governs francès, anglès i nord americà, per la seva tasca evadint aviadors i lluitant contra el feixisme i el nazisme. Al gener de 1978 --durant el procés de reconstrucció de la CNT-- va pronunciar un multitudinari míting al teatre Patronat de Berga. Elsúltims anys de la seva vida els passà al Gard (St. Christol); va morir el 1980 a Alès (Occitània) i va ser incinerat a Marsella. El 1987 a Berga es va crear el Centre d'Estudis Josep Ester Borràs, associació que conserva una part del seu arxiu donat per Odette Ester i que després d'un temps d'inactivitat al 1998 va prendre una nova embranzida, sent un centre de recuperació, recerca, difusió i crítica cultural, en especial d'història social i sobretot del Berguedà. Altra part dels seus papers es conserven a l'International Institute of Social History (IISH) d'Amsterdam.


SALUT/IGUALTAT/INFÀNCIA | Ràdio Abrera 107.9FM\nAvui arrenca la Setmana de la Lactància Materna 2019 d’Abrera que inclou xerrades, tallers i activitats per la infància i les famílies\nEnguany es torna a celebrar la Setmana de la Lactància Materna 2019 a Abrera amb una setmana plena d’activitats adreçades als i les infants i les seves famílies que porta per lema “Empoderem-nos: fem possible la lactància”. A partir del dilluns 21 d’octubre s’encetaran les activitats dins el marc de la Setmana de la Lactància Materna 2019. En aquesta ocasió el tret de sortida serà el mateix dilluns, a les 18 h a la Casa de Cultura (c. de Federico García Lorca, 17) amb la xerrada i debat sobre la Lactància Materna a càrrec de la pediatra i assessora de lactància materna Raquel Monfort, autora del llibre “Mama, jo també vull donar teta”. No cal inscripció prèvia.\nD’altra banda, el dimarts 22 d’octubre a les 18 h, la Sala 2 del Centre Polivalent (pl. del Rebato, 1) acollirà el Taller de Porteig Ergonòmic on es coneixeran les millors opcions de porta nadons alhora que aprendrem a col·locar de forma correcta el fulard, les banderoles i/o la motxilla en diverses posicions. Podeu venir amb el vostre porta nadons. No cal inscripció prèvia.\nEl dimecres 23 d’octubre a les 18 h a la Casa de Cultura (c. de Federico García Lorca, 17) tindrà lloc la xerrada: ‘Deslletament Respectuós’ a càrrec de l’assessora en lactància materna Gemma López. No cal inscripció prèvia.\nI dijous 24 d’octubre a les 18 h a la Casa de Cultura hi haurà Musicoteràpia per a famílies amb nadons. Cal inscripció prèvia. Matins, de 10.00 h a 14.00 h, i tarda de dimecres, de 16.00 h a 18.00 h, al Centre Polivalent Rebato, 1- o Acció Social -Carrer Major, 3-, email: infancia@ajuntamentabrera.cat i T. 93 770 43 34.\nEl proper divendres 25 d’octubre a les 18 h a la Sala B de l’Hotel d’Entitats (pl. de les Escoles, 1) s’oferirà un taller de Salsa amb nadons a càrrec de Loli Blanco, professora de balls caribenys de l’associació Pas a Pas, i M. Carmen Martin, llevadora del CAP Abrera. És necessari portar motxilla ergonòmica o fulard. Recomanat per a famílies amb nadons de fins a 2 anys. No cal inscripció prèvia.\nJa de cara al cap de setmana, el dissabte 26 d’octubre a la Sala B de l’Hotel d’Entitats a les 10.30 h es realitzarà l' Open Class BHealthy Postpart, especialitzada en la recuperació del cos de la dona després del part. Es treballa la zona abdominal mitjançant la tècnica hipopressiva i es realitzen exercicis de tonificació muscular i de resistència cardiopulmonar. A l’activitat es pot venir acompanyada del nadó. No cal inscripció prèvia.\nI finalment diumenge 27 d’octubre al Parc de l’Estació, d'11 h a 14 h s’instal·larà un Espai de Descoberta, amb una carpa ambulant de joc lliure per infants en els seus primers anys de vida i les seves famílies. Les zones de joc i els materials estan curosament preparats per al seu moment evolutiu i per nodrir amb qualitat la seva sensorialitat, la seva experimentació i creativitat.\nEscolta L'Entrevista del Dia del 21/10/19 amb les tècniques de Salut, Igualtat i Infància de l'Ajuntament d'Abrera\nEscolta L'Entrevista del Dia del 18/10/19 amb les assessores de lactància materna Raquel Monfort i Gemma López\nCartell de la Setmana de la Lactància Materna 2019


Concentracions arreu d'Osona per reclamar la llibertat dels presos tres mesos després de l'empresonament dels «Jordis» | Osona.com\nper Redacció , 16 de gener de 2018 a les 20:55 |\nNova concentració a la plaça Major de Vic per reclamar la llibertat dels presos polítics. Precisament aquest dimarts fa 3 mesos que van empresonar Jordi Sànchez de l'ANC i Jordi Cuixart d'Òmnium Cultural a Soto del Real, acusats del delicte de sedició. Oriol Junqueras i Joaquim Forn porten 75 dies tancats a Estremera. A Osona, la protesta més multitudinària ha tingut lloc a la plaça Major de Vic, que fa mesos que té la pancarta "Llibertat presos polítics". Alguns municipis ja van fer la concentració dilluns, com fan els darrers mesos.\nA Vic, han llegit un manifest els representants d'ANC, Òmnium i el Comitè de Defensa de la República. En aquest s'ha criticat l'actuació de l'Estat "com una dictadura", ja que "ens jutgen i ens priven de la llibertat per manifestar-nos pacíficament", remarcant que les entitats "no hem comès cap delicte". "Empresonant els dos Jordis ens han empresonat a tots", han apuntat.\nHan recordat les cassolades i les espelmes que van omplir places d'arreu de Catalunya "amb l'esperança que aquest malson acabaria", "i en tot aquest temps al govern espanyol ni tan sols li han pujat els colors". En aquest sentit han criticat l'ordre de presó preventiva "escandalosa i alarmant". En aquest sentit, han criticat que s'estan vulnerant "el dret d'expressió, d'opinió, de manifestació, d'associació i participació", a més de no respectar els principis d'imparcialitat ni d'independència judicial.\n"Jordis: Sou l'exemple viu la lluita pacífica d'un poble per a una societat més lliure", han conclòs. Després de llegir el text, han llegit un altre manifest la Comissió de drets fonamentals del col·legi d'advocats de Vic. Finalment s'ha entonat el Romanç dels Segadors i l'himne nacional.\nAquest dimarts fa 3 mesos de l'empresonament dels «Jordis» Foto: Josep M. Montaner\nPolítica, manifestació, presos polítics, ANC, Tribunal Suprem, independentisme, procés català, Jordi Cuixart, Jordi Sànchez, Oriol Junqueras, Joaquim Forn


La companyia Comediants oferirà aquest dijous una performance a Sant Cugat dins la UAB Barcelona Summer School | Cerdanyola Informa\n11 juliol, 2018 | Filed under: Cultura | Posted by: cerdanyolainforma\nL’espectacle titulat “Les edats de la vida” –que es podrà veure aquest dijous,12 de juliol, a les 12h. a la Plaça Augusta de Sant Cugat del Vallès- són accions poètiques i visuals i coreografies contemporànies barrejades amb cançons de bressol, tonades raperes i ritmes urbans, adreçat a tot tipus de públic.\nLa performance forma part del curs internacional Urban Performing Arts que està oferint la companyia teatral al campus de Bellaterra dins la UAB Barcelona Summer School. És el resultat del laboratori de recerca artística a partir de les experiències i la memòria de la transmissió oral de cada estudiant i del seu pais d’origen (Estats Units, Corea, Xina, Síria i Catalunya).\nLes edats de la vida/The ages of Life són accions poètiques i visuals i coreografies contemporànies barrejades amb cançons de bressol, cançons de jocs infantils, melodies d’aprenentatge, tonades raperes, cançons de “pitchman” (venedors ambulants), cançons de casament, ritmes urbans i rituals funeraris.\nLa performance esdevé itinerant per l’espai públic de la plaça Augusta i a l’escenari muntat per a l’ocasió a redós de la torre. La performance va adreçat a tot tipus de públic i té una durada aproximada de 30 minuts. L’objectiu de la performance és descriure amb un llenguatge universal les diverses edats de la vida il·lustrades amb cançons de diferents parts del món.\nAquest és el projecte final que han desenvolupat els alumnes internacionals de la UAB Barcelona Summer School que estan seguint el curs Urban Performing Arts, que impareix el grup Comediants dins dels 15 cursos que està oferint la tecera edició d’aquesta escola internacional d’estiu de la UAB. És el resultat del laboratori de recerca artística a partir de les experiències i la memòria de la transmissió oral de cada estudiant i del seu país d’origen (Califòrnia, Corea, Xina, Síria i Catalunya).\nAl llarg del curs, que ha tingut una durada de tres setmanes, Comediants ha ofert a l’alumnat eines per comprendre els diferents aspectes de la creació artística i l’art en espais públics. Es va iniciar el dilluns, 25 de juny, i acaba el 13 de juliol, i s’ofereix 100% en anglès, com la resta de cursos. Durant el curs l’alumnat ha visitat el Festival de Canet de Mar (el passat dissabte, 30 de juny) i s’ha analitzat l’art de carrer així com les actuacions urbanes des de les seves arrels fins a un típic festival mediterrani.\nUrban Performing Arts és un dels 15 cursos que ofereix la UAB Barcelona Summer School aquest estiu, el programa internacional d’estiu de la UAB que imparteix assignatures en anglès al campus de Bellaterra, especialment dissenyades per a estudiants internacionals, en dos mòduls de tres setmanes cadascun: del 25 de juny al 13 de juliol i del 16 de juliol al 3 d’agost. En aquesta edició s’hi han matriculat més de 200 estudiants de 28 nacionalitats diferents. En aquesta edició, per primera vegada, s’hi han pogut matricular estudiants de la UAB.\nEls 15 cursos són variats: van des de l’àmbit de negocis, computació o biociències fins a la comunicació audiovisual, l’educació infantil o la psicologia, entre d’altres. S’adreça a estudiants de grau i postgraduats, i per primera vegada s’ha ofert a estudiants de la UAB, amb l’objectiu de tenir una experiència internacional a la seva universitat d’origen.\nComediants és un col·lectiu format per actors, músics i artistes de tot tipus dedicat per complet al món de la creació. Nascut l’any 1971, totes les creacions de Comediant s’inspiren en símbols, mites, rituals i cerimònies paganes, populars, religioses o iniciàtiques que celebren el pas cíclic dels humans damunt la Terra. Plantegen un “teatre dels sentits”: de colors, olors, emocions i textures però també de provocació.


Escola Pia de Vilanova: Manifest davant la interlocutòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya sobre la immersió lingüística\nManifest davant la interlocutòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya sobre la immersió lingüística\nDavant la interlocutòria del Tribunal Superior de Justícia de Catalunya sobre la immersió lingüística, que afecta directament l’Escola Pia de Sarrià, l’Escola Pia de Catalunya vol manifestar que:\nSom una entitat que en el nostre Caràcter Propi optem per l'ensenyament de la llengua catalana, perquè estem arrelats al país i al seu servei. Amb les seves exigències, aquest Tribunal contravé aquest caràcter propi i el projecte educatiu del nostre centre formalment acceptat per les famílies que hi escolaritzen els seus fills.\nFem una proposta educativa concreta en un marc de llibertat d'Ensenyament que suposa també la llibertat dels ciutadans en la tria del centre en el qual volen escolaritzar els seus fills. En aquest sentit, la nostra escola defensa el model d’immersió lingüística. Amb el seu gest, un tribunal de justícia s’atribueix funcions pedagògiques i d’organització curricular, que no li són pròpies, i que creiem que atempten contra aquell marc de llibertat.\nDefensem un model de convivència, de solidaritat i de cohesió social a les nostres aules, educant els nostres alumnes en aquests valors. De la mateixa manera, també defensem aquest model en la nostra societat. Com a institució volem preservar aquest espai de convivència, un dels valors primordials per a nosaltres. Pensem que aquesta sentència el posa en perill.\nTreballem en xarxa amb les institucions, entitats i l’Administració del nostre país per tal que aquesta societat de convivència i cohesionada continuï sent una realitat. Volem seguir treballant de la mateixa manera.\nPer això, farem tot el que estigui al nostre abast per ser fidels al compromís que hem contret amb els pares i mares que han decidit confiar l'educació dels seus fills als nostres centres, de fer del català la llengua vehicular d'aprenentatge.


CINC ANYS per ANTONIO BAÑOS – ACTUALITAT POLITICA\nCINC ANYS per ANTONIO BAÑOS\nOPINIÓ. Antonio Baños 12/07/201\n“Oblidem massa sovint que això és el que importa del ‘procés’. El protagonisme del poble organitzat”\nFa cinc anys de la manifestació contra la sentència de l’estatut. Ficats com estem en el debat sobre les llistes civils, administratives, orgàniques i semi desnatades, l’aniversari ha passat sense pena ni glòria. És una llàstima perquè precisament aquestes setmanes si alguna cosa ens fa falta als indepes és perspectiva. L’actualitat catalana ha caigut en mans de fanboys histèrics, de filtradors professionals, enquestes agitprop i de gabinets de premsa que han oblidat que ara mateix el debat que hauríem d’estar tenint és el constituent i no el del destí electoral del MHP.\nLa manifestació del 2010 va ser moltes coses. Reacció de dignitat vers un Estat podrit encarnat perfectament per aquella fotografia dels magistrats fumapuros a la plaça de toros. Va ser una acció d’esperança que enllaçà amb els referèndums del 2009 i que començaven a construir l’autèntic protagonista d’aquest país i d’aquest procés: l’urna. A la manifestació de l’any deu vàrem viure un esdeveniment profètic. Tots els líders polítics i socials s’aixoplugaven rere la immensa pancarta que, teòricament, liderava la manifestació. La munió de gent va impedir que Pujol, Montilla, Barrera, Maragall i altres dirigents del moment poguessin encapçalar res. La gent els va flanquejar, superar, rodejar. La pancarta, el lema i les patums van esdevenir irrellevants i va ser la gent la que es va fer protagonista.\nOblidem massa sovint que això és el que importa del ‘procés’. El protagonisme del poble organitzat. El seu desvergonyiment, la seva falta de por i la seva alegria. I és important tornar-ho a dir quan tanta gent es mostra confusa i cansada. En cinc anys, només cinc anys, hem enfonsat els partits centrals del règim del 78. Hem deixat Duran atrapat en una porta giratòria. Hem fet dels anticapitalistes socis constructius i enraonats. Hem refundat ERC i CDC. Ens han conegut al món, ens han prohibit, detingut, impugnat, imputat i insultat com mai. En cinc anys hem oblidat que tenim Estatut per passar a discutir sobre la Constitució Catalana.\nNo és aquest l’article d’un optimista del gènere brètol. És d’algú que creu que ho tenim bé. Raonablement bé. Sobretot perquè des d’on som ni es pot recular ni ens podem aturar.\nTres llistes de partits que mostrin que es pot ser liberal, socialdemòcrata o anticapitalista amb una mateixa voluntat republicana. O una llista civil que ens retorni a l’imaginari d’aquell 2010: La gent mana. Tanmateix, haurem de guanyar. Escons i vots. I serà el 27 setembre. I ara, que no ens agafi el tremolor de cames ni ens ataqui la gasiveria ni la cobdícia.\nAntonio Baños Periodista des del 1992. Ha treballat en ràdio, premsa, televisió i en moltes coses més. Ha publicat els llibres La economía no existe, Posteconomía i dues versions de La rebel·lio Catalana\nhttp://www.elsingular.cat es reserva el dret a no publicar aquelles aportacions que siguin contraries o atemptin contra la Llei, la moral, la dignitat, la bona fe o l’ordre públic, o que infringeixin drets de propietat intel·lectual o industrial. http://www.elsingular.cat tampoc assumeix cap responsabilitat derivada de l’enllaç a altres webs de tercers, ni dels seus continguts, que es pugui accedir a través del nostre portal.\nParlem clar. Un partit seriós no pot bescanviar el seu valor més preuat per sobre de tot: el projecte social que marca el seu ideari. El camí de la llibertat no substitueix l’objectiu. I deixem-nos de falses modèsties com la generositat o la fraternitat com si sossin principis rectors. Seria hipòcrita demanar que un partit renuncïi a l’hegemonia per a un hipotètic objectiu comú. Si l’objectiu comú d’un poble és arribar a l’independència, anem perduts. Sinó pregunteu al poble de la RDCongo que teòricament acaba de celebrar el 65è aniversari com a república. Això ben segur que sí, ara mateix el canviaria per a un alliberament contra un cert fraticisme. Que cada partit valori quin missatge i quina llista sumaria més la seva militància amb la única condició que cridi a la independència com a únic instrument efectiu i factible, aquesta és la fórmula. Si no sobra ningú aquí, tampc ningú no és més imprescindible que la resta. Prlem clar i anem vers els objectius compartint el camí, l’únic instrument que ens uneix.\nPerfecte Baños. Penso igual que tu. Tres llistes per assegurar el vot ideològic o una sola llista que representi la transversalitat indepe d’aquest país. Ho hem de fer possible, amb sentiment d’estat i superant les diferències.\nEns colen la 3ª via\nQui i què votarem els independentistes si no es ningú que defensi la secessió? De moment tenim sobre la taula l’opció pactista sota diferents formes: els uns a base de performances i manis i tuits, plorant i carregar-se de raons per fer peneta a la comunitat internacional (que per cert només fa cartellets davant el segrest de centenars nenes a mans de terroristes sense escrúpols, per nosaltres no faran ni cartellets), uns altres que ens volen colar sense dissimular una república catalana dins de la república federal espanyola, i uns tercers que lluitaran (és un dir, de moment només fan gestos i posturetes) per una Catalunya marxista-leninista-trosquista- anticapitalista abans que per una catalunya lliure de colons espanyols.\nSr. Antonio: A mi que la Camacho o la Karina m’insulten i em diguen Nazi, m’ìmporta un rave, però veure gent independentista diguen-se trileros per la tv em gela el cor. Aixins no deixarem mai de ser dependents. Hem de ser un sola força, sense pèrdues intestines. No pateixi, desprès de la independència, ens dedicarem a el.ligir el President de la Generalitat que més en convinga, li recorde que hi han urnes, i polítics per fer candidatures i fer-nos promeses meravelloses, que no som del tot idiotes qui votem, i que prenem notes dels comportaments de vostès. Vull la independència per millorar la situació dels problemes que tenim, i que necessiten “petroli” per funcionar. Sempre he tingut el convenciment que som el poble qui ho ha impulsat, res de nou em diu, el poble unit, els polítics desunits, no s’hostien sr. Antonio en públic, escolten el poble, miren com ens comportem, perquè no fan com nosaltres?\nTotalment, però és que TOTALMENT d’acord … Si és possible que els partits polícs dels nassos s’arribin a posar d’acord en que ARA ÈS L’HORA de lluitar al costat dels CATALANS i per aconseguir la REPÜBLICA CATALANA LLIURE, ho arrasarem !!!! Però que es decideixin RÀPID, si us plau … De veritat que si ara ho malmeten, pels absurds i PETITS interessos partidistes, els seus noms encapçalaran una de les pàgines mes negres de la nostra història … 27S2015 – MARXEM !!! // * // 🎈\nExacte Baños, i resulta que ara encara ens cal ajudar a refundar als comentaristes polítics, que també s’han quedat encallats en el marc mental autonomista, i no veuen que el que estem fent és revolucionari amb majúscules. La revolució del somriure, del poble organitzat al davant. Gent, que estem fent història. Anem a votar per a lliberar el nostre pais, i deixem constància de com es fa, per a que d’altres, ens puguin tenir com a referència.\nBen explicat, sí senyor. Si voleu , podeu llegir un bloc al diari digital Vilaweb. Él títol del bloc és Memorandum. El títol de l’article d’aquest julio és : “Per què no serem independents?” I, evidentment, la tesi que s’hi explica és que serem independents… si aprofitem l’escletxa històrica que ara mateix tenim davant nostre, i que potser en un temps , la Història tornarà a tancar. Espabilem.\nEns cal la llista única almenys entre CDC i ERC. Si la CUP vol anar pel seu compte que hi vagi, el seu electorat no és de centres. Estic fart de la gent que diu volem la independència sense en Mas, en aquest camí no hi sobra ningú.\nÉs així com diu vostè. I si no és el 27S, paciència i perseverança, no hi ha marxa enrere.\nNoi, em costa entendre ERC, m’esforço amb la CUP i recelo de CDC, m’agradaria estar segur de Mas i no confio gens amb els exclaustrats, fet i fotut els catalans som així, acceptem-ho, barregem-nos i sobretot, votem-nos que ens ho estem fent a sobre… El què no penso fer és com alguns saberuts que comencen ara a carregar-se l’Òmnium, l’AMI i l’ANC i ja només faltarà Súma+e. Com ens va calar l’Ansar!\n12 Comentaris Imprimir +A-A\nInformació d?interès al ciutadà: UNIVERSITATS\nColau incompleix el codi ètic i cobrarà 80.115 euros anuals\nMarina Pibernat: “On sou, cupaires, que no veniu a dir-me puta lerrouxista?”\nRAC1 prescindeix de Xavi Freixes\nLa llista civil podria ser impugnada per l’Estat\nQuè et sembla el pacte d’Àngel Ros amb Ciutadans a Lleida?\nEl PSC s’ha fet espanyolista\nCiutadans ha cedit\nÉs un front unionista\nCONTACTA AMB NOSALTRES | QUI SOM | PUBLICITAT | AVÍS LEGAL Segueix-nos Vols rebre el Singular?\ndesenvolupament bab software | diseny gràfic l’eixida\n← ¿ QUE ES LA INDEPENDENCIA ? ¿ LA NECESITAN LOS CATALANES ?\nSIN EXISTIR UN ANTES NO PUEDE HABER UN DESPUÉS →


Un bon ús de la xarxa de sanejament preserva el medi ambient – Calvia 2000\ndesembre 23, 2019\tBlog, Sanejament\nUn bon ús de la xarxa de sanejament preserva el medi ambient\nAls primers mesos de 2020, començarem una campanya informativa entre els establiments hotelers i de restauració del municipi per donar a conèixer l’Ordenança municipal reguladora de la xarxa de sanejament a sòl urbà. Un dels seus principals objectius és fomentar el desenvolupament de bones pràctiques d’ús de la xarxa, especialment la separació en origen.\nÉs per això que els hotels, bars i restaurants han de tenir una arqueta de separació de greixos i un decantador de sòlids. Quant als residents particulars, han de respectar una sèrie de recomanacions de bon ús.\nEn el cicle de l’aigua, la importància de l’acció humana no està només en l’aigua potable, sinó també en l’aigua residual. A casa, la nostra acció té un gran impacte per a evitar embussos, males olors, reduir els contaminants aportats a la xarxa de sanejament, minimitzar l’aparició de plagues i facilitar l’adequat funcionament dels col·lectors i les estacions depuradores.\nEls productes de consum habitual que tenen una repercussió directa en les xarxes de sanejament en ser evacuats pel vàter o el desguàs són els següents:\n– Articles d’higiene personal\nNo s’han de llançar al vàter: compreses, tampons, bastonets, tovalloletes, preservatius, desmaquilladors, i en general tot tipus de productes cosmètics.\nMalgrat en alguns casos pot indicar-se en l’envàs que el residu és biodegradable, la seva degradació no és immediata, sinó que es realitza a llarg termini, provocant una afecció directa en les xarxes de sanejament en obstruir-se els col·lectors, un perjudici al medi ambient i un encariment del manteniment de l’explotació de les estacions depuradores, en produir-se problemes de funcionament de bombes i elements mecànics, i danyar-se els sistemes hidràulics. Tot això es podria evitar tractant aquests articles com a residus i dipositant-los en contenidors.\nEstà totalment prohibida l’eliminació d’aquelles substàncies químiques i principis actius emprats per a prevenir, tractar, diagnosticar, detectar, alleujar o curar malalties a través de la xarxa de sanejament, havent de dipositar-se en els contenidors dels punts “SIGRE” (Sistema Integrat de Gestió de Residus dels Medicaments i dels seus Envasos), habilitats a les farmàcies.\n– Residus perillosos\nNo s’han d’eliminar a través de la xarxa de sanejament residus perillosos definits per norma, com per exemple productes de jardineria com a abonaments o plaguicides, així com olis minerals, líquids de frens o anticongelants, pintures, cues o dissolvents. Si són d’origen domiciliari, aquests residus poden dipositar-se en el punt verd municipal.\nL’evacuació pel desguàs d’olis de fritada usats i de l’oli de *conservars provoca embussos en les xarxes de sanejament, per la formació de les denominades “boles de greix”, la qual cosa incrementa els costos del seu manteniment, promou l’aparició de males olors i dificulta els processos de depuració en arribar amb continguts d’oxigen mínims. Així, l’oli usat que no pot ser reutilitzat ha de ser dipositat en els punts habilitats per l’Ajuntament.\n– Restes de menjar\nEls desguassos no han d’utilitzar-se per a eliminar restes de menjar o substàncies pastoses. L’eliminació d’aquests residus a través de la xarxa de clavegueram genera a més d’un consum innecessari d’aigua, obstruccions en les xarxes de sanejament, males olors, contribueix a la proliferació de plagues i provoca sobrecàrregues de matèria orgànica en les depuradores.\nPer tot això, les restes de menjar han de dipositar-se en el contenidor de residus orgànics, recomanant-se la utilització de petites reixetes en els forats de l’aigüera per a evitar que aquests residus es colin pel desguàs i acabin en la xarxa de sanejament.\n– Sabons i detergents\nEs tracta de productes que dissolen els greixos o la matèria orgànica gràcies als tensoactius que contenen, però el seu ús, especialment en el cas dels detergents en pols, és una de les principals fonts de contaminació per fosfats, i aquests, combinats amb olis i residus sòlids, tapen les xarxes de sanejament per la formació de les denominades “bolles de greix”. En la mesura que sigui possible és recomanable triar detergents sense fosfats.\nOn van els residus generats en les festes?