Els ajuntaments de la Catalunya lliure\n"El més sucós d'aquest estudi no són les xifres sinó les excuses de mal pagador que empren els alcaldes socialistes per votar en contra de les consultes"\nEsplèndid, l'estudi que el diari El Punt va fer dies enrere per conèixer el parer de 235 alcaldes sobre les consultes independentistes que s'han de celebrar a Catalunya en els propers mesos. Esplèndid, perquè, a banda del resultat –161 a favor del sí, 55 en contra i 19 indiferents-, que és molt encoratjador, suposa la fi de l'ambigüitat amb què ens hem mogut tots aquests anys i mostra gràficament quines forces volen una Catalunya lliure i quines la volen sotmesa. No cal dir que la immensa majoria dels ajuntaments que la volen lliure estan governats per Esquerra i CiU i que la immensa majoria dels que la volen sotmesa són a mans del Partit Socialista. És la diferència que hi ha entre els defensors del dret a l'autodeterminació de tots els pobles de la terra i els integristes de la nació espanyola als quals, per coherència, hem d'anomenar nacionalistes espanyols. O no és la indivisibilitat de la nació espanyola, allò que defensen?\nDels 55 vots negatius, 45 pertanyen al Partit Socialista i la resta es reparteixen entre CiU, PP i Independents. En aquest sector fa mal als ulls, certament, veure-hi 7 alcaldes de CiU –Margalef, Pals, Puigdàlber, Torrelavit, Tortosa, Ulldemolins i Vila-seca-, però ho compensen els vots favorables de 23 ajuntaments socialistes, per bé que es tracta de poblacions que en la majoria dels casos no superen els 5.000 habitants.\nAmb tot, el més sucós d'aquest estudi no són les xifres sinó les excuses de mal pagador que empren els alcaldes socialistes per votar en contra de les consultes. Vegem-ne algunes perles. Jordi Hereu (Barcelona): "Nosaltres tenim un projecte de construcció de país des d'una perspectiva d'unitat amb les bases socials i econòmiques" (el senyor Hereu no diu que una Catalunya subordinada a Espanya només pot ser una regió espanyola, mai un país). Joan Anton Baron (Mataró): "La prioritat no hauria de passar per fer una consulta com la d'Arenys de Munt, sinó per lluitar contra la crisi" (i com és que abans de la crisi el senyor Baron no deia res?). Joaquim Colomer (Cabrils): "Hi ha coses més importants a decidir que no la independència ara utòpica" (què hi ha més important en la vida d'un poble que la seva llibertat?). Pere Navarro (Terrassa): "És fora de lloc que debatem la consulta sobiranista, [...] i més quan a Terrassa hi ha 18.000 aturats" (i l'espoli de 22.000 milions d'euros de què és víctima Catalunya per part d'Espanya no hi té res a veure, en això?). César Arrizabalaga (Montcada i Reixac): "El que de debò em preocupa és la situació real dels ciutadans de la meva ciutat" (aleshores per què està en contra que els montcadencs s'expressin a través de les urnes?). Conxita Campoy (Malgrat de Mar): "Els alcaldes que no donem suport al referèndum no hem de tenir por de dir-ho, perquè això no ens fa menys catalans" (administrativament no, té raó, però ideològicament sí, atès que és perquè volen ser espanyols que estan en contra d'una Catalunya independent).\nAquests cínics jocs de paraules a què són tan afeccionats els socialistes com la senyora Campoy farien riure si no tinguessin al darrere una Constitució blindada per dos partits nacionalistes espanyols, PP i PSOE, que amb la seva unió n'impedeixen la reforma, tant per poder-ne eliminar els articles antidemocràtics –com ara el 8 (les Forces Armades com a garants de la unitat d'Espanya) o el 145 (la impossibilitat de federació de Comunitats Autònomes)- com per introduir-ne de nous (la celebració de referèndums i el dret a l'autodeterminació). Fixem-nos que no sols estan en contra de la independència de Catalunya, també estan en contra que els catalans puguin dir-hi la seva. Fins i tot per mitjà d'una urna no vinculant. Ben mirat, els seus nervis són comprensibles. Saben que aquestes consultes tenen la virtut de posar cadascú al seu lloc. A una banda estan els demòcrates, els qui no tenen por de les urnes ni del dret de la gent a expressar-se lliurement. A l'altra estan els totalitaris, els qui s'alineen amb el Partit Popular, amb Ciudadanos i amb la Falange.


I si el judici no està perdut? | NacióDigital\nI si el judici no està perdut?\nper Ferran Casas, 4 de desembre de 2018 a les 06:00 |\nA la vaga de fam de Jordi Sànchez i Jordi Turull aquesta nit s'hi han afegit Josep Rull i Joaquim Forn, també empresonats a Lledoners. El seu és un gest de fermesa i dignitat davant un estat que, per ara, no es vol deixar impressionar però que, en la mesura que la vaga avanci (i el seu estat físic es deteriori), rebrà pressió internacional mentre, esperen, creix la consciència ciutadana. L'objectiu és no normalitzar la privació de llibertat abans del judici, que per ara el TC es nega a revisar al·legant que els seus temps són els que són i no es poden escurçar per facilitar-nos anar a Estrasburg si rebutja els recursos. Oriol March us ho explica en aquesta crònica.\nPassaran el dia de la Constitució en vaga de fam i és possible que hi estiguin quan arribi el judici. Sobre la vista al Suprem, arriba avui a les llibreries el llibre de Pagès Editors que ha escrit l'advocat i exdiputat de la CUP Benet Salellas. Aborda els processos polítics i té un impactant epíleg del president d'Òmnium Jordi Cuixart, també empresonat a Lledoners. Salellas, advocat d'Anna Gabriel i membre de l'equip de la defensa de Cuixart, assegura que encara és possible una absolució al Tribunal Suprem en contra del qual afirmen la majoria d'independentistes.\nSegons explica en una entrevista que li fa Aida Morales, l'èxit o no dependrà de la defensa política que es posi a la pràctica al llarg dels procediments, i que s'ha de basar en la confrontació dins i fora del tribunal. En primer lloc, relata, els acusats han d'aconseguir capgirar els papers, és a dir, convertir-se en actors de l'acusació per assenyalar el tribunal, la Fiscalia i l'acusació popular de Vox. Això, però, ha d'acompanyar-se d'un suport inqüestionable de la societat civil. La pressió -també la internacional- serà, segons l'advocat, el que ha d'acabar de fer visible la vulneració de drets. Llegiu-la aquí. Tot plegat arriba en ple debat de quina resposta ha de donar l'independentisme al judici. Se'n va parlar diumenge a Waterloo i des de setembre s'hi treballa amb equilibris que són complexos. Ho explica Joan Serra Carné en aquesta informació exclusiva.\nPerdre Andalusia i gestionar Vox. L'altre punt d'atenció és a Andalusia. I a Madrid. El PSOE dona per perduda la Junta -un mal menor perquè permetrà a Pedro Sánchez enterrar políticament Susana Díaz- i intenta que, amb l'argument de què qualsevol alternativa és pitjor, se li aprovin els pressupostos. Mentrestant, la dreta afina l'estratègia per fer "inevitable" el pacte amb els ultres de Vox. Sara González explica en aquesta crònica com estan les coses. Sobre la formació d'extrema dreta publiquem diverses peces que heu de llegir. Xavier Rius-Sant explica en aquesta anàlisi com són, què volen i com poden ser les rèpliques catalanes. Pep Martí recorda -també amb vídeos que són imperdibles- Fuerza Nueva, el partit feixista que durant la Transició va ocupar aquest espai amb el carismàtic Blas Piñar. També us aconsello les opinions de Joan Serra Carné a La Veu de Nació, de Cristina Solias i de Jordi Cabré.\nA El Despertador d'ahir us explicava que sentiríem molt a dir que l'ascens de Vox és culpa de l'independentisme, que l'extrema dreta i la reivindicació de l'estat propi són vasos comunicants. Talment com si això tingués també un impacte en l'ascens d'Orban, Le Pen, Salvini o Trump. El director d'El Periódico, Enric Hernàndez, s'apuntava ahir a aquesta tesi sense manies a la seva columna Les vísceres com a arma política. Admetia que l'ascens és multicausal però concloïa que té, sobretot, a veure "amb l'articulació d'un nacionalisme espanyol desacomplexat i de revenja, resposta simètrica a l'ofensiva rupturista de l'independentisme català". Com a solució a tot plegat el director proposava aparcar el projecte republicà i "apuntalar com a dic de contenció el govern de Pedro Sánchez". D'entrada, amb els pressupostos.\nFerran Mascarell va llançar-se ahir oficialment a la cursa per l'alcaldia de Barcelona. Ho fa com a "independent" però amb el suport d'alguns dels impulsors de la Crida, agrupats entorn de Junts per la República, i buscant la benedicció de Carles Puigdemont, que per ara no es mulla. L'actual delegat del Govern a Madrid aspira a aglutinar tot l'espai neoconvergent per sumar després ERC i les primàries que anima l'ANC amb el suport de Jordi Graupera i Demòcrates. El PDECat ja va marcar distàncies amb el seu "projecte personal" per boca de Míriam Nogueras, curiosament una de les dirigents alineada amb la Crida. El PDECat va encarregar fa unes setmanes una enquesta sobre Barcelona que, si bé és preocupant per ells, arribava en un context sense candidat clar. Segons l'estudi, ERC guanyaria amb 12 regidors per la llista d'Ernest Maragall mentre que els comuns d'Ada Colau es quedarien amb 10. Manuel Valls i Cs n'obtindrien vuit i el PDECat, que ha de decidir si es presenta com a Junts per Catalunya o amb la Crida, només quatre. El sondeig preguntava per diversos candidats, entre ells Quim Forn, Neus Munté i Jordi Graupera. El més ben valorat de tots era, però, Xavier Trias, alcalde entre 2011 i 2015 i que no preveu repetir.\nFa un any el govern espanyol va "desvirgar" l'article 155, que permet recuperar competències autonòmiques. Avui fa vuit anys que en va estrenar un altre, el 116, que pot declarar l'estat d'excepció, alarma o setge, amb implicacions diferents. En aquest cas va ser l'estat d'alarma per una dura vaga de controladors aeris. Zapatero ho va resoldre fent actuar l'exèrcit. Aquesta crònica d'El Mundo explica com es va gestionar.\nEl 4 de desembre de l'any 1967 va nàixer a Benidorm, al País Valencià, l'exfutbolista Guillermo Amor. De ben jove va arribar a la Masia i es va convertir en exemple a seguir pels que hi eren i pels que vindrien. Va debutar al primer equip amb Johan Cruyff el 1988 consolidant-se com un valor segur a les alineacions. Jugava al mig del camp, no estava dotat d'una gran tècnica ni de gol però sí que era precís, extremadament ordenat i treballador. Al Barça va guanyar lligues i la Copa d'Europa fins que el 1998 va passar a la Fiorentina. Es va retirar a Escòcia el 2005. Ha provat sort com a entrenador i ha treballat pel futbol base blaugrana. Aquí marcant el gol 4.000 del Barça a la Lliga.\nPer Fartdetot el 4 de desembre de 2018 a les 10:04\n... existeix el Ieti? ... el Sant Andreu guanya la Champions? ... la Xina es torna una democracia? ... els mitjans espanyols no menteixen sobe Catalunya? ... els indepes accepten d'una punyetera vegada la realitat del que és Epaña i llencen els lliris a la brossa?


17-09-2014 (1495 lectures) Categoria: Articles\nCarta Colom- Haebler-ca4\nLa versió alemanya de la lletra de Colom segons Haebler\nQuina fou la primera lletra que Colom va escriure sobre el seu viatge?. S'ha plantejat la qüestió de si fou la mateixa lletra que va tornar a sortir a la llum anunciant al món el gran descobriment. Però el text de la lletra publicada no parla de tempestes ni de perills de mort, ni conté la sol·licitud expressament esmentada per a la seva posterior transmissió al rei Ferran i, concretament, la 1ª lletra es va escriure el dia 14 de febrer, a alta mar, mentre que la lletra supervivent, signada a bord, sobre el meridià de les Canàries, està datada el 15 de març.\nLa forma en què la lletra de Colom amb la notícia del seu descobriment va fer la volta al món fou la traducció llatina que Leandre Coscó va completar a Roma el 29 d'abril de 1493. La lletra fou impresa immediatament, primer per Stephan Planck, després també per Eucharius Silber,( ambdós impressors de llibres a Roma), en diverses edicions, i segons els investigadors de Colom, totes les altres impressions llatines deriven d’aquest original, ja que, les tres edicions de Roma, les dues de Basilea, les tres de París i la d'Anvers , així com la traducció alemanya són considerades per Harrisse, derivades de l'edició impresa per Stephan Planck.\nLa traducció llatina té diverses peculiaritats que es poden emprar per demostrar tal dependència. El destinatari de la lletra és el tresorer reial Sanxís, a qui s'afegeix el primer nom Raphael a la primera edició, mentre que en les edicions posteriors se li diu Gabriel. Aquestes i altres petites desviacions permeten separar diferents branques fins i tot fer diferències entre les edicions llatines. A més a més, la lletra en llatí porta la data. Ulyssipone, pridie idus martii, és a dir, el 14 de Març, mentre que, com ja s'ha esmentat anteriorment, l'original de la lletra escrita a bord, sobre el meridià de les Canàries, està signada el 15 de febrer.\nFins a principis del segle XIX, els que estaven interessats en el tema només podien conèixer la lletra de Colom en forma llatina´, però el 1820, D. Martín Fernández de Navarrete va descobrir a l'arxiu estatal de Simancas la còpia manuscrita d’una lletra en castellà, amb un contingut que coincideix en general amb la traducció llatina, però que externament, mostra una sèrie de desviacions significatives.\nInicialment, la signatura afirma que aquesta lletra, estava dirigida a l'Escrivà de ració juntament amb una dirigida a Sa Alteza, però l'Escrivà de ració no era Gabriel Sanxis, sinó Lluis de Santàngel, i per això des d'aleshores s'ha fet una distinció entre una lletra a Sanxís i una a Santàngel.\nRecentment, però, cada cop s’és més del parer que aquesta distinció no està justificada. Amb el pas del temps, s'han trobat tres edicions més de la versió castellana de la lletra de Colom en forma impresa o manuscrita. Inicialment, entre els llibres i manuscrits descoberts pel Baron Pietro Custodi qui el 1852 va deixar a la Biblioteca Ambrosiana una edició impresa (6 fulls en quarto) del text castellà, l'origen del text de la qual fou molt debatut, i amb repetits intents de ser copiat pels falsificadors, però que ara es creu de manera concloent haver quedat demostrat que era del taller de la impremta de Pietro Giraldi i Miguel de Planes a Valladolid, publicat al voltant de 1497, és a dir, al mateix temps que la traducció alemanya de la lletra.\nPosteriorment, Varnhagen va trobar al 1858, una transcripció en castellà al Col·legi Major de Cuenca, al que cal concedir-li a priori una importància particular, perquè amb ell s’hi va afegir un text castellà adreçat al destinatari de nom Gabriel Sanxís; encara que una investigació més detallada ha demostrat que no es tracta d’una versió original en castellà, sinó d’una traducció al castellà a partir de l’edició llatina de Leander de Coscó.\nEn contrast, el 1889 es va trobar, també accidentalment com l’edició de l’ambrosiana, una altre edició de la lletra en castellà. L’antiquari parisenc Maison-neuve havia adquirit una gran quantitat de documents (manuscrits i altres impresos), la majoria datats als primers anys del segle XVI, i, entre ells hi havia una impressió en castellà de la lletra de Colom de quatre pàgines in folio. El text coincideix amb el de la Biblioteca Ambrosiana excepte petites desviacions, que sempre hi ha en documents antics; com a impressió, és una peça completament independent, de manera que la sospita d'una falsificació feta a partir de la impressió original milanesa quedà completament exclosa.\nÒbviament, a aquesta edició també li manca la informació sobre quan i on es va fer; però es pot donar per fet que la impressió fou a Barcelona, probablement, mentre Colom va aparèixer a aquesta ciutat davant de Ferran i Isabel, a la impremta d'un presbíter català, anomenat Pere Posa, que era un dels tipògrafs més actius de la ciutat.\nL'original d'aquesta impressió, de la que Maison-neuve en va comercialitzar una edició facsímil produïda magistralment, va anar a parar inicialment a les mans de Bernard Quaritch a Londres, i després fou venuda per l’exorbitant preu de 35.000 marcs (alt preu per a l’any 1893) a la Biblioteca Lenox de Nova York.\nAquests descobriments havien demostrat que la lletra de Colom no fou tractada de cap manera com un secret d'estat pel govern de Ferran, i que la seva difusió mitjançant edicions impreses no fou prohibida en absolut. Durant un temps, se suposava que s'explicava per què es coneixien les impressions italianes, alemanyes i franceses, mentre que les d'origen castellà demostrable encara no havien aparegut. -els defensors d'aquesta opinió consideraven que l’edició ambrosiana era una impressió napolitana- La prohibició del govern de Ferran es va justificar pel fet que es temia que es difongués i que el client volgués difondre el camí cap els nous descobriments a altres nacions, afavorint així una molesta competència .\nTotes aquestes raons també es van introduir en el terreny contra el fet de que també s'havia publicat una edició catalana de la lletra de Colom. Aquesta edició catalana es troba en una relació molt propera a la nostra edició alemanya, perquè a aquesta última diu en el text final: “Getüetschet vss katilonishe sprahe und vss latin”. . Inicialment, aquest “original suposadament català” no es va considerar de gran importància. Per negar-lo, es va inventar una fal·làcia basada en el fet de que Colom fou rebut per primera vegada per Ferran i Isabel a la capital de Catalunya després del seu retorn, i com que els mercaders, que es dedicaven al comerç amb Catalunya, eren probablement els que havien fet arribar la lletra a Alemanya, fou molt fàcil mantenir la següent fal·làcia: “una edició castellana adquirida a Barcelona, podia haver estat etiquetada erròniament com a catalana”.\nTanmateix, la qüestió va arribar a una etapa diferent de la mà del conegut investigador colombí Henri Harrisse quan va publicar a partir del catàleg, que havia creat el fill del descobridor en Ferran Colom de la seva col·lecció de llibres donada a la Biblioteca de la Catedral de Sevilla, explicant que aquest meravellós bibliòfil tenia una “letra enbiada al escriua de ració, a. 1493 en catalan”.\nDes de llavors, la credibilitat s'ha reafirmat en la indicació vss. Katilonishe sprahe” feta en l’edició alemanya, i els editors de Raccolta Colombina, l'esplèndid monument científic aixecat a Colom pels erudits de la “recent creada nació italiana” per al quart centenari del seu descobriment, van deixar de tenir en compte i esmentar l’edició catalana en la bibliografia dels escrits de Colom, al citar les dues edicions en castellà, les nou llatines i l’edició en alemany.\nEl fet de si un examen més complet de la traducció alemanya podia posar de manifest qualsevol suggeriment per tal de jutjar la qüestió de l'original català, fins ara no s'havia considerat seriosament. De fet, hi ha cinc exemplars de l’edició alemanya, dos a les biblioteques de Munic i Londres, i els altres a col·leccions públiques i privades d’Amèrica, però mai no s'havia fet una reimpressió de tot el text complet, amb les xilografies de la primera i última pàgina, incloses a l’edició facsímil que s’acompanya; per tant, faltaven els fonaments essencials per a una comparació de text exacta. Així, podria ser el motiu de perquè Harrisse en la bibliografia de les edicions d'aquesta lletra registra la traducció alemanya només com a dependent del text llatí de l'imprès de Planck, i que els acadèmics italians també han ignorat el text alemany quan, per tal de classificar tots els textos, l'escrit a mà i l'imprès, el llatí, el castellà i l'italià, han compilat una llista de lectures esbiaixades de la nostra lletra, com es pot veure a partir dels treballs dels estudiosos més coneguts.\nPer descomptat, la classificació de Harrisse només pot aguantar una consideració molt superficial. Atès que el text alemany no té cap destinatari de la lletra, no queda clar si fou la lletra de Sànxis o la lletra Santàngel la que va servir de model. Només la forma d’expressar la data: «Geben an fünfi- zehensten tag des Hornungs ym. xciij. iare» hauria d'haver sorprès a qualsevol que conegui els antics noms dels mesos en alemany, Harrisse veu en ella només la interpretació equivocada de “pridie idus Martii” de l'original llatí, i se li va escapar, per tant, que la traducció alemanya és la data correcta de l'original en castellà, xv de Febrer, que Coscó arbitràriament va suprimir, i va reemplaçar per la data de “pridie idus Martii” - en l'edició alemanya fet al que no se li va donar importància per per part dels estudiosos cosmogràfics.\nFins i tot aquestes circumstàncies externes demostren primer que no era una invenció del traductor alemany, quan va afirmar haver emprat una altra font, a part del model llatí, en què, sens dubte, hem d'acceptar l'obra de Leandre Coscó. Ja que dóna a la lletra la seva data real, del 15 de Febrer, de manera que aquesta segona impressió fou necessàriament una versió de la lletra de Santàngel, ja que és difícil de creure que hi hagi tingut l'única traducció escrita a mà d'Espanya de 1892, que, com les impressions castellanes, però encara suggereix que Gabriel Sanxís era el destinatari. De fet aquesta traducció a l'italià és extremadament interessant i valuosa perquè ens dóna la clau de com Leandre Coscó es va adonar de la lletra era dirigida a Gabriel Sanxís. Resulta del mateix fet que Giovanni (o Joan) germà del tresorer Gabriel Sanxís llavors a Florència havia rebut una còpia de la lletra de Colom en una lletra del seu germà. Si Leandre Coscó va emprar aquest model per a la seva traducció llatina, la confusió entre l’escrivà de ració, que Colom esmenta, i el tresorer Sanxís, del qual copia la lletra, era comprensiblement fàcil.\nNo obstant això, és molt improbable que aquesta edició, que probablement només existís en italià, hagués arribat al nostre mestre impressor d’Ulm i, a més a més està molt més a prop de comprobar la veracitat de la informació proporcionada pel traductor alemany, ja que l'edició catalana impresa de la biblioteca de Ferran Colom a Sevilla es defineix expressament com a lletra enviada a l'escrivà de ració.\nJa s’ha esmentat que els redactors de la Raccolta Colombina van fer consultes exhaustives sobre les lectures de les diferents edicions de la Lletra a Colom per determinar la data relativa i la interdependència dels diferents textos entre sí. Per descomptat, una gran part d'aquestes compilacions només es pot emprar per al grup de textos escrits en una mateixa llengua. Van aconseguir, com a mínim, un alt grau de probabilitat per al paral·lelisme del text castellà amb el text llatí, encara que no sempre amb total certesa. D'aquesta manera, només es va demostrar la inutilitat de la transcripció de Varnhagen (còpia trobada a Cuenca); només llavors varen arribar a la certesa que Giuliano Dati havia d'haver tingut un model diferent per fer la seva edició en vers, “Delle isole nuovamente rítrovate”, diferent dels textos impresos en castellà i en llatí.\nAquest últim exemple ja demostra que la comparació de les lectures també es pot emprar per als textos en diferents idiomes. Per descomptat, el material comparable té una limitació important, ja que es pot ampliar només amb als noms propis i alguns números quantitatius donats en diverses parts de la lletra. Tanmateix, també hi ha una sèrie de punts de comparació importants que ara volem emprar per a la investigació de la traducció alemanya.\nLa narració de la lletra comença, com és ben sabut, immediatament amb una lectura controvertida, en què la publicació en castellà només assigna una durada de 20 dies per recórrer l'oceà. Aquí, el text alemany, com el castellà de l’edició in quarto i la traducció llatina, té el número 33, confirmat pel diari de Colom. Unes quantes línies més enllà però, el text alemany torna a coincidir amb l'edició en castellà impresa in folio a Barcelona contra totes les altres, quan anomena la quarta illa no “Isabella”, com la majoria d’edicions, sinó “hübsche insel” (illa bella).\nEl text alemany (pàgina 2, línia 17 (18) estableix la longitud del viatge al voltant de la costa de l'illa Hispaniola en 188 milles, mentre que a les edicions castellanes diu “178 millas” i la traducció llatina apunta 564 miglias (que equivalen a 188 milles castellanes). Si es considera un original més correcte que el de les impressions castellanes, cal tenir en compte que el número es repeteix més tard (pàg. 7, línia 6), i de fet apareix a tots els textos de forma consistent i correcta com 188 milles.\nS'ha debatut en profunditat el pas de la lletra de Colom en què descriu més detalladament Hispaniola. S'ha suggerit a partir de les traduccions italianes que Colom havia descrit l'illa com a particularment fèrtil (fertilissima o feratis-sima). Les edicions castellanes, però, d'acord amb la traducció llatina, presumeixen de la fortalesa de la illa (fortissima), seguit del text alemany, que el designa com "la més estèril i més insepta".\nEncara que les variants esmentades fins ara demostren que el text alemany no es basa exclusivament en el text llatí, però tan sols revelen un certa relació amb l’edició in folio de Barcelona o amb la edició in quarto de l’ambrosiana. No obstant això, realitat cap d'aquestes edicions, podria haver generat les diferències que hi ha en el text de l’edició de la lletra en alemany, que expliquem a continuació.\nAl descriure les característiques i els hàbits dels indígenes, a la pàgina 5 del text alemany, Colom també parla dels seves embarcacions i descriu per primera vegada les canoes índies. Sempre ha despertat l'estupor dels estudiosos el fet que Colom al·legués que alguna d'aquestes embarcacions d'un sol arbre, portaven uns 70-80 remers. No obstant això, aquesta declaració poc creïble és confirmada per tots els textos coneguts anteriorment, el castellà, el llatí i l'italià. La nostra traducció alemanya conté una descripció de les canoes, que correspon amb més fidelitat a les condicions reals. Fins i tot on els altres textos afirmen que les llenys més grans dels indis havien superat en nombre de bancs a una fusta europea de 18 bancs (fusta de diez yocho bancos, quae remiget duodeviginti transtris), l'alemany va reduir aquest número a quatre bancs i, d’altra banda, contra la dada de 70-80 homes per una canoa gran, segons ell, la xifra és de 20-28 homes per aquest tipus de canoa. En aquests nombres veig encara més els rastres d'un original desconegut per a nosaltres, ja que no es poden obtenir per reducció dels de les altres edicions, sinó en una proporció diferent a la que contenen els altres texts en ambdós casos.\nUna altra desviació del text de l'original llatí i els textos castellans afecta el passatge molt comentat sobre el menjar dels indígenes. La traducció llatina suggereix que els indis eren més propensos a resistir el fred, en part per l'hàbit, i en part pels aliments calents (calidissimas) de diversos tipus, que preparaven els indis. Els textos castellans parlen també de plats de carn, que mengen "de molts tipus (espècies) i molt calents". Ja a partir de les traduccions italianes independents, va resultar probable que en l'original no es mencionen plats calents de diversos tipus, sinó que eren plats preparats amb diverses espècies molt calents (especeries). Això és confirmat pel text alemany, ja que diu: “Aber sie lident die kelte von gewonheit wegen und vuch mit der hülff der spysen, so sie essent von mancherley specery, die dann vss der massen vast hitzig synt” (..Però degut a la seva pròpia naturalesa, i amb l'ajuda d’especieria, de manera que s’obté després, com a resultat, una massa molt calenta al gust..).\nSeria i inútil i molt pesat, comparar cada un dels detalls diferents entre la traducció alemanya i els altres textos, fins i tot mirant només els que difereixen de l’original escrit en llatí, en el qual l'autor informa haver-se basat. Per aquest motiu, em conformo en esmentar un altre passatge, en el qual el nostre text torna a tenir una paraula que no es representa en cap altre lloc.\nColom creia haver trobat a les illes tot tipus de criatures mítiques, com sovint són esmentades per les cosmografies medievals. Així, en els seus informes, no es podia perdre l'illa, que està habitada exclusivament per dones, que entretenen els assumptes matrimonials excepcionalment amb els habitants masculins de les illes veïnes. El text llatí porta el nom de Mateunin per aquesta illa en llati, mentre que el nom propi ha desaparegut en les versions castellanes. En el seu lloc parla d’un matrimoni, una mena de matrimoni de les amazones. El desdibuixament del nom en els textos castellans es busca en va en la traducció alemanya; la paraula és degudament reconeguda en la seva capacitat com un nom propi, però no és, com en el model llatí, Mateunin sinó Mattiuia, i aquesta forma és més propera a l'original Mateunin llatí de Leandre Coscó i és confirmat de nou per les traduccions italianes independents, on el nom és Mattanino o Mattinino.\nSi s’examina el resultat de la comparació textual en la seva totalitat, es planteja el següent:\nLa informació proporcionada pel traductor alemany que va emprar un altre text com a model, apart de la versió llatina de Leandre Coscó, es confirma de forma brillant amb les diferents lectures del text. Aquest segon text es tractava d' projecte ni de la còpia en castellà impresa en quarto, ni tampoc cap dels manuscrits en castellà publicats per altri. De fet es podria arribar a un acord sobre la possibilitat de que el text de la traducció alemanya i el de les versions italianes siguin ambdós independents de les versions conegudes i es basin en una font comuna.\nTanmateix, una vegada que la credibilitat del traductor alemany ha estat brillantment demostrada, no tenim cap motiu per dubtar que aquest original estava en català. El traductor alemany no diu explícitament que l’imprimeix únicament a partir del text català; però almenys ho deixa entreveure, ja que el posa com origen juntament amb els text llatí àmpliament difs. Tant mateix, es pot seguir assegurant la certesa de l'existència d'un text català amb l'afirmació de D. Ferran Colom, que afirma tenir una exemplar imprès (no té el “de mano”) de la lletra de Colom en català, així la prova de l'existència d'una edició de la lletra en català com origen de la nostra lletra alemanya de Colom esdevé una opció més que versemblant.\nCertament, el text català era millor en comparació amb les versions en castellà i en llatí disseminades per a la seva impressió, i encara que no arribi a aparèixer, la nostra edició alemanya mereix una posició excel·lent per a la restauració del text original de la lletra de Colom en català. És molt lamentable que els editors de la Raccolta Colombina no fessin una investigació més completa de la traducció alemanya, ja que no només haurien obtingut una confirmació completament nova i independent de diverses peces dels seus textos italians, sinó que fins i tot es podien haver eliminat errors comesos en les lletres que es reprodueixen en tots els textos coneguts fins aquell moment.\nEl text alemany, per tant, té un valor no només en la mesura que expressa el grau d'extensió de l'interès en els descobriment del nou món, fins i tot en aquells cercles d'Alemanya que no formaven part del llenguatge après; i, a més a més, l'únic representant d'un entorn independent i aparentment conscient de l'altra entorn, suposadament superior, per a la transmissió d'aquest document tan important.\nMalauradament, gairebé no es pot determinar res sobre on, com i per qui es va produir aquesta traducció alemanya. El fet que no es va originar a Estrasburg, com s'ha de sospitar primer després del lloc imprès, traeix l'epíleg, perquè diu: Getüetschet, etc., a Ulm. Però, qui és l'Ulm “Mestre”?, a qui ens hem de referir?, no es pot determinar. Dels nombrosos erudits i escriptors d'Ulm, els Weyermann commemoren en els dos volums de la seva bibliografia, erudits artistes d'Ulm i altres persones forànies, però entre elles no n’hi ha una sola amb la mínima probabilitat d’haver fet la traducció de la lletra de Colom. Definitivament era un home d'educació erudita, demostrat, no només pel coneixement dels idiomes estrangers i pel mètode crític amb què fa servir els seus dos models. En primer lloc, no va poder abstenir-se d'afegir a la traducció una nota acadèmica, a la qual el epíleg es refereix de la següent forma: «Und ist etwas wa ein a steet dar zu gesetzet, nach dem und es Ptolomeus und die anderen meister der casmographi lerent und schribent. wann der es funden hat der schribet es ee vor darvon geschriben ist worden, und dem künig vuch darvon geseit ist worden. Ee das er gesandt ist worden, daz zu erfaren». «I hi ha quelcom que cal assenyalar, segons el que Ptolomeu i els altres mestres de la cosmografia van deixar escrit, quan ho va trobar, va tenir por i ho va ocultar en el futur, com havia aprés a fer ». Si aquest epíleg conté una al·lusió als estudis cosmogràfics de Colom, o es refereix a una altra cosa, no està gaire clar. Però si busquem la nota, la trobem a la pàgina 6, on Colom explica la gran extensió de l'illa Juana, i diu que va deixar dues províncies de la mateixa sense explorar, en una de les quals hi hauria homes amb cua. El traductor d’ Ulm afegeix:\n«Von den Provinzen und Inseln sagt auch Ptolomeus, wie da Leute sind, die Schwänze haben. Und liegen die Inseln in dem Indischen Meer gen Mittag drei Grad jenseits dem mittlen Zirkel des Himmels, Equinoctialis genannt, und von Occident gen Orient zu rechnen hundert und fünf und siebenzig Grad. Dardurch willst Du so magst auch wohl rechnen wie viel Meilen es sei und wie weit, und wiewohl ich die vorgenannten Inseln besonders als sie die Indischen heissen Gwanahim nicht finde allda geheissen. Doch vernahm ich sie liegen in der Breite gen Mittag wie die jetzt genannte Provinz und in Länge sendet sie sich bass gegen Orient, und vermein auch, wie sie nicht weit liegen von der namhafftigen Insel Taprobana davor gen uns her, wenn von denselben Inseln schreiben die Meister gleich wie er es schreibt, dass er’s erfahren hab».\n«..Ptolomeu diu també de les províncies i illes, que hi ha gent que té cúa. I les illes al mar indi al migdia tres graus més enllà del cercle central del cel, anomenat Equinoctialis, i comptant des de l'Occident a Orient cent setanta cinc graus. Amb això, també podeu calcular quantes milles són, i fins on, i encara que no penso en les illes abans esmentades, especialment quan no situa la càlida illa 'india de Gwanahim. “Però he sentit que l'esmentada província s'estén en una àmplia latitud i llargària cap a l'Orient, i també suggereixo que no ha d'estar lluny davant nostre, la cèlebre illa de Taprobana, quan són les mateixes illes que descriu el Mestre que ho va experimentar ».\nAquest interessant comentari sembla demostrar que el traductor era un home d'estatus acadèmic. Però, com podem afirmar amb seguretat, la seva impremta no era només per als cercles erudits. Bartholomäus Kistler no fou un impressor, com els seus companys de feina Johann Reinhart von Grueningen i Martin Flach, que van fer extensos treballs disponibles per a l'ús de teòlegs i juristes dels que aprenia a través de la impressió. Més aviat, amb el seu modest material tipogràfic, essencialment només imprimia fullets i pamflets de mida petita destinats a circular en cercles populars. Per aquest motiu, solia decorar la seva impressions gairebé sempre amb una xilografia relacionada amb el tema, fet que probablement hauria suscitat de l'erudit tant sols un somriure, però que en general era bastant adequat per atreure la mirada dels laics d’una manera més viva, del que hauria fet un solitari títol en majúscules. Avui dia són precisament aquestes xilografies que fan a aquest home interessant per nosaltres i que ha aconseguit el lloc d'honor que no ha estat capaç d'obtenir com a impressor mitjançant representacions pictòriques en la història de la il·lustració del llibre alemany antic.\nTambé va guarnir l’edició alemanya amb una xilografia que no només adorna la pàgina del títol, sinó que també es repeteix a la part posterior de la pàgina final. Muther és del parer que aquesta xilografia està expressament dissenyada per a la Lletra alemanya de Colom, i diu que representa a Crist, que s’apareix al Rei Ferran per demanar la conversió dels gentils. Ara bé, és cert que la lletra de Colom acaba amb idees d'aquest tipus. No obstant això, no puc acceptar la interpretació de Muther. Al contrari, sembla que Kistler té aquí una Xilografia que originalment s’havia fet servir per a un altre lloc. Després d'una investigació, que he d’agraïr a l'amabilitat del senyor Campbell Dodgson del British Museum de Londres, la mateixa xilografia també es va emprar a Barth, i fou publicada l'octubre de 1497 pel taller de Johann Lichtenberger, en un context que no deixa cap dubte que la xilografia es va fer amb aquest propòsit. Hi ha al costat les paraules: Hye sole the saluator of talking to the Roman Kuing. You should shame with your hands cupped, etc. Així que l'emperador Maximilià és realment el que està amb els prínceps imperials, i davant d’ells entra el Salvador. Però ja que la lletra de Colom parla de la gran tasca que Déu imposa al rei d'Espanya en el descobriment de les illes per a la conversió dels seus habitants a la fe cristiana, no es pot discutir que la xilografia, sense una violació massa greu, també es pot emprar en el nou context de la lletra de Colom.\nEls experts no volen atorgar-li un gran valor artístic, però, no és un producte de mala qualitat, ja que sovint ens trobem amb els fulletons d'aquell moment, però té molts avantatges d’una bona escola alemanya de xilografia. La rigidesa del període inicial és essencialment superada; Les eclosions, malgrat la seva senzillesa, són sense duresa i ben caracteritzades. L'expressió de les cares - comparant especialment la figura atenta a la dreta en primer pla - és viva i clara. No se li pot negar a la imatge, una certa habilitat artística. Tant si es tracta de Kistler com si no, ja sigui per a la nostra impressió de la lletra alemanya o per a una altra finalitat, és una peça interessant d'art xilogràfic antic.\nVoldria plantejar la pregunta sobre si cal considerar la impressió d'Estrasburg com una impressió original o una més entre un nombre incomptable de reimpressions, com ara les produïdes en aquells moments mitjançant la impremta, per a distribuïr a tot arreu. Sembla bastant improbable que un erudit d’Ulm, per imprimir la lletra de Colom, s'allunyi de la seva ciutat natal, que en aquell moment posseïa diversos tallers d'impremta, i sobretot a un lloc tan insignificant, com el que servia per les necessitats de l'home que acabava d’obrir un taller d'impremta, el de "Bartolomé Kistler" a Estrasburg. No és menys improbable que aquest mateix impressor popular hagués donat el suggeriment de la traducció i la confiés la tasca a un “Mestre” estranger. La traducció, al contrari, és evidentment el producte d'un professional acadèmic, i no em sembla impensable que, abans de que Kistler en fes una edició popular per donar-li una circulació relativament forta, se’n publiqués una edició menys nombrosa per als cercles més educats. Probablement, potser l’edició hagués estat impresa a Ulm, i aquesta circumstància va donar lloc a que Kistler, a qui una d’aquestes còpies li podia haver arribat, en la seva edició, donés els honors sobre l'origen de la traducció feta a Ulm. Que no s'hagi conegut cap còpia d'aquesta publicació anterior no és cap raó de pes en contra del meu supòsit; Al cap i a la fi, les dues impressions castellanes de la mateixa lletra només han estat preservades per coincidències miraculoses en forma d’una única còpia, mentre que l’edició catalana ha desaparegut completament.\nAquesta hipòtesi també faria més comprensible la data de la impressió, que es va completar el dia de Sant Jeroni (3 de setembre de 1497). No obstant això, he afirmat en un altre lloc que l’edició de la Biblioteca Ambrosiana de Milà presumiblement té el seu origen a l'any 1497, i això es pot explicar pel fet que el retorn de Colom des del segon viatge i la sortida del tercer viatge transoceànic va reactivar l'interès pels descobriments que es va veure afeblit per esdeveniments desagradables en els primers mesos del segon viatge i fou greument deteriorat pel descrèdit en què caigué tot el descobriment amenaçant amb col·lapsar-se. Per tant, la traducció a l'alemany pot suposar el seu origen en el mateix suggeriment renovat i, ja que no s'ha publicat cap informe sobre el segon viatge, l'interès continuava sent exclusivament dependent de la notícia del primer descobriment.\nD'altra banda, s'ha de tenir en compte que les edicions llatines, ja sigui impreses a Roma, Basilea, París o Anvers, van ser escrites abans de 1495, tal com s’ha pogut determinar cronològicament. En conseqüència, una possible impressió feta a Ulm de la nostra traducció feta el 1495 o el 1496 seria un vincle molt desitjable entre aquestes edicions i la impressió de Kistler.\nEn qualsevol cas, aquesta edició alemanya ja mereix com curiositat tipogràfica que sigui retirada de l'oblit per aquesta edició facsímil. Espero haver demostrat amb les meves paraules introductòries que aquest és també un petit servei en la investigació sobre Colom.\nEl facsímil està fet s'han preparat a partir de l'original de la Biblioteca Estatal de Munich i no vull abstenir-me de repetir el meu agraïment a la gestió facilitada del preciós incunable amb la finalitat de fotografiar-lo.\n1.-Thatcher (1903: p.45)\n2.-Història dels Reis Catòlics Andres Bernaldez don Fernando i Doña Isabel (edició de 1856, vol. 1, capítol CXVIII, pp. 269-77 ). Per a una traducció a l'anglès dels passatges rellevants, vegeu Harrisse (1865: pp. 89-115). Aquesta hipòtesi va ser suggerida per primera vegada per Juan Bautista Muñoz (1793: p. Viii ) abans de trobar la primera edició espanyola.\n3.-Sanz López, carlos (1962: pàgina 19)\n4.-Winsor (1891: pàg. 13); Sanz López, Carlos (1962: pàgina 18)\n5.-La carta espanyola de Colom a Lluis de Santàngel, Escribano de Ración de la Corona d'Aragó, datat el 15 de febrer de 1493, facsímil amb MP Kerney trans., 1893, Londres: Quaritch. en línia\n6.-Navarrete (1825: v. 1 pp. 167-75 ), segueix una transcripció d'una de les edicions llatines ( pp. 176-97 ).\n7.-Veure nota final a Navarrete (v. 1, pàgina 176). També Thatcher (1903: p.42)\n8.-Harrisse, 1866: pàg. 26\n9.-Sanz (1959: pàgina 194)\n10.-Thatcher (1903: p.41 )\n11.-La transcripció de la lletra ambrosiana va ser publicada per G. Dati amb un pròleg de Cesare Correnti (1863: pàgs. 63-86 ), seguida d'una traducció a l'italià G.Dati & Correnti suposant-la erròniament dirigida a Rafael Sanxis. Un facsímil va ser publicat per Gerolamo d'Adda (1866: p. Xxxv-xliii ), amb la identificació correcta de ser una carta a Santàngel.\n12.-Harrisse (1866: p. 10)\n13.-Un facsímil de la segona edició romana (Planck) es reprodueix en The Latin Letter of Columbus: impresa en 1493 i anunciant el descobriment d'Amèrica.Londres: Quarcy.\n14.-Harrisse (1866: p. 14) assumeix que Silber precedeix a l'edició corregida de Planck.\n15.-Per a una transcripció llatina (amb traducció anglesa) de la tercera edició romana (Silber), vegeu RH Major, pàg. 1.\n16.-Les vuit xilografies són 1. escut d'armes de Castella i Lleó, 2. un vaixell amb les paraules "Oceanica classis", 3. aterrant a "Insula hyspana" amb galera / canoa en primer pla; 4. tipus de mapa amb illes anomenades; 5. Una repetició de gravat en "Oceanica classis". 6. fort de la Nadal que es construeix, finalment a la desena pàgina (falta en algunes còpies) 7. un retrat de Ferran d'Aragó, sobre els escuts de Castella i Lleó i Granada i (en recte) armes de Granada. (Henry Harrisse, 1866: pàgina 16 ). Algunes de les xilografies es reprodueixen en l' edició de 1494.\n17.-Veure Davies (1911: pàg. Xxix). Erhard Reuwich va fer els gravats per a una edició de 1486 de Peregrinatio Bernard of Breydenbach a Terram Sanctam, publicat a Mainz. La imatge "Oceana Classis" es copia d'una xilografia que mostra el port de Modone, mentre que la canoa / galera índia es copia del port de Rodes.\n18.-Harrisse (1866: p.9, pàg. 13).\n19.-Clough, 1994: pàg. 301 )\n20.-M. Edney (1996, 2009 "The Columbus Letter: Concerning the Islands Recently Discovered in the Indian Sea", at the University of Southern Maine, fascimile, Latin transcription and English translation), edició de Basilea de 1494.\n21.-El colofó Marchant reproduït per Harrisse (1866): pàg. 22\n22.-Per obtenir una còpia del vers Dati, vegeu RH Major, (1848: p. Lxxiii )\n23.-Per a un facsímil de l'edició de 1505 de la carta de Vespucci a Soderini publicada per Pacini, vegeu B. Quaritch, First Four Voyages of Amerigo Vespucci ((1893: pàg.11 )\n24.-Jane (1930: pàg.35)\n25.-Charles Fontaine (1559) La Description des terres trouvées de nostre temps, avec le sommaire de plusieurs belles antiquitez, contenant une partie de l'excellence magnificence des richesses, triomphes et largesses des anciens, Lyon: Benoit Rigaud.Vegeu Harrisse (1866: pàgina 55).\n26.-Revisió d'Edimburg, desembre de 1816, pp. 505-11. Aparentment basat en l'edició de Basilea.\n27.-FERNÁNDEZ DE NAVARRETE, Martín. Pàg.167. Transcripció del manuscrit de la carta de l'Arxiu de Simancas, amb llicències importants.\n28.-MORALES PADRÓN, Francisco. Primeres cartes sobre Amèrica, 1990.\n29.-SANZ LÓPEZ, Carlos. La Carta de Colom: 15 de febrer a 14 de març de 1493.Madrid: Gráficas Yagües, 1962.\n30.-RAMOS PÉREZ, Demetrio. La carta de Colón sobre el descobrimiento. Diputació provincial de Granada, 1983.\n31.-Arran Márquez (2006: p. 44); Diaz-Trechuelo (2006: p.47)\n32.-Margarita Zamora (1993) Lectura de Columbus, Berkeley: premsa de la Universitat de Califòrnia. Disponible en línia a la col·lecció UC Press E-Books:transcripció i traducció a l' anglès (accés el 12 de febrer de 2012).\n33.-Zamora (1993), Henige (1994)\n34.-Davidson (1997: pàgina 197)\n* Cristòfor Colom fou català : la veritable gènesi del descobriment -Lluis Ulloa i Cisneros; Domènec de Bellmunt - Publisher: Barcelona : Editorial Base, 2006.\n* Christophe Colomb; son origine, sa vie, ses voyages, sa famille et ses descendants, d'apres des documents inedits tires des archives de Genes, de Savone, de Seville et de Madrid; etudes d'histoire critique, par Henry Harrisse. - Publisher: Paris : E. Leroux, 1884- - Series: Recueil de voyages et de documents pur servir a l'histoire de la geographie depuis le XIIIe jusqu'a la fin du SVIe siecle, pub. sous la direction de MM. Ch. Schefer ... et Henri Cordier. t. VI-[VII]\n* The early printers of Spain and Portugal - Konrad Haebler - Mansfield Centre (Conn.) : Martino publ., \n* Colombo, Cristoforo; Haebler, Konrad [Hrsg. ]- Drucke und Holzschnitte des 15. und 16. Jahrhunderts in getreuer Nachbildung (Band 6: Der deutsche Kolumbus-Brief : In Facsimile-Druck herausgegeben mit einer Einleitung von Konrad Häbler.)\n* Documentos para la historia de la imprenta y libreria en Barcelona " (1474-1553) " : Anotados por Jorge Rubió y Balaguer - Josep Ma Madurell Marimón - Barcelona, 1955\n* Historia de los Reyes Católicos D. Fernando y Da. Isabel: crónica , Vol 1, Andrés Bernáldez\n* La primera noticia de América - Aut:Demetrio Ramos; Cristóbal Colón - Valladolid Casa-Museo Colón Seminario Americanista de la Universidad 1986. - Cuadernos colombinos, 14.\n*The first letter of Christopher Columbus to the noble Lord Rafael Sanchez announcing the discovery of America : reproduced in fac-simile from the copy of the latin version of 1493 now in the Boston public Library with a new translation. - Cristobal Colon; Henry Williamson Haynes - Boston : Published by the Trustees, 1891.\n* The Spanish Letter of Columbus to Luis de Santàngel: Escribano de Racion of the Kingdom of Aragon, Dated 15 February 1493, Volum 3,Edicions 1-8, Christopher Columbus, Michael P. Kerney, Bernard Quaritch, G. Norman and Son, printers, 1893 - pàg 18\n* The Edinburgh Review: Or Critical Journal, Volum 27 - Sydney Smith, Lord Francis Jeffrey Jeffrey, Macvey Napier, William Empson, Sir George Cornewall Lewis, Henry Reeve, Arthur Ralph Douglas Elliot (Hon.), Harold Cox


ERC i JxCat discrepen sobre com s’ha d’aplicar la fórmula que han dissenyat per als diputats suspesos\n3 min. Barcelona 03/10/2018 00:02\n651x366 El ple del Parlament durant el debat de la suspensió dels diputats aquest dimarts / JORDI BATALLER / ACN El ple del Parlament durant el debat de la suspensió dels diputats aquest dimarts / JORDI BATALLER / ACN\nEl ple del Parlament va rebutjar ahir la suspensió dels diputats processats per rebel·lió per 71 vots en contra, però ho va fer simbòlicament: seguidament va aprovar un mecanisme per tal que puguin designar -si volen- un altre membre del grup parlamentari per poder mantenir les majories parlamentàries “mentre duri la situació jurídica actual”. És a dir, va acatar de facto la suspensió del jutge del Pablo Llarena. No obstant, els grups discrepen sobre el següent pas: al migdia els diputats d’ERC Raül Romeva i Oriol Junqueras ja van presentar un escrit perquè sigui el president del grup republicà, Sergi Sabrià, qui a partir d’ara exerceixi el seu vot. Un tràmit que ara per ara no farà JxCat perquè considera que els diputats “no estan suspesos”. El portaveu adjunt del grup, Eduard Pujol, va dir ahir en roda de premsa que JxCat, “d’entrada”, no farà cap tràmit perquè els diputats afectats per la suspensió puguin seguir votant perquè creuen que està vigent la seva delegació de vot, inclosa la de l’expresident Carles Puigdemont. Ara bé, no va respondre si JxCat reclamarà que cobrin el sou. “Dependrà de cada diputat”, va dir Pujol.\nAcord amb els comuns\nJxCat i ERC van aconseguir aprovar el mecanisme per substituir els diputats per la majoria simple de la cambra (66 vots) amb el suport dels comuns, que també van rebutjar la suspensió dels diputats -remarcant que la negativa era “simbòlica”- i van definir el dictamen com la via per “desbloquejar” el Parlament. La CUP, en canvi, va votar en contra de la substitució perquè considera que és un acatament de la resolució del Tribunal Suprem. De fet, la coalició de Govern va poder tirar endavant aquest punt per un canvi de criteri dels serveis jurídics de la cambra que l’oposició es va encarregar de remarcar: malgrat que el lletrat major, Joan Ridao, havia assegurat la setmana passada que la substitució de diputats també requeria la majoria absoluta -ho va dir en la comissió de l’Estatut dels Diputats-, ahir la mesa va acordar abans del ple que, si es demanava votació separada dels dos punts de la resolució, per aprovar el segon seria suficient la majoria simple: això permetia prescindir de la CUP. Ara bé, malgrat que els diputats no cobrin des que el Suprem va decretar la seva suspensió i que s’apliqui el mecanisme que el mateix Llarena suggeria en la seva interlocutòria, Cs anirà als tribunals. A banda de la querella per desobediència, ahir el seu portaveu, Carlos Carrizosa, va anunciar un recurs d’empara al TC per anul·lar les votacions en què participin els presos i els exiliats.\nMalgrat l’acatament, de facto, de la resolució de Llarena, la majoria independentista de JxCat i ERC sí que va rebutjar políticament les suspensions: va acusar el magistrat d’“ingerències il·lícites” al Parlament i d’aplicar l’article 384 bis de la llei d’enjudiciament criminal de manera il·legal perquè insisteixen que no hi va haver violència a Catalunya i, per tant, tampoc delicte de rebel·lió.\nAquest rebuig es va reflectir en la votació per decidir si les suspensions eren procedents, en què l’oposició no va assolir la majoria absoluta que recull el reglament. De fet, Ciutadans i el PP van abandonar l’hemicicle perquè van considerar il·legal la votació, i el PSC no hi va participar.\nDescarregar Proposta de Dictamen comissió estatut diputats\nLa mesa acorda que n'hi hagi prou amb la majoria simple per aprovar la designació de vot dels diputats processats


Des Atlètic de Madrid ens llancen un missatge en el Dia de la RCP\nprojecte Salvavides\tBlog\t 16 octubre 2019\t Vist: 1193\nA Espanya es produeixen més de 30.000 parades cardíaques a l'any. Als Estats Units, un dels països més avançats en cardioprotecció amb la implantació massiva de desfibril·ladors, l'índex de supervivència després d'una parada cardíaca arriba al 50%, mentre que a Espanya és un 4%.\nHem volgut preguntar als dos dels nostres grans clients sobre la cardioprotecció al nostre país i en les seves empreses.\nHem de tenir en compte que Espanya es troba a la cua d'Europa en plans d'acció front a l'atur cardíac.\nTots dos professionals coincideixen en la idea que per a canviar aquestes xifres tan alarmants, hem de començar a conscienciar els més joves. El treball des dels centres educatius és fonamental perquè en un mitjà termini, tots tinguem la capacitat de salvar vides.\nDes Projecte Salvavides estem treballant molt en aquest àrea, per aquesta raó, portem a terme una iniciativa solidària anomenada "Polseres Salvavides", Mitjançant la qual donem la possibilitat d'accedir a desfibril·ladors i formacions a centres educatius o clubs que no tinguin la capacitat adquisitiva per afrontar-ho. Mitjançant la venda de polseres, les quals els regalem, aconsegueixen finançar aquest espai cardioprotegit. L'acollida d'aquesta iniciativa ha estat molt bona, comptant amb la col·laboració de personatges famosos, com Antonio Banderas o Fernando Torres, entre molts altres.\nExisteixen fórmules per adquirir aquests desfibril·ladors i les formacions per a les empreses, com ara "Cardiovending". Una fórmula mitjançant la qual, sense cost per a l'empresa ni necessitat de canvi de maquina expenedora, les empreses aconsegueixen el desfibril·lador gràcies a la consumició que es genera en la màquina.\nCom veiem, el factor econòmic no és un handicap a l'hora d'adquirir un desfibril·lador, ja que existeixen aquest tipus d'iniciatives, gràcies a les quals, mitjançant el poder de la col·laboració, és possible aconseguir-ho un desfibril·lador gratis.\nPerò no només serveix el desfibril·lador, com bé assenyalaven els nostres experts, sinó que el més vital de tot, com sempre, és el factor humà. D'aquí la importància de la formació a l'hora de salvar una vida. Ja siguis empresa, institució o un particular, tenim formacions a mida de cada un de vosaltres. Bonificables fins a un 100% i exemptes d'IVA.\nPer a més informació, no dubteu en posar-vos en contacte amb nosaltres, estarem encantats de assessorar-vos en la creació de l'espai cardioprotegit.\nUs deixem amb els vídeos, esperem que us resultin tan interessants com a nosaltres.\nJUNTS salvem vides!


El somriure de Jun Rail: La ciència, l'art i la vida\nLa ciència, l'art i la vida\n(disculpeu un títol tan pretenciós, grandiloqüent i cutre. No se'm ha acudit res millor i tenia ganes de penjar l'escrit... ejem, ejem, un cop dit això, posem-nos seriosos/es i a llegir)\nQuin és el verdader motor de les nostres cerques?\nÉs innegable que la recerca, la descoberta del que som i ens envolta, forma part de la nostra naturalesa humana. No obstant, aquest afany de descobrir, de comprendre i saber, no és exclusiu de l'espècie humana.\nDeixant de banda l'evident major complexitat de les nostres preguntes i, per tant, de les nostres recerques, crec que tos els animals en la mesura del que seves capacitats i limitacions els permeten, busquen i intenten comprendre.\nPotser sigui més visible en mamífers que en insectes, per exemple (més empàtic i fàcil d'analitzar). Sigui com sigui, la necessitat de conèixer, l'afany de saber sembla ser inherent a tot el regne animal. M'atreviria a dir que així com tota forma de vida requereix de la necessitat de relacionar-se amb el seu entorn i de comunicar-s'hi per adaptar-s'hi (per molt elemental que pugui ser aquesta comunicació -simples receptors de membrana en bacteris, per exemple-), els mecanismes de comunicació amb l'entorn no deixen de tenir aquest esperit de descoberta, per molt que estiguem parlant de nivells i esferes molt allunyats. No comença, tota comunicació, amb un tipus de recerca?\nEl que vull dir, havent començat la casa per la teulada, és que la necessitat de conèixer l'entorn és una necessitat bàsica de tot ésser viu. Biològicament i evolutivament justificable, aquesta necessitat es complica i es fa cada vegada més gran i complexa a mesura que la capacitat intel·lectual i de transformació de l'espècie augmenta. Potser arriba un punt en que la cerca no és ni tan sols necessària per a la supervivència, però ens acompanya sempre, evolucionant en paral·lel a la nostra complexitat mental. Sempre un pas més endavant del que la nostra simple percepció de la realitat ens permet. Quanta més realitat comprenem, més preguntes sorgeixen, més difícils de respondre, més apassionant es fa la recerca.\nÉs, dins d'aquesta perspectiva, que em sembla poètic i bonic el camí traçat per la ciència i l'art, els quals considero les dues cames de la humanitat pel que fa a l'autoconeixement i al coneixement del que ens envolta. Per què som curiosos? Per què sentim aquest intens desig de preguntar-nos i de respondre'ns? Potser us sembla una xorrada, probablement ho sigui, però a mi m'agrada pensar-ho: la ciència i l'art existeixen perquè és la nostra manera, “a la humana”, de seguir essent com la resta d'espècies. I així veig l'art i la ciència, com una parella de ball, la nostra, ballant el tema de la vida en una pista on compartim cançó amb la resta d'éssers vius. Cadascú a la seva, fent allò que a tots i sense excepció ens uneix: comunicar-se, preguntar-se... viure.\nOriol Talló Parra (14/08/2013; 15:20)\nPublicat per mendoloiro a 14:43\nAnna Belsa 20 de setembre de 2013 a les 15:20\nM'ha agradat la teva apreciació sobre el sentit de l'art!. Jo tinc un blog en el sempre parlo d'art (o quasi!).\nHe trobat el teu blog per casualitat, enhorabona!. Conforta trobar a l'atzar pensaments com els teus. Intentaré anar-los seguint.\nmendoloiro 21 de setembre de 2013 a les 8:50\nQuina alegria que t'agradi el bloc. Fes-hi una ullada sempre que vulguis i no dubtis en sentir-te còmoda per a donar la teva opinió en qualsevol escrit ja sigui vell o nou.


La veu de T: Com posar a Blogger els enllaços a la Tafanera o a Menéame\nno em deixa desar la plantilla.\nSegur que l'xml que hem de copia i enganzar esta ben constriuit ?\n21 de novembre de 2007 a les 10:10\nBé, el tornaré a enganxar l'xml per si algun cas. No confio massa amb l'editor de Blogger.\n21 de novembre de 2007 a les 10:18\nHe tornat a posar el codi XML, a veure si ara funciona.\n21 de novembre de 2007 a les 10:52\nHinfra ha dit...\nPodries agregar també el botó del remoume (remoume.net), és un clon del menéame en català que acava de neixer.\nAl bloc hi ha un plugin pel WordPress i tot.\nDonali una ullada ;-)\nGràcies hinfra, la veritat és que no coneixia remoume.net. Com a normal general, les xarxes d'enllaços socials em carreguen una mica, però crec que són un bon sistema per promocionar els blocs en català.\nUn altre tema seria si realment era necessari un nou clon del menéame en català. Potser per una blocosfera tant petita ja en fem prou amb la tafanera.\nEn tot cas, l'enllaç no varia gaire. No ho he pogut provar perquè blogger està en manteniment ara mateix, però segurament seria quelcom de l'estil:\nQuan ho hagi provat ja ho posaré a l'article.\n22 de novembre de 2007 a les 16:18\nMoltes gràcies per tot Ferran =^_^=\n23 de novembre de 2007 a les 22:54\nGracies, acabo de descobrir el teu bloc i aprofitaré per provar de posar-me aquests enllaços\n25 de novembre de 2007 a les 15:12\nHola PilarII, ja em diràs si t'ha funcionat. Et diria "sort amb el bloc" però veig no la necessites.\n26 de novembre de 2007 a les 12:27\nÉs normal que no coneguessis el remoume.net, no fa ni un mes que és a la xarxa i de moment no el visita gaire gent...\nJo en soc el webmaster, així que si vols qualsevol cosa, ja saps, pots escriurem a hinfra@gmail.com, cap problema.\n26 de novembre de 2007 a les 19:58\nJordi Massaguer i Pla ha dit...\nQuan intentes guardar et dona un error ja que el caràcter "&" l'interpreta com a una entitat. Per a què no doni l'error, s'ha de posar & en comptes de &.\n23 de gener de 2008 a les 12:54\nel que volia dir és que has de posar amp; després del & ...\nGràcies Jordi. Vaja , es curiós això del &. Quan poses & estàs posant el caràcter reservat d'html mentre que & accedeix als valors de la pàgina.\nEl codi que he posat és el que està funcionant en aquest bloc, ja provaré el canvi a veure que passa.\nCarai, he fet el mateix que tu. Vull dir que & és el caràcter reservat.\n23 de gener de 2008 a les 23:16


UD Unificación Bellvitge 1-2 Juvenil A (Divisió d’Honor, jornada 7)\nEls homes de Gonzalo Riutort van fer bo l’empat de la setmana passada a casa superant al sempre exigent Unificación Bellvitge amb un doblet de Baldrich, en un partit molt intens i disputat. El proper dissabte, partit a casa davant el CD Ebro.\nJuvenil B 3-5 UE Figueres (Lliga Nacional, jornada 7)\nEl Juvenil B va realitzar un partit seriós però la falta de contundència en les àrees va ser determinant. Els verds es van avançar però els visitants es van anar al descans vencent 2-4. Ja en el segon temps, el Cornellà va marcar però en el tram final el conjunt gironí va sentenciar amb el cinquè. La setmana vinent, visita al camp de la UE Llagostera-Costa Brava.\nJuvenil C 2-2 UE Rapitenca (Preferent, jornada 4)\nEl conjunt de Víctor Irala va perdre dos punts en els últims minuts de partit. Després d’avançar-se en dues ocasions mitjançant Markel i Héctor, els visitants van situar les taules en el 88′. La setmana vinent, desplaçament al camp de la EF Gavà.\nFC Barcelona 4-0 Cadet A (Preferent, jornada 4)\nEls verds van competir però es van veure superats pel seu rival. Al descans el marcador reflectia el 3-0 per als locals i, malgrat els intents del nostre Cadet A, el Barça va sentenciar amb el quart. El proper dissabte, el Cadet A rebrà La Floresta.\nCadet B 3-1 CD La Floresta (Preferent, jornada 4)\nNou triomf del conjunt d’Antoni Teixidó després de realitzar una completa primera meitat. Els gols d’Iker i Oscar en el primer temps i novament d’Oscar en la segona meitat, van encarrilar la victòria per confirmar el bon començament de lliga de l’equip. La setmana vinent, desplaçament al camp de l’Enfaf Andorra.\nInfantil A 2-0 CE L’Hospitalet (Divisió d’Honor, jornada 4)\nEls nois de David Milán van dominar des de l’inici i es van fer amb un important triomf gràcies a la bona feina defensiva de l’equip i al doblet de Raúl López. El proper dissabte, l’Infantil A rebrà el Mercantil.\nRCD Espanyol 3-1 Infantil B (Preferent, jornada 4)\nPartit amb alternatives que es va decidir per detalls. Després del 0-0 al descans, els locals es van posar per davant en la segona meitat davant un Cornellà que va tenir oportunitats i no va saber materialitzar-les. Dissabte que ve, visita al camp del CP Sarrià.


El CB Salou s'emporta el derbi contra el CBT i es reivindica a l'EBA (68-50)\nEls salouencs no ha donat opció als tarragonins gràcies al seu encert i la seva intensitat i ritme en el partit\nImatge del partit CB Salou-CBT disputat aquest diumenge al Pavelló Municipal de Salou CBT\nDiumenge, 12 Desembre 2021 20:28\nDesé partit de lliga EBA de la temporada 2021-2022. L’equip arribava amb la baixa de Victor Vinós i el dubte de Kristian Mendes, això significava el retorn de David Fernández al roster de l’equip. Partit molt incòmode pel CBT, on el CB Salou no ha donat opció gràcies al seu encert i la seva intensitat i ritme en el partit. Els màxim anotador del partit ha sigut Aragonés amb 13 punts. Orion i Tugores s’han quedat amb 11 punts cadascú. Arribava així la segona derrota de la temporada i el derbi es quedava a Salou.\nEls últims 10 minuts arrencaven amb molta energia per part dels visitants que aconseguia una cistella al contraatac, contestada com en tot el partit per un triple local. Malgrat l’embranzida dels tarragonins, el CB Salou no donava opcions de retallar els més de 10 punts d’avantatge. Una cistella d’ Aragonés després d’una gran assistència d’Ngomo obligava a Berni a demanar temps mort (60- 44). Les distàncies es feien més grans i el partit es convertia en una anada i tornada que no afavoria als visitants. El partit transcurria amb la mateixa tònica que apartava als de Berni de poder competir la victòria (64- 47) a manca de 2 minuts 42 segons per finalitzar el partit. David Fernández convertia un triple, però el partit ja estava sentenciat. La victòria es quedaria a Salou.\nDesprés d'aquesta jornada, el CB Tarragona queda com a segon classificat del grup C-1 de la Lliga EBA, amb 8 victòries i 2 derrotes, mentre que el CB Salou puja fins a la cinqueana posició, amb 6 victòries i 4 derrotes.


‘Heimat’ | Dos de juny\nPosted on 9 Març 2018 by Ramon Aymerich\nEl dimarts passat, al Círculo Ecuestre, es va traspassar una línia invisible amb un llenguatge brutal i inapropiat\nDarrerament es torna a parlar a Alemanya de “Heimat”, un mot suggerent però relliscós. Un concepte que va preocupar els homes del romanticisme, que en van escriure molt, i que tant est pot traduir com “pàtria” o com “casa”, encara que cap de les dues accepcions n’arriba a copsar tot el significat. Un terme que la societat alemanya va oblidar acabada la II Guerra Mundial després que el règim nazi el contaminés per un bon temps. Ara, a Alemanya es parla de crear un ministeri del “Heimat”, projecte que té molt a veure amb una societat que es busca ella mateixa enmig de la globalització, de la crisi migratòria i de l’ascens de l’extrema dreta.\nEn realitat, però, l’amnèsia sobre la identitat li ha anat bé a Alemanya. En els darrers temps, la seva influència s’ha estès per Europa. Com a poder econòmic i com a referència política (i això últim malgrat les seves reticències). En aquesta expansió han jugat un paper clau les empreses, que han creat llocs de treball a les filials i s’han sabut adaptar als nous territoris. No ha estat fàcil fer-ho sense ferir sensibilitats. Ni per passat històric ni per la important distància cultural entre nord i sud europeus.\nLa presència empresarial alemanya ha estat vehiculada tradicionalment la AHK, la Càmara de Comerç Alemanya a Espanya. La AHK té un segle de vida i agrupa les grans empreses alemanyes amb filials al territori. I és la prova de la importància que Alemanya dóna a les seves empreses al món. Quan els executius de l’AHK parlen en públic, saben que estan parlant també en nom dels interessos d’Alemanya. La seva visió de la política local pot semblar freda i distant. Però sempre és correcte i respectuosa. Saben que estar aquí és important per als seus interessos. Perquè aquí el talent (el mateix talent) es paga un 30% més barat que a Alemanya.\nEls negocis alemanys a Catalunya tenen una altra cara. Es diu Kreis Deutschsprachiger Führungskräfte (KDF), Cercle de Directius de Parla Alemanya. Va ser creada el 1974 i la llengua n’és el vincle d’unió (a l’associació hi ha també austríacs). Al KDF hi ha més professionals que grans empreses i és una xarxa de networking de la comunitat alemanya a Barcelona.\nEl dimarts passat, un membre del KDF, un comercial del marketing, va interpel·lar el president del Parlament de Catalunya, Roger Torrent, en un dinar al Círculo Ecuestre. Li va dir que tots els polítics sobiranistes, Torrent també, haurien d’anar a presó per haver explicat mentides durant trenta anys. El KDF va tancar la polèmica dient que era una opinió personal i que n’hi havia d’altres (que allà no es van expressar). Però aquell dia es va traspassar una línia invisible. En un llenguatge brutal adreçat a la primera autoritat del país on resideixes i on fas els diners. Un extrem que, molt intel·ligentment, els empresaris alemanys sempre han evitat. Que expressa un gran desconeixement del país on vius. I que ofèn l’accepció més benigna, i segurament la única possible, que se li pot donar avui al “Heimat”, el de sentiment de pertinença. Tant per als que se senten alemanys, com per als que se senten catalans.\n(Publicat a La Vanguardia el 10 de març de 2018)\nEl Domi cruza el Jordán →


AFONIB | AFONIB | Pàgina 3\nTALLER FOTOGRAFIA D’INVERTEBRATS\nPublicat el 08/10/2020 per AFONIB\nHem organitzat un taller de fotografia d’invertebrats que tindrà lloc el dissabte dia 17 d’octubre.\nEs durà a terme a la finca de Son Real i constarà de dues parts, una d’àmbit naturalístic de la mà de Xavier Canyelles, i l’altra que farà referència als aspectes de fotografia d’invertebrats, a càrrec del nostre company d’Afonib i gran fotògraf, en Carlos Abraham.\nPodeu veure els horaris al cartell adjunt.\nInscripció i informació a afonib@afonib.org\nINICI DEL XIV MEMORIAL CLIMENT PICORNELL\nPublicat el 15/09/2020 per AFONIB\na partir de dia 15 de setembre podeu presentar fotografies a la catorzena edició del nostre estimat Memorial Climent Picornell.\nUs recordem que enguany la participació és GRATUÏTA.\nPodeu veure les bases en el següent enllaç https://memorialclimentpicornell.afonib.org, aquesta és la web dedicada al certamen.\nEnguany el certamen compta amb una nova categoria “CONSCIÈNCIA MEDI AMBIENTAL“. Les fotografies d’aquesta i de les altres categories, així com qualsevol consulta, haureu d’enviar-les al mail que hem habilitat per a aquesta edició memorialclimentpicornell@gmail.com.\nEsperem les vostres fotografies!!!!!\nPublicat dins de Activitats AFONIB, Activitats dels membres d'AFONIB, Concursos, Memorial Climent Picornell, Notícies\t| Deixa un comentari\nTALLER DE FOTOGRAFIA SUBMARINA EN APNEA\nPublicat el 07/09/2020 per AFONIB\nDesprés de mesos de cancel·lacions i d’activitats virtuals (no deixeu de veure els webinars) per fi varem poder quedar per a realitzar una activitat de grup.\nEl divendres passat ens reuníem per a realitzar el taller de fotografia submarina en apnea a càrrec del nostre company Joan Sans.\nfotografia: Pedro Riera\nEl taller s’havia plantejat juntament amb altres activitats per a enguany, gràcies a la perseverança de Joan el mateix s’ha adaptat a la situació actual i ha pogut ser una realitat.\nComençàvem el matí a l’esplanada de Cala Mata, un lloc obert en el qual podíem mantenir la distància de seguretat, amb tots els assistents amb la seva mascareta i ben atents a la xerrada es va desenvolupar la part teòrica. Uns coneixements inicials sobre apnea, equip personal, fotogràfic i sobre l’hàbitat marí i els seus habitants. Gràcies a Marilles, un dels col·laboradors del taller, cadascun dels assistents disposa ja d’una guia per a poder identificar als principals habitants de les nostres aigües.\nAmb els coneixements rebuts frescos i els dubtes que van sorgir aclarides tocava afrontar la part pràctica. La Federació Balear d’Activitats Subaqüàtiques, a part de posar a la disposició dels participants diverses càmeres amb les seves corresponents carcasses, va col·laborar amb alguns dels seus integrants ajudant durant la immersió als participants.\nEn l’aigua les sensacions de tots els participants van ser sens dubte rebudes amb molt d’afecte per l’organització, es notava com estava tothom gaudint. els primers metres de costa compten amb una gran biodiversitat i, en les gairebé dues hores d’inmersió, van ser bastantes les espècies que es van poder observar i fotografiar.\nUna activitat necessària en aquests temps, de les que fan afició, que aporten coneixement, respecte per la naturalesa i seguretat per als qui s’endinsen en la mar a veure pels seus propis ulls tot el que habita en el món del silenci, des del metre zero, amb la càmera de fotografiar.\n« ‹ 2 de 16 › »\nPublicat dins de Activitats AFONIB, Activitats dels membres d'AFONIB, Cursos i tallers, Excursions\t| Deixa un comentari\nXIV EDICIÓ DEL MEMORIAL CLIMENT PICORNELL\nPublicat el 19/08/2020 per AFONIB\nUn any més una cita ineludible per a tots i totes!!!\nMCP PROMO from AFONIB on Vimeo.\nLa nova edició del Memorial Climent Picornell ja està gairebé a punt de començar. Amb aquest vídeo promocional volem fer-vos arribar la nostra il·lusió i passió per aquest certamen fotogràfic.\nAmb ell volem retre homenatge al nostre company, mostrar les riquesa de les nostres illes i del món natural.\nTrobareu més informació en:\nPublicat dins de Activitats AFONIB, Activitats dels membres d'AFONIB, Concursos, Notícies\t| Deixa un comentari\nPublicat el 09/07/2020 per AFONIB\nLa Fundació Marilles dóna llum a MARE, una iniciativa audiovisual per conservar el mar balear, amb la col·laboració de AFONIB.\nMARE proposa una immersió dins la mar Balear a partir d’un certamen que té la fotografia, el vídeo i els reportatges com a disciplines artístiques principals.\nVolem convidar la ciutadania a copsar la bellesa del paisatge, la fauna i la flora de la mar Balear per tal de compartir-la, comprendre-la, gaudir-la, conèixer els reptes que afronta i ser part activa de la seva conservació.\nLlegeix-te les bases i anima’t a participar capbussant-te dins la mar!\n+info a: https://marebalear.org/ca\nLa inscripció és gratuïta per a membres de AFONIB.\nPublicat dins de Activitats AFONIB, Concursos\t| Deixa un comentari\nPublicat el 22/05/2020 per AFONIB\nEl pròxim 25 de juny la nostra associació complirà 18 anys, la majoria d’edat. En aquests temps estranys, ja no sols per la pandèmia, si no per l’evolució de l’associacionisme al nostre país, el naixement de la nostra revista digital, GORG, és una mescla entre necessitat d’adaptació als nous dies i un repte amb el qual aconseguir noves metes.\nMetes i objectius en els quals esperem que tots aquells que conformen AFONIB aportin el seu granet. Per a aquest número, dedicat a LA MAR I A LA COSTA, són diversos els companys i companyes que han compartit les seves fotografies i d’altres els que han anat mes allà i ens han enviat articles.\nAl llarg de la revista descobrirem la reserva marina del toro de la mà de Marcos Dario Petraroia, l’efecte de la pesca fantasma comptada per Xavier Mas, coneixerem una mica més el llevant mallorquí amb les fotografies de Juan Ángel Martínez i gaudirem d’una entrevista a nostra benvolguda Rosana Pita.\nPerò això no és més que gairebé el començament. Si continuem passant pàgines ens trobarem amb un reportatge en profunditat sobre la caçafotosub, a càrrec de Joan Sans, i ens endinsarem en coneixements més tècnics de la fotografia nocturna, amb Marilena Matas, o de la fotografia de llamps a la costa, amb Jose A. Porras.\nPerò GORG encara va més enllà. Dins d’ella hi ha un quadern de camp sobre aus costaners realitzat per Rafael Cladera, un article tècnic sobre l’emmagatzematge d’imatges, realitzat per Francis de Andrés, una galeria d’imatges dedicada al tema d’aquest número i un apartat amb novetats i a recomanacions editorials sobre publicacions de fotografia.\nUn primer número amb el qual esperem establir les bases d’una revista per als qui estimem la natura i la fotografia. Els primers passos d’un projecte que neix amb les portes obertes per als qui desitgin compartir amb els altres. Per a aprofundir en temes fotogràfics, tècnics i ètics, pero també naturalístics, mostrant la bellesa o denunciant les agressions que pugui sofrir la nostra estimada Natura.\nGORG és un lloc en què tot s’alenteix, en el qual podem observar, pensar, meditar i del que aixecar-se amb noves forces.\nPublicat dins de Activitats AFONIB, Activitats dels membres d'AFONIB, Ara és temps de..., Articles, Notícies\t| Deixa un comentari\nPublicat el 11/05/2020 per AFONIB\nLa presentación de la nova revista de l’AFONIB cada dia més a prop\nWEBINARS, JA DISPONIBLES!!\nPublicat el 28/04/2020 per AFONIB\nDurant aquest mes de confinament des AFONIB hem realitzat una sèrie de webinars amb la intenció de passar entre tots millor aquests durs moments. Els matins de dissabte els ponents que ens han acompanyat ens han acostat els seus coneixements, experiències i passió per la fotografia de natura, des de diferents punts de vista. des de ja podeu gaudir de nou dels mateixos o veure’ls si en el seu moment no vau poder. estan disponibles al nostre canal de Youtube (https://www.youtube.com/user/afonib) i al nostre web, a Canal AFONIB / Directes (https://www.afonib.org/canal-afonib/en-directe/)\nÀnim i bona llum.\nAGRAÏMENT I SUPORT A TOTES AQUELLES PERSONES QUE LLUITEN PER MILLORA LA SITUACIÓ ACTUAL\nPublicat el 25/04/2020 per AFONIB\nDes de AFONIB volem donar el nostre suport i el nostre agraïment a totes aquelles persones que estan lluitant perquè la situació actual millori, als que estan ajudant directament a qui ho necessita o que simplement estan quedant-se a casa per superar aquests moments difícils.\na totes aquestes persones GRÀCIES.\nPublicat dins de Notícies\t| 2 respostes\nFOTOGRAFIA SUBMARINA (EMISSIÓ DIRECTE 25 D’ABRIL)\nPublicat el 18/04/2020 per AFONIB\nEl proper dissabte 25 d’abril a les 10 hores realitzarem la quarta emissió en directe des que estem confinats a causa de la situació actual. Dedicarem el matí a xerrar de Fotografia submarina. Una de les especialitats més espectaculars dins la de fotografia de natura. Per a això ens acompanyaran Guillermo Felix, Joan Sans, Xavier Mas i Marcos Dario Petraroia, que ens mostraran el món del silenci des de diferents punts de vista.\nPodreu accedir a la mateixa d’una manera molt senzilla a través del web de afonib (afonib / canal afonib / en directe), aquest és l’enllaç directe:\no també directament al video de youtube\nDurant l’emisió estarà obert un xat perquè pugueu realitzar preguntes i aclarar dubtes. Anirem responent les mateixes aixi com sigui possible durant l’emisió. Per això us aconsellem subscriure-us al canal de Youtube de afonib:\nEsperem que el programa sigui interessant per a tots i puguem aprendre i gaudir junts de la natura en aquests dies durs.\nÀnim i salut per a aquests dies.


Crítiques: '#Girapíndoles 2017' els guanyadors del Festival Píndoles - Jove Espectacle\n29 de juny de 2017 per JMViaplana Deixa un comentari\nVistos el dilluns, 26 de juny de 2017 a la Nau Ivanow de Barcelona\nDurant dues setmanes, en dilluns i dimarts, els microespectacles guanyadors del Píndoles 2017 passen per 4 sales barcelonines (Maldà, Tantarantana, Nau Ivanow i Flyhard) però, fidels a la filosofia del festival, no a l’escenari sinó a diversos espais alternatius. En el cas de la Nau Ivanow, va ser al pati, el terrat, les oficines i una sala acomodada exprofeso per a la ocasió. Aquest concepte tan innovador, que tot just acompleix 3 anys, ja forma part del paisatge artístic de la ciutat, donant carta de naturalesa al microteatre, com a forma de sortida de nous (o no tant) talents de la dramatúrgia, la direcció i la interpretació teatrals. Llarga vida!\nEl primer muntatge va ser el guanyador del premi del públic, i els altres tres, el del jurat, sense cap ordre de preeminència.\nDramatúrgia i direcció: David Bo.\nCompanyia La Meybes.\nUn noi i una noia, apareixen a un turó sobre d’un poble de mig oest americà, on s’està celebrant un rodeo tradicional, com tants i tants. Però ells han vingut per una altra raó. Es miren els vilatans, especialment la família d’un amic seu, amb aquella sensació de poder i de neguit alhora de qui sap una cosa important que saben que canviarà la vida en uns instants de la gent que s’acosta pel camí, ignorants d’un esdeveniment en el que han participat. Hi ha temps per la conversa, per un cigarret, per canviar-se una camisa que resulti més adient a la notícia que porten.. i sobretot de xerrar. Xerrar de com és o era el seu amic, de quina relació tenien tots dos, i en quina mesura han influït en el desenllaç que ara han de comunicar.\nEl text ens va donant pistes sobre quin és aquest gran secret que està a punt de revelar-se. Amb un aire entre distanciat i resignat que a mi em recordava alguna peça de l’absurd de Harold Pinter, potser aquest anar desvetllant no té la força que hauria de tenir, en part perquè ja intuïm de què va i no es reserva cap sorpresa pel final, en part perquè la interpretació (i probablement la direcció) ens suggereix una indolència en els dos personatges que no sé si reflecteix el dolor que es pot veure darrera d’alguna de les frases, especialment de la Lucille, abans del desencadenament, que hem d’imaginar perquè l’obra acaba just uns segons o minuts abans que es produeixi.\nL’obra vol estar inspirada en la pintura del singular Andrew Wyeth, el pintor del les granges i paissatges del centre i sud nord-americans, probablement en pintures com aquesta o semblants.\nDramatúrgia: Ariadna Pastor.\nDirecció: Ariadna Pastor i Adrià Aubert.\nAjudant de direcció: Laia Pastor.\nIntèrpret: David Anguera.\nL’atzar, o el fat, han volgut que precisament el dia de la funció, l’actor que la representa (doncs és un monòleg) no hagi pogut venir a la funció a causa d’un petit accident.\nTot i això, també ens ha donat l’oportunitat de que l’inconvenient es salvés amb la lectura del text. davant d’un faristol, per part de l’autora, la també actriu Ariadna Pastor. No puc comparar al no haver vist la versió ‘original’, però sentir els textos teatrals dits -i interpretats- pel mateix/a autor/a, que a més sap interpretar, és un privilegi rar, i per a mi sempre complaent. Ningú més que ella sap què li va passar pel cap mentre escrivia el text, quines imatges volia que ens forméssim a la imaginació els espectadors, i sobretot he gaudit com, quan un acte teatral està tan lligat a un imprevist, és quan sol sortir una energia especial que fa que qualsevol avorrida previsibilitat quedi descartada. Ho diu amb altres paraules Eduardo De Filippo al pròleg de ‘L’art de la comèdia‘.\nPel que fa al text, que a mi em remet a l’imaginari inconfusible de Pere Calders, ens descriu la vida d’algú que la viu tan ràpid que no li dóna temps de gaudir-la. En una cascada constant de despropòsits, ens narra com el futur li arriba abans de l’inici de cada situació vital, o com s’avança tant als esdeveniments que de vegades arriba molt abans que es desencadenin, com en un determinat moment que va a una cita amb una noia i, es troba una embarassada que porta dins la que serà la noia que ha de conèixer. Perquè ens fem una idea. Metàfora o no dels temps moderns i apressats que ens toca viure, la viva imaginació que ha donat lloc a la faula, ja de per sí ens obre noves perspectives de la realitat.\nAleshores, conèixer algú que viu a la seva velocitat, li trastoca tant el seu món que baixa a una humanitat lenta, si tu vols avorrida, però que té l’encert de saber apreciar. Com aquells Déus de l’Olimp que per amor renunciaren a la seva immortalitat, o l’anacromisme temporal del Benjamin Button. Amor, tot s’ha de dir, que encalça amb empeny el nostre protagonista però que mai no atrapa, tot i que ja li ha deixat un impagable regal.\nEn resum, un text d’alçada literària indiscutible, i una funció que, més que mai, referma el tòpic teatral d’irrepetible.\nIntèrprets: Ivan Padilla i Lara Díez.\nProductora: LA VOLCÀNICA.\nAgraïments: Bernat Llaberia, Ramon Bonvehí i Dani Ledesma.\nSembla mentida que en 15 minuts es puguin dir tantes coses sobre un tema tan delicat com la relació de parella, i que passin tantes coses. Assistim a l’intent de salvar una parella i alhora al primer encontre d’una cita a cegues. A confessions inimaginables, que en alguns moments no sabem ben bé si són fruit d’un joc teatral ‘amateur’ o d’una descarnada veritat que els personatges s’havien empassat, però que lluita per sortir. Les relacions que no funcionen, l’esperança de trobar alguna cosa que ens torni a donar la vida a través de l’altre. Sí, tot això i alguna cosa que em deixo.\nLa Lara Díez, que porta ja una bona carrera (juntament amb la teatral i televisiva) en això dels ‘curts’ de teatre, com ara ‘Notícies del futur‘ del Píndoles del 2016, o el ‘amor.com‘ als Microteatres Barcelona de fa un més d’un any, aixeca el llistó, i encara que la versemblança i el desvergonyiment de les situacions que planteja ens arrenquin algun somriure, en realitat ens identifica en l’etern tema de l’amor i el desamor. Signa el text, la direcció i la interpretació esplèndida (i s’ha de dir, igual de bona de l’Ivan Padilla) en un entorn que pensaven que seria un obstacle (la terrassa de la Nau Ivanow) però que el seu ofici han convertit en avantatge, forçant-los a deixar un to massa intimista, i provocar-nos aquella petita vergonya culpable d’entrar sense permís en la intimitat d’una parella sincerant-se a casa.\nUn home deprimit i sol, és a punt de fer una barbaritat de la qual no podrà fer-se enrere.\nSona el telèfon, i la conversa amb una teleoperadora (amb aquella cantarella tan odiosa), paradoxalment, li canvia la visió (o li esborra) sobre els motius que l’han dut a la desesperació: l’abandó per part de la seva parella, que creu que mai podrà superar.\nLa història se’ns fa interessant a mesura que avança, i sobretot com aquesta trucada li fa reviure moments més feliços de la seva vida. Tanmateix, la interpretació de l’obra té un handicap fonamental: confondre realisme o baix estat d’ànim amb un baixíssim volum de veu de tots dos intèrprets, i una dicció millorable, que dificulten accedir a tots els racons del text i de la situació mateixa dels personatges. I clarament això passa a tots dos, en un entorn de pocs espectadors i un espai petit.\nMalgrat tot, és un cant a l’esperança, i sobretot la constatació que la teva vida pot canviar en un instant gràcies/per culpa d’una trucada inesperada. I en aquest cas és per a bé.


Conferència 'Llibertinatge o autoritarisme. Hi ha algun punt entremig?' | Guia BCN: agenda d'activitats, directoris i cursos de Barcelona Conferència 'Llibertinatge o autoritarisme. Hi ha algun punt entremig?'\nConferència 'Llibertinatge o autoritarisme. Hi ha algun punt entremig?'\nSovint ens és difícil percebre la fina línia que hi ha entre educar amb llibertat i educar amb llibertinatge. Quina diferència hi ha entre educar amb respecte i educar sense límits? Com podem donar resposta de forma equilibrada als seus desitjos i les seves necessitats? No us ha passat mai que acabeu anant d’un extrem a un altre i després us sentiu fatal? A vegades els nostres petits prínceps i princeses es converteixen en petits dictadors o dictadores. Com li dic que no sense sentir-me malament o sense que acabi fent una rebequeria? En algunes ocasions els pares i mares en tirem pedres a la pròpia teulada.


Arxius de Bagès - Cal Blay\nCircuit de Can Padró\nSituat a només 30 minuts de Barcelona, les instal·lacions de CAN PADRÓ disposen amb tot el necessari per a convertir una reunió de treball, una activitat de coaching o la presentació d'un vehicle a la premsa, en un dia inoblidable. Sens dubte, una manera diferent d'organitzar activitats promocionals, convencions, jornades professionals, etc.\nL’encant d’un castell amb més de 1.000 anys d’història i un entorn on la natura i l’elaboració de vins són els protagonistes fan que Oller del Mas sigui el lloc perfecte per celebrar casaments, convencions i tot tipus d’esdeveniments per a empreses i professionals. Un lloc per on va passar Sant Ignasi de Loiola, al segle XVI, en el seu pelegrinatge fins a Jerusalem.\nUna petita edificació medieval durant el segle XV. Una majestuosa finca dedicada a l’explotació vinícola a finals del segle XIX. I actualment La Garriga de Castelladral conserva a les seves pedres aquella màgia, tradició i cultura que us faran viatjar a través de la història.\n© CAL BLAY GRUP, 2020 / T +34 93 891 41 52 / AVÍS LEGAL i POLITICA DE PRIVACITAT / MAPA WEB / DESIGN BY WWW.GLOBALIMAGE.ES


Puigdemont defensa Lluís Llach al Parlament - El triangle\nEl president de la Generalitat, Carles Puigdemont, ha defensat el diputat de Junts pel Sí, Lluís Llach durant la sessió de control a l’Executiu al Parlament de Catalunya. Puigdemont ha afirmat que és d’injustos i ignorants acusar a Llach de coaccions, després que aquest digués que els funcionaris que no acatin les lleis de desconnexió amb Espanya “seran sancionats” i que “molts d’ells patiran”.\nEl president català ha afirmat que en la biografia de Llach s’evidencia que ha estat víctima de “censura, detenció, prohibició i exili” durant la dictadura del general Franco, unes paraules han estat seguides d’una ovació per part dels diputats de Junts pel Sí al Parlament.\nD’aquesta manera, Carles Puigdemont ha respost a la pregunta que li ha fet el president del grup parlamentari popular, Xavier García Albiol, qui ha demanat al president si la Generalitat sancionaria i com als funcionaris que no acatessin la llei de transitorietat, després d’acusar l’executiu de preparar un cop d’estat amb les lleis de desconnexió.\nPuigdemont ha respost que era “rar” que es preparés un cop d’estat amb la voluntat de treure les urnes al carrer. Però, el president no ha respost a la pregunta sobre possibles sancions als funcionàris, tot i que ha afirmat que les lleis que s’aproven al Parlament s’han de “complir”.\nPrevLluís Llach carrega ara contra la CUP


Qui som i què fem. Serveis | Arxiu Històric Municipal de Sueca\nL'Arxiu Municipal és el servei especialitzat en gestionar, tractar i conservar tota la documentació que va produir i produeix, al llarg dels segles, l'Ajuntament de Sueca com a institució de govern de la ciutat.\nA aquesta funció cal afegir-hi la de vetlar per la recuperació del patrimoni documental no produït directament per l'Ajuntament, però vinculat al municipi de Sueca per raons socials, econòmiques, culturals o de qualsevol altra mena. L'Arxiu General Municipal de Sueca acull els fons documentals que són l'Arxiu Històric Municipal, l'Arxiu Administratiu Municipal, i qualsevol altre fons que puga incorporar-se.\nPer aquest motiu, en l'Arxiu Municipal de Sueca s'hi poden trobar els expedients de llicències d'obres, llicències ambientals, els plans d'ordenació urbana, els projectes d'obres municipals, els padrons d'habitants i tots els padrons impositius municipals, les actes del Ple i de la Junta de Govern Local..., però també documentació de particulars (arquitectes i nobles) que han volgut preservar el seu patrimoni documental. Una i altra documentació hom la troba a disposició de tots els ciutadans per tal que puguen consultar-la, realitzar les seues investigacions o reclamar els seus drets.\nLes funcions bàsiques de l'Arxiu Municipal són servir a l'Ajuntament de Sueca quan necessita qualsevol antecedent a l'hora de tramitar els afers administratius, donar les normes per organitzar la documentació des del mateix moment de la seua creació a les oficines municipals i realitzar els instruments de descripció necessaris (inventaris, catàlegs, taules) per tal de poder localitzar i oferir als ciutadans la documentació que sol·liciten i que no estiguen afectades per cap restricció legal al seu lliure accés.\nPer tal de facilitar la consulta de la documentació del Fons Muncipal s'ofereix assessorament a investigadors i ciutadans en general sobre les característiques i la informació que aquesta conté. També promou la difusió dels documents que custodia al col·laborar en publicacions i exposicions, i participar en qualsevol altra activitat cultural relacionada.\nLa diversitat dels suports dels documents (pergamí, paper, disquets informàtics, pel·lícules...), originada per l'evolució dels mitjans tècnics utilitzats al llarg del temps per fixar l'informació, exigeix unes estrictes condicions de conservació per garantir la seua consulta en el futur.\nPer a la localització de la informació desitjada hom compta a la disposició del públic dels següents instruments de descripció: fitxes, inventaris i catàlegs, parcialment informatitzats i publicats, la qual cosa permet la realització de recerques pròximes al perfil de l'interés de l'usuari, conforme vagen actualitzant-se.\nSala de lectura i consulta amb servei de wi-fi gratuïta.\nVisites col·lectives concertades amb d'antelació.\n· Sala d'Investigadors.


Fons documental de l'Arxiu Municipal d'Argençola | Mapes de Patrimoni Cultural\nFons documental de l'Arxiu Municipal d'Argençola\nFons documental de l'Arxiu Municipal d'Argençola Argençola\nCarrer Major s/n - 08717 Argençola\nA la seu de l'Ajuntament d'Argençola. Als baixos en un sala ben adequada.\nLa documentació es troba en un bon estat de conservació. Presenta signes evidents d'humitat. Tota la documentació està encapsada menys un paquet de llibres de comptabilitat de mitjans del segle XX ( 50-60). Un terç de la documentació no té prestatgeria i està dipositada sobre el terra.\nLa documentació es troba en una sala sense ventilació ni llum natural al pis inferior de l'edifici de l'ajuntament. No disposa de control de temperatura i humitat. Aquest espai es de recent construcció, tot i això s'evidencia una notable olor a humitat. La documentació sobrepassa la capacitat de 14,4 metres lineals de prestatgeria metàl·lica fixa. En total hi ha 26,2 metres lineals de documentació.\nEs pot consultar en horari d'oficines. 09:00 a 14:00h\nL'Arxiu Municipal conté tota la informació que ha generat el consistori des de l'any 1834, data en la que localitzem la documentació més antiga, corresponent a expedients de comptabilitat d'Argençola, així com dels nuclis d'Albarells i Rocamora.\nLa principal organització i classificació de l'arxiu es va realitzar a l'any 1994 a través de l'Arxiu Històric Comarcal de l'Anoia.\nL'arxiu municipal també acull, l'arxiu del Jutjat de Pau, documentació de la Falange Española de l'any 1970-74, declaracions de collites de blat i vi, registre ramat (1944-62), proveïments i racionaments (1940-60), protecció a orfes de la guerra ( 1945).\nTambé documentació dels referèndums dels anys 1931, 1978, 1979, 1986. De l'escola en dues etapes 1888-1901 i 1951-1972.\nL'edifici actual de l'ajuntament és de l'any 2007. Anteriorment la documentació es trobava a l'antic ajuntament situat al carrer Major.


Intercanvis – Institut Celestí Bellera\nGaleria de fotos Entrades recents de Projectes Internacionals Dia 7 17 de maig de 2019 Bona nit, Avui ha estat l'últim dia de treball i visites culturals del nostre meeting a Croàcia. Ens hem trobat a les 09:00 a l'escola per editar la revista que vam escriure durant els dos dies al castell. Per poder-ho fer ens hem dividit en grups internacionals de 4 persones i cadascun d'ells ha fet una proposta d'edició. Al final del matí hem votat entre tots la proposta que ens ha agradat més i [...]\nProjecte Brewise: Crònica des de CroàciaAdmin Bellera2019-05-18T18:59:53+02:00\nResum de la setmana d’acollida soci Projecte Erasmus liT2.0\nLa setmana del 18 al 22 de febrer, a l’institut Celestí Bellera, dintre del marc del projecte erasmus liT2.0, hem rebut un grup d’alumnes francesos provinents d’un institut Le Bourget de París. Durant aquesta setmana, l’alumnat d’ambdós instituts hem treballat conjuntament, braç a braç, en diferents activitats construïdes al voltant de la literatura. […]\nResum de la setmana d’acollida soci Projecte Erasmus liT2.0Oscar Esteve2019-04-22T17:45:32+02:00\nIntercanvi a Marsella 3r ESO\nDel 30 de gener al 6 de febrer, alumnes de 3r ESO són d’intercanvi a Marsella. Crònica Dia 7 a Marsella Bona nit, Avui ha estat l’últim dia a Marsella, però el més intens! […]\nIntercanvi a Marsella 3r ESOOscar Esteve2019-04-22T17:46:24+02:00\nIntercanvi París (Arsonval)\nGaleria de fotos de l’Intercanvi Per veure la resta de l’àlbum de fotos, fes clic sobre la imatge. […]\nIntercanvi París (Arsonval)Teresa Guiu2019-04-22T17:46:41+02:00\nIntercanvi París 1r Batxibac 2018\nDel 9 al 16 d'octubre, l'alumnat de 1r Batxibac és d'intercanvi a Le Bourget, París. Ja podeu seguir cada vespre l'experiència dels alumnes a través del nostre padlet (https://padlet.com/erasmus12/215nlxdaym8) i al twitter @BelleraProjecte\nIntercanvi París 1r Batxibac 2018Teresa Guiu2019-04-22T18:06:25+02:00