Un nom humil i petit,\nun nom gran i lluminós.\nUn nom que parla,\nun nom que canta,\nun nom que ho omple tot.\nL'he vist dalt de la muntanya\ni als pobles de l'entorn,\ni a les dones de la terra,\nque llueixen el teu nom.\nAquest nom teu, oh!, Maria,\nés el més bonic de tots,\nés tot pler de melodia.\nTé del Sol tots els colors,\nté tot el so de la vida,\nEl teu nom que n'és de formós.\n® Roser SEGURA. 2019.\nPublicat per Roser Segura Riera a 12:21 2 comentaris:\nEtiquetes de comentaris: Maria, poesia\nSota el cel tan gran,\namb el Sol que brilla\ni el vent cantant,\nI els carrers s'omplen\nde cors bategant.\nEl poble camina\nun any i un altre any\nlluint la senyera\ni no es cansa mai.\nDiu la veu que els guia\n"DEMÀ SEREU LLIURES",\nno ho oblideu germans,\nque aquesta terra, un dia,\ntornarà a ser lliure\ntornarà a ser gran.\nObeses · Ens en sortirem [Fills de les estrelles, 2018]\nPublicat per Roser Segura Riera a 13:44 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: diada, obeses, poesia\nTe'n recordes, Sol?\nEt recordes, Sol,\ndels meus ulls d'infant\nel meu plor de matinada?\nEm recordo, Sol,\nde com escalfaves\nels meus peus petits\nvora les onades.\npel camí de casa?\nquan silenciós marxaves\ndeixant la tarda sola\nsense ombra i callada?\ncom, generós, t'amagaves\nper deixar passar la lluna,\ndels enamorats l'enamorada.\nCada dia, un dia nou,\nrecords de tota una vida,\nrecords de dies de sol,\nde sol i tardes florides.\nPublicat per Roser Segura Riera a 18:15 1 comentari:\nEtiquetes de comentaris: amor, casa, infant, Lluna, ombra, ona, poesia, sol, tarda florida, vida\nUn passeig, com cada tarda\nAsseguts aquí, a la plaça,\nun colom, un pardal\nque cauen d'un arbre.\nEl pas lent,\nun somriure dolç\nmirant-me a la cara.\nUn petó petit,\nun a cada galta.\nUna mà que fa adéu,\ni una porta que es tanca.\nI un propòsit.\nI hi passejarem junts,\ncom demà, com ahir,\ncom cada tarda.\nPublicat per Roser Segura Riera a 19:38 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: passeig, passejar, poesia\nVaig sortir al portal, una mica trista. Em passa sempre que el vaig a veure. Ell és tan lluny que, sols de pensar-hi, em costa caminar. Em costa pensar. Em costa respirar. Se'm fa estrany el camí. Se'm fa desconegut de tant passar-hi.\nRepenjada al portal, aquella tarda, mirant sense mirar el carrer i les cases, vaig descobrir prop meu una papallona blanca.\nVa volar al meu entorn, una vegada i una altra i va seguir volant molt lleugera damunt meu. Com si em volgués consolar.\nTot d'una es va amagar al balcó d'aquella casa... Un balcó guarnit de flors, de lliris i roses blanques.\nJo, un xic més resignada, vaig començar el meu camí. Aquell camí que em duu a la casa. A la casa on viu ell amb aquell mal estrany que l'atrapa, que no el deixa ser ell mateix, que no coneix ni els de casa. Que cada dia és més lluny d'ell i que el separa de tots nosaltres.\nM'agradaria volar, com la papallona blanca...\nVolaria a prop seu cada dia, una vegada i una altra.\nPublicat per Roser Segura Riera a 18:07 Cap comentari:\nA l'Àngel Rojas\nHe vingut a dir-te adéu i tu no m'has esperat.\nEl viatge va ser complicat, la ciutat es va convertir en un camí sense fi, de carrers desconeguts, acompanyada de gent estranya. La soledat i la tristesa no em deixaven pensar amb claredat adequada. Perquè continuar aquell camí si ja sabia que el final ja no et trobaria?\nAquell camí estrany em va acompanyar de molts records. De la vegada que vaig conèixer aquella colla de nois, de la que tu hi participaves. Em va sobtar l'educació i l'amabilitat que demostràveu.\nDe l'alegria sana que teníeu, traient-li punta a tot, amb molta elegància. De la vostra joventut envejable... Els records se succeïen d'un a un i, cada un, més entranyable. Trobades, sopars, excursions, tota classe de festes, de casaments, de batejos, d'aniversaris... Tot! Tot m'acompanyava en aquell camí, que, tal com em marcava el meu rellotge, ja feia estona que donava per perduda l'ocasió de veure't i demanar-te... Vés... el que s'acostuma a demanar als que de debò marxen.\nÀngel, jo poquetes coses et demanaré. La primera que pensis amb la teva fiola. La segona que ajudis, si pot ser des de dalt, aquesta pobra i estimada Pàtria.\nI l'última, Àngel, l'última, és que tu, tu que ets un àngel i tots els àngels teniu al cel un lloc reservat, et demano que no ens deixis de la mà. Ni a la família ni als amics, tampoc als coneguts, i perquè no als clients... Per tots aquells que t'han estimat, tu ja ho saps, et demano que els guardis un lloc, ni que sigui un raconet petit. Les ànimes no ocupen gaire lloc i, a més a més, diuen que el cel és prou gran.\nBon amic, el teu record durarà sempre.\nNo et vaig poder dir adéu, a prop teu. Però, el meu viatge va ser únicament per a tu. I no me'n penedeixo gens.\nT'has guanyat la pau de Cel. Que Déu et beneeixi.\nDiré a tothom que al cel hi ha un altre àngel.\nPublicat per Roser Segura Riera a 9:34 Cap comentari:\nEtiquetes de comentaris: àngel, Àngel Rojas\nHo repetim mil vegades. Ho diem convençuts que tenim raó. Són uns maleducats, no tenen remei i cada vegada, va a més.\nAbans només eren mal educats un tipus de gent. O bé molt, molt rica, que es podia permetre ser-ho, o bé, aquells que no tenien un entorn familiar que els permetés una educació de qualitat.\nTothom es queixa del mateix. De que no tenen respecte de res ni de ningú, del fet que no en farem res, que els hi hem domat massa facilitats, i també, que estan molt consentits i no seran res de bo quan siguin grans.\nLes queixes vénen de tot arreu, de l'escola, dels veïns, dels amics, dels parents, dels avis, fins i tot dels mateixos pares.\nNingú no troba el remei. La cosa no té solució. Metges, psicòlegs, reunions d'educadors, res de res, la joventut, ja no fa cas de res ni de ningú. Són uns maleducats i prou.\nPassa que costa molt poc donar-los-hi culpa, el que han deixat de fer els altres, doncs si analitzem bé la frase, MAL EDUCAT, veurem que ells, els que anomenem, maleducats, no s'han auto educat, no, el que passa és que no els han educat, o bé els han educat malament, més ben dit, els hem educat malament, o això diu la paraula.\nÉs molt fàcil donar la culpa a algú, dels nostres errors, o dels maldestres que som, sense voler acceptar que en el tema educar som bastant inútils. Per tant, si tenim tanta joventut esgarriada, contestona, deixada i poc respectuosa, mirem bé qui té la culpa. Comencem a fer examen de consciència, que és bo de tant en tant, i potser trobarem la solució i deixarem de queixar-nos i de culpar a tort i a dret.\nPer tant, quan diguem, MALEDUCATS!, seria bo que fóssim valents per acceptar la part de culpa que ens pertoca i mirar de corregir les falles. Seria bo que tots ho féssim.\nLa mateixa frase ho diu, mal educats, els hem educat malament, i això no té cap excusa.\nPublicat per Roser Segura Riera a 11:04 Cap comentari:\nMotiu de inspiració\nEn aquest bloc, si el seguiu, hi trobareu vivències de cada dia. Del temps, de la vida, de la mort també, de l’amor, de l’amistat... Són, senzillament, les coses que ens envolten. Qualsevol cosa pot ser motiu per inspirar-nos... una flor, una fulla, una gota d’aigua... és un descobrir el dia a dia i aprofitar el que ens brinda el nostre entorn. No pretén ser un model de bona literatura, és només una manera de connectar-me i donar a conèixer els meus escrits, tant en prosa com en poesia\nRoser Segura Riera\nJuguesca de paraules\nRetalls d'en Gorka\nEl lloguer del marit. 1a part


El tribunal alerta del buit legal sobre les donacions digitals als partits | Espanya | EL PAÍS Catalunya\nEl tribunal alerta del buit legal sobre les donacions digitals als partits\nPodem no va poder identificar tots els ingressos que li van arribar per micromecenatge\nMadrid 6 GEN 2015 - 00:33\tCET\nEl president del Tribunal de Comptes, Ramón Álvarez de Miranda. ULY MARTíN\nEl Tribunal de Comptes alerta del buit legal sobre el finançament dels partits polítics a través de donacions privades realitzades a través de plataformes digitals de finançament col·lectiu, conegudes com a micromecenatge, i ha instat el Parlament espanyol a regular aquest tipus d'aportacions, utilitzades, per exemple, per Podem per finançar la seva campanya de les eleccions europees.\nAquesta és una de les recomanacions que inclou l'òrgan fiscalitzador en l'informe en què analitza les despeses en què van incórrer les diferents formacions durant la campanya electoral dels comicis europeus del 25 de maig passat.\nEl Tribunal de Comptes reclama que es reguli el micromecenatge, tant en l'àmbit de l'activitat electoral com en el de l'ordinària dels partits, tenint en compte tant les especificitats del mitjà que s'utilitza per a la captació de fons com les dificultats que ha observat per identificar la procedència d'aquestes donacions.\nEl Tribunal de Comptes va detectar “deficiències” i “incoherències” en la comptabilitat de Podem per a les passades eleccions europees i va reflectir que gairebé 50.000 euros donats per particulars no van ser degudament identificats. El responsable d'Economia de Podem, Segundo González, va assegurar que, tal com van exposar en les seves al·legacions, el compte de PayPal en què reben les donacions per micromecenatge no exigeix les mateixes dades que requereix el Tribunal de Comptes per identificar els donants. És a dir, que les donacions digitals no reflecteixen nom, cognom, DNI i domicili del donant, dades que sí que demana el tribunal, tal com van respondre a l'òrgan fiscalitzador.\nDe fet, 57 d'aquests ingressos, que van suposar una aportació al partit de 886,12 euros, incompleixen la Llei Orgànica del Règim Electoral General (LOREG) perquè no preveuen cap dels requisits d'identificació que la norma exigeix, segons reflecteix l'informe del tribunal i admet Podem.\nA més de la regulació del micromecenatge, l'organisme, en el seu informe remès a les Corts, proposa el desenvolupament normatiu que considera necessari per precisar els conceptes, la imputació i la justificació de les despeses electorals en funció del que ja estableix la Llei de Finançament de Partits.\nSuggereix la conveniència que, en l'actual context econòmic i social, els partits limitin la seva inversió al que és “imprescindible” per a la campanya, i “s'ajustin a una interpretació estricta dels conceptes subvencionables”.\nAixí doncs, aconsella que s'introdueixin elements de control intern “que garanteixin la selecció de l'oferta econòmicament més avantatjosa en relació amb aquelles operacions que representin una importància relativa sobre el volum de les despeses declarades, bé per la seva quantia individual bé per la seva concentració en un mateix proveïdor”. Aquest control intern també hauria de servir per adoptar les mesures necessàries amb la finalitat de facilitar al Tribunal de Comptes l'“adequada comprovació documental del detall de les operacions que integren els conceptes de despeses facturades per a la campanya electoral”.


Jorandes anti Mobile World Congress - Indymedia Barcelona\nJorandes anti Mobile World Congress\nCorreu-e: antimwc ARROBA riseup.net (no verificat!)\t 23 feb 2017\nDivendres 24 de febrer: 18:00 desmuntant el MWC, 19:45 tecnologització de les fronteres, 19:45 taller d’autodefensa digital, 21:30 sopar.\nDissabte 25: 12:00 Noves tecnologies associades a la repressió, 13:30 Contaminació electromagnètica, 14:30 dinar. 16:00 taller desanonimització de Twiter, 18:00 fonts d’informació oberta, 19:45 smartphones i xarxes socials, 21:30 sopar.\nTot a Can Batlló(Constitució 19, Sants).\nMés info: antimwc.alscarrers.org\nhi havia una vegada dues Barcelones...\nUna intentava ser maca de cara als que venien a veure-la. Havia de fingir allò que no era per guanyar-se els calerons dels visitants. Cada any els governants la cuidaven amb molta cura. Però aquesta era només una part de Barcelona, era la part que els interessava ensenyar. Aquesta part de la ciutat la tenien en una vitrina per a que no hi entrés res. Estava dissecada com una mòmia, controlada pel diner i l'ajuntament; no tenia la vida social pròpia d'un barri. Era la Marca Barcelona, la mercaderia-ciutat, un producte més per l’àvid turista consumidor d’experiències, Barcelona, posa't guapa! I Barcelona forçava un gest per treure la seva millor cara en una sort d'etern selfie.\nTota aquesta Barcelona era la que havien de comprar, per exemple, els congressistes del Mobile World Congress.Però existia una altra Barcelona. La Barcelona real, que no duia maquillatge i estava embrutida per la precarietat dels treballs, per la joventut a l'atur o en treballs de merda, per uns barris colonitzats pel turisme, usurpats de la seva identitat, amb uns lloguers cada cop més alts.\nprou ja de mentides.\nAmb el turisme no hi guanyem tots, amb el Mobile World Congress no hi guanyem tots. No ens enganyeu, no ens vulgueu posar unes ulleres de realitat virtual per evadir-nos de tot això que ens rodeja. Els que aquí guanyen són els que controlen els mitjans d’informació per dir-nos que guanyem tots.Per què, qui hi guanya, realment? Qui treu benefici del Mobile? Ha millorat la nostra situació des que el congrés es fa a la ciutat? Barcelona ciutat-aparador s'agenolla davant el capital de les multinacionals de la telefonia. No importa elcolor del consistori.\nHotels i restaurants de luxe que mai trepitjarem, limusines, carrils reservats, franctiradors als balcons, militarització al voltant de la fira (3000 agents!!!) exempcions fiscals pels congressistes (transports gratuïts entre altres), sopars de gala (amb els nostres impostos), 15 milions de diners públics que van al Mobile...\nApartheid: Hi ha ciutadans de primera i ciutadans de segona.\nDiguem no al Mobile World Congress i a la Marca Barcelona!\nDiguem no al congrés que ens vol monitoritzats electrònicament!\nDiguem no a la Barcelona que només ens vol com a figurants passives mentre ella fa negocis!\nBarcelona serà el que decideixin les barcelonines!\nRe: Jorandes anti Mobile World Congress\nper Tu tambien eres Casta\t 23 feb 2017\nDe todo esto sabe mucho Ada Colau ,queria que no se celebrara y ahora se deja llevar por la corriente que arrastra todo a su paso.\nLa Casta es la Casta sea como sea su ideologia\nper ttec\t 24 feb 2017\nAda Colau decía algunas cosas y daba a entender muchas más...\nEso de «quería» es mucho suponer, bajo el paraguas del PSUC/ICV.


> Univers madur: Anem regant la terra eixorca\nUn dia com avui és gairebé impossible no parlar de la data: onze de novembre de dos mil onze. Dit així no sembla gaire diferent de les altres, però si escrivim 11.11.11 esdevé una data especial. Els mitjans, la xarxa i les converses de cafè en parlen dels seus múltiples significats espirituals, cabalístics, matemàtics, paranormals, profètics, etc. i de la infinitat d'activitats (concursos i premis, simfonies massives, dies sobre la Terra, àlbums musicals) i frikades organitzades aprofitant l'avinentesa.\nUna amiga m'ha recordat que un altre onze de novembre, fa vuit anys, va morir Miquel Martí i Pol. No he sentit que s'organitzi cap homenatge, però potser no és un aniversari rodó (d'aquells números amb màgia), o no fa prou temps que va morir, o és encara massa actual (he llegit que és el poeta català més llegit i més conegut als Països Catalans els darrers temps).\nParlar d'ell m'ha fet pensar en un poema seu del llibre L’àmbit de tots els àmbits (1980). Un poema positiu, optimista, esperançador i encoratjador. Un poema per posar-nos les piles.\nPublicat per ninona a les 13:28\nEtiquetes de comentaris: Em ronda pel cap , Martí i Pol , Poesia , Solstici\nVicent 11 de novembre de 2011 a les 16:19\nEn una solitud acompanyada, les xicotetes coses que dia a dia i sense grans escarafalls anem fent perquè cada cosa que fem, cada cosa que sentim, pensem o vivim no caurà en terra eixorca, en altres paraules que hi ha quelcom més amb el que hem de comptar a més del materialisme més científic i una humildat que hem de construir entre tots.\nEm recorden els versos d'ell que diuen "tenim a penes el que tenim i prou, l'espai concret d'Història que ens pertoca i un minúscul territori per viure-la..."\nMolt bo aquest article, la veritat és que Miquel Martí i Pol és molt proper a mi.\nEduard 11 de novembre de 2011 a les 19:27\nEl nostre esforç no cau en terra eixorca, no cau en terra: cau en els que ens vénen darrera.\nMartí i Pol demostra que es pot ser popular sense ser tremendista ni apocalípric, però també que es pot fer gran poesia amb aparent senzillesa.\nninona 18 de novembre de 2011 a les 19:40\nVicent, Eduard, jo també sento molt proper Martí i Pol. És un poeta quotidià, positiu i sempre amb un missatge de fer, d'avançar.\nSegur que el nostre esforç cau en els que ens vénen darrera, però a vegades costa esperar per veure el fruit. Seguirem avançant


Tremosa, Romeva, Junqueras, Fisas i Sedó demanen a la Comissió Europea que supervisi els pressupostos de la Generalitat\nTremosa, Romeva, Junqueras, Fisas i Sed� demanen a la Comissi� Europea que supervisi els pressupostos de la Generalitat\nEls eurodiputats catalans consideren que l’economia catalana té una importància sistemàtica en el context europeu, ja que és, aproximadament, tant gran com la d’alguns estats membres\nEn el marc del Semestre Europeu, un procés de control pressupostari de la UE que involucra la Comissió Europea i els Estats Membres, els eurodiputats Ramon Tremosa (CDC), Raül Romeva (ICV –EUiA), Oriol Junqueras (ERC), Santiago Fisas (PP) i Salvador Sedó (UDC) han proposat que la Comissió Europea supervisi també els pressupostos de la Generalitat de Catalunya; proposta que compta amb el suport del Govern català.\nAquest matí han presentat una pregunta parlamentària demanant a la Comissió si considera que les regions d'importància sistèmica (potència exportadora, volum de PIB equivalent al d'alguns Estats Membres, capacitat fiscal i legislativa...), com ara Catalunya, poden participar del procés de supervisió pressupostària de la UE.\nMalgrat que Catalunya és reconeguda només en tant que comunitat autònoma, la seva economia és aproximadament tant gran com la de Finlàndia o Portugal, i és major que la de diversos Estats Membres. Per aquest motiu, els eurodiputats creuen que Catalunya té una importància sistèmica en el context europeu i, per tant, els seus pressupostos haurien de ser analitzats en referència a aquesta consideració.\nTenint en compte l'estat de les relacions entre el govern espanyol i el català, i en especial la deslleialtat que el govern socialista de l’Estat ha mostrat amb l'impagament dels 759 milions d'euros estipulats al pressupostos de la Generalitat; els eurodiputats creuen que aquesta seria una manera pràctica i transparent d'examinar si Catalunya compleix amb els seus compromisos pressupostaris. A més, així es donaria una visió holística de les despeses i ingressos totals de l'Estat espanyol i s'analitzarien les conseqüències de les polítiques econòmiques de la UE sobre els serveis públics gestionats per Catalunya.\nEls eurodiputats remarquen, a més, que les regions amb poders fiscals i legislatius, com ara Catalunya, tenen una gran rellevància si de veritat es vol assolir una coordinació econòmica veritable a nivell europeu. Comparteix\tPol�tica de privadesa Mapa web Accessibilitat Suport Contacta'ns Els continguts d'aquest web estan subjectes a una llic�ncia de Creative Commons


Calvet: "La represa d'obres públiques forma part de la reactivació econòmica del país"\nquery_builder 20 maig 2020 14:33\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat visita els treballs de construcció de dues passarel·les per a vianants a la C-35, a Sant Celoni, que s’han reactivat amb l’aixecament de la suspensió d’obres per la pandèmia del coronavirus\nLes obres, amb un pressupost d’1,3 MEUR, milloraran la connexió entre el nucli urbà i el polígon industrial Molí de les Planes i també amb el Pertegàs\nCalvet, avui, visitant una de les passeres amb l'alcalde de Sant Celoni, Raül Garcia.\nEl conseller de Territori i Sostenibilitat, Damià Calvet, ha visitat avui, acompanyat de l’alcalde de Sant Celoni, Raül Garcia, les obres de construcció de dues passeres per a vianants a la C-35, al seu pas pel municipi, que s’han reactivat després de l’aixecament de la suspensió d’obres per la pandèmia del coronavirus. Aquesta actuació, amb un pressupost d’1,3 MEUR, permetrà millorar la connexió entre el nucli urbà i el polígon industrial de les Planes i també amb el Pertegàs, així com afavorir la seguretat viària.\nDurant la seva visita, el conseller ha recordat que el Departament de TES “ha reactivat obres per valor de 135 milions d’euros” a tot Catalunya, i ha assegurat que “com a Departament estem abocats a que la represa d’obres públiques formi part de la reactivació econòmica que necessita el país” després de la pandèmia de la COVID-19. “Estem impulsant una obra pública que millora les condicions dels territorials, donant un missatge de confiança”, ha volgut subratllar Calvet.\nEn el cas de la carretera C-35, a l’entorn de Sant Celoni, registra un trànsit intens, amb una mitjana d’uns 25.000 vehicles al dia. L’actuació en marxa, molt demanada pel territori, permet millorar la connexió entre un costat i altre de la carretera, atès que els encreuaments de vianants entre les dues bandes de la via en aquest municipi únicament es podien fer mitjançant dos passos inferiors. Tal com ha explicat Calvet, “és una obra molt necessària, perquè la C-35, que registra un trànsit molt intens, exigeix d’una millora continuada”.\nEn concret, els treballs consisteixen en la construcció d’una passarel·la per a vianants i ciclistes sobre la C-35 a l’altura del quilòmetre 57 i, a uns 400 metres de distància, la formació d’una passarel·la, també per a vianants, adossada al lateral dret de l’actual pont de la carretera sobre la riera de Pertegàs. Els treballs van començar l’octubre passat i van quedar interromputs per la declaració de l’estat d’alarma com a conseqüència de la COVID-19. Es van reprendre el 7 de maig passat i es preveu que entrin en servei entre el juny i el juliol.\nEn aquests moments, l’estructura de la passera està finalitzada i resta dur-hi a terme la prova de càrrega i la pavimentació, així com executar altres treballs com la il·luminació. Calvet ha valorat que la passera “donarà molta funcionalitat a Sant Celoni, connectant el nucli residencial amb les zones d’activitat econòmica”. El conseller de TES ha detallat que la passera s’ha dimensionat “preveient futures ampliacions” i també les diverses obres de millora previstes pel Departament a la C.35.\nL’altra actuació consisteix en l’eixamplament, aigües avall, del pont actual de la C-35 sobre la riera de Pertegàs amb una estructura metàl·lica, per a facilitar el pas de vianants “i incorporant una via ciclista”, ha afegit Calvet. El pont s’eixamplarà en 2,3 metres, en voladís, al llarg de 50 metres de longitud.\nLes activitats que actualment resten per finalitzar aquest eixamplament són l’aglomerat del pont –que s’executarà durant la nit d’avui dimecres 20, a demà dijous 21 i la de demà a divendres, 22-- la instal·lació de la barana per a vianants i ciclistes, la senyalització horitzontal i vertical, i la il·luminació.\nAddicionalment, l’obra inclou la pavimentació amb formigó el tram de vorera que discorre des de la nova passarel·la i l’ampliació del pont sobre la riera.\nEn aquest àmbit de la C-35, el conseller de Territori i Sostenibilitat ha explicat que s’estan desenvolupant un conjunt de projectes per a millorar la seguretat i la fluïdesa del trànsit; així, a més de les obres en marxa a Sant Celoni, el Departament ha executat recentment una nova rotonda a la C-35 a Santa Maria de Palautordera, en l’encreuament amb la BV-5301, amb un pressupost de 500.000 euros. Altres actuacions són:\nMillora de la intersecció entre les carreteres C-35 i GI-552 i obres complementàries, entre Sant Celoni i Riells i Viabrea: Durant aquest mes, es licitaran les obres per a substituir l’actual intersecció en T entre la C-35 i la GI-552 per una rotonda de 42 metres de diàmetre per a facilitar i fer amb millors condicions de seguretat les maniobres. Així mateix, s’adaptarà el pas inferior de vianants a persones amb mobilitat reduïda. El pressupost previst és d’1,3 MEUR. Calvet ha posat en valor que la construcció de la rotonda “millorarà l’entrada a Riells i al barri de la Batllòria”, de Sant Celoni.\nReordenació d'accessos a la carretera C-35, als polígons les Borrelles i el Molí de les Planes, a Sant Celoni. Calvet ha anunciat aquest nou projecte per millorar la connectivitat de la carretera amb els sectors d’activitat econòmica i ha explicat que ha començat la redacció del projecte constructiu de la reordenació dels accessos als polígons industrials de Sant Celoni situats al voltant de la carretera C-35 les Borrelles i el Molí de les Planes), amb l’objectiu de millorar la funcionalitat i la seguretat de la carretera. Aquesta actuació està valorada en 1,4 MEUR.\nVia ciclista Sant Celoni – Gualba – Riells i Viabrea: Pròximament, es licitarà la redacció del projecte constructiu de la via ciclista entre Sant Celoni, Gualba, la Batllòria i Riells i Viabrea, en el marc dels treballs que du a terme per a configurar una anella ciclista que connecti el Baix Montseny. En aquest sentit, el Departament té en fase avançada de construcció la via ciclista entre Riells i Breda i va finalitzar la tardor de 2018 la via entre el nucli urbà de Santa Maria de Palautordera i l’estació de tren.\nCalvet ha recordat que la via ciclista “és una actuació molt demandada pel territori”, atès que servirà per “configurar una veritable anella ciclista que articuli la mobilitat sostenible al territori”. “Encaixarem la construcció de la via ciclista amb tota l’obra de transformació de la C-35”, ha assegurat el conseller.\nFotografia 1 206\nFotografia 2 213\nFotografia 3 259


Un article del 'Financial Times' destaca l'atractiu de Barcelona per a 'start-ups' Un article del ‘Financial Times’ destaca l’atractiu de Barcelona per a ‘start-ups’ – Tot Barcelona | Notícies i Informació d'actualitat a Barcelona\nUn article del ‘Financial Times’ destaca l’atractiu de Barcelona per a ‘start-ups’\nEl rotatiu britànic inclou el testimoni de diversos emprenedors que destaquen les virtuts de la ciutat\nRedacció 11/12/2019 11:06 am\nLes start-up es deixen seduir per l'”atractiu” de Barcelona, segons el Financial Times. El rotatiu britànic publica un reportatge en què recull testimonis d’emprenedors que han escollit la capital catalana com a base per als seus projectes. Un d’ells, un israelià fundador de Travelperk, destaca de la ciutat el bon temps, el menjar, l’arquitectura i la possibilitat d’arribar a peu a la feina.\nLa proximitat de l’aeroport i l’existència de vols internacionals a ciutats com San Francisco o Tel Aviv, on l’activitat empresarial és intensa, donen a Barcelona un punt fort per atraure empreses de nova creació. La presència d’empreses com Nestlé, Roche i Asics a Barcelona també destaca en l’article.\nLes start-up, tal com explica l’article, depenen en gran mesura dels fons de capital risc, que es dediquen a invertir en start-ups per ajudar-les a créixer i treure’n benefici. La tecnologia mòbil ha estat, segons el vicepresident d’un fons de capital risc consultat pel Financial Times, el nínxol que ha aprofitat Barcelona per aconseguir l’atenció dels inversors. L’alt directiu del fons posa de relleu l’equilibri entre la feina i la vida personal i l’oportunitat de trobar talent internacional com a punts clau de l’atractiu per a inversors.\nLa multiculturalitat de Barcelona ajuda, segons recull el rotatiu, a afavorir el pensament global en les start-up. Aquest tret de la ciutat, juntament amb la impossibilitat de desenvolupar plenament un projecte en el mercat local, fan que les empreses instal·lades a la capital catalana tinguin esperit internacional.\nLes protestes contra la sentència també ocupen un capítol de l’article. El Financial Times inclou el testimoni d’una periodista barcelonina, que nega l’efecte negatiu dels disturbis en l’arribada d’emprenedors ja que no depenen de la política sinó de la inversió.\nEls responsables de Wind, una empresa de patinets elèctrics compartits amb la seva seu a Barcelona, demanen que es retallin les regulacions per crear un fons de capital risc, les normes laborals i els costos per registrar una companyia.\nEmpresa Innovació Mitjans de comunicació Start up


Els gols encaixats, l'assignatura més urgent a resoldre per Bartolo al Nàstic\nEl Nàstic defensa una acció ofensiva del Castellón durant el darrer duel disputat al Nou Estadi.\nEls tarragonins han rebut dianes en sis dels set partits disputats i, ni amb quatre defensors ni amb cinc, han mostrat seguretat\nActualitzada 09/10/2019 a les 08:06\nUna de les grans assignatures pendents que té el Gimnàstic de Tarragona és la dels gols encaixats. L’inici de temporada dels tarragonins no ha estat, ni molt menys, bo, i moltes poden ser les causes d’aquesta situació.\nUna d’elles és que l’equip de Xavi Bartolo encaixa molts gols. De fet, els tarragonins han hagut de recollir la pilota de la pròpia porteria en sis dels set partits que han disputat.\nEls registres encara fan més mal si es comprova el fet que no hi ha cap equip que hagi encaixat més gols que el Nàstic de tots els conjunts que militen en el grup tercer de Segona Divisió B. Dotze gols en els set partits esmentats, una mitjana que gairebé arriba a dos duels per enfrontament. No són números que convidin precisament a l’esperança, tot i que, amb el pas de les jornades, el Nàstic ha demostrat una millora en l’aspecte de les dianes encaixades.\nNo hi ha cap conjunt que hagi rebut més gols que el Nàstic en aquests set partits, però sí que n’hi ha alguns que igualen els tarragonins en aquesta estadística. Orihuela, Hércules i Badalona són els altres tres equips als quals els apareix el número 12 en el caseller de gols encaixats. Són tres dels quatre conjunts que estan en zona de descens, ja que el Prat, amb deu gols, n’ha rebut menys.\nA l’altra cara de la moneda, apareix l’Andorra, líder amb catorze punts i tan sols tres dianes rebudes en els mateixos set partits que el Nàstic. Jugar la promoció de descens i, sobretot, acabar líder, passa per a aconseguir una gran fortalesa defensiva, la qual actualment no té el Nàstic. De fet, deixant de banda l’Andorra, entre el segon classificat i el setè hi ha cinc equips (dels sis possibles) que han encaixat cinc dianes, i que apareixen com a segons menys golejats després dels andorrans.\nCom és lògic, encaixar més dianes empeny els equips més cap a baix i, en la setzena posició s’hi troba un Nàstic que ha de reaccionar al camp d’un Mestalla que, per exemple, compta amb un punt més que els tarragonins, però que ha encaixat set gols, cinc menys que els de Xavi Bartolo.\nEl fet de rebre més o menys gols no és tan sols cosa del porter o de la defensa, ja que tots els jugadors han d’ajudar en tasques defensives. Des d’aquest inici de temporada, alguns futbolistes de la parcel·la ofensiva no ofereixen aquest suport i, d’altres del centre del camp, es queden sense benzina abans de l’esperat. Així, és impossible poder confirmar un bon entramat defensiu que ajudi al Nàstic a sortir d’aquesta situació tan complicada. El dissabte, a partir de les sis de la tarda i a la Ciutat Esportiva del Valencia, els tarragonins tindran una nova oportunitat de demostrar que volen tirar amunt. Primer, guanyant i, segon, si pot ser, sense encaixar gol. Aquest serà el doble objectiu dels de Bartolo.\nEl Nàstic, tot i els mals números, ha demostrat una notable millora en l’aspecte defensiu. I és que en les tres primeres jornades va encaixar un total de vuit gols. Tres a casa contra el Llagostera en el duel que inaugurava la temporada (1-3), dues més a l’Estadi Johan Cruyff davant del Barcelona B (2-2) i tres al Nou Estadi contra l’Andorra (0-3) en la tercera jornada lliguera. A partir d’aquí, única porteria a zero, a l’Ebro, 2-2 a casa davant del Cornellà, derrota per la mínima\n(1-0) al Camp d’Esports davant del Lleida Esportiu i igualada a casa davant del Castellón (1-1).\nComenta el contingut : Els gols encaixats, l'assignatura més urgent a resoldre per Bartolo al Nàstic


L’Ajuntament de Son Servera inverteix 350.000 € en la millora de l’avinguda Pintor Miquel Vives de Cala Bona\nInauguració de l’Avinguda Pintor Miquel Vives (juliol de 2014) FOTO ARXIU CM7\nL’import del projecte prové de les ajudes del Consell de Mallorca que obliguen a acabar les obres abans del 31 d’agost\nL’Ajuntament de Son Servera ha iniciat un projecte de reurbanització a l’avinguda Pintor Miquel Vives de Cala Bona per tal de dotar a la zona d’alguns serveis bàsics i fer algunes millores d’accessibilitat, seguretat i sostenibilitat. Les obres, que es varen iniciar la setmana passada, suposen la inversió de més de 350.000 € que provenen dels Pla d’Ajuts Especials del Consell de Mallorca.\n“Sabem que no és el millor moment per dur a terme aquestes millores”, explicà el regidor d’Urbanisme de l’Ajuntament, Toni Servera, “però les ajudes del Consell ens obligava a dur a terme l’obra del 31 d’agost i el que no ens podem permetre és perdre un ajut com aquest”. El projecte consisteix en la dotació de serveis de xarxes pluvials, la construcció de voravies, nova pavimentació de la via pública, soterrament de les xarxes d’electricitat i de telefonia, recol·locació i millora de les parades de bus i dotació de nou enllumenat públic amb tecnologia LED.\nL’Ajuntament de Son Servera ha invertit durant aquest 2017 més d’1.500.000 € en millores a Cala Millor i a Cala Bona a través de diferents projectes. Una 53 per cent d’aquesta inversió prové d’ajuts i subvencions d’altres institucions com el Consell de Mallorca o del Govern Balear que determinen la data d’execució i finalització d’obres per tal de justificar la inversió. Margalida Vives, regidora d’Hisenda i de Turisme de l’Ajuntament explica que “aquests ajuts eren una gran oportunitat per l’Ajuntament, ja que ens permet fer millores sense haver de recórrer al pressupost propi”. La resta de la inversió prové de recursos propis com el romanent de tresoreria, el que no fa augmentar el deute de l’Ajuntament.


RETHINKING BOTTICELLI: La Pintura al Renaixement\nAnàlisi de "El Naixement de Venus"\nLa Pintura al Renaixement\nLa pintura del Renaixement té dos punts de partida i de referència cabdals:\n- L'afany per representar la realitat "tal com és". En aquest cas, Giotto va ser el precursor d'aquesta consideració: entendre la naturalesa com a mestra de l'artista.\n- L'altre punt de referència és la imitació de l'antiguitat clàssica. De tores maneres, el coneixement de la pintura clàssica és més aviat literària i es guiaven sobretot per obres textuals. Lírica, èpica i mitologia al capdavall. Això es coneixia com la "imitatio".\nEmmarcant-se en aquests dos punts de referència, les característiques principals de la pintura renaixentista són les següents:\nLa perspectiva lineal com un sistema per representar les tres dimensions en una superfície plana. Per arribar fins aquí es van servir d'investigacions de lleis objectives de la natura. La perspectiva es converteix així, en l'instrument idoni per poder representar espais que són molt fidels a la realitat.\nVolum: sobretot en el tractament de la figura humana per tal de conferir el realisme desitjat. L'anatomia estudiada a través de la indumentària i dels vestits.\nLa composició és coherent: els personatges apareixen integrats entre si, tant en harmonia amb el paisatge o bé l'espai arquitectònic en què es trobin. És a dir, les composicions són creïbles. ( Pensem en l'exemple, al concurs de 1410 per les portes del Paradís de Ghiberti en contraposició amb les de Donatello).\nHi ha doncs una preocupació per l'harmonia i sovint l'espai s'organitza seguint el traçat invisible de la forma triangular.\nL'obsessió per poder traslladar la realitat, l'admiració i estudi de l'Antiguitat i les demandes dels nous mecenes provoca l'aparició de nous gèneres, com el retrat, les al·legories, el paisatge. Tenint en compte que els temes mitològics en són els principals, la pintura religiosa persisteix.\nLes tècniques també evolucionen, tant al suport ( el llenç o també conegut com a tela es va fent cada cop més popular) , com a les pintures, en què s'introdueix la pintura a l'oli, barreges de tremp i oli, i vernissos.\nEl treball del color també pateix transformacions. Es fan més gradacions tonals, de manera que permet captar més bé les diferències de llum i ombra. Així doncs, les figures també tenen més naturalitat de nou.\nRepresentació del cos humà i dels rostres, com ja s'ha dit, però també en un clar antropocentrisme nou fins al moment.\nDe manera breu, cal dir que la pintura del Quattrocento presenta força diversitat.\nPer una banda, als inicis del Quattrocento el gòtic internacional continua sent molt present en el panorama artístic, encara domina el gust de part dels clients i mestres d'art.\nPerò, gradualment es van assimilant les sensibilitats noves i diversificades, i l'afany per captar i recrear la realitat serà determinant per aquestes dues línies d'evolució de la pintura del Quattrocento:\nEl grup de pintors que posen de manifest en la seva obra una preocupació pel problema de la perspectiva i la corporeïtat de les figures. A més, a més, aquells que investiguen i experimenten nous recursos pictòrics. Dins d'aquest grup destaquen Masaccio, Paolo Ucello, Piero della Francesca i Andrea Mantegna.\nMasaccio, "Tribut de la moneda"\nAndrea Mantegna, "Crist Mort" : on es pot percebre el gran domini de l'escorç i la motivació per l'experimentació.\nI per l'altra banda, aquells pintors pels que la línia i la claredat són una prioritat en el seu treball. Així doncs, les obres d'aquests pintors es caracteritzen per la nitidesa de la línia, la suavitat de les formes, i en termes generals, claredat. Per aquests motius, es considera que no van trencar gaire amb les formes de les darreries del Gòtic, encara que sí que van fer ús de certes innovacions dels seus contemporanis. En aquesta línia, destaca a la primera meitat del s. XV Fra Angèlico juntament amb Filippo Lippi, mestre de Botticelli. I a la segona meitat del segle, Sandro Botticelli, Domenico Ghirlandaio i Antonello Messina.\nACTIVITATS I TEMES\n1.El segle XV i la recerca de la realitat\n2.La pintura al Renaixement\n3.Vestits per seduir: la indumentària del Renaixement\n4.Sandro Botticelli , el gran tansmissor de la mitologia\n5.Recreació i apropiació de "El Naixement de Venus"\n6. ACTIVITAT A CLASSE\nGombrich sobre Botticelli\nEls dilemes de Botticelli\nSobre "Rethinking Botticelli"\nEl present blog és un recurs d'ampliació per la sessió didàctica d'Història de l'Art a 1r de Batxillerat; a l'Escola Garbí. Hi podreu trobar exemples de recreació d'un dels quadres més emblemàtics de Sandro Botticelli, "El Naixement de Venus". Així com pinzellades sobre els canvis en la indumentària durant el Renaixement, i una breu introducció a la pintura del Renaixement italià en tant que període artístic de gran influència al llarg de la història d'art.\nFinalment, el blog "Rethinking Botticelli" recull els resultats de l'activitat duta a terme per vosaltres, els alumnes.\nL'activitat de manipulació de l'obra d" El Naixement de Venus" va ser plantejada com una "activitat flash".


Silencis rurals ~ EL BLOC DE LA BÒBILA\n10.2.17 altres premis Cap comentari\n[El Punt Avui, 10 de febrer de 2017]\nRafael Vallbona presenta ‘Tros', l'obra amb què va guanyar el premi Ferran Canyameres de novel·la\n“Mai no passa res en aquest poble de muts, sords i cecs. I quan passa alguna cosa ja hi ha qui s'encarrega de silenciar-ho. Deu ser el poble on els silencis fan més soroll, de tants com n'hi ha”, reflexiona un dels personatges de Tros. Un silenci de societats en miniatura, encara més si són rurals, que Rafael Vallbona ha esmicolat en la ficció a través de la incomunicació entre un pare i un fill.\nTros va rebre el 25è premi Ferran Canyameres de novel·la que concedeix Òmnium Cultural de Terrassa i publica Pagès Editors. La trama té lloc a Alcastrer, un poble fictici del Segrià que podria ser molts, al llarg d'una sola nit, “en una nit hi passen dues vides, a través d'una mena de monòlegs interiors mostrats amb flashback”, afirma l'autor.\nEl Joan és un home vell i malcarat, amb l'aspror del camp i vidu recent. El seu fill Pepe ha tornat al poble en morir la mare, després d'intentar buscar-se la vida a Barcelona i haver-se-la complicat en temes de drogues. Tot i que hi ha un bon ventall d'altres figures representatives, ells dos són els protagonistes principals. “M'ho vaig plantejar com una història de silencis, de tabús, entre un pare i un fill. Les generacions derrotades per la Guerra Civil, i no vull dir només els perdedors, no van parlar de molts fets”, explica Vallbona.\nEl conflicte s'origina quan, la nit dels fets, pare i fill se sumen al grup de sometent que vigila les terres per evitar robatoris de fruita, d'eines, de gasoil... Un adolescent magribí mor. Pare i fill es debaten entre fugir o quedar-se on tenen les arrels mentre la policia els encercla. “En veure un documental del 33 sobre el sometent em va atreure casar les dues històries i ambientar-ho en un territori tex-mex, eixut, esquerp, que dona més sequedat a la relació entre pare i fill.”\nLa mort de l'immigrant no és una excusa per mostrar una visió bonista del col·lectiu. Vallbona crea els personatges des de la neutralitat, sense deixar-se dominar per la correcció. Que els jutgi el lector. “El que és políticament correcte no té sentit en una novel·la, si la volem realista”, assegura.\nCom que els habituals del gènere negre estan acostumats a llegir trames ambientades a les ciutats, la recent aparició de diversos títols situats a zones rurals obre noves vies. “La novel·la negra rural comença quan la societat industrial i capitalista arriba al camp, és aleshores quan es transforma en una societat més convulsa perquè li cau el sistema al damunt, com una pedregada, i no ho paeix bé.”\nAmb tot, “és una història allunyada de les típiques policíaques, no hi ha una cas per resoldre”, tot i que hi surten policies i hi ha un assassinat. “Vaig buscar alguns referents, com ara determinades narracions de Cormac McCarthy, A sang freda, de Capote, una de les novel·les més grans de la història... Com a estil, m'agrada més el hard boiled, i Jim Thompson, Hammett, alguns Simenon –no de Maigret–, Boris Vian...”\nHi ha un tema que de vegades provoca polèmiques per excés o per defecte: l'ús de la llengua oral. “Vaig descartar transcriure la variant dialectal, tret d'alguns termes concrets, perquè m'arriscava a fer un Lo Cartanyà o una mala imitació del Catarella del Camilleri...”, admet.\nRafael Vallbona (Barcelona, 1960) és periodista, poeta, novel·lista, assagista, guionista i ha publicat una cinquantena de títols. Actualment, a més de col·laborar en diversos mitjans, és professor a la Facultat de Comunicació Blanquerna de la Universitat Ramon Llull.


Guissona i jo - Turisme Guissona\nPerTurisme Guissonaa 18 de març de 2021 (updated 25 de març de 2021)\nCom fer-ho? És molt fàcil: volem que ens feu arribar en el format que preferiu la vostra visió de la vila:\n-Una fotografia del racó de Guissona que us agrada,\n-una playlist de Spotify que heu creat amb els amics i amigues per escoltar-la al racó de la vila on passeu l’estona,\n-un reel o tiktok on ens ensenyeu el vostre espai preferit juntament amb una cançó, etc.,\n-un dibuix, pintura, etc. que podeu fotografiar per enviar-nos,\nEs poden enviar tantes opcions com es vulguin. Vídeos, fotografies, cançons… Quantes més obres presenteu, més oportunitats de guanyar. Cal que totes les obres que es presentin respectin el concepte ‘Guissona i jo’. L’Ajuntament es reserva el dret de no presentar-les ni utilitzar-les posteriorment si creiem que no s’adhereixen al mateix. CADA OBRA ES PRESENTARÀ UNA SOLA VEGADA, encara que sigui una proposta grupal.\nLa vostra obra es pot penjar a les xarxes socials de la manera que vulgueu, però necessitem que ens feu arribar l’ENLLAÇ DIRECTE mitjançant aquest Google Forms:\nSi pengeu l’obra a les xarxes és important que tingueu el PERFIL PÚBLIC per tal que les puguem veure. NO POT SER UNA HISTÒRIA, L’HEU DE PENJAR AL FEED. Si només dura 24 hores, no la podrem veure i guardar.\nSi no volguessiu penjar l’obra a les xarxes ens la podeu enviar a turisme@guissona.cat després d’enviar les vostres dades al Google Forms.\nSI A LA TEVA FOTOGRAFIA O VÍDEO APAREIXEN PERSONES: per tal d’utilitzar les imatges que participen, l’Ajuntament sol·licita un DOCUMENT SIGNAT DE CESSIÓ DE DRETS D’IMATGE que adjuntem a continuació. Ha d’estar firmat per un tutor legal en cas dels menors d’edat o per la persona que participa en cas dels majors d’edat. Sota cap concepte poden aparèixer a les imatges persones que no ens signin i enviïn algun dels dos documents. L’Ajuntament no tindrà en compte aquelles obres on apareguin persones i s’entreguin sense la cessió d’imatge signada.\nCessió de drets d’imatge per a menors d’edat\nCessió de drets d’imatge per a majors d’edat\nCategoria:General | Tags: Ajuntament de Guissona, Casal Jove, Guissona i jo, Joventut, turisme


L'opressió sobre la dona està a l'ordre del dia a tot el mon. Avui, dia internacional de la dona, s'ha convocat vaga a diversos països i, a molts altres, s'estan celebrant actes, manifestacions i marxes.\nEls darrers anys hem vist grans moviments pels drets de la dona, com a la presa de possessió de Trump, a Polònia contra la restricció de les lleis de l'avortament, el moviment contra la violència cap a la dona a l'Argentina i a Mèxic, entre d'altres. També hem vist la derrota de les idees reaccionàries de l'Església Catòlica a Irlanda sobre la qüestió del matrimoni entre persones del mateix sexe. Tots aquests signes d'una radicalització general a la societat. La classe obrera, i especialment la joventut, està començant a moure's per canviar les seves vides i passa a l'acció contra qualsevol forma d'opressió o de discriminació.\nLa crisi del capitalisme ha tengut seriosos efectes sobre les condicions de vida de la dona. A tots els estats, els governs han aplicat retallades sistemàtiques als serveis socials, tals com llars d'infància i d'ancians, etc., la qual cosa incrementa la càrrega sobre la dona que tradicionalment carreguen amb la responsabilitat de cuidar dels infants, ancians i malalts. Els sous, els quals són més baixos per dones que per homes, s'estan reduint. A més, els acomiadaments, el treball precari, etc. signifiquen un deteriorament de les condicions de vida i una major inseguretat per a la classe obrera, la qual cosa afecta desproporcionadament a la dona treballadora. Al mateix temps, això fa que sigui més difícil per les dones aconseguir una independència econòmica i, per tant, poder abandonar qualsevol relació abusiva.\nEls problemes als quals s'enfronten les dones no són “només” una qüestió de caràcter material. L'opressió està arrelada al sistema judicial on la dona s'enfronta a lleis discriminatòries contra l'avortament, i on, en general, les dones i altres grups oprimits no són tractats com a iguals.\nLa classe dominant reprodueix i reforça l'opressió de la dona mitjançant la ideologia, els mitjans de comunicació, el sistema educatiu, etc.\nTambé Aquesta situació de violència contra la dona i l'assetjament sexual. Al Pakistan, les nines són violades i les dones, assassinades a “crims d'honor”. Als Estats Units, una de cada sis dones haurà sobreviscut a un intent de violació o a una de consumada durant la seva vida, mentre que el 99 per cent dels violadors quedaran en llibertat.\nAquests són problemes als quals s'enfronten i contra els quals lluiten les dones. A tot el món, dones i homes han pres els carrers per a lluitar contra l'opressió, el fanatisme i el sexisme. Això és molt positiu i reflexa un despertar i una radicalització. Quina és la millor forma de lluitar contra l'opressió i la desigualtat?\nEl CMI recolza totes les demandes per la igualtat. Lluitam contra l'opressió de les dones i dels altres grups oprimits. Per a nosaltres, la lluita per l'alliberament de la dona, tot i això, no pot separar-se de la lluita contra el capitalisme, ja que l'opressió és una part inherent de la societat de classes i, per tant, només es pot combatre com a part de la lluita de classes en general.\nVa ser la Internacional Socialista la que va declarar el 8 de març com el Dia Internacional de la Dona el 1910, com un dia de lluita per les reivindicacions de la dona treballadora. En aquell moment, un dels principals problemes era el dret a votar de la dona. Les dones de classe alta i de la petita burgesia, les quals lideraven el moviment de la dona en aquell moment, veien la lluita pel vot de la dona com una finalitat en si mateixa, mentre que el moviment obrer la considerava un mitjà per a lluitar per la desigualtat real i l'emancipació de totes les dones. És per això que els iniciadors del Dia de la Dona varen fer posar l'accent en què era el Dia de la Dona Treballadora.\nPer a les dones de classe alta, la lluita per la igualtat era una lluita per a compartir els privilegis dels homes de la seva classe: el dret a ser advocades, metgesses, primeres ministres i altes executives. Per suposat que defensam el dret de la dona a ser qualsevol d'aquestes professions, però al mateix temps sabem que per a la gran majoria de les dones això no canvia les coses. Margaret Thatcher a Gran Bretanya, i Angela Merkel a Alemanya no han millorat la situació de la dona, sinó tot el contrari. De la mateixa manera que si Hillary Clinton s'hagués convertit en presidenta dels EUA, no hauria millorat les coses per a les dones a aquest estat, ni per a les dones dels estats subjectes a la intervenció imperialista dels EUA.\nLes carreres de les dones polítiques, presidentes executives i acadèmiques se sustenten sobre el treball mal remunerat de les dones que netegen, cuinen i crien als seus fills. Les dones de l'elit de la societat estan a favor de la igualtat fins que es comencin a reclamar augments de salaris i millors condicions per a les treballadores mal remunerades que fan possibles les seves carreres.\nS'ha avançat molt des del primer Dia de la Dona Treballadora el 1910. A molts països, les dones han aconseguit el dret a votar, el dret a l'educació, existeix una legislació que prohibeix la violència sobre la dona, i molts estats també tenen lleis d'igualtat salarial. I, encara així, no tenim una autèntica igualtat. Inclús a estats amb plena igualtat davant la llei, encara hi existeix la violència i l'opressió, i les dones segueixen rebent un salari significativament menor que no els homes a tots els països. La igualtat formal no aborda la causa primera i no resoldrà el problema per si mateixa. L'opressió té les seves arrels a la societat de classes, igual que l'abús, la violència, el sexisme i el fanatisme.\nEl capitalisme és un sistema basat en l'explotació de la classe treballadora. Una petita capa de la part superior de la societat s'enriqueix mitjançant el treball no pagat als treballadors. L'única forma en què poden mantenir-se al poder és a través d'una política de divideix i venceràs: divideixen els treballadors segons la seua nacionalitat, religió, orientació sexual, gènere i qualsevol altra cosa que puguin trobar. Mitjançant els mitjans de comunicació fan tot el que poden per a sembrar l'odi i el xovinisme. L'única manera de combatre això és a través de la unitat de la classe treballadora i amb els mitjans de lluita de la classe treballadora; és a dir, manifestacions, vagues i mobilitzacions massives.\nAquest carreró sense sortida de la societat està produint ira i frustració generalitzades. A un estat rere altre veim a la classe obrera i a la joventut prenent els carrers. Però aquestes protestes han assumit un caràcter diferent que al passat. Durant l'auge de la postguerra, el sistema s'hauria pogut permetre atorgar reformes. Avui, les reformes positives dins de la societat capitalista estan fora de l'ordre del dia.\nAixò està començant a ser percebut per la gent, no d'una manera clarament formulada, sinó com un sentiment general que no podem seguir vivint ja dins dels límits de la societat existent. Les protestes no només plantegen demandes sobre qüestions concretes, sinó que també plantegen el dret a la dignitat i al respecte, com vàrem veure a la Primavera Àrab, on les dones hi va jugar un paper important a la lluita per a derrocar a Mubarak i a aquella lluita també varen alterar la relació entre homes i dones.\nÉs un senyal segur que les coses estan canviant quan les capes més oprimides, com la dona, comencen a moure's i es posen al front de la lluita. La crisi capitalista capgira la vella estabilitat; la societat s'està corroint i, amb ella, la cultura també s'està degradant. La classe dominant, desesperada per aferrar-se al poder, depèn cada vegada més que del sexisme, del racisme i de les altres formes de verí divisionista. Però el capitalisme no desapareixerà per si mateix. Ha de ser derrocat mitjançant una revolució socialista.\nUna revolució socialista introduiria una economia planificada democràticament que asseguraria les bases materials per a acabar amb la desigualtat i l'opressió. A una economia planificada, la riquesa produïda s'usaria en benefici de la majoria, no d'uns pocs. La jornada laboral es reduiria immediatament, donant a totes les persones temps per a participar a la gestió de la societat. S'assignarien els recursos necessaris al benestar, i es dedicarien investigació i recursos a eliminar la càrrega de les tasques domèstiques, proporcionant a la societat serveis socials públics tals com llars d'infants, sanitat, educació, menjar comunitari barat i d'alta qualitat, neteja, atenció i cuidat d'infants, malats i majors, etc.\nAixò asseguraria les bases materials per a què les dones i els homes començassin a ser vertaderament lliures per a desenvolupar el seu potencial com a éssers humans sense cap restricció material. Quan s'eliminin les bases materials per a la desigualtat i l'opressió, la base del xovinisme, del sexisme i etc., començarà a pansir-se i finalment s'extingirà.\nLa lluita pels drets de la dona, la lluita per la igualtat, és una lluita per l'alliberament de tota la humanitat, una lluita per la revolució socialista!


Els Abismes Siderals: Commoció a Austràlia\nEra una fresca tarda de dissabte, els bessons dels MacOreal estaven jugant alegrement al parc Soley del centre de Sidney. Estaven al càrrec de la seva avia paterna, l'adorable Dolly MacOreal, coneguda per les seves galetes laxants i per no tenir ni idea de jugar al Bridge tot i ser la presidenta del Club Nacional de Bridge per a dones grans o amb menopausa precoç.\nEls nens estaven corrent amunt i avall mentre es disparaven amb les pistoles galàctiques de l'ultima pel·lícula de Disney simulant la persecució de les diverses tribus aborígens per part dels colons fundadors de l'actual Austràlia caucàsica.\nLa intensitat del combat va fer que en Jimmy, el menor dels bessons de set anys, s'amagues darrera d'uns matolls espesos mentre el seu germà Kevin, el major de set anys, el buscava en direcció contraria amb la sana intensió de fer-lo esclau de la corona Britànica.\nEntre la gentada i els crits de la mainada el parc era una olla de grills descomunal i en Kevin es va desorientar pel que va decidir tornar a la seva caserna imaginaria a descansar.\nLa Dolly estava xerrant de la publicitat enganyosa dels allargadors de penis amb les altres avies que també feien de cangurs gratuïtes sense drets sindicals quan va veure en Kevin caminar sol i amb la mirada baixa.\n-Kevin, que passa que no jugues? I el teu germà, on és?\n-Aquell fill de puta se m'ha escapat. Els salvatges no entenen que la civilització els mata pel seu bé.\n-Mare de Deu, us he dit mil cops que no jugueu al genocidi de civilitzacions que després no hi ha qui us trobi i no us vull perdre de vista.\nVa agafar el nen per la mà i va començar una recerca visual per l'entorn. Al cap de cinc minuts va cansar-se de buscar i va demanar ajudar al senyor Donalson, encarregat del parc i imputat per assetjar a les noies solteres que duien a passejar el gos a les hores solitàries, que immediatament va mobilitzar una brigada d'emigrants en situació irregular, que estaven netejant el sota bosc, perquè pentinessin les tres hectàrees vegetals del parc.\nLa recerca no va tenir els resultat esperats perquè en comptes del nen es van trobar amb un amagatall camuflat entre uns arbustos ple de drogues psicodèliques i de fotografies del senyor Donalson en roba interior i fent posturetes insinuants i, a la part no accessible al public darrera d'uns arbres de fulla caduca, van topar-se amb una plantació de marihuana de grandària considerable, amb més fotografies d'en Donalson, aquest cop vestit de ciclista i fumant porros al costat de les plantes il·legals mentre feia el senyal de la victòria a la càmera.\nLa policia municipal va fer-se càrrec del tema, va requisar les proves i va detindre a un senyor Donalson consternat que deia “però com collons m'han relacionat a mi amb tota aquesta merda?”.\nEn Jimmy però, no va donar cap senyal de vida o de mort i per tant se'l va donar per desaparegut de manera oficial.\nLa noticia va córrer com la pólvora als mitjans de comunicació i la commoció al país va ser considerable. Els telenotícies treien la fotografia d'en Jimmy i les declaracions d'en Kevin dient que el seu germà era un trampós ja que els aborígens salvatges s'haurien de deixar exterminar.\nEls pares del nen demanaven ajuda a les autoritats i al public en general i aprofitaven per reclamar una indemnització a la companyia aèria que els va extraviar una maleta feia un parell d'anys i encara no els havien pagat ni un ral.\nLa policia federal va muntar un dispositiu amb més de 150 homes i algunes quantes dones per la operació “¿on està Jimmy?” (en honor al nom del nen), el cap de la investigació era el veterà Frank Burniguer.\nEra un home bastant conegut a casa seva i amb un aspecte de rigorositat o al menys, de tenir sempre mal d'estomac.\nPer ell ser policia era una feina que no requeria dels estudis de medicina que no tenia.\nLi agradava tant el basquet que va fer un organigrama dividint els agents en grups de cinc persones, segons la seva alçada, i va activar dues línies telefòniques per rebre pistes falses de la població civil i per poder encarregar pizzes a l'hora de sopar.\nEls forenses i els franctiradors van passar a la reserva ja que de moment no havia aparegut cap cadàver per obrir ni cap segrestador amb un cap per foradar.\nVan tenir problemes amb la policia local a l'hora de fer servir els gossos entrenats per la recerca de persones ja que el Parc Soley tenia prohibit l'entrada d'aquest tipus d'animals des de que el senyor Donalson es dedicava a assetjar a les solteres que els treien a passejar.\nLlavors ho van intentar amb gats però no va ser el mateix ja que nomes van localitzar dos caus de rates i un platet amb llet a temperatura ambient.\nEn Frank Burniguer no s'estava per ximpleries i va fer interrogar a tots els testimonis presents al parc, incloent als menors, i va prohibir l'us de telèfons mòbils a tots els agents degut a un estudi no concloent que havia llegit a una revista dominical que insinuava que potser podien provocar càncer o leucèmia o mal de panxa.\nNo van aconseguir treure l'aigua clara de res i es van gastar un dineral en cabines telefòniques.\nQuan en Frank va insinuar que potser en Jimmy tenia una doble vida, i que l'assumpte podria ser una venjança de la màfia dedicada a la compra venda d'electrodomèstics, va ser destituït del cas de manera fulminant i van organitzar un sorteig entre la resta d'agents, sense denuncies d'abús policial, per trobar el substitut.\nL'agraciat va ser en Lorenzo Maldonado que va poder fer-se entendre gracies a un traductor, ja que per a ell, l'anglès era un idioma més o menys folklòric.\nEn Lorenzo era un turista peruà voluntari de les brigades anti incendis que va enviar malament la documentació a l'hora de reclamar una ampliació de l'horari del metro.\nEl primer que va fer va ser anar a buscar un vident que els donés alguna pista de on buscar el cadàver, ja que per ell, pensar que el nen continuava viu, després de casi 3 hores, era una imbecil·litat d'ingenus que nomes servia per fer patir encara més a la família.\nAixí que va fer que els tècnics manipulessin una imatge del nen amb el Fotoxop perquè sembles un mort amb un dia de descomposició i va fer distribuir cartells on es preguntava si algú l'havia vist enterrat en algun lloc.\nVan rebre diverses trucades sobre el tema i gracies a això es van trobar mitja dotzena de cosos de nens desapareguts però per desgracia cap era el d'en Jimmy.\nEl vident va dir que no rebia cap senyal d'ultra-tomba del nen i que no creia que estigues mort, sinó que ell el percebia feliç i tranquil, tot mirant la tele i menjant unes pastes de xocolata.\nEn Lorenzo Maldonado va fer detindré al vident per incompetent i per voler desviar el rumb de la investigació amb teories fora de tota lògica raonable.\nUna parella de jubilats van assegurar que creien que havien vist el nen de la mà d'un senyor amb gavardina i d'aspecte sospitós. Deien que l'home mirava al nen amb intensitat mentre bavejava i deia coses estranyes i incomprensibles com ara “mmm ara veuràs. mmm et violaré mmm et mataré.. mmm i després agafaré una metralleta i aniré a una guarderia i faré una matança mmm”\nEn Lorenzo va quedar horroritzat perquè sospitava que aquell home podia fer mal a algú.\nEls jubilats van creure que ja havien vist a aquell home algun cop, sí, creien que es tractava del seu veí del pis de dalt, sí, era evident que era ell, es deia Eddy Davis i era perruquer amanerat, un home amb el que curiosament havien tingut un judici ja que els havia denunciat per posar la musica molt alta a les tantes de la matinada.\nVan perdre el judici però deien que no li guardaven cap rancúnia.\nVan donar una ordre de detenció del tal Eddy Davis però, en comprovar-se de que feia uns set dies de que era de viatge a Bèlgica, van tenir que donar una ordre de recerca internacional mitjançant la Interpol.\nLes fotografies del nen i del seu presumpte segrestador sortien tota l'estona als programes sensacionalistes de la televisió. Tothom estava horroritzat del desconsol de l'avia Dolly i de la indiferència emmurriada del seu germanet Kevin.\nNomes havien passat quatre hores des de que va desaparèixer la criatura i ja s'havia posat en marxa tota una infraestructura mediàtica i policial sense precedents al país dels cangurs.\nLa iaia Dolly estava agafada de la mà d'un plorós Lorenzo Maldonado al plató del programa “Nens robats i esquarterats” quan li va sonar el mòbil en ple directe.\n-Iaia, com és que no veniu a casa?\n-Jimmy ets tu?\n-Sí, sóc a casa teva. Me refugiat del mal parit d'en Kevin aprofitant que tenia les claus i que vius al costat del parc. Te deixat molts missatges al teu mòbil. He estat mirant la tele i menjant pastes, i després he fet una becaina. Penjo que ara fan el Bob Esponja, adéu.\nLa senyora Dolly va penjar el telefon, es va aixecar i va marxar mentre deia “falsa alarma, falsa alarma, en Jimmy està bé a casa meva, apa adéu siau, me'n vaig al Super que no tinc sucre a casa”.\nTots es van quedar perplexos, i mentre la presentadora felicitava a un Lorenzo Maldonado emocionat aquest va dir les ultimes paraules en directe.\n-Serà millor que a partir d'ara donem un marge de 24 hores abans de donar a algú per desaparegut de manera oficial. Peró no oblidem que el més important en aquests moments es que aquest individuo repugnant del Eddy Davis no quedi impune dels seus crims fastigosos.\nBy RUFUS a les 14:39\nLa mateixa història, ambientada a Granollers, perd atractiu.\nVes quina tonteria acabo de dir, però oi que és cert!?\nUna història interessant :) Llegiré altres posts teus de seguida que pugui.\nGràcies pel comentari de l'altra dia al meu blog ;)\nCollons, quina història, delirantment divertida, humor del que m'agrada, boníssim, un plaer! Muacks!\njajaja vaya lio el que armaron esos dos. que buena historia!\nPatricia 333 Diu...\nMuy buena La historia GRACIAS por visitar mi blogg\nMaik Pimienta Diu...\nEso es una abuela preocupada tú, nada más encontrarlo, a por azúcar!!!\nMiss otras y yo Diu...\nRecién lei su comentario, y es asi, mi perro tiene luz, nunca le quise enseñar ningún truco para que fuera solo como el quisiera ser, y se defiende bastante bien:P\nLo de la guerra de almohadas es claramente por conveniencia, si me rió me llegan la boca de polifón, no es justo!!!\nque recuerdos me trae el catalán, alguna vez le comenté que nací en mallorca?\nqué lío, me gustó, me pareció una historia muy cómica.\nHace mucho que no me daba una vuelta por acá, no tengo idea si este es un post reciente o antiguo porque me salen puras XXXXX en el lugar de la fecha.\njejeje,muy buena historia,Rufus.Petons***\nSteam Monkey Diu...\nHas tornat? On cony posa l´any de la publicació???????\nte vi en un blog vecino y te recordé...no sé cómo llegaste a él, pero creo que fue a través de mí.\nCirces from the other sea\nEso es lo que se conoce como daño Colateral, simpatica historia\nQuin gust, llegir bones històries" Et recomano el llibre "EL HOMBRE QUE AMABA LOS PERROS", de Leonardo Padura, Tusquets.\nesto está ke arde con lus spams\nmartes, marzo 08, 2005 losing time.\nJo,estás verdaderamente missing.Beso***\nOriol López Diu...\nMolt bona història que provoca una bona reflexió sobre el tractament que es fa de casos similars. Tot i que estigui escrit en clau d'humor, no és gaire lluny de la realitat.\nYo quiero historias del perrito llamado RABITO.\nEsta molt interesant el teu blog!


Tres tons de negre | Lluís Llort | Barcelona | Llibres | El Punt Avui\nTres tons de negre Tres tons de negre Tres tons de negre Tres tons de negre + Tres tons de negre E-mail\nIsabel-Clara Simó (‘La sarbatana’), Teresa Solana (‘Octubre’) i Joan Carles Ventura (‘Em diuen Fletxa’) són les tres darreres apostes de la col·lecció Crims.cat\nIsabel-Clara Simó presenta "La sarbatana" JOSEP LOSADA.\nTeresa Solana presenta "Octubre" JUDIT TORRES.\nL'autor valencià Joan Carles Ventura MER BISBAL.\nTres tons de negre Tres tons de negre Tres tons de negre Tres tons de negre Tres tons de negre E-mail\nTeresa Solana ambienta la seva novel·la entre el 20 de setembre i l’1 d’octubre de l’any 2017\nTots tres autors mostren un bon domini dels diàlegs, cadascú amb el seu estil característic\nLa col·lecció Crims.cat de novel·la negra i policíaca en català, que dirigeix Àlex Martín i publica l’editorial Alrevés, continua sumant títols interessants. Els tres últims són de dos valencians i una catalana, de dues dones i un home, un amb premi i dos sense, dos amb inicial de cognom S i un V, tres veus, tres estils, tres registres.\nEl 44, Em diuen Fletxa, del periodista valencià Joan Carles Ventura, va guanyar el darrer premi Memorial Agustí Vehí, que es concedeix durant el festival de Tiana Negra. “Un relat de suspens amb un cert rerefons historicista i amb aires negres i tragicòmics”, la defineix l’autor. Es tracta d’una novel·la de ritme àgil, molt d’humor i una riquesa lingüística admirable que mostra en els abundants diàlegs.\n“He tingut la sort de residir al País Valencià, Catalunya i les Illes Balears; això m’ha permès poder parar bé l’orella i gaudir de l’enorme varietat dialectal de la nostra llengua fins a acabar convertir-me’n en amant pertinaç i filòleg diletant. Cal reivindicar l’immens tresor lèxic que tenim”, afirma Ventura.\nAmb Em diuen Fletxa, recrea un llenguatge col·loquial proper al que s’empra a la zona central de València, on se situa la trama, que té lloc a finals dels anys vuitanta, quan un detectiu peculiar investiga la desaparició d’una noia, en què pot estar implicat un empresari.\nEl Fletxa és un refregit, paròdic fins a cert punt, “que beu dels clàssics detectius hard-boiled de les novel·les pulp americanes de l’època daurada del gènere (Sam Spade, Philip Marlowe...)”. Però també del contestatari Toni Butxana, de Ferran Torrent, i de la intrèpida Lònia Guiu, de Maria Antònia Oliver i, en especial, del Doc Sportello, de Thomas Pynchon. “El meu Fletxa i l’Sportello serien gairebé com cosins germans!” Ventura avança que tornarem a llegir històries del Fletxa, i del seu amic cràpula i policia secreta Tato i la tieta Ampariues Fletcher.\nL’autor, a més, fa un retrat viu i crític de l’època. “Em pareix un període fascinant de la història recent del País Valencià: a nivell de joventut, disbauxa, llibertats socials i personals i, sobretot, de creativitat artística; la Moguda Valenciana va suposar un moviment d’avantguarda cultural veritablement reeixit”, comenta. I no s’està d’afegir-hi que “tot va derivar en una forma d’oci massificat i tòxic que va generar un estereotip pervers i una mala imatge col·lectiva: la Ruta del Bakalao i la corrupció política són les dues grans taques d’ignomínia que han perseguit els valencians”.\nLa tardor del 2017\nEl 45 és Octubre, de Teresa Solana. L’autora barcelonina presenta la tercera novel·la protagonitzada per la inspectora dels Mossos d’Esquadra Norma Forester. El cas del cadàver d’un home que apareix mort d’un cop al cap al seu apartament de Gràcia és investigat per la Norma, l’anacrònic sotsinspector Agustí Carrasco i dos policies nous a la sèrie, la caporal Busquets –que té una família que es dedica a esculpir i vendre imatges religioses i que té de parella una escriptora de novel·la negra– i el sergent Alberich –professor de llengües clàssiques que va decidir fer-se mosso davant la manca d’alumnes.\nTot plegat té lloc en un període de temps que ja és històric. “Volia escriure una novel·la on es reflectís el que els ciutadans vam viure els dies previs al referèndum de l’1 d’octubre del 2017, començant amb els fets del 20 de setembre davant la conselleria d’Economia”, explica Solana, que viu a Oxford des de fa uns anys. “El 2017, a Anglaterra es parlava molt de Catalunya. Les imatges de la policia pegant a ciutadans indefensos que només volien votar van impactar moltíssim i els anglesos estaven escandalitzats. Ara, però, la crisi del Brexit ho acapara tot, i, de retruc, el tema de la independència d’Escòcia torna a estar damunt la taula. De tota manera, a Londres hi ha un CDR molt actiu...”\nTeresa Solana –amb força obra traduïda, una narració nominada aquests dies a l’important premi Dagger, de la Crime Writers Association, i que aviat viatjarà a Toronto i a Istanbul convidada per dos destacats festivals–, a Octubre tenia un objectiu, a més de la part d’investigació i de la vida domèstica de la protagonista, amb el marit, la mare, la filla i la tieta, característics de la sèrie. “Volia mostrar el que vaig viure, i visc, en primera persona. La societat catalana no està fracturada, tot i que alguns ho han intentat fer creure. No hi ha cap problema de convivència interna.”\nSobre com veu això de la independència, ho té clar: “Complicat, però ha vingut per quedar-se. La resposta repressiva de l’Estat espanyol, amb la sentència i la negació al diàleg, ens reafirma als qui pensem que l’encaix és impossible. Cal plantar cara, com s’està fent aquests dies, i internacionalitzar el conflicte.”\nUna arma inusual\nEl número 46 és La sarbatana, d’Isabel-Clara Simó. L’autora valenciana ha estat molt prolífica, amb una seixantena llarga de títols en diversos gèneres i una vintena de premis, l’últim dels quals, el Premi d’Honor de les Lletres Catalanes, que el 2017 encara va poder rebre de mans de Jordi Cuixart, abans que fos empresonat.\nA La sarbatana, amb la solvència habitual i uns diàlegs esmolats –característica, aquesta dels bons diàlegs, comuna a tots tres autors–, Simó ens presenta quatre personatges: un matrimoni madur que es retira a viure a una casa en una zona rural, un camperol que els ajuda a instal·lar-se fent les feines més dures i un veí una mica més jove, vidu recent, que també s’acaba de mudar a la zona. El joc entre observats i observadors ens durà fins al crim.\nEstà narrat segons el punt de vista alternat d’ell i d’ella. “És un recurs que fa servir molt la meva admirada Patricia Highsmith; et dona perspectives diferents del mateix afer; no és la primera vegada que el faig servir”, explica Isabel-Clara Simó.\nQuan s’ha escrit i matat tant com ella, cal tenir imaginació per fer-ho. “Feia temps que tenia present una sarbatana... He viscut setze anys a l’Ametlla del Vallès i tenir espai lliure fa que t’acostis més a la natura. Vaig trobar una canya i em va venir de sobte la idea de la sarbatana.”\nI d’on surt la inspiració quan s’ha escrit tant? “No és inspiració, és ofici. I la temàtica és de la mida de la Via Làctia. El que compta és què vols dir, no l’argument. Afegeixo que l’art no és útil –i la literatura és art, oi que sí?–, i que qui vulgui coses útils, que vagi a la ferreteria”, afirma una autora sempre d’opinions clares.\nEl Punt Avui. Girona 22-10-2019, Pàgina 40\nEl Punt Avui. Nacional 22-10-2019, Pàgina 28


La UEA crea una Xarxa d’Assessors per a la digitalització de les empreses - Notícies UEA - Actualitat - Unió Empresarial de l´Anoia\nInici Actualitat Notícies UEA La UEA crea una Xarxa d’Assessors per a la digitalització de les empreses\n Neix un grup d'assessors voluntaris en digitalització per ajudar a les empreses a afrontar la situació pel COVID-19\n La UEA recull les demandes i necessitats directes de les empreses\n El grup UEA Lab 4.0 constata que les necessitats tecnològiques s'han accentuat amb la crisi del COVID-19\nEl teletreball, accedir als documents, carpetes i materials del despatx, poder controlar els processos a distància, gestionar els equips i les persones, la comptabilitat, els processos productius, la limitació d'accés a les instal•lacions, les vendes ... La crisi del COVID 19 ha provocat que la majoria de processos i tasques habituals per a tots tipus d'empreses, comerços, despatxos i serveis hagi quedat alterat per les restriccions de la mobilitat i el confinament.\nEl grup de treball UEA LAB 4.0, format per empreses, experts i actius tecnològics de la comarca, ha creat una Xarxa d'Assessors Tecnològics voluntaris per tal de poder ajudar a totes les empreses, que, per la situació provocada pel coronavirus tenen problemes per mantenir la seva feina i les seves tasques del dia a dia.\nAixí, totes aquelles empreses que tinguin algun problema per treballar amb normalitat o que la situació actual els impedeixi desenvolupar les seves tasques, rutines i processos habituals, siguin les que siguin, poden posar-se en contacte amb la UEA que analitzarà la situació i les necessitats i rebran l'assessorament d'un expert per trobar la millor solució a la seva necessitat. Igualment aquest grup d'assessors i experts estan a disposició de totes aquelles empreses i professionals que vulguin fer algun canvi o millora en el seu funcionament, processos o manera de treballar per tal de diversificar la seva activitat o fer la seva empresa més resistent a les necessitats i exigències d'aquest moment de crisi, en vistes a que es pugui allargar en el temps.\nDes del grup UEA LAB 4.0 es fa una crida a totes les empreses que necessitin un cop de mà que es posin en contacte amb l'entitat, però també a aquelles empreses i experts tecnològics que vulgin participar d'aquesta xarxa d'assessors per tal de donar un cop de mà al teixit empresarial de la comarca. Ho podeu fer a través d'aquest formulari o també, tota empresa que estigui interessada pot contactar amb la Unió Empresarial de l'Anoia, amb uea@uea.cat o al telèfon de l'entitat 938052292\nIgualment des de l'entitat i amb la col•laboració d'aquests experts s'estan oferint sessions webinars per apropar eines i estratègies per facilitar la situació actual. El proper 18 de maig tindrà lloc una sessió amb la Directora General d'Indústria, Matilde Villarroya, per conèixer les propostes i accions que ofereix la Generalitat a nivell de digitalització de les empreses, ajudes i propostes.


Què li passa a Moyà?\n23 abril 2021 04:38\nEl palmesà, a punt de fer 29 anys, atravessa el pitjor moment de joc i resultats des que és professional\nGONZALO NADAL | 20 agost 2005\nFou el millor tennista del món el 15 de març del 1999, i es convertí en el primer espanyol en assolir el lloc més alt del rànquing de l'ATP des del 1973. Durant els següents anys no pogué mantenir el nivell però sempre es mogué entre els deu primers. Després d'un 2004 ple de lesions, la victòria amb Espanya en la Davis, en la qual Moyà tingué un paper fonamental, semblava que seria el punt d'inflexió cap a una recuperació física i mental que l'havia de fer tornar a l'elit del tennis. I així començà la temporada, sumant el primer títol en joc a Chennai, a l'Índia. Però fou un miratge. Dues setmanes després perdé en primera ronda de l'Open d'Austràlia, el Grand Slam que el va fer famós en el 97, quan arribà a la final amb just 20 anys. Fou una gran decepció. Els eterns problemes físics van aparèixer de nou, aquest pic a l'espatlla, i Moyà alternà renúncies a la competició, la més dolorosa a Wimbledon, amb derrotes en primera ronda de torneigs en els quals sempre havia aconseguit bon resultats, com són Sydney, Montecarlo, Roma o Mont-real.\nA punt de complir 29 anys, Moyà viu l'explosió del fenomen Nadal davall la seva ombra. Ha passat en sis mesos de ser el número 5 del món a baixar fins al lloc 24 de la Cursa de Campions i al 33 de la Llista d'Entrades. Mai havia sumat tan pocs punts com aquesta temporada. Estam vivint el final de la seva carrera?


30 de novembre de 1918 La Mancomunitat acorda la creació de l’Escola Especial d’Infermeres Auxiliars de Medicina\nLa Mancomunitat acorda la creació de l’Escola Especial d’Infermeres Auxiliars de Medicina.\n1982 En la setena edició de la Documenta de Kassel es dóna a conèixer Miquel Barceló\nEl pintor mallorquí Miquel Barceló es dóna a conèixer en la setena edició de la Documenta de Kassel.\n1982 Estrena dels films La plaça del Diamant. Som i serem. Història de la Generalitat de Catalunya de Jordi Feliu, i Barcelona Sud, de Jordi Cadena\nEstrena dels films La plaça del Diamant. Som i serem. Història de la Generalitat de Catalunya de Jordi Feliu, i Barcelona Sud de Jordi Cadena.\n5 de juny de 1993 La Unió Esportiva Lleida puja a la primera divisió de futbol\nLa Unió Esportiva Lleida puja a la primera divisió de futbol.\n1876 Es publica "La Família Cristiana"\nEs publica el setmanari "La Família Cristiana", que inaugurà la premsa religiosa d’abast general.\n1238 Fundació dels convents de Sant Francesc i la Mercè a València\nFundació dels convents de Sant Francesc i la Mercè a València.\n7 d’octubre de 1931 S'estrena L’hostal de la Glòria, de Josep Maria de Sagarra i Castellarnau\nJosep Maria de Sagarra i Castellarnau estrena L’hostal de la Glòria.\n1966 Creació del grup d’artistes valencians Equip Realitat\nEs crea el grup d’artistes valencians Equip Realitat, fundat per Jordi Ballester i Joan Cardells.\n1708 El compositor Josep Prades escriu l’Ópera al Patriarca San José\nEl compositor valencià Josep Prades escriu l’Ópera al Patriarca San José.\n20 de desembre de 1965 Joan Marsé i Carbó guanya el premi Biblioteca Breve\nJoan Marsé i Carbó guanya el premi Biblioteca Breve amb l’obra Últimas tardes con Teresa.\n1860 Fundació de l’Ateneu Català\nFundació de l’Ateneu Català a Barcelona.\n1591 El Concili de Tarragona obliga a predicar en català al Principat\nEl Concili de Tarragona obliga a predicar en català al Principat.\n1840 Claudi Lorenzale i Sugrañes, professor supernumerari de l’escola de la Llotja\nClaudi Lorenzale i Sugrañes, introductor del natzarenisme, és nomenat professor supernumerari de l’escola de la Llotja, des d’on projecta una gran influència.\nMarç de 1924 Un grup d’intel·lectuals castellans escriu un document en defensa del català, perseguit per la Dictadura\nUn grup d’intel·lectuals castellans escriu un document en defensa del català, perseguit per la Dictadura.\n1805 Estrena de Joan i Eulàlia o el sarau de la patacada, de Josep Robrenyo i Tort\nEstrena de Joan i Eulàlia o el sarau de la patacada, sainet de Josep Robrenyo i Tort.\nAbril de 1986 Aprovació de la Llei de normalització lingüística a les Illes Balears\nEl Parlament balear aprova la Llei de normalització lingüística a les Illes Balears.\n1770 Joan Baptista Muñoz, Cosmògraf Major d’Índies\nEl valencià Joan Baptista Muñoz és nomenat Cosmògraf Major d’Índies.\n1879 Es comença a publicar "El Violón. Instrument polítich desilustrat tocat a 4 mans i 2 tons"\nEs comença a publicar a Mallorca "El Violón. Instrument polítich desilustrat tocat a 4 mans i 2 tons".\n1276 Col·legi de Miramar per a l’estudi de les llengües orientals\nRamon Llull funda el col·legi de Miramar per a l’estudi de les llengües orientals.\n1932 Josep Estalella i Graells, nomenat director de l’Institut-Escola de Barcelona\nEl físic i químic català Josep Estalella i Graells és nomenat director de l’Institut-Escola de Barcelona.\n1845 Francesc Vendrell de Pedralbes i Estaper publica Ensayo de un catecismo social para la educación primaria\nFrancesc Vendrell de Pedralbes i Estaper, cirurgià i filòsof, publica Ensayo de un catecismo social para la educación primaria, de tendència rousseauniana.\n24 d’octubre de 1536 Al Saló del Consell de Cent de Barcelona s’inauguren les lliçons de Gramàtica i Poètica de la Universitat de Barcelona\nS’inauguren les lliçons de Gramàtica i Poètica de la Universitat de Barcelona al Saló del Consell de Cent de Barcelona.\n1987 Creació del grup instrumental i vocal la Capella Reial\nEl gambista Jordi Savall crea la Capella Reial, grup instrumental i vocal dedicat a la interpretació de música religiosa.\n1776 Ramon Llàtzer de Dou obté una càtedra de decretals i dret civil a la universitat de Cervera\nRamon Llàtzer de Dou obté una càtedra de decretals i dret civil a la universitat de Cervera.\n1881 Es comença a publicar a Barcelona el diari "La Vanguardia"\nPer iniciativa de Carles i Bartomeu Godó i Pié, d’Igualada, es comença a publicar a Barcelona el diari "La Vanguardia", de caràcter liberal dinàstic, que el 1898 tirarà 14.000 exemplars diaris.\n1974 Creació de nous espais en català a TVE de Barcelona\nTVE de Barcelona crea nous espais en català: “Nova Gent”, “Mirador”, “Taller de Comèdies”.\n6 d’octubre de 1982 Apareix l’edició barcelonina de "El País"\nApareix l’edició barcelonina del diari "El País".\n1865 Es comença a publicar la revista literària "Calendari Català" a Barcelona\nEs comença a publicar la revista literària "Calendari Català" a Barcelona, dirigida per Francesc Pelagi Briz.\n1918 Aparició del primer número de “La Correspondencia de Valencia”\nApareix el primer número de “La Correspondencia de Valencia”.\n1628 Mor el pintor Francesc Ribalta\nMor el pintor Francesc Ribalta.\n14 de gener de 1942 La pel·lícula “Raza”, dirigida per José Luis Sáenz de Heredia i amb guió de Franco, s’estrena Barcelona\nS’estrena al cinema Coliseum de Barcelona la pel·lícula Raza, dirigida per José Luis Sáenz de Heredia i amb guió de Franco.\n1848 Primera edició del Catecisme de la Doctrina Cristiana d’Antoni Maria Claret i Clarà\nPrimera edició del Catecisme de la Doctrina Cristiana d’Antoni Maria Claret i Clarà.\n8 de setembre de 1901 Inauguració de la primera Escola Moderna\nL'Escola Moderna, oberta a Barcelona, al carrer Bailèn, al número 56, tingué als seus inicis 30 alumnes, dels quals 12 eren noies. L'Escola fou el projecte fonamental de la vida de Francesc Ferrer i Guàrdia.\n1820 Francesc Xavier de Bolòs i Germà publica Noticia de los extinguidos volcanes de la villa de Olot\nFrancesc Xavier de Bolòs i Germà publica Noticia de los extinguidos volcanes de la villa de Olot, on els dóna a conèixer per primer cop.\n1 de juliol de 1790 “Diario de Valencia”\nApareix el “Diario de Valencia”\n1990 Lluís Pascual i Sánchez, nomenat director del Théâtre de l’Odéon de París\nLluís Pascual i Sánchez és nomenat director del Théâtre de l’Odéon de París, després d’haver deixat la direcció del Centro Dramático Nacional de Madrid.\n1782 Bartomeu Ramis publica la seva Colección de plantas que crecen naturalmente y sin cultivo en Menorca\nBartomeu Ramis publica la seva Colección de plantas que crecen naturalmente y sin cultivo en Menorca.\n1977 Vicent Escrivà i Soriano i Carles Mira i Franco duen a terme respectivament les pel·lícules El virgo de Visanteta i La portentosa vida del padre Vicente\nEls realitzadors valencians Vicent Escrivà i Soriano i Carles Mira i Franco duen a terme respectivament les pel·lícules El virgo de Visanteta i La portentosa vida del padre Vicente.\n3 de gener de 1987 La Fura dels Baus guanya el premi Ciutat de Barcelona de teatre per l’obra Suz o Suz\nLa Fura dels Baus guanya el premi Ciutat de Barcelona de teatre per l’obra Suz o Suz.\n1869 Primers nuclis internacionalistes\nConstitució dels primers nuclis internacionalistes. Comencen a publicar-se els periòdics "La Federación", a Barcelona, i "El Obrero", a Palma de Mallorca, el primer periòdic obrerista balear.\n1922 Antoni Rovira i Virgili inicia la Història Nacional de Catalunya\nAntoni Rovira i Virgili inicia la Història Nacional de Catalunya.\n30 de novembre de 1947 Primer concert de la Coral Sant Jordi, a Rubí\nLa Coral Sant Jordi ofereix el seu primer concert a Rubí.\n11 de maig de 1906 “El Poble Català” esdevé un diari\n“El Poble Català” es transforma en diari. A partir de 1909 es lliga a la Unió Federal Nacionalista Republicana fins el 1914.\n1831 La nova plaça de Sant Jaume, de l’arquitecte Josep Mas i Vila\nL’arquitecte Josep Mas i Vila enderroca l’església de Sant Jaume i mutila part de l’antiga casa de la Ciutat de Barcelona per crear la nova plaça de Sant Jaume.\njuny de 1972 Apareix a Andorra la revista “Posobra”\nApareix a Andorra la revista “Posobra”.\n1787 Creació d'una Escola de Comerç a Barcelona\nLa Junta de Comerç de Barcelona crea una Escola de Comerç.\n1886 Jacint Verdaguer publica Canigó\nEl poeta Jacint Verdaguer publica el poema èpic Canigó, cant a les arrels d’una Catalunya mítica.\n1379 Fundació de la Universitat de Perpinyà\nFundació de la Universitat de Perpinyà.\n1935 Es funda la Societat Catalana de Geografia\nEs funda, com a filial de l’Institut d’Estudis Catalans i sota els auspicis d’Eduard Fontserè, la Societat Catalana de Geografia. El primer president n’és Pau Vila.\n1980 Fallida del “Diari de Barcelona”\nFallida del “Diari de Barcelona”.\n21 de juliol de 1989 Constitució del Comitè Olímpic de Catalunya (COC)\nEs constitueix davant notari el Comitè Olímpic de Catalunya (COC).\n1927 J.M. Batista i Roca organitza els Minyons de Muntanya\nJ.M. Batista i Roca organitza els Minyons de Muntanya, que tenen un caràcter clarament nacionalista.\n1691 Apareix a Barcelona el primer volum de les Decisiones et enucleationes criminales, seu praxis Regii Criminalis Concilii, Cathaloniae, curiarum inferiorum, necnon aliorum Tribunalium, Ecclesiasticorum, et Secularum de Pere d’Amigant\nApareix a Barcelona el primer volum de les Decisiones et enucleationes criminales, seu praxis Regii Criminalis Concilii, Cathaloniae, curiarum inferiorum, necnon aliorum Tribunalium, Ecclesiasticorum, et Secularum de Pere d’Amigant.\n11 d’abril de 1920 L’Institut de Fisiologia de la Mancomunitat de Catalunya s'inaugura a Barcelona\nS’inaugura a Barcelona l’Institut de Fisiologia de la Mancomunitat de Catalunya.\n1836 Excavació del temple romà de Barcelona\nLa Junta de Comerç promou l’excavació del temple romà de Barcelona.\n18 de novembre de 1058 Consagració de la catedral de Barcelona\n1796 El músic i matemàtic Antoni Eiximeno i Pujades publica Institutiones Philosophicae et Mathematicae\nEl músic i matemàtic valencià Antoni Eiximeno i Pujades publica Institutiones Philosophicae et Mathematicae.\n19 de març de 1882 Primera pedra de la Sagrada Família, segons el projecte de Francesc de Paula Villar\nEs col·loca la primera pedra del temple de la Sagrada Família, segons el projecte de Francesc de Paula Villar, a Barcelona.\n1982 "Presència" es converteix en el suplement dominical del "Punt Diari"\nLa revista "Presència" es converteix en el suplement dominical del "Punt Diari".\n1877 Jacint Verdaguer publica L’Atlàntida\nEl poeta Jacint Verdaguer publica el poema èpic L’Atlàntida.\n1239 Fundació del convent de Sant Domènec a València\nFundació del convent de Sant Domènec a València.\n1966 Inauguració oficial de la Càtedra Ramon Llull a Palma de Mallorca\nInauguració oficial de la Càtedra Ramon Llull a Palma de Mallorca.\n8 de gener de 1966 Primeres Jornades d’Estudi sobre la situació de la cultura catalana, a l'Ametlla del Vallès\nSe celebren a l’Ametlla del Vallès, a casa de Fèlix Millet i Maristany, les Primeres Jornades d’Estudi sobre la situació de la cultura catalana.\n1860 Inauguració a València de la primera plaça de toros d’obra\nS’inaugura a València la primera plaça de toros d’obra.\n27 de juliol de 1936 Creació del Consell de l’Escola Nova Unificada (CENU)\nEs crea el Consell de l’Escola Nova Unificada (CENU).\nMarç de 1930 A Barcelona, homenatge als intel·lectuals castellans que havien signat el manifest del 1924\nEs tributa a Barcelona un homenatge als intel·lectuals castellans que havien signat el manifest del 1924.\n20 de febrer de 1393 Joan I institueix la festa de la Gaia Ciència\nJoan I institueix la festa de la Gaia Ciència.\n1985 Maria Barbal publica Pedra de tartera/; Lluís Racionero, Raimon o el seny fantàstic, i el poeta Narcís Comadira, Enigma\nMaria Barbal publica la novel·la Pedra de tartera; Lluís Racionero, l’obra Raimon o el seny fantàstic, i el poeta Narcís Comadira, Enigma.\n1770 La societat barcelonina Conferència Físico-Matemàtica Experimental esdevé Reial Acadèmia de Ciències Naturals i Arts\nLa societat barcelonina Conferència Físico-Matemàtica Experimental esdevé Reial Acadèmia de Ciències Naturals i Arts.\n1879 Es funda el Centre Catalanista Provençalenc\nFundació del Centre Catalanista Provençalenc.\n1932 Josep Vicenç Foix i Mas publica KRTU i Salvador Espriu i Castelló Laia\nJosep Vicenç Foix i Mas publica KRTU i Salvador Espriu i Castelló Laia.\n1969 Naixement del grup Guillem de Cabestany\nNeix a la Catalunya del Nord el grup de cançó Guillem de Cabestany.\n25 d’agost de 1973 Sorgiment del manifest El català, llengua d’expressió científica\nA la Universitat Catalana d’Estiu té lloc una taula rodona de la qual sorgeix el manifest El català, llengua d’expressió científica.\n18 de novembre de 1863 A Barcelona s'inaugura el Teatre Romea\nInauguració del Teatre Romea de Barcelona.\n1066 Consagració de Sant Miquel de Fluvià\nConsagració de Sant Miquel de Fluvià.\n1845 Jaume Balmes publica El criterio\nJaume Balmes publica El criterio.\nOctubre de 1915 S’inicia la publicació de “Quaderns d’Estudi”\nS’inicia la publicació de la revista “Quaderns d’Estudi” dedicada als professors de les Escoles Tècniques i Superiors de la Mancomunitat, que dura fins al març de 1924.\n18 d’octubre de 1538 S’inaugura el primer curs a l’edifici de la Universitat de Barcelona\nS’inaugura el primer curs a l’edifici de la Universitat de Barcelona. S’aproven els primers estatuts de la Universitat de Barcelona.\n1815 Es publica Gramàtica i apologia de la llengua catalana, de Josep Pau Ballot i Torres\nEs publica Gramàtica i apologia de la llengua catalana, de Josep Pau Ballot i Torres.\nFebrer de 1988 Al Festival de Cinema de Berlín es projecta El vent de l’illa, de Gerard Gormezano\nEs projecta al Festival de Cinema de Berlín, sense caràcter oficial, la pel·lícula El vent de l’illa, de Gerard Gormezano.


Ateneu Popular Plana d'Urgell: 2013\nXerrada, 28 novembre ... Homenatge a Josep Sunyol i Garriga\nAquest dijous, 28 de novembre\nl'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la conferència\n"Homenatge a Josep Sunyol i Garriga.\nPresident del Barça.\nL'altre president assassinat"\na càrrec de l'escriptor Jordi Badia.\na 2/4 de nou del vespre\na la seu de l'Ateneu. a Mollerussa (c/Camí del Palau,11 baixos).\nGran festa reivindicativa del 6 de desembre\nUs convidem a gaudir d‘una jornada festiva i reivindicativa el pròxim dia 6 de desembre en contra de la constitució espanyola , que no ens representa.\nLloc ... ATENEU Plana d'Urgell ,camí del Palau , MOLLERUSSA\nData ... 06 de desembre 2013\nHora ... 11 :30\nMati ... Vermut ... amb Jaume Arnella ,cantautor\nTarda ... Torneig d'escacs\nNit ... Acte reivindicatiu nacional ....Casal L'ARREU Mollerussa\nBASES PER AL TORNEIG D' ESCACS\nCol·labora: Club Escacs Ivars\nDia: Divendres 6 de desembre de 2013\nLocal de joc: Ateneu Popular de la Plana d'Urgell, C/Camí de Palau, 11\nLa inscripció es pot fer enviant un correu a:ateneuplana@gmail.com\nLes inscripcions es tancaran el dijous 5 de desembre a les 22.00h.\nSistema suís a 8 rondes en un únic grup.\nEl ritme de joc serà de 10 minuts per partida.\nEl programa d'aparellament utilitzat serà el SwissManager.\nEls desempats seran en aquest ordre: Bucholz, Bucholz-1, progressiu\nPremis: Trofeus als tres primers de la classificació.\nXerrada a càrrec del senyor Miquel Sellarès\nXerrada a càrrec del senyor Miquel Sellarès, director del Centre d'Estudis Estratègics de Catalunya i membre del grup fundador de l'Assemblea Nacional Catalana, que parlarà de Camí cap a la independència: homenatge a Max Cahner".\nL'acte es farà aquest divendres a les 9 del vespre a la Seu de l'Ateneu (Camí del Palau, Mollerussa).\nXerrada sobre el conflicte lingüístic a la Catalunya Nord i a la Franja de Ponent\nAquest proper divendres, 8 de novembre, l'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la xerrada del Cicle de Tardor sobre el conflicte lingüístic a la Catalunya Nord i a la Franja de Ponent a càrrec de Joan Pere Le Bihan, Pepa Nogués i Vicent De Melchor, moderats per Montse Torres (d'Òmnium Ponent).\nL'acte serà a 2/4 de 9 del vespre a l'Ateneu Popular Plana d'Urgell (Mollerussa).\nXerrada d'Ernest Maragall: El futur de l'esquerra\nAquest proper divendres, 18 d'octubre, l'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la xerrada del Cicle de Tardor en què l'economista i polític català Ernest Maragall ens oferirà la conferència: "El futur de l’esquerra".\nXerrada de Gorka Knörr Borràs: d'Euskal Herria als Països Catalans: construïm la independència\nAquest proper divendres, 4 d'octubre, l'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la xerrada del Cicle de Tardor en què el polític basco-català i cantautor Gorka Knörr Borràs ens oferirà la conferència: "D'Euskal Herria als Països Catalans: construïm la independència".\nL'acte serà a les 9 del vespre a l'Ateneu Popular Plana d'Urgell (Mollerussa).\nXerrada de Llorenç Planes: Visió des de la Catalunya Nord\nAquest proper dijous, 6 de juny, l'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la xerrada del Cicle de Primavera en què l'escriptor i polític nord-català Llorenç Planes ens oferirà la conferència: "Visió des de la Catalunya Nord".\nL'acte serà a les 2/4 de 10 del vespre a l'Ateneu Popular Plana d'Urgell (Mollerussa).\nXerrada d'Isabel-Clara Simó sobre el futur de la llengua als Països Catalans\nAquest proper divendres, 24 de maig, l'Ateneu Popular de la Plana d'Urgell organitza la xerrada del Cicle de Primavera en què ISABEL-CLARA SIMÓ, escriptora i periodista valenciana, ens parlarà del futur de la llengua als Països Catalans.\nL'acte es farà al Centre Cultural de Mollerussa a les 9 del vespre.\nXerrada de Joan Tardà a l'Ateneu: Camí cap a la independència\nL’Ateneu Popular de la Plana d’Urgell inicia aquest divendres, 22 de març, les xerrades del Cicle de Primavera, amb la conferència del diputat al Congrés Joan Tardà titulada Camí cap a la Independència.\nL’acte es farà a les 9 del vespre a l’Ateneu Popular Plana d’Urgell de Mollerussa.\nXerrada, 28 novembre ... Homenatge a Josep Sunyol ...\nXerrada sobre el conflicte lingüístic a la Catalun...\nXerrada de Gorka Knörr Borràs: d'Euskal Herria als...\nXerrada de Llorenç Planes: Visió des de la Catalun...\nXerrada d'Isabel-Clara Simó sobre el futur de la l...\nXerrada de Joan Tardà a l'Ateneu: Camí cap a la in...


Triomf de Marco Trungelliti i derrota de Georgina García\nActualitzada 26/05/2021 a les 06:40\nEls residents Marco Trungelliti i Georgina García van estrenar-se a la prèvia de Roland Garros amb sensacions ben diferents, ja que l’argentí va aconseguir passar de ronda, mentre que l’espanyola va quedar eliminada.\nTrungelliti, actual número 236 del món, va desfer-se del seu compatriota Sebastián Baez (184è al rànquing de l’ATP) en tres mànegues. El resident es va endur el primer set per 6 a 2, però Baez va refer-se i va empatar el duel amb un 4 a 6 a la segona de les mànegues. Al set decisiu, Trunge no va fallar i va aconseguir passar de ronda després d’imposar-se per 6 a 4. Avui s’enfrontarà a Evgeny Donskoy (136 del món) a la segona ronda de la prèvia.\nDe la seva banda, Georgina García va perdre davant de la japonesa Hibi Mayo (177 del món) en dos sets per 3 a 6 i 4 a 6, i va acomiadar-se així del segon Grand Slam de la temporada tennística.\nL’altre resident que prendrà part en Roland Garros és Albert Ramos, que participarà al quadre principal a partir del 30 de maig. A més, també serà a la cita parisenca Vicky Jiménez-Kasintseva, tot i que en el seu cas disputarà el campionat júnior (es disputarà durant la setmana del 7 al 13 de juny), on defensarà el número dos mundial del rànquing júnior.


Els passats dies 27 i 28 de febrer i 1 de març, el reconegut veterinari homeòpata belga Dr. Marc Brunson, director de la “‘Ecole d’Homéopathie de Liège”, va impartir un curs avançat d’homeopatia a la ciutat comtal, a iniciativa de l’AMHB i dins el programa de formació de la mateixa per a l’any en curs.\nDiversos van ser els temes abordats pel Dr. Brunson al llarg d’aquests tres dies a Barcelona, com la manera de descobrir el “remei per a la vida” de cada pacient, la realització de l’anamnesi clínica segons l’ordre cronològic, matèria mèdica diversa, així com nombrosos casos clínics extraordinàriament il·lustratius. D’especial interès va ser l’explicació de la utilització del seu propi mètode per repertoritzar, el qual es basa en dos elements caracteritzadors dels símptomes homeopàtics: la subtilesa i la fiabilitat.\nEn total van ser 41 els assistents a aquest curs, tots ells veterinaris o metges homeòpates. A més d’aprofitar a consciència les magnífiques classes magistrals del Dr. Brunson, els participants van aprofitar les pauses entre sessions i les hores dels àpats per compartir experiències i coneixements de la seva pràctica diària de l’homeopatia, sempre en un ambient relaxat i distès. Al final del curs, la valoració mitjana per part dels assistents al mateix va ser molt positiva.