Anònim 30 d’agost de 2010, a les 18:14\nOstres Gaby, m'han agradat els teus comentaris, a veure què m'aconselles...\nEl meu home i jo tenim una nena. Ell treballa moltes més hores que jo i també els dissabtes i jo faig només 20h setmanals, faig jo les feines de la casa, tinc cura de la nena quan no és a l'escola, super, dinars, cap de setmana etc.. perquè tinc més temps lliure, i a més ho faig encantada.\nEll els dissabtes treballa, i entre setmana al migdia i els diumenges matí, la majoria de dies surt en bicileta, o altres activitats ...\nEll compleix tots els seus objectius i inquietuds i no li "obligo" mai a quedar-se amb mi i la nena.. perquè jo sé que ell necessita desafogar-se de la feina i aquesta és la seva manera, i jo també faig coses amb la nena, no em quedo a casa.. però em fot que quan li demano per tenir un segon fill em diu que NO perquè no podrà fer res del que fa.. es veurà agobiat..m'haurà d'ajudar.. i no pot asegurar que les coses vagin com van ara...però i jo què.. no em puc sentir realitzada si això per mi seria la meva màxima il·lusió? creus com jo que és una mica egoísta, no té en compte els meus sentiments?\nGaby 31 d’agost de 2010, a les 3:14\nPrimer de tot, moltissimes gràcies per llegir el blog.\nHo escric sense ànim que ningú ho llegeixi però quan algú em llegeix, com tu, es molt agradable.\nPel que dius, primer de tot, suposo que ja saps que jo sóc un simple pare que dona la opinió del que veu al seu voltant i no pas cap professional que et pugui donar una opinió vàlida pel que dius.\nLa meva opinió es basa en la manera que entenc la paternitat, la meva personalitat, les meves experiències, el meu entorn i la manera de ser dels meus fills i la meva parella....amb això et vull dir que el que dic, es aplicable al meu model però cada persona te el seu propi model.\nConec una parella que ell no es feliç realment amb ella, no li agrada la seva parella però a l'hora, al ser una persona molt insegura i inestable li fa ser molt feliç tenir algú al seu costat i formar una família. Te una estabilitat social amb bon sou, muller i fills...te un entorn que el cobreix, portava molt de temps sol, no trobava el nord i això li dona estabilitat...tot i que la seva parella només es un instrument per aquesta estabilitat...sempre, quan parla, veus que no te res a veure amb la seva dona, no enganxen en res, no estan d'acord amb res....\nAmb això et dono un exemple, d'un cas per mi, impensable, quasi còmic..i en canvi es real i podem dir, que aquesta persona es molt més feliç ara que abans de tenir una família com la que te...encara que la seva parella no li faci el pes..i cap consell meu pot ser vàlid en aquesta parella com tampoc ho es amb la teva (no dic que la teva parella sigui com aquesta...je, je)\nTot i les voltes, aquí va la meva opinió.\nPrimer de tot, està clar que tenir un fill ha de ser desitjat pels dos...si es força a un dels dos es provable que la parella tingui problemes. A menys que vulguis tenir el fill si o si, i pq creus que es el moment, que el vols ara i t'es igual les conseqüències.\nPer tant, està clar que si ell no vol, no vol a menys que vulguis enfocar el fill des del punt de vista d'una mare soltera "encoberta"...\nUna altre cosa es el motiu pq no vol i alguna frase que em sobta, no se si es literal.\nEs respectable no voler tenir fills, ja que tothom te uns projectes vitals, unes inquietuds...el que sigui, que potser no encaixen (o això creuen) els fills a la seva vida. Com es respectable que la teva parella no vulgui tenir més fills.\nEl que trobo molt greu, es això que diu de que "t'haurà d'ajudar"...ostres, que vol dir, que ara no t'ajuda? com a membre d'una parella ha d'ajudar a la mesura de les seves possibilitats, per això ha volgut crear una estructura al seu voltant que així ho requereix. (filla i parella)\nI que "no pot assegurar que les coses aniran com van ara"? ostres, tal com ho has escrit sona com amenaça.\nEstà clar, que pel que dius la seva postura es clarament egoista, però ser egoista no sempre es dolent, ell pensa que te/fa coses que no està disposat a perdre...llavors ets tu que has d'analitzar si per tu te certa coherència la seva manera d'actuar.\nJo crec que el problema pot estar en que ara viu la paternitat de manera egoista, o com a mínim del punt de vista teu, això sembla. El problema no es el segon fill, no apareix l'egoisme pel segon fill, pel que dius. Te una actitud on prioritza la seva persona per davant de tot i per tant, no voler el segon fill es la conseqüència de com viu la paternitat ara.\nGaby 31 d’agost de 2010, a les 3:15\nJo, sincerament, si fos per la meva parella ja en tindriem 3 i tot i que mai ho hem parlat seriosament, se que si jo donés alguna opinió favorable, algun comentari....li faltaria temps per ficar-si. En el meu cas, el motiu, de moment, es que em nego a viure la paternitat des de la distancia, vull viure-la en tota la seva plenitud, totes les hores possibles, com he fet amb els dos que tinc ara. I no tinc clar, si podria fer-ho en un tercer...per motius econòmics, de projectes personals i perquè crec que m'he buidat(i vull seguir buidant-m'he) molt amb els meus fills i potser ara (tot i pugui sonar malament) em faria mandra tornar a entregar-me totes les hores possibles a un nou fill. Tot i que tampoc ho descarto d'aquí un temps.\nEvidentment no es pot comparar qualsevol hobby, qualsevol feina amb un fill. Un fill es per tota la vida, en canvi anar en bici, o la feina, avui hi son i demà pots engegar-ho tot a pendre per sac...per tant, per desgracia teva....je, je...no es pot comparar un fill amb res, tenir un fill es una experiència única i incomparable a res.\nPer tant, jo separaria el que fas tu per la família i el que fa ell per la família al tema de tenir el segon fill.\nTu creus que el s'involucra prou amb la família, dins les seves possibilitats? les seves possibilitats son les que son perquè no poden ser diferents de cap manera o son aixi perquè a ell ja li va bé?\nTu et sents còmoda en la teva situació?\nCreus que es egoista? (apart de voler o no tenir un fill)\nCrec que les preguntes son aquestes.\nNo crec que sigui vàlid dir que com que tu li deixes fer les seves inquietuds ell no te "dret" a no deixar-te complir les teves... perquè el teu es un desig molt diferent, ES PORTAR UNA VIDA AL MÓN!!\nSon coses diferents. Creus que hi ha un equilibri entre el que el fa i el que creus hauries de fer tu? Aquest es el problema.\nEl fet de tenir un segon fill, si creus que no hi ha un equilibri a la parella, si creus que no s'involucra prou, si creus que només mira per ell, potser no es la millor opció. Potser més endavant canvien les seves prioritats i llavors el segon fill es viable...com també potser que mai trobi adient tenir el segon...això no ho sap ningú, i si algú pot arribar a preveure-ho ets tu o ell, ningú més.\nA menys que vulguis tenir el segon fill peti qui peti i tingui les conseqüències que tingui (o li treus tota la pressió i te'n fas càrrec completament tu), està clar que si veus el fill com un projecte dels dos, no sembla que sigui la millor opció tenir-lo ara.\nTorno a repetir, jo separaria la vida que porteu ara, el que fa ell, el que fas tu, el que deixa de fer ell, el que deixes de fer tu..del tema de tenir el segon fill.\nTot i que es molt humà comparar-ho, crec que no et fas cap bé diguen això de que jo li deixo fer tot i a mi no em deixa tenir el segon fill. Son dos "problemes" diferents encara que poden tenir un origen comú.\nA vegades, les parelles tenen projectes comuns que les uneixen que llavors desapareixen i es crea un distanciament, com dos linies perpendiculars, que s'allunyen...però com tot el relacionat amb els humans, es impossible saber si en el futur es tornaran a unir mil vegades, cap, dos...i tornaran a apareixer projectes comuns...\nCreus que fa bé la seva feina de pare?\nTe's igual que ho faci bé o no per tenir el segon fill?\nEsperes que si tens dos fills canviarà? o no vols que canvií? o te's igual que canvii?\nPerò repeteixo, no crec que unir el que tu fas per ell amb que ell ha d'acceptar tenir un segon fill, no crec que sigui el camí, son coses diferents.\nSi creus que ara no s'involucrà prou, que tu fas masses coses sense rebre res...potser primer s'hauria de corregir tant com es pugui això i llavors potser veuras si te cabuda el segon fill, a part de la teva opino personal.\nGaby 31 d’agost de 2010, a les 3:16\nPer últim, tu tens hobbies? a vegades es bo tenir un hobby que empleni algun troçet de temps teu...això pot "obligar" al pare ha estar amb la nena mentre tu realitzes aquest "petit" hobby. Intentar involucrar-lo més, de manera creativa (no forçant-lo, d'entrada) i ha veure com reacciona. "Ostres, aquest diumenge no pots anar amb bici al mati pq hem quedat per fer una caminada amb les amigues a la muntanya i t'hauràs de quedar amb la nena, pots anar-hi a la tarda?..."\nAixò et pot servir com experiencia si el que vols es saber quin nivell de compromis te, si el que vols es que formi de part de la familia, potser com tu vols. Llavors ja es parlarà del segon fill...\nEs molt dificil donar opinió, més ben dit, impossible, sobre aquests temes però he intentat ser el màxim sincer des de el meu humil punt de vista i segons la meva petita experiencia vital.\nI com em sol passar, m'he enrotllat molt i potser no he dit gaire res. Però no hi ha més...i menys a les hores que acostumo ha escriure....je, je\n(I no rellegiré aquest POST...que sino segur que l'estaria rectificant 5 o 6 hores més...je, je)\nDe totes maneres, espero que tot et vagi molt bé i que puguis aconseguir el que vols de la manera que creguis més correcta.\nAnònim 31 d’agost de 2010, a les 17:40\nSí, tinc clar que ets un pare de família i només escrius sobre situacions del teu entorn... però aprofito per tenir una opinió més...\nA veure... com a parella estem molt bé, som feliços, estabilitat econòmica, i la meva parella sí que em fa el pès, no hi estic pas per conveniència com el teu amic.. crec que sí que es egoísta i li faig veure que moltes vegades va a la seva però no ho fa amb mala intenció, ell és així, i no se n'adona ... fins que li faig veure.\nA casa m'ajuda però poc.. suposo que com que veu que ja me n'ocupo jo que tinc més temps doncs ja no cal que m'ajudi.. tenim una noia 1 cop per setmana que ens ajuda .. i quan he estat malalta o pel el post-part (quan és realment necessari) llavors no cal ni dir-li. Però això no és el que em preocupa.\nEll per la seva professió té poc temps lliure, jo si tinc hobbies com anar a córrer, gimnas, manualitats pero m'organitzo quan la nena és a l'escola no veig bé dir-li: mira que aquest diumenge he quedat per anar a caminar o qualsevol activitat justament al matí, quan jo tinc totes les tardes i caps de setmana del món per anar-hi.. és que jo mateixa ja no ho veig.. jo sóc així i potser el meu problema és que em penso que tothom ha de ser com jo .. i no i espero el mateix dels altres i no..però això com dius cada parella és un mon.\nAra que la meva cunyada ja m'ho diu...quina paciència que tens.. jo no sé pas si la tindria.. ella té el seu marit tot el dia enganxat a les seves faldilles.. això tampoc no ho voldria per nosaltres (un calçaces que es diu vulgarment) i el manipula com vol.\nEl paper de pare el fa molt bé! està encantat amb la nena, juguen...i li diu cosetes boniques, tot i que a vegades no té gaire paciència.. però ella l'adora i al vespre espera ansiosa que el seu pare arribi per petonejar-lo etc...\nOpino igual que tú que per tenir el segon fill ha de ser desitjat pels dos, mai tindria un fill si o sí...però vull trobar la manera de convènce'l i estovar-lo a veure si li venen ganes..\nEll és molt responsable potser massa en extrem.. i té moltes pors. Abans de fer una cosa tant important mira moooooooolt enllà i ara per ara no ho veu gens clar..\nM'agradaria tant que li vingués aquest desig però això els homes no ho teniu.. si més no (la majoria dels que jo conec) perquè serà?\nRespecte a la teva pregunta de si tenim un 2n fill ell canviarà.. els homes no canvien.. això ho tinc claríissim, aixì que hauria d'encarregar-me jo dels dos però jo em veig capacitada.. moltes dones ho fan... vivim en un poble, les distàncies no son problema, ja li he dit que podem comtar amb la meva mare que s'ha pre-jubilat (va ser de les últimes sol·licituds acceptades quina sort!!) i tot i així ho veu complicat,.. no sé diu que li han dit que tenir el segon és mooooooolta més feina que amb el primer.. però la gent pot dir molt no sé.. potser ell es veu insegur davant aquesta questió, jo en canvi em veig molt valenta.\nMoltes gràcies per llegir-me.. seguiré lluitant per aconseguir el meu somni!!\nGaby 3 de setembre de 2010, a les 2:01\nQue dificil es donar opinions!\nAmb el que m'havies dit al primer post tenia una imatge de la teva parella molt diferent que ara, despres de llegir el teu segon post.\nJo també m'he sentit moltes vegades això de la paciencia....\nI per la famosa frase de "el segon fill porta molta feina" (mira escriure un POST sobre això...je, je)\nEs a l'hora una veritat absoluta i una mentida absoluta.\nTinc amics, amb dos fills, que la troben certa i tinc altres amics, entre ells jo, que la troben falsa.(i ara que ja son una mica mes grans [4 i 2], encara la trobo més falsa)\nO sigui, que, com tot a la vida, depen del cristall pel qual es miri.\nSort en la teva aventura "persuasoria" i ...


Paper de regal i borses de regal - IKEA\nHEMBJUDEN Paper regal, joc de 8\nVINTER 2021 Cinta, 100 m\n5€/ 100 m\nVINTER 2021 Cinta, 50 m\n3€/ 50 m\nVINTER 2021 Llaç regal, joc 12\n1,50€/ 3 m\nPaper de regal per embolicar sorpreses\nVols que el teu regal per aquella persona que tant admires sigui perfecte? No t’oblidis del paper de regal! A IKEA tenim moltes opcions perquè puguis embolicar el teu regal com més t'agradi. Embolcall estampat o llis? Sigui com sigui, fes un cop d’ull a tots els nostres papers de regal i tria el que més t’agradi. I així, quan tinguis qualsevol aniversari o esdeveniment no hauràs de preocupar-te de buscar un embolcall per al regal.\nCaixes, bosses i moltes més opcions\nSi mai has tingut gaire traça embolicant amb paper de regal, sempre pots utilitzar caixes i bosses per al teus regals. És una manera molt més ràpida i senzilla de tenir un regal ben embolicat. Si utilitzes correctament les nostres caixes i bosses, la presentació sempre serà excel·lent. A més, pots donar un toc personal als teus regals amb cintes adhesives i adhesius. I no t’oblidis de les etiquetes, hi podràs escriure una nota personalitzada per a aquella persona tan especial!


L'important és arribar al final, al proper avituallament, al capdamunt de la pujada, acabar la recta, a la següent ombra; el proper pas, sentir la respiració, com agafas aire altre cop, notar un nou batec, al final la llarga distància, és redueix a un terç de segon, perquè a 180 pulsacions per minut, el temps sembla que es pari, notes sensacions, sentiments i emocions amb tanta intensitat, que hi ha qui en cent vides no ho viuria.\nNo importa el material que portis, ni l'entrenament que hagis fet, ni els milers de quilòmetres que portes a les cames, només hi ets tu i una cosa tant objectiva i tant abstracte, com és la distància, metre a metre, et posa al teu lloc, ets tant petit, davant de tants quilòmetres, passes d'eufòria a desesperació, en el que dura un suspir, acaricies amb la punta dels dits, mentre estàs a l'infern del dolor, aprens a no patir, perquè el patiment no aporta res.\nNo hi ha terme mig, en la llarga distància, només pots acabar i guanyar o rendir-te i perdre. A vegades és una lesió la que no ens deixa seguir, les condicions de seguretat, el temps de tall o alguna causa de força major, no s'ha de sentir pena sinó ho has pogut aconseguir per aquests motius, la derrota està en no tornar-ho a intentar, quan sigui, l'endemà, el proper mes, el proper any o quan puguis.\nTal hi fa, si és pla o amb desnivells impossibles, si és muntanya o ciutat, és igual sí és un recorregut de començar en un punt i acabar en un altre o són voltes de 400 metres, en l'immens mar o en una piscina, només hi ha distància i tu.\nLa distància és res i ho significa tot, un llarg viatge, per arribar a l'interior d'un mateix. L'ultrafons, no és una opció, és una actitud.


Cap contagi i una alta: 19 casos actius a Formentera | RadioIlla Notícies Formentera\nInici Coronavirus Cap contagi i una alta: 19 casos actius a Formentera\nNo s’ha registrat cap nou contagi de covid-19 i els metges han donat una nova alta a Formentera durant les darreres hores, una illa on segueix la tendència al descens de l’impacte de la pandèmia. El total de casos actius és de 19, mentre que fa una setmana n’eren 55 i fa dues setmanes 146. La xifra màxima de casos actius a Formentera s’assolí el passat 2 de febrer, amb 173 malalts.\nDel total d’afectats, 18 reben seguiment domiciliari pel seu estat lleu o asimptomàtic i una pacient es troba ingressada en planta a l’Hospital de Can Misses.\nPel que fa a la incidència acumulada a 14 dies, és de 132 casos per 100.000 habitants, mentre que el passat diumenge era de 189. La incidència a 7 dies és de 49 casos per 100.000 persones, i el passat diumenge era de 82 casos.\nD’ençà que començà l’alerta sanitària s’han diagnosticat a Formentera 427 casos de coronavirus. Cal esmentar que Can Vilàs no aporta dades sobre la procedència dels seus pacients, de manera que es desconeix si en aquest centre privat hi ha malalts de la nostra illa.\n8 de cada 10 ja han superat la covid\nA Eivissa en les últimes hores s’han donat 130 altes i s’ha hagut de lamentar la mort d’un home de 84 anys, amb malalties prèvies, que es trobava ingressat en planta a Can Misses.\nEn àmbit pitiús s’han assolit les 9.116 altes, una xifra que suposa el 85,7% del total de contagis acumulats. És a dir, una mica més de 8 de cada deu pacients pitiüsos ja ha superat la malaltia. La xifra d’actius a Eivissa és de 1.422 persones, de les quals 74 estan hospitalitzats en planta a Can Misses i 16 més es troben a l’UCI. A més, a l’illa veïna hi ha 1.332 persones en seguiment domiciliari pel seu estat lleu o asimptomàtic.\nFinalment, es recuperen 10 professionals de la salut que es trobaven en aïllament, i es passa de 53 a 43 treballadors en vigilància activa, dels quals 28 són positius, 3 menys que en l’últim recompte.


Focus a la dignitat dels sensesostre\nLa pel·lícula 'Sense sostre' relata la realitat dels que viuen al carrer. El protagonista, Enric Molina, va viure així durant cinc anys en la vida real\nBarcelona - Dilluns, 13/01/2020 - 16:39\nCartrons, carro, manta, bosses i bosses plenes de res i buides de tot. Amb els ulls tancats, qualsevol de nosaltres pot descriure fàcilment el set d’una vida sense sostre. Les hem vist en caixers i acomodades sobre la vorada de locals, buscant una mínima protecció de la pluja, el fred o el vent. És una imatge habitual en ciutats com Nova York, París i Barcelona. Veïns i turistes conviuen amb aquesta postal i s’hi creuen diàriament al carrer. Però veure’ls no suposa ser conscients del que significa una vida en què aquests cartrons, carro, manta i bosses dins de més bosses són l’única companyia.\nEls cineastes Pep Garrido i Xesc Cabot han compactat en 99 minuts el batec, el ritme, el desassossec, el fred i els temors del dia a dia d’una vida a la intempèrie. Han fet de la càmera un pont que ens fa abandonar la butaca per entrar de ple en la senzillesa del complex món de qui es veu al carrer, sol, protegint-se de qualsevol amenaça. La pel·lícula ‘Sense sostre’ és una porta oberta que ens acompanya fora del sistema, fora de presses i obligacions, de rellotges i compromisos, lluny de compres, regals, de relacions i whatsaps, de llençols i empara, una invitació a l’autèntica realitat dels sensesostre.\nEls directors d’aquesta pel·lícula documental conceben el cine «com un procés molt relacionat amb la vida», expliquen. I dins d’aquesta concepció, senten preferència per enfocar personatges «que tenen difícil encaix al món», afegeixen. Però el seu, a més, és un enfocament que mira d’incitar l’espectador a qüestionar-se el significat d’aquest desencaixament. «¿Què vol dir no encaixar al món?», es pregunta Xesc Cabot.\nDes de l’any 2001, aquest tipus de plantejaments –diu– «ens guien en la nostra tasca com a cineastes». Van arribar als sensesostre el dia que se’ls va creuar el treball de Miquel Fuster, el dibuixant de còmics que va passar 15 anys vivint al carrer. «El seu còmic en què en parla tenia a veure amb el que fem», explica Pep Garrido.\nA partir d’allà, van començar a investigar i relacionar-se amb la realitat a la qual volien aproximar-se, com procedeixen en cada nova idea de treball. Van contactar amb Arrels Fundació. «Aquell dia va ser bastant transformador. Vam conèixer diversos usuaris, entre ells Enric Molina –protagonista de la pel·lícula– i Jesús Marcos», expliquen.\nEl guió del seu treball audiovisual va acabar sent una combinació de les vivències d’aquells usuaris reals d’Arrels. La vida mateixa. «Volíem que l’espectador pogués sentir la vida al carrer, des de l’emoció pròpia de cadascú. I restituir la humanitat de totes aquestes persones a través del cine», puntualitzen els cineastes.\nTal com expressa el director d’Arrels Fundació, Ferran Busquets, «la pel·lícula diu moltes coses, però en pregunta moltes més». Per als responsables, personal, voluntaris i usuaris d’Arrels, es va organitzar una sessió especial. «Agraïm la sensibilitat del Pep i el Xesc pel tema, i l’esforç per produir aquest treball. Des d’Arrels volem ser una eina per a qualsevol que desitgi que no hi hagi ningú dormint al carrer. I, de fet, els projectes més exitosos no han sorgit d’Arrels», precisa Busquets.\nUna de les preguntes a les quals el director d’Arrels es refereix quan defineix el treball de Cabot i Garrido com un documental que, en el silenci de les seves imatges, planteja tantes qüestions, és «si algú creu que una persona decideix realment, escull o vol viure al carrer». La seva resposta, després d’anys d’acompanyament als sensesostre a Barcelona –aquest any passat Arrels va atendre 2.564 persones–, és nítida: «Són persones que es troben atrapades en aquesta situació i necessiten algú de fora que els ajudi a sortir-ne. No és que no ho vulguin, és que no saben com sortir d’aquí». Per fer-se entendre, Ferran Busquets es val d’una cosa en què la societat sembla ser a hores d’ara més comprensiva. «Tothom entén que en la violència de gènere no es tracta de culpabilitzar les dones dient-los que és el que elles han triat, que són elles que trien estar amb aquests homes maltractadors. Doncs l’equivalent al masclisme en aquest cas, en la situació dels sensesostre és la vulneració del dret a la vivenda que tota persona té. Sense eines i recolzament per abandonar situacions terribles és molt difícil sortir-ne», sentencia Busquets.\nLa proximitat que genera la pel·lícula ‘Sense sostre’ propicia, almenys, que es pugui comprendre, empatitzar amb els que dormen al carrer. Amb el treball de Xesc Cabot i Pep Garrido, l’enorme sofriment, la desestructuració a molts nivells i la seva marginalització traspassen de la pantalla a la consciència. «Per a nosaltres el més important és que la gent estigui conscienciada, i la pel·lícula hi ajuda», declara el director d’Arrels Fundació.\nConeixent la problemàtica de soca-rel, Busquets no és optimista. «El sistema és una màquina que genera persones al carrer. Cada vegada n’hi haurà més, i nosaltres no tenim capacitat per reconduir-ho. Hem de deixar d’estigmatitzar els sensesostre, alcohòlics o no –l’alcohol pot ser la causa o la conseqüència de les seves circumstàncies–, i començar a exigir el remei per evitar les seves circumstàncies, que podrien ser les de qualsevol de nosaltres un dia», exposa. Acostumat a defensar el dret a la vivenda davant de l’administració i demandar el precís per pal·liar el seu incompliment, considera que «la societat i les entitats socials han de saber a què es destinen els fons públics. Hem d’analitzar millor els comptes de l’administració. Són públiques, però no s’analitzen. Ens falta el detall per saber què s’aporta realment a assegurar els drets bàsics de les persones, com la vivenda»\nDesprés de tantes hores de rodatge i convivència amb aquesta realitat, també els artífexs de la pel·lícula són més crítics encara amb la situació. «Quan camines pel carrer i veus algú dormint a terra, és que alguna cosa està trencada socialment, tenim una esquerda social. Són persones dormint al carrer», diu Xesc Cabot.\nPersones com Enric Molina, l’actor principal en la pel·lícula ‘Sense sostre’. «Vaig estar cinc anys vivint al carrer. Ara fa gairebé dos anys que visc en un pis», explica. Aquests dies per a ell són excepcionals. Entrevistes, xerrades, sessions de la pel·lícula... «molta moguda», diu. Als seus 53 anys gràcies a aquest rodatge ha posat un peu en el seu somni d’actuar. En això es va començar a formar en el grup de teatre d’Arrels Fundació. Enrere queda la seva història al carrer, on recorda que «tot era difícil: el fred a la nit, la inseguretat, posar-te a dormir i no saber si l’endemà et despertaries i com estaries...». El missatge que volgués que deixés la pel·lícula a qui la vegi és «el canvi de mirada. Posar-se a la pell de qui és al carrer sabent que tothom pot acabar sent un sensesostre», conclou Enric Molina.


Li permetrà desviar fons per construir la tanca fronterera mentre signa un acord a la baixa per evitar el tancament\nTrump declararà emergència nacional per construir el seu mur a la frontera Reuters\nWashingtonA més de definir com “una pèrdua de temps” les negociacions entre republicans i demòcrates sobre la seguretat a la frontera amb Mèxic, el president dels EUA, Donald Trump, feia dies que insistia que el seu mur es construiria “d’una manera o d’una altra”, encara que l’acord al Congrés no li oferís els 5.700 milions de dòlars que exigia per construir uns 300 quilòmetres de tanca fronterera. La insistència i la tranquil·litat amb què ho ha anat afirmant en els últims dies tenien la seva raó de ser: el president va anunciar ahir a través d’un comunicat de la Casa Blanca que declararà l’estat d’emergència nacional.\nL’alerta sobre les intencions de Trump la va donar poc abans el líder republicà al Senat, Mitch McConnell, en una intervenció prèvia a l’aprovació en aquesta cambra (82 vots favorables, 16 en contra) de l’acord bipartidista amb el qual es pretenia evitar un nou tancament de l’administració a partir de divendres a la mitjanit. McConnell va explicar que havia parlat amb Trump i que el president li havia assegurat que estava disposat a estampar la seva signatura en una llei que tot just li garantia 1.300 milions de dòlars per estendre prop de 90 quilòmetres de tanca amb Mèxic.\nPer què signar ara una llei que li dona molts menys diners per al mur dels que li donava abans de tancar l’administració durant 35 dies? El republicà va afegir llavors que el president li havia anunciat que, simultàniament, declararia l’estat d’emergència nacional, a la qual cosa McConnell va donar el seu suport. En declarar-la, Trump eludeix el Congrés i pot utilitzar l’exèrcit per aixecar el mur i invertir fons d’altres partides per finançar-lo, tot i que al tancament d’aquesta edició la Casa Blanca no havia aclarit d’on sortirien. Experts legals apunten que el president podria reassignar recursos del cos d’enginyers de l’exèrcit destinats prèviament a la construcció d’obres civils o militars.\nEl suport del líder republicà a la cambra alta arriba dies després que el diari The Washington Post informés que McConnell s’havia reunit amb Trump a finals de gener per advertir-lo del cost polític que podria suposar per a la seva presidència declarar aquesta emergència nacional. La iniciativa de Trump comportarà una més que probable reprovació de la Cambra de Representants (que té majoria demòcrata), i això obligaria el Senat a votar-la. Els republicans tenen allà una majoria de 53 representants a 47, de manera que, davant d’una decisió tan controvertida, s’obre la porta a la possibilitat que Trump sigui reprovat per les dues cambres del Congrés, i això obriria una bretxa important entre el president i el seu partit.\nPelosi li retreu la “invenció”\nEn aquesta ferida republicana va furgar la presidenta de la cambra baixa, la demòcrata Nancy Pelosi, que va advertir del risc que suposa que “un president pugui declarar l’emergència per una cosa que s’ha inventat, una il·lusió que vol transmetre”. “Imagineu-vos què pot fer un president amb valors diferents dels de la població”, va dir, i va afegir que, “diguin el que diguin, els republicans estan incòmodes” amb la decisió. Una incomoditat que va mostrar immediatament el senador republicà per Kentucky Rand Paul, que va dir que “no” està “a favor d’un govern que operi sota l’emergència nacional” i va subratllar que als EUA hi ha divisió de poders i és potestat del Congrés “recaptar impostos i el poder de despesa”.\nPelosi va aprofitar el primer aniversari, ahir, dijous, de la massacre en un institut de Parkland, a Florida, per suggerir a Donald Trump que si vol declarar l’estat d’emergència nacional ho faci pel problema de les armes. Preguntada per la possibilitat que els demòcrates portin als tribunals la declaració de l’estat d’emergència nacional, la líder de la Cambra de Representants va explicar que revisaran “totes les opcions per respondre-hi de manera adequada”. Sobre aquest possible desafiament demòcrata als tribunals, la portaveu de Trump, Sarah Sanders, va assegurar que la Casa Blanca “està molt preparada” i va afegir que “el president està fent la seva feina i el Congrés ha de fer la seva”. A Pelosi s’hi va sumar via Twitter el líder demòcrata al Senat, Chuck Schumer, que va considerar la decisió del president “il·legal”, “un abús de poder” i “un intent desesperat” per ocultar que havia “trencat la seva promesa electoral que deia que Mèxic pagaria el mur”.\nUn cop més, Trump sembla reaccionar a la pressió i el consell de la ultradreta mediàtica. Fa tan sols dos dies, un dels seus periodistes favorits del canal amic Fox News, Sean Hannity, va explicar amb precisió els passos que havia de fer el president: signar l’acord per obtenir els 1.300 milions de dòlars que proporciona per al mur; sumar-hi 900 milions addicionals “disponibles a discreció de l’administració” i, “de manera simultània”, declarar l’emergència nacional. Dit i fet.\nEstats Units immigració Mur FRONTERA Donald Trump


Conèixer Catalunya: En Cama de Boia, bandoler\nEn la vintena dècada, de la divuitena centúria, una muralla de pedra negra protegia els accessos al nucli de Castellfollit. Aquesta muralla estava descuidada i enrunada en alguns punts ja que com les cases, l’església i el castell havia patit els embats de l’exercit del rei de França Lluís XIV, el qual l’any 1685 va voler anular tots els indrets que podien representar una resistència en les seves invasions. El 1694 es van tornar a apoderar del poble i no en varen marxar fins uns anys després.\nPer això el 1720, època en què els francesos ja no estaven enemistats amb Espanya, Castellfollit es recuperava poc a poc de tanta guerra. Encara quedaven fosses enfangades, garites envaïdes per la molsa i espitlleres en les parets. Des del camí ral, Castellfollit es presentava com una filera de cases decrèpites, amb balcons de fusta que es repenjaven sobre la proa de basalt, que si bé les protegia també les convertia en objectiu.\nTot i la recent pau, Catalunya en mans de Felip V patia la recent abolició de les seves lleis, per això hi havia molta gent descontenta. Tantes guerres també havien deixat també gent habituada a guanyar-se la vida amb les armes a la mà. Eren temps, doncs, de bandidatge.\nLa corrua de mules passava per sota el cingle. Menava els animals, en Puig, un home jove, robust, de fesomia seria. Tenia una cama més llarga que l’altre per això era conegut com en Cama de Boia. Portava el cap cobert per un mocador del qual en sortien unes llargues patilles negres que se li retallaven fins la barbeta. Portava una camisa blava amb botons de llautó, pantalons, negres i faixa blava. Sobre la manta que li penjava del muscle, s’hi veia un trabuc. Anaven amb ell dos homes més: En Nasi, un home de mitja edat, petit magre i una mica corbat i en Tòful, un home jove de mitjana estatura, del qual en destacaven les galtes vermelles i la mica de panxa que li sobresortia de la faixa.\nEls tres homes es varen aturar en un redós del camí, des d’on es podia contemplar el curs del Fluvià. Varen estacar els animals al voltant d’una alzina i es van asseure. El que no comptaven era amb la presència d’en Pere Peroler que estava fent una paret seca en la feixa que quedava sobre d’ells.\nEn Puig i els seus dos companys es varen repartir els diners i els bens materials de l’assalt que havien fet al mas Sutei de Besalú. Després en Puig amb la mirada fixada al temple de Sant Salvador, on s’hi veia gent que treballava, va explicar el seu pla per robar la rectoria, que per a ell era l’únic lloc des d’on se’n podien treure diners.\nEn Pere Peroler era baix i prim; poca cosa, deia ell. Però com que no es cansava mai de caminar, ni de córrer, deien que no tenia melsa. Per això li va faltar temps per arrencar a córrer. Al cap d’unes hores va arribar a Besalú, on hi havia un destacament de Mossos d’esquadra. Allí va poder avisar a en Veciana que era el fundador d’aquest cos creat feia poc per lluitar contra tant de bandidatge.\nDe seguida, en Veciana i els seus homes van sortir de la vila i en plena nit van poder arribar a Castellfollit, on van avisar al rector de les intencions dels bandits. Era l’ocasió per poder atrapar el bandit. Per això, els mossos es varen amagar a la cuina, mentre que el rector, el vicaris i la majordoma feien vida normal.\nAviat varen trucar a la porta. Eren en Toful amb capa i els ulls embenats i en Nasi que l’acompanyaven. Varen demanar sopluig i varen explicar una trista història de la recent acabada guerra de la Successió, que potser tenia un fons veritable, i que segons ells havia significat la pèrdua dels ulls d’en Tòful. El rector i la majordoma els varen atendre com feien amb els necessitats i no els va faltar un plat de sopa ben calenta. Un cop servits els varen deixar sols, moment que varen aprofitar per obrir la porta. Llavors va entrar en Cama de Boia i la resta de bandits. En aquell moment van sortir els mossos de la cuina i varen disparar.\nEn Cama de Boia va poder saltar per la finestra i fugir, però van quedar a la sala quatre bandits morts i dos de ferits.\nAl cap de dos anys en Puig, conegut com a Cama de Boia, va morir d’una escopetada, quan volia assaltar un mas de Valls.


L’administrador de finques Synera d’Arenys queda en llibertat amb càrrecs després de declarar | Diari Maresme\nL’administrador de finques Synera d’Arenys queda en llibertat amb càrrecs després de declarar\nPer Redacció , a Societat 10 d'ag. de 2009\nEls Mossos d’Esquadra han pres declaració a l’administrador de Finques Synera d’Arenys de Mar qui presumptament havia fugit amb els diners de les comunitats de veïns que gestionava.\nSegons han informat els Mossos d’Esquadra a Diari Maresme, l’administrador, Francesc Sánchez Panadés, ha quedat en llibertat amb càrrecs, a primera hora d’aquesta tarda, després d’haver prestat declaració avui al migdia per un presumpte delicte d’apropiació indeguda. Sánchez Panadès s’hauria presentat voluntàriament a la comissaria de Granollers perquè sabia que la policia el buscava per aquest afer. A partir d’ara, el jutge encarregat del cas continuarà el procediment judicial i el citarà a declarar. Segons els mossos, fins al moment hi ha una dotzena de denúncies obertes.\nEs dóna el cas que precisament avui dilluns, a les 6 de la tarda, l’Ajuntament d’Arenys de Mar ha convocat a totes les persones interessades a una sessió informativa a l’Auditori Josep M. Arnau del C.C. Calisay, amb l’objectiu d’orientar legalment els afectats i, també, per informar-los sobre les novetats produïdes fins al dia d’avui. La sessió, que compta amb la col·laboració del Col·legi d’Advocats, anirà a càrrec d’un advocat especialitzat.


viurealspirineus 10:06 28/05/22\nTres dies per donar a conèixer les propostes turístiques de la vall\nboí mercat la vall és barcelona\nLa Vall de Boí es promociona al Mercat de les Escapades de Barcelona / vallboi.cat\nDes d'aquest divendres 27 fins aquest diumenge 29 de maig, el Patronat de la Vall de Boí participa en la sisena edició del Mercat d’Escapades al Passeig Lluís Companys de Barcelona. Amb l’objectiu principal de promocionar la Vall de Boí així com de totes les experiències i propostes turístiques adreçades directament a l’usuari. Al mercat també hi participa el Balneari de Caldes de Boí amb tota l’oferta de tractaments que ofereix gràcies a la variada quantitat d’aigües mineromedicinals que permeten realitzar tècniques amb finalitats terapèutiques adreçades tant a infants com a adults i altres empresaris de la Vall de Boí, sota el paraigües de la marca Natura i Muntanya en Familia de l’Agència Catalana de Turisme, en la que la Vall de Boí està adherida com a destinació familiar.\nEl Mercat d'Escapades és una acció de promoció organitzada per la mateixa Agència Catalana de Turisme, amb l'objectiu principal de vendre experiències del territori català al públic final. El mercat promou l’activitat comercial i incentivar els compradors de les experiències. A més, està organitzada per temàtiques: Actiu i Natura, Gastronomia i Enoturisme, Arts i Cultura o Vacances en Família, englobant totes les categories de públic.\nAixí doncs, el públic català te una cita al mercat d’escapades si pense en fer una escapada per conèixer la Vall de Boí, aquí tenen l’oportunitat per saber de primera mà les diverses propostes turístiques que ofereix.


El programa CaixaProinfància de l'Obra Social La Caixa ha atès més de 85.000 menors i 52.875 famílies en situació de pobresa de la província de Barcelona en l'última dècada. Ho ha fet treballant amb 118 entitats socials per a "trencar el cercle de la pobresa" i evitar que es transmeti als fills, posant èmfasi en l'educació per aconseguir més oportunitats futures.\nEn una roda de premsa per fer balanç del desè aniversari del projecte, el sotsdirector general de programes socials de la Fundació Bancària La Caixa, Marc Simón, ha explicat que s'ha atès a 282.991 menors i 165.107 famílies en risc d'exclusió del conjunt de l'Estat en els últims deu anys, amb el suport de 426 entitats vinculades.\nL'entitat destina una mitjana d'entre 700 i 800 euros per nen -segons dades de 2017- amb accions de reforç educatiu (el 47% de les ajudes), oci i temps lliure (29%), alimentació i higiene (12%), atenció psicoterapèutica (10%) i suport educatiu familiar (2%), amb una mitjana de tres ajudes per nen i entre quatre i cinc per família.\nEl programa està present a tot Espanya, on va començar a 32 xarxes i es va evolucionar cap a coordinacions més locals, "barri a barri", i actualment té 177 xarxes en 135 municipis, amb una dotació de 49,9 milions d'euros anuals, entre els que hi ha 13 milions per a la província de Barcelona, que augmentaran a 14 el 2018.\nTotes les famílies ateses es troben en situació de pobresa, el 84% són de pares nascuts a Espanya i la meitat són famílies monoparentals; a Barcelona, el 45% té un sol fill, el 29% en té dos, i la resta, més.\nEl 63% dels pares estan a l'atur -la meitat, sense prestacions-, mentre que el 21% té treballs temporals i el 14% té ocupació indefinida, encara que no li permet sortir de la pobresa, han observat, i d'altra banda , el 51% dels tutors té una educació primària; el 28%, sense formació; el 14% secundària i el 3%, universitària.\nEl director científic de CaixaProinfància, l'investigador de la Universitat Ramon Llull (URL) Jordi Riera, ha alertat d'Espanya és el tercer país en risc d'exclusió i pobresa a Europa, per darrere de Bulgària i Romania: "Hem cronificat unes xifres que fins i tot han resistit a la millora de l'economia "i que haurien escandalitzar.\nEDUCACIÓ COM A MOTOR\nDavant d'aquesta situació, ha destacat que la proposta innovadora de desenvolupament integral del programa actua com a catalitzador: "creiem en l'educació com el motor i la gasolina necessària per impulsar un canvi", del qual parteixen cobrint en els nens la necessitat de tenir expectatives personals , formatives i professionals.\n"Quan es trenca aquesta expectativa negativa, tenim a menors que comencen a creure més en ells", ha destacat, i ha assenyalat que el 81% dels nens atesos tenen èxit escolar, i només el 6,3% dels atesos abandona la ESO prematurament -davant la mitjana propera al 30% en contextos de baix nivell socioeconòmic-.\nLa presidenta de Fedaia, Conxita Martínez, ha destacat la coordinació i confiança que diposita el programa en les entitats, mentre que el secretari d'Afers Socials i Famílies de la Generalitat, Francesc Iglesies, ha destacat la "visió de transformació" que implica situar la educació en el centre.\nEl representant de l'administració catalana ha lloat aquesta col·laboració publicoprivada, en què ha apostat per trencar el cercle de pobresa cronificada, a més d'assenyalar que la pobresa infantil és una forma de pobresa familiar, i ha esmentat que l'últim mig any ha estat "accidentat també per l'aplicació del 155", que ha afectat entitats socials.\nEn l'acte han relatat el seu testimoni tres joves que van ser beneficiaris del CaixaProinfància, entre els quals està, Pedro Vargas, estudiant de segon curs de Dret, ha afirmat que el suport li va permetre arribar a la universitat trencant "una barrera que existeix" cap al seu comunitat, el poble gitano, a més d'aportar-li un esperit de solidaritat amb el que tractarà de defensar els drets humans.\nor seva banda, Ayaa Charkoui, que estudia actualment imatge mèdica i preveu estudiar Medicina per especialitzar-se en Pediatria, ha recordat les vivències positives en un casal d'estiu, mentre que Imane El Bouhali, que estudia Magisteri, ha recordat que va aconseguir superar barreres culturals en la seva família, arribar a la universitat i obrir camí als seus germans.


La Frase..."Primer t'ignoren, després se'n riuen, després t'ataquen i finalment, guanyes." - Mahatma Gandhi Entra\nConseqüències de veure pellícules pornogràfiques\n"una extrañísima y curiosa lengua"\nUna noia denuncia que ha estat acomiadada de la feina per parlar en català\nNota mental: Nous Estats a Europa des del segle XX\nBeijing 2008: Pura hipocresia\nVan Bommel: "Lo hice porque soy culé para siempre"\nMe cagon cony!\n+ 0 + 0 Categoria principal o arrel: Reflexions i Escrits\tPublicat el Dimecres, 05 Desembre 2007 16:11\tEscrit per Roger Roca\tVist: 2063\tJosé Montilla va anar a Madrid i va explicar la desafecció catalana vers Espanya. En Carod Rovira mostra el malestar català en un programa emès per tot Espanya que és titula “Tengo una pregunta para usted”. L’Artur Mas parla en una conferència sobre la refundació del catalanisme i expressà la importància del dret a decidir. Josep Piqué marxa avorrit (o el fan fora) del PP de Catalunya. El poble català surt al carrer per deixar palès, que estant molt emprenyats.\nUn servidor sempre diu que els catalans tenen diferents estats (polítics) però en el fons tots som iguals, la diferència rau en la paciència. I m’explico: Crec que estarem tots d’acord en que la majoria de la gent que viu, treballa i té un sentiment de pertinença aquesta terra són catalans. Partint d’aquesta base, tots estem d’acord en que hi ha temes que des de l’Estat espanyol s’han de millorar. N’hi ha que pensen que el finançament és el més important (la gran majoria). Els que s’entesten en tenir seleccions catalanes. O qui creu que les infraestructures no són les que Catalunya mereix. Qui pensa que l’actitud dels politics espanyols vers Catalunya no és del tot correcte. Els que volen peatges fora o tenir veu a Europa per a decidir temes de Catalunya. Els que pensen que l’aeroport és el més important... i així podríem estar fins demà.\nDe tots aquets, un petit percentatge, són independentistes per temes històrics. D’altres també, amb poca representació, ho són per temes d’actualitat. És a dir, des que van néixer no han vist solució a tots els problemes esmentats anteriorment. És més, porten anys sentint les mateixes mentides de diferent partits que han governat l’Estat. Vaja... que mai s’han sentit estimats. La resta són gent amb molta paciència, creuen com a bons catalans que són, que negociant i amb bones paraules tot té una solució raonable i intenten d’una manera molt religiosa (fe) seguir pensant que Catalunya té cabuda a l’estat espanyol. Aquest últim grup, molt poc homogeni és el més interessant de tots, ja que engloba a la majoria de la gent. Normalment, són persones que volen viure bé, o gent que no vol complicacions, o que només mouen el cul quan la situació és insostenible, o que té arrels de fora i que no volen problemes. Gent, que d’una manera indirecta, creu que demanar la independència és buscar-se problemes amb els nostres veïns.\nPenso que el dia que l’últim grup perdi la paciència, perdi l’esperança de viure bé formant part d’Espanya, aquell dia tot estarà més a prop. Tot això, us ho explico perquè crec que el President Pujol ja la perdut, la paciència. Ara començo a veure aquell Jordi Pujol que m’explicaven el meus avis, els llibres d’història o els documentals de TV3. Primer va ser el tancament de caixes, ara s'exalta en una entrevista a RAC1. En un moment de l’entrevista, cap al final, diu que la manifestació d’aquest dissabte va ser un me cago’n cony!, del poble català. A partir d’aquí es deixa anar i surt el català emprenyat que tots portem a dins. Aquí us deixo el tall de l'entrevista més interessant:\nCada dia veig més gent perdent la paciència. Aquests, Benvinguts al club! Els que encara l'heu de perdre... us dic, que tot arribarà i sinó, temps al temps. Tags: independentistes infraestructures complicacions anteriorment insostenible l'entrevista representaci catalanisme documentals interessant Leave your comments\nA Jordi Pujol se'l té que reconèixer que va tornar a legitimar la Generalitat com a institució i el càrrec de President de la Generalitat, a més va ser un Gran polític.
Això si...
Els espanyols dels que ell sembla que està justament ara que no té gens de poder cansat, li van salvar el cul en el cas "Banca Catalana", els Catalans cada cop que passem per devant d'un peatge ens tindríem que recordar d'ell, i cal recordar que molta gent que no ha sigut coneguda ni molt menys reconeguda també va patir tancaments, temps a la presó i etc. Gent que va venir de fora i va lluitar pels drets de tots, com ara sindicalistes del Baix Llobregat, i aquests continuan amb el mateix nivell de vida si fa o no fa que abans...


El Barri Vell rebutja el turisme «kleenex» - Empordà\nEl Barri Vell rebutja el turisme «kleenex»\nL´Assemblea de veïns es va celebrar al Centre Cívic del Barri Vell. marc martí\nPisos turístics. L'Assemblea Veïnal convocada per parlar de l'augment de pisos turístics al Barri Vell, i en especial a Sant Pere i a Sant Feliu, va esdevenir una pluja d'idees per aturar l'increment d'aquest tipus d'habitatges i en un reguitzell de queixes cap a l'Ajuntament. Van reclamar canvis normatius i van recelar dels visitants que fan una estada curta, segueixen una ruta marcada i no gasten\nls veïns del Barri Vell de Girona comencen a tenir la mosca al nas amb l'augment de pisos turístics i ahir al vespre en l'assemblea convocada van començar a posar sobre la taula possibles mobilitzacions i exigències a l'Ajuntament per tal que faci algun tipus de canvi normatiu que impedeixi aquesta expansió.\nA la trobada s'hi van aplegar més d'una seixantena de persones sota la crida que les persones que fan una estada breu a la ciutat no s'hi vinculen de la mateixa manera que els veïns. Van rebre sobretot els ciclistes. «Tornem a trobar bosses de brossa als portals perquè no se saben la normativa. Venen a pedalar tres mesos i marxen», es queixava un resident.\nÉs només un exemple de fins a quin punt els residents al casc antic, i sobretot a Sant Feliu i a Sant Pere, estan cansats del que consideren que ja és un problema que s'ha d'afrontar. Es van exposar casos de testimonis que estan de lloguer des de fa anys en habitatges al Pou Rodó, al carrer de la Barca, que ja se'ls ha avisat que no se'ls renovarà el contracte, suposadament perquè el propietari vol destinar l'habitatge a un ús turístic\nAlguns dels assistents es van queixar de la facilitat que hi ha per convertir un pis en un habitatge d'ús turístic. Pràcticament només cal comunicar-ho a l'Ajuntament i pagar un cànon. L'exregidor socialista Joan Pluma, present a la reunió, va exposar que caldria diferenciar els pisos de lloguer per un llarg temps dels que és lloguer per un dia o dos de manera períodica, quasi com un hotel. Al seu parer, si es tractés diferent el segon cas es podria aconseguir, per exemple, que s'exigís que tot el bloc fos declarat d'ús turístic talment com un hotel. Només es podria obtenir el permís sota aquesta premisa: o tot el bloc o res. De fet, diverses intervencions van referir-se a la implicació municipal per aturar aquest increment de pisos turístics. Ja sigui exigint-los un nou Pla Especial o fins i tot canviant el Pla General.\nEn general, però, hi havia poca confiança en el que pot o vol fer el consistori en aquest tema. «Tenen màniga ampla amb la gent que s'està lucrant», va assegurar una veïna. A la sala hi havia el regidor responsable del Barri Vell i vicealcalde, Eduard Berloso, i la responsable de turisme, la tinenta d'alcaldia Glòria Plana. De l'oposició hi havia els cupaires Ester Costa i Lluc Salellas. També hi havia representants veïns del Mercadal i Pedret, a més dels dels casc antic.\nUn veí, Josep Maria Masferrer, va detallar un exemple per fer palès com l'equip de govern té en compte els veïns. Va assenyalar que a la plaça dels Lledoners hi ha 24 places d'aparcament i que el consistori ha donat 24 permisos a un hotel de la zona per als seus clients, mentre els veïns s'han de buscar aparcaments privats.\nReferència a Barcelona i Venècia\nMolts dels comentaris dels participants assenyalaven que el problema ja no és de futur sinó de present i ho van vincular també al turisme de masses i al «turisme kleenex», o sigui d'usar i tirar. Aquell on els visitants segueixen una ruta molt marcada en poc temps i pràcticament no gasten. Molts fan servir aquests pisos. «Acabarem pitjor que a Barcelona, allà els carrers no són tan estrets», es va sentit. Un altre veí va recordar que a Venècia els veïns ja surten al carrer amb pancartes contra els turistes. «Jo he de marxar cada cap de setmana», va explicar una resident.


Eva Baltasar: ‘He volgut explicar la història d’una dona que vol estar sola i a qui la vida li ho fa molt difícil’\nL'escriptora Eva Baltasar.\n26.03.2020 - 06:19\nActualització: 26.03.2020 - 07:19\nA Eva Baltasar, el coronavirus l’ha enxampada al començament de la promoció de la novel·la Boulder (Club Editor). Pocs dies després d’haver arribat a les llibreries, la novel·la ja era dalt de tot de les llistes de més venuts. Però les llibreries són tancades des de la setmana passada, i no sabem quina evolució tindrà aquesta novetat, com tantes altres, passada la pandèmia. Ara, mentre vivim el confinament, anem fent boca, amb les explicacions de l’escriptora, a qui hem entrevistat per telèfon.\nEn aquest cas, la protagonista, que no té nom, s’enrola de cuinera en un vaixell mercant al port de Quellón, a l’illa gran de Chiloé, un dia de tempesta i mar sinistra. Passa mesos per la mar de Chiloé i remuntant la costa xilena, sense posar els peus en terra ferma. Però un dia, a Chaitén, coneix la Samsa, una jove sueca, i se n’enamora… La Samsa l’anomena Boulder, a semblança de les grans roques solitàries que hi ha al sud de la Patagònia, ‘peces de món que van sobrar després de la creació, aïllades, exposades a tot.’\n—Què és la llibertat per a la protagonista de Boulder?\n—Ella no parla de llibertat, però sí que parla de què és, per a ella, la felicitat: ‘Llevar-se xiulant, no molestar ningú, no donar explicacions i caure al llit de matinada, amb el cos estabornit pel cansament i el cap desparat de tota la pols i la fel.’ I jo crec que la llibertat va molt lligada a aquesta felicitat, que és viure com ella creu que ha de viure, que és en solitud. Davant d’això, ella perd coherència quan ha de prendre decisions i cedeix als desitjos de la Samsa. Primer, acompanyant-la a Reykjavík i abandonant el vaixell. Després, encara pitjor, acceptant la maternitat.\n—D’entrada, descobrim una dona solitària i esquerpa, que no vol lligams.\n—No és que sigui una militant de res, senzillament, ella segueix el dictat del seu cor: aquesta solitud, que no és triada, sinó que ella és així. I per ser coherent amb ella mateixa, li aniria bé mantenir-la. Però, és clar, quan apareix primer el sexe i després l’amor, l’amor és una força i també va lligada al cor. I té aquesta tibantor: la soledat que la tiba cap endins, l’amor que la tiba cap enfora. I en aquell moment fa una tria, i tria la Samsa, que és l’amor.\n—Boulder és una història d’amor?\n—No, jo no he volgut explicar una història d’amor. He volgut explicar la història d’una dona que vol estar sola i a qui la vida li ho fa molt difícil. I que s’acaba traint en certs moments a si mateixa. I dins aquesta història, sí que apareix l’amor. Però jo no l’etiquetaria com una història d’amor. De fet, no l’etiquetaria de cap manera. Però el que la defineix és que vol estar sola. Jo també sóc una solitària i és difícil. I també és aquesta recerca per mantenir certs espais de solitud, fins i tot vivint en parella. Ella, en un moment donat, obre una food truck. Aquest espai, penso que és més casa seva que la casa on viu amb la Samsa i després també amb la nena, la Tinna. O bé, les trobades amb el seu amic Ragnar, a la taverna, també són un espai de solitud. Ell no espera res d’ella i ella no espera res d’ell, comparteixen una estona, estan en pau i tranquils. Això no ho té a casa.\n—Una casa que no ha volgut, tampoc.\n—La Samsa tria la casa. I quan són a casa, li demana de parlar, per exemple. En algun sentit, la novel·la també parla de la incomunicació. A ella li causa neguit o angoixa o rebuig el fet de seure i parlar dels problemes i, a vegades, prefereix matar un tema amb un clau i prou. Però així no mates pas el tema, l’enterres sota la catifa i acaba apareixent una altra vegada.\n—Al principi de la novel·la hi ha una frase enigmàtica. Diu: ‘El vent, la mà que tot ho pren.’ Podria ser una bona definició de l’amor.\n—Sí, perquè lliurar-se a aquest amor l’acaba allunyant de la seva essència, li acaba prenent la vida al vaixell que ella tant gaudia. Ella està molt còmoda en la provisionalitat, en un vaixell, en un petit apartament de lloguer. Aquest espai li resulta molt més còmode que la gran casa que compra la Samsa. Quan marxa amb la Samsa, perd allò que donava sentit a la seva felicitat.\n—Ella, de fet, és l’antítesi de la Samsa. Això es veu primer en l’aspecte material i després en la maternitat. Ella és d’una gran austeritat, pot viure amb molt poc. De fet, quan s’enrola al vaixell de mercaderies de cuinera, el capità l’agafa perquè accepta de no cobrar. I després, quan comença a rebre una mesada, diu que deixa de sentir-se seva aquella feina: ‘Passa a ser d’algú que la valora i me la cedeix.’ Però s’enamora d’una dona ambiciosa professionalment, que dóna valor als diners, busca prestigi social i és molt convencional, en aquest sentit.\n—I la Samsa també busca certa seguretat, una cosa que a la Boulder no li preocupa.\n—Per cert, la protagonista no té nom, com a Permagel. Per què?\n—No, no en té. Jo m’identifico tant amb la protagonista que prefereixo no posar-li nom. He estat tant ella durant aquest últim any… He viscut dues vides: la meva del dia a dia i la meva de la novel·la, que ha estat gairebé més intensa, fins al punt que a vegades les confonia i tot. En la meva intimitat, la protagonista de Boulder sóc jo. Això no vol dir que tot el que ella fa o diu jo ho faci o ho digui, però moltes coses sí. Aprofito les veus de les protagonistes per dir coses que penso i sento. I em quedo molt de gust.\n—Doncs és un personatge molt radical, molt portat a l’extrem.\n—Un solitari, avui dia, ja és un personatge força radical.\n—Però la Boulder va a remolc de la Samsa. Ella se n’adona però no hi pot fer res, n’està enamorada.\n—La Boulder fa sacrificis, mentre que la Samsa no la veig sacrificar res. És una dona que sap què vol, sap com vol viure i ho exigeix. I la Boulder respon fent petits i grans (alguns, enormes) sacrificis. Però com que té aquests espais de pau, quan es queda ella sola a casa, quan la Samsa viatja, sembla que respiri. Però és la Boulder qui viu en conflicte.\n—I el gran sacrifici és acceptar ser mare.\n—Aquesta és la gran renúncia i el gran error que fa ella, que sent profundament que no vol ser mare, però ho accepta. Això és una pèrdua de coherència brutal, que acaba manifestant-se i l’obliga a prendre altres decisions, potser més difícils encara. I, pel que fa a la maternitat, es plantegen dues visions molt extremes. Tot i que jo no crec que hi hagi dues cares de la mateixa moneda, sinó que de maternitats n’hi ha tantes com mares hi ha i totes estan bé. I cadascú intenta fer-ho el millor possible. Ella és una dona que no té cap mena d’instint maternal i veu com l’embaràs transforma la seva parella. I després del part, amb la criatura, li desapareix la parella. Aquesta visió pot semblar molt radical perquè no coincideix amb la socialment construïda, habitual. Però és una visió que jo, com a dona que he estat embarassada dues vegades i havent gaudit molt de l’embaràs, del part, de la lactància, també m’he vist a mi mateixa amb la mirada de la Boulder. Per això m’ha estat fàcil construir-la.\nEva Baltasar, autora de ‘Boulder’.\n—Hi ha la qüestió sobre la manera com la maternitat canvia radicalment la relació, i la Boulder en aquest cas fa pensar en molts homes que queden arraconats, bandejats en moltes maternitats.\n—Jo explico la història d’una dona, tot i que és fàcil fer aquesta associació, més d’una persona l’ha feta. I això és important en literatura, que el personatge ressoni, siguin homes o dones.\n—Un altre tema que se’n deriva és el dret d’una dona de no desitjar, fins i tot de detestar, la maternitat. Això ha estat un tabú durant molt de temps.\n—No us penseu que tenia ganes de parlar de temes. A l’hora d’escriure, jo trobo la protagonista i em va sortint la història i després surten els temes. No és que jo volgués tractar un tema o un altre. Ara, sobre això, aquesta dona té tot el dret de no ser mare, més i tot, ho hauria hagut de dir. Jo crec en la llibertat de tothom i de viure la vida amb coherència.\n—També es parla de la manera com les mares limiten la voluntat dels fills i els modelen a la seva voluntat. El límit entre modelar amb caprici i educar és relliscós.\n—És gairebé impossible veure on comença l’una i on acaba l’altra. Com a mare intentes educar el millor possible i segurament no en saps més. En un diari, parlant de Permagel, va sortir un titular on jo deia: ‘Totes les mares són tòxiques.’ Encara ho penso, però expliquem-ho: jo parteixo del fet que tothom ho fa tan bé com sap i no en sap més. Però en aquest educar no pots evitar de traspassar les teves creences, ràbies, frustracions, etc., i modelar la criatura com a tu t’agradaria que fos. I això no ho pots evitar, perquè estic segura que la majoria de vegades no t’adones que ho fas.\n—A la contracoberta del llibre, l’editora Maria Bohigas parla de la protagonista com d’una heroïna. No sé si us sentiu còmoda amb aquest qualificatiu per al vostre personatge.\n—Una miqueta sí. Tant ella com la de Permagel són heroïnes en un sentit: que no jutgen i, en canvi, pateixen el judici dels altres. I això sí que les converteix en heroïnes a parer meu. I no perquè facin grans coses, simplement perquè suporten la mirada dels altres quan elles, simplement, miren i descriuen, no jutgen.\n—Al final, tot i ser un personatge molt esquerp, els lectors se l’acaben estimant, perquè transmet molta bondat.\n—Jo crec que sí. Hi veig molta honestedat i molt de cor. És una dona amb un cor molt gran. És la que se sacrifica.\n—Al llibre apareixen altres qüestions interessants de la vida contemporània. En un moment donat, la protagonista arremet contra el turisme. Ella és l’antiturista. I hi ha una atmosfera de crítica d’un món que no paeix gaire bé la diferència, un món on l’alteritat no és un valor en alça.\n—És un fil potser més prim, però que travessa les dues novel·les i que a Mamut, la tercera, segurament serà més evident. Aquesta crítica social hi és. El món és molt gran i és ple de gent i ple de diferències. I en el fons, tots som l’expressió d’una mateixa consciència. No estem separats, estem tots units. I quan mires algú altre com algú separat de tu, d’alguna manera et debilites, i tots ens debilitem com a societat. És una cosa que percebo.\n—Mamut serà la tercera novel·la de la trilogia. Com la teniu?\n—De fet, Mamut havia de sortir primer que Boulder, havia de sortir l’any passat. La tenia força avançada, però en un moment donat em vaig quedar encallada i no la vaig voler lluitar. Boulder la vaig lluitar dues vegades i al final vaig buscar una imatge i vaig tornar-la a començar. Em va venir la imatge del vaixell, que és un apunt autobiogràfic, d’un viatge que vaig fer: anar amb la motxilla amb vint anys i una nit de temporal agafar un vaixell a Chiloé i passar una nit d’horror. Em pensava que em moria. Però vam sobreviure i vaig sentir que, tot i que m’ho havia passat molt malament, al mateix temps havia estat una intensitat de vida tan potent que en volia més. I amb Boulder he pogut viure aquella vida que no vaig viure. I és completament fabulada.\n—Dèieu que amb Mamut us vau quedar encallada…\n—Això. M’havia encallat amb Mamut i, mentrestant, vaig trobar aquesta imatge per a començar Boulder i la novel·la em va sortir filada de dalt a baix. No em vaig encallar en cap moment. Per això Boulder va passar davant. I Mamut és allà on era. L’he de reprendre i l’he d’acabar. I ho faré, però ara acompanyo Boulder, tot i que havia de fer molts viatges i de moment…\n—Esperem que Boulder no pateixi excessivament el context de la pandèmia.\n—Mentre escric un llibre en gaudeixo molt. Un cop l’acabo, quan és el llibre que volia escriure, em desentenc dels resultats. Jo estic en pau, arribi com arribi, agradi o no agradi, hi hagi virus entremig o no n’hi hagi, és igual. Jo estic tranquil·la i la novel·la ja farà el seu camí. Que sigui el que hagi de ser. Jo no m’oposo a les circumstàncies.


Ajuntament de Riba-roja d'Ebre | Teresina Comes Castellví, Àvia de Riba-roja d’Ebre a la festa dels avis comarcal 2017\n07/08/2017 /in Notícies /by Ajuntament Riba-roja d'Ebre\nTeresina Comes Castellví ha estat aquest any la representant del poble de Riba-roja d’Ebre escollida per l’Associació de Jubilats per assistir a la Festa de l’Avi i Àvia Comarcal 2017, celebrada aquest divendres a Garcia. La Teresina va assistir a l’acte acompanyada de la presidenta dels Jubilats, Rosa Maria Alcober, i dues de les vocals de la Junta: Emilia Sabaté i Rosa Mari Busom, a més d’amigues i tota la família.\nTeresina Comes Castellví, entre l’alcalde de Riba-roja d’Ebre, Antonio Suárez, i l’alcaldessa de Garcia, Blanca López.\nL’alcalde de Riba-roja d’Ebre, Antonio Suárez, va ser l’encarregat de lliurar-li la placa commemorativa a la Teresina, mentre que l’alcaldessa de Garcia, Blanca López, li va fer entrega d’un ram de flors. El periodista que conduïa l’acte va llegir la trajectòria de l’àvia de Riba-roja mentre ella recollia el reconeixement, en un moment molt emotiu de la festa.\nA banda de la representant riba-rojana, la Festa dels Avis de la Ribera d’Ebre va homenatjar els avis i àvies de 12 pobles més de la comarca: Maria Alentorn Serra (Ascó), Josep Oriol Ripoll (Benissanet), Josep Borràs Escoda (Darmós), Aurora Treig Joliva (Flix), Bienvenida Ars Pino (Ginestar), Matilde Franch Estadella (La Palma d’Ebre), Daniel Masip Jornet (La Torre de l’Espanyol), Àngels Serra Vinaixa (Móra d’Ebre), Jordi Cedó Gil (Tivissa), Dolors Miró Vila (Vinebre) i Josep Escoda Lluís (Garcia), i també l’àvia de Móra la Nova, Aurora Marqués Grau, que va ser escollida democràticament entre totes les associacions de jubilats representades de la comarca com a Àvia Comarcal de la Ribera d’Ebre 2017.\nL’alcalde de Riba-roja, Antonio Suárez, lliura la placa commemorativa a la Teresina, i l’alcaldessa de Garcia, Blanca López, li fa entrega d’un ram de flors.\nLa festa “és any rere any un punt de trobada, un punt de posada en comú de la nostra història i de les vostres històries, un lloc on posem de protagonistes els vostres records” perquè, com va dir la presidenta del Consell Comarcal, Gemma Carim, en donar-los la benvinguda, i citant a Artur Bladé, “els records són l’única riquesa veritablement nostra, l’únic tresor que ningú ens pot prendre”.\n340 socis als Jubilats de Riba-roja\nL’objectiu de la trobada, a més d’escollir l’àvia o avi comarcal, és fomentar l’associacionisme a la comarca. La presidenta del Consell Comarcal va tenir unes paraules de gratitud per als membres de les associacions de jubilats de tots els pobles i els va encoratjar a continuar amb la seva feina al capdavant de les seves entitats perquè “la vostra tasca és fonamental als nostres pobles i des del Consell Comarcal continuarem ajudant-vos a tirar endavant les vostres iniciatives i treballar pels vostres drets”.\nL’associació de Jubilats de Riba-roja, de la qual la Teresina Comes forma part, té actualment 340 socis, dels quals 8 formen la Junta. L’entitat s’encarrega d’organitzar activitats per mantenir el contacte entre la gent gran, que es reuneix a la llar dels Jubilats per jugar a jocs de taula, al billar o al bingo, entre altres. Igualment treballa per preservar els drets d’aquest col·lectiu i representar-lo al poble, com una entitat més, que forma part del Consell Consultiu de la Ribera d’Ebre. Una vegada a l’any organitzen, conjuntament amb l’Ajuntament, una diada i un dinar de germanor. Segons explica la seva presidenta, l’actual junta vol ampliar les seves activitats i estan pensant a fer alguna conferència de cara els mesos vinents sobre temes d’interès per a la gent gran, per exemple, amb els Mossos d’Esquadra.\nLa Teresina, al final de l’acte, amb les autoritats, les amigues i tota la seva família.\nTags: Avi i Àvia Comarcal 2017, Estiu 2017, Jubilats\nPresentació: L'arquitectura com a solució? Idees per al nucli antic de Riba-roja d'Ebre\nIoga nocturn- Salutació a la lluna\nÈxit de públic en la primera sessió de ioga nocturn Riba-roja es prepara per a la Festa Major


Instal·lació de Debian GNU/Linux 3.0 per a IA-64\nAquest document conté les instruccions d'instal·lació per a la versió 3.0 del sistema Debian GNU/Linux per a l'arquitectura IA-64 ("ia64"). També conté les referències per a més informació i informació de com esprémer al màxim el vostre nou sistema Debian. Els procediments d'aquest document no s'han d'usar per a actualitzar sistemes existents; si esteu actualitzant, vegeu les Notes de versió per a Debian 3.0.\nAquest document pot ésser distribuït i modificat sota els termes de la Llicència Pública General GNU (GPL).\nAquest manual és programari lliure; podeu redistribuir-lo i/o modificar-lo sota els termes de la Llicència Pública General GNU publicada per la Free Software Foundation; en qualsevol versió (es la vostra opció), versió 2 o qualsevol versió posterior.\nAquest manual és distribueix amb l'ànim de que pugui ser-vos útil, però sense cap garantia; ni tant sols la implicita de ser comercial i o modificat per a propòsits particulars. Vegeu la Llicència Pública General GNU per a més detalls.\nUna còpia de la Llicència Pública General GNU està disponible en /usr/share/common-licenses/GPL en la distribució Debian GNU/Linux o en la World Wide Web al lloc web de GNU. També podeu obtindre-la escrivint a la Free Software Foundation, Inc., 59 Temple Place - Suite 330, Boston, MA 02111-1307, USA.\nEs requereix que el degut reconeixement s'atribueixi a Debian i als autors d'aquest document així com de tots els materials derivats a partir d'aquest. Si modifiqueu i milloreu aquest document us requerim una notificació als autors d'aquest document, via debian-boot@lists.debian.org.\n1 Benvingut/da a Debian\n1.1 Què és Debian?\n1.2 Què és GNU/Linux?\n1.3 Què és Debian GNU/Linux?\n1.4 Què és Debian GNU/Hurd?\n1.5 Com aconseguir Debian\n1.6 Com aconseguir la versió més recent d'aquest document\n1.7 L'organització d'aquest document\n1.8 Aquest document conté errades conegudes\n1.9 Sobre el copyright i les llicències del programari\n3 Abans d'instal·lar Debian GNU/Linux\n4 Obtenir un medi del sistema d'instal·lació\n4.1 Un joc de CD-ROM oficials de Debian GNU/Linux\n4.2 Descarregant els fitxers des de rèpliques de Debian\n4.3 Creant disquets a partir d'imatges de disc\n4.4 Preparant els fitxers per a l'arrencada en xarxa TFTP\n4.5 Instal·lació automàtica\n5 L'arrencada del sistema d'instal·lació\n5.1 Arguments dels paràmetres d'arrencada\n5.2 Arrencant des d'un CD-ROM\n5.3 Arrencant des de disquets\n5.4 Arrencant des de TFTP\n5.5 Localització de problemes del sistema d'instal·lació\n5.6 Introducció a dbootstrap\n5.7 "Escolliu la llengua"\n5.8 ``Notes del llançament''\n5.9 ``Menú Principal de la Instal·lació de Debian GNU/Linux''\n5.10 ``Configurar el teclat''\n5.11 La última oportunitat!\n6 Particions en Debian\n6.2 Particionant el disc en ia64\n6.3 L'arbre de directoris\n6.4 Esquema de particions recomanat\n6.5 Noms de dispositius en Linux\n6.6 Programes de Debian per definir particions\n6.7 ``Inicialitzar i activar una partició d'intercanvi''\n6.8 ``Inicialitzar una partició de Linux''\n6.9 ``Muntar una partició prèviament inicialitzada''\n6.10 Per muntar particions no suportades pel dbootstrap\n7 Instal·lant el nucli i la base del sistema operatiu\n8 Arrencant en el vostre nou sistema Debian\n8.1 ``Fer el sistema arrencable''\n8.2 El moment de la veritat\n8.3 Debian després de l'arrencada, configuració base\n8.4 Configurant la vostra zona horària\n8.5 Contrasenyes MD5\n8.6 Contrasenyes Shadow\n8.7 Entrar la contrasenya root\n8.8 Creant un usuari normal\n8.9 Configuració d'una connexió PPP\n8.10 Configurant APT\n8.11 Instal·lació de paquets: simple o avançada\n8.12 Selecció de paquets simple — La tasca d'instal·lar\n8.13 Selecció avançada de paquets amb dselect\n8.14 Preguntes durant la instal·lació del programari\n9 Primeres passes i des d'on començar\n9.1 Si sou nous en Unix\n9.2 Sortint del sistema\n9.3 Orientant-vos per Debian.\n9.4 Lectures i informació addicional\n9.5 Compilació d'un nou nucli\n10 Informació técnica sobre els disquests d'arrencada\n10.1 Codi font\n10.2 El disquet de rescat\n10.3 Reemplaçant el nucli del disquet de rescat\n12.1 Sobre aquest document\n12.2 Contribucions a aquest document\n12.3 Principals contribucions\n12.4 Reconeixement de les marques registrades


La Conselleria d’Educació convoca les beques excel·lència per a universitaris excel·lents – Educació press\nEducació ha convocat les beques d’excel·lència per a aquells alumnes universitaris que han obtingut els millors expedients durant el curs 2015-2016.\nAquesta beca, a la qual la Generalitat destina un total 500.000 euros, consisteix en l’exempció del pagament de la taxa de matrícula per a la realització d’un màster o curs de formació durant els pròxims cursos 2016-2017 o 2017-2018, així com que també contempla l’expedició d’un diploma acreditatiu de l’excel·lència.\nLes ajudes estan destinades als qui hagen conclòs, durant l’anterior curs 2015-2016, estudis d’educació universitària en les universitats públiques valencianes i estudis superiors en centres de titularitat pública adscrits a l’Institut Superior d’Ensenyaments Artístics de la Comunitat Valenciana (ISEACV).\nL’objectiu és premiar l’esforç i valorar el rendiment acadèmic dels millors alumnes de cada titulació universitària. Per a açò, es destinarà un import màxim de 3.000 euros per beneficiari amb millor expedient, perquè puga realitzar el màster o curs de formació de forma totalment gratuïta. El termini de presentació de les sol·licituds per part de les universitats i el ISEAC finalitza el 30 d’octubre de 2017.\nLa concessió d’aquestes beques té com a finalitat la promoció de l’excel·lència acadèmica en els estudis oficials de grau, llicenciatura, enginyeria, arquitectura, diplomatura, magisteri, enginyeria tècnica, arquitectura tècnica i per quart any consecutiu, ensenyaments artístics superiors en els centres públics adscrits al ISEACV, mitjançant un reconeixement oficial que constitueix un estímul per a millorar el rendiment acadèmic, ja que els beneficiaris són els estudiants amb la màxima nota mitjana en l’expedient.\n← Com alimentem les nostres emocions?\nOferta d’oposicions històrica: fins a 13.000 places convocades →\nLa Conselleria d’Educació destina 55,5 milions en ajudes per al bo infantil durant el pròxim curs\n3 julio, 2020 Carles Torrijos 0


A D R I A N A: La projecció de la cuina catalana, avui\nLa projecció de la cuina catalana, avui\nEls llibres de cuina formen una bona part del patrimoni cultural de cada poble. Qui no en té un a casa? De fet, al mercat n’hi ha per triar i remenar. A través d’aquest tipus de publicacions, que val a dir, sovint semblen el catàleg d’Ikea (per allò que sempre t’acaba sobrant una peça, en el cas que ens pertoca un ingredient), es pot conèixer el desenvolupament i els canvis, no només en la cuina, sinó en la societat. Remuntem-nos al 1960 quan es va publicar un llibre titulat “Fruites i conserves per la mestressa de casa”. No cal fer un exercici mental gaire profund per adonar-nos a qui anava adreçat aquest receptari i per preveure quines eren les propostes culinàries que si mostraven: plats senzills i eficaços per satisfer l’apetit de tota la família. Ara fem un salt en el temps de 45 anys per endinsar-nos en “El bulli 2005” el llibre que va escriure el millor cuiner del món per parlar no només del funcionament del seu restaurant, sinó per oferir una explicació detallada en suport digital d’algunes elaboracions culinàries concretes. Aquestes tenen la voluntat de complementar les receptes mostrades al llibre. Aquest és un clar exemple de com la gastronomia, i concretament el llibres especialitzats en aquesta temàtica són un mirall de l’evolució social. La cuina catalana, igual que la cuina originaria d’altres països, ha experimentat un camí molt satisfactori. De fet, què pot haver més satisfactori que el cuiner més venerat de tot el món provingui d’Hospitalet de Llobregat, Barcelona? A més no es pot negar: gràcies a aquest chef amb tres estrelles Michelin Catalunya s’ha posicionat al capdavant de la avantguarda gastronòmica.\nTanmateix, com és possible que amb representants com Ferran Adrià, Carme Ruscalleda, Santi Santamaria, Joan Roca no hi hagi presència internacional dels nostres plats més característics? Igual que no ens podem quedar només amb la teoria de les receptes de cuina, no ens podem quedar només amb al cuina tecnoemocional, amb les esferificacions o amb les deconstruccions. Cal aprofitar l’eclosió nacional i internacional de la cuina catalana per donar a conèixer una part de la nostra cultura. Tot i que a Catalunya s’estan formant cuiners amb un talent brillant, cuiners que vénen trepitjant fort i amb ganes, ningú ens assegura que arribi un altre Ferran, una altra Carme. No trobarem un altre moment com aquest.\nEls grans cuiners no viuen aliens a aquesta realitat. Per la seva banda, a Ferran Adrià li preocupa que la cuina catalana no sigui degudament coneguda arreu del món; al menys no com podria ser-ho. Fruit d’aquesta preocupació ha sorgit l’idea d’elaborar un llibre sobre guisats. Segons declara el cuiner de El Bulli “els guisats són un plat que, si no espavilem, caurà en l’oblit del temps”. Paral·lelament, Carme Ruscalleda també es mostra preocupada per la falta de reconeixement de la nostra gastronomia. Val a dir, que Ruscalleda, natural de Sant Pol de Mar ja ha aportat el seu granet de sorra perquè la situació canviï. Concretament, ha traslladat una part de Catalunya a Tòquio. Una part petita, però molt important que ha permès que el pa amb tomàquet sigui també conegut a la capital japonesa. Segons ella informa incloure un producte nou o poc utilitzat en un altre país és difícil, però no impossible: “l’oli, el vi i altres productes els enviem des de Sant Pol al Japó, però n’hi ha d’altres, com el pa, que els vaig ensenyar a fer-lo als cuiners japonesos que hi treballen. I això que em deien que ‘al Japó no hi havia tradició de menjar pa’. Jo vaig contestar que, per a la meva cuina, la catalana, el pa és molt important, que és imprescindible per acompanyar els plats, i els ho vaig fer entendre. Ara preparen cada matí el pa i també hi suquen tomàquet. És la tapa d’aperitiu que s’hi ofereix quan el comensal s’hi asseu a taula”.\nTal com podem veure, la cuina catalana ha recorregut un camí llarg, i tot i que sembla que hem arribat a la meta, encara queden unes quantes passes per què la victòria sigui absoluta. Travessarem la línia d’arribada quan el reconeixement de la nostra cuina vagi més enllà dels noms dels nostres cuiners. És cert, rere un gran plat hi ha un gran cuiner. Fins ara ens hem desenvolupat en una part de l’afirmació: els cuiners. Ara toca centrar-nos en els plats. Tal com diu Ferran Adrià, ha arribat el moment de “seleccionar una part de la cuina catalana tal com han fet els italians amb les pizzes i la pasta, aquella que fos més accessible i menys costosa, i que fos fàcil de trobar als mercats on es trobessin els cuiners vivint-hi”. Ara la pregunta està en quins han de ser els productes a donar a conèixer i qui ha de desenvolupar aquesta tasca. El poder polític des de l’àrea de cultura? Els propis cuiners? Les campanyes de promoció turística? Els personatges públics? Personalment, crec que l’èxit de les accions resideix en l’equilibri. No deixem que sigui tant sols el poder polític o els cuineres de renom els únics que portin la bandera de la nostra cuina. Tots som Catalunya i tots mengem. Per tant, tots a la nostra manera hem de vetllar perquè aquesta part de la cultura, la gastronomia, sigui reconeguda més enllà de les fronteres catalanes.\npublicat per adriana barba a les 16:53\nEtiquetes: gastronomia, Reportatge


Bonig veu "una vergonya" les "retallades socials" en els pressupostos 2020 | Valencia Extra\nBonig veu "una vergonya" les "retallades socials" en els pressupostos 2020\nLa presidenta del PPCV, Isabel Bonig, ha assenyalat aquest divendres que els Pressupostos de la Generalitat Valenciana per a 2020 són “els de les retallades socials perquè cau la inversió un 4,35% i només creixen els impostos en 234 milions els impostos i la despesa per a alts càrrecs i endollats”. “Són una vergonya”, ha censurat.\nBonig s’ha pronunciat en aquests termes durant la visita que ha realitzat a Benidorm (Alacant) al costat de l’alcalde de Madrid, José Luis Martínez Almeida, els caps de llista al Congrés i al Senat i l’alcalde de la localitat, Toni Pérez.\nEl ple del Consell va aprovar aquest dijous el projecte de Llei de Pressupostos de la Generalitat per a 2020, uns comptes que recullen una xifra global de 23.021,9 milions d’euros (enfront dels 22.096,2 milions de 2019), de la qual 16.970 milions són per a despesa no financera, la qual cosa suposa 263,6 milions més i una pujada de l’1,6% més respecte al present exercici.\nBonig ha advertit que aquests comptes “retallen en les àrees socials”, ja que el seu pes està “quatre punts per davall” de l’últim pressupost elaborat pel PP, “malgrat tindre 6.000 milions més que el PP”, ha criticat en un comunicat.\nEn aquest sentit, ha assenyalat que en els pressupostos hi ha “vencedors i vençuts”: “Compromís ha sigut el vencedor i els vençuts han sigut tots els valencians, alacantins i castellonencs”.\nEs tracta, ha destacat, d’un projecte que “contempla una caiguda del 4% de la inversió, tenint en compte que en 2019 no es van executar el 50% de les inversions previstes”. Ha retret que “pugen els impostos als valencians en 234 milions d’euros, la qual cosa significa que des que governa Ximo Puig, la pressió fiscal en la Comunitat ha augmentat 3.300 milions d’euros més.\nLa dirigent ‘popular’ ha insistit que els comptes “són una vergonya”: “No hi ha inversió per a acabar els barracons, es congela la inversió en Dependència i l’única cosa que puja són les despeses en alts càrrecs i endollats, ja que, la despesa en nòmines de Presidència puja fins a un 16%, escandalós”, ha criticat.\nCANVI CLIMÀTIC I “DESOBEDIÈNCIA”\nRespecte a les polítiques per a combatre el canvi climàtic, ha denunciat que dels 44 milions per a repartir “només 15 van per a pagar a alts càrrecs i endollar als seus”.\nEn aquesta línia, ha criticat que aquests pressupostos són “els de la desobediència” perquè “tornen a incloure 1.300 milions ficticis, malgrat les indicacions de Ministeri d’Hisenda, quantia que al final es tradueix en retallades socials i menys drets dels valencians”.\nFORD: “UN COLP ECONÒMIC DE DIMENSIONS MOLT IMPORTANTS”\nD’altra banda, Bonig s’ha referit a l’anunci que la planta de motors de Ford a Almussafes (València) no fabricarà la nova generació de motors Ecoboost de 2.0 i 2.3 litres, després que la companyia haja decidit traslladar la seua producció a Amèrica del Nord a partir de 2022.\nLa presidenta del PPCV ha volgut ser “prudent” però ha alertat que “si es confirma que el 90% de la producció se’n va als Estats Units és un colp econòmic no sols per a la província València sinó per a la Comunitat Valenciana i per a Espanya de dimensions molt importants”.\nAixí, ha assenyalat que “cal treballar” perquè no se’n vagen”. Ha demanat al president de la Generalitat, Ximo Puig, i al president del Govern central, Pedro Sánchez, que “facen alguna cosa”. “En l’economia la frivolitat es paga, i la inestabilitat jurídica i la inestabilitat econòmica i els anuncis que no van a cap lloc demostren que alguns partits posen els seus interessos per damunt dels interessos dels espanyols”, ha postil·lat.\n“Necessitem estabilitat, i aqueixa estabilitat només arribarà de la mà de Pablo Casado i del PP”, ha assenyalat.\nA més, Bonig s’ha pronunciat sobre la decisió de la Fiscalia General de l’Estat de demanar a la Fiscalia Anticorrupció que s’encarregue de la causa en la qual s’investiga a Francisco Puig, responsable de les empreses Comunicació dels Ports i Mas Mut Produccions i germà del ‘president’ de la Generalitat i al director general de Política Lingüística, Rubén Trenzano, per les ajudes al valencià.\nBonig ha instat al mateix Puig i a Pedro Sánchez a “donar explicacions”: “Des del PP estem encara esperant que el senyor President d’explicacions polítiques amb les últimes dades que anem coneixent de diferents administracions”.\nPer això, ha animat al Sánchez a aprofitar la seua visita a València, aquest dissabte, per a demanar-li explicacions a Puig. “A veure si té més sort que el Partit Popular i que tots els valencians”, ha resolt.


Conveni especial per als inclosos en el camp d'aplicació del sistema de Seguretat Social Espanyol que passen a prestar serveis a l'Administració de la Unió Europea\nL'objecte d'este Conveni Especial és cobrir les bases de cotització corresponents a les contingències d'Incapacitat Permanent, Servicis Socials i Assistència Sanitària\nLa persones al servici de les Comunitats Europees i que exerciten el seu dret de transferir des de qualsevol dels règims públics de previsió social espanyols al sistema de previsió social del personal comunitari, l'equivalent actuarial o el valor de rescat dels drets passius adquirits en concepte de jubilació o retir i de viudetat.\nDel Document Nacional d'Identitat, Targeta d'Estranger o Passaport, segons el cas.\nDavant de la Direcció Provincial de la Tresoreria General de la Seguretat Social o l'Administració corresponent al domicili del sol·licitant. Si disposa d'un certificat digital, pot accedir a la Seu Electrònica i enviar telemàticament el model de sol·licitud i la documentació requerida a través del tràmit Alta en Conveni Especial, situat a la Seu Electrònica de la Seguretat Social.\n90 dies següents a la cessació o la situació determinant del conveni especial.\nDes de la data de presentació de la sol·licitud.\nDes de la data de situació que determina el conveni especial.\nCaldrà acreditar el nomenament com a funcionari o agent temporal de la Comunitat Europea, així com haver exercit el dret a la transferència previst en el Reial Decret.\nLa determinació de la quota a ingressar es farà d'acord amb les normes establides en la regulació general, amb la particularitat que li correspon l'aplicació d'un coeficient específic a fi de disminuir la cotització com a conseqüència de les contingències no cobertes.\nEn allò que no establix l'article 13 de l'Orde TAS/2865/2003 de 13 d'octubre, este conveni especial està regulat per les normes generals.


L'ajuntament de Vila-real posa de nou el CTE a la disposició de Sanitat per al seu ús com a hospital auxiliar\nLes instal·lacions de la residència del Centre de Tecnificació Esportiva es posen per al seu ús com a hospital auxiliar en cas que hi hajen rebrots de la pandèmia\nL'Ajuntament de Vila-real posa de nou a la disposició de la Conselleria de Salut Pública i Sanitat Universal les instal·lacions de la residència del Centre de Tecnificació Esportiva (CTE) per al seu ús com a hospital auxiliar, en el cas que rebrots de la pandèmia per la COVID-19 el feren necessari. L'alcalde, José Benlloch, ha signat ja la resolució per a renovar la cessió temporal de les instal·lacions, en la qual s'estableix també que la Conselleria assumisca els treballs i costos de manteniment de les dependències mentre dure la cessió.\n«Des de l'inici d'aquesta crisi sanitària sense precedents hem posat tots els nostres recursos i voluntat de col·laboració al servei de les autoritats sanitàries. Així ho vam fer en el seu moment amb la cessió de la residència del CTE per al seu ús com a centre mèdic adscrit a l'Hospital Universitari de la Plana i no tenim cap dubte a tornar-ho a fer, tal com se'ns ha requerit, per a fer front a eventuals rebrots o noves onades de la pandèmia», detalla Benlloch. «El Centre de Tecnificació Esportiva és un edifici pagat amb els diners de tots els valencians i valencianes», ha declarat.\nEl CTE, que compta amb una residència de 36 habitacions, piscina i pavelló poliesportiu. El passat 26 de març, en moments especialment complicats de la pandèmia, l'alcalde va posar les instal·lacions a la disposició de les autoritats sanitàries, col·laborant a més en el seu condicionament com a hospital de campanya adscrit a la Plana per a atendre casos lleus de la COVID-19. Després de poc més d'un mes en funcionament, l'hospital del CTE va donar l'alta mèdica al seu últim pacient de coronavirus el mes de maig. En aquest període, es van atendre 43 pacients, amb una estada mitjana de 19,8 dies.\n«El Centre de Tecnificació Esportiva ha demostrat la seua capacitat i eficàcia per a poder ser utilitzat com a hospital auxiliar i està ja completament dotat per a això; dotació en la qual l'Ajuntament de Vila-real també ha col·laborat activament, facilitant l'accés a materials o la infraestructura de comunicacions necessària per a la seua posada en servei», agrega Benlloch.\najuntament de vila-real Covid-19 CTE Hospital auxiliar


Club d'Amics d'Encús, vins d'alçada\nUs presentem el Club d’Amics d’Encús\nLa investigació ha estat el motor que ens ha portat on som: un repte per adaptar-se a les diferents variables en l’estil dels nostres vins.\nDes de Castell d’Encús estem treballant des de fa uns anys en la creació d’un Club d’Amics on pogueu gaudir en exclusiva dels experiments que duem a terme en el nostre celler.\nNo es pot entendre Castell d’Encús sense el concepte de RECERCA. Aquest “voler descobrir” ha estat el motor que ens ha portat on som : un repte per encaixar les diferents variables dins l’estil propi dels nostres vins.\nCada bóta és un experiment, l’experimentació és bàsica. Intentem transmetre en cada ampolla la frescor de la zona i el clima que hi regeix, el paisatge que ens envolta i la màgia dels cups de pedra. En definitiva uns vins més reflexius i amb l’essència del nostre Pallars.\nAmb aquesta carta de presentació del Club, comença un viatge experimental dins l’Ànima d’Encús, us convidem a acompanyar-nos i compartir noves experiències que de ben segur us faran reflexionar i descobrir una mica més allò que ens fa feliços.\nA continuació us expliquem breument el funcionament del Club :\nLa nostra intenció és posar a la vostra disposició diverses produccions dels nostres vins experimentals durant l’any. Us anirem informant amb regularitat. Alguns d’aquests experiments podrien tenir continuïtat en el temps i d’altres serien experiències úniques, irrepetibles. Totes tindran una producció molt limitada.\nFormar part del nostre Club és totalment gratuït i sense obligació de comprar vi periòdicament.\nQuedarà totalment prohibit vendre a terceres persones els vins experimentals del Club.\nEls vins experimentals es podran comprar en caixes de 6 d’ampolles. Les despeses d’enviament dins de la península seran gratuïtes per imports de compra superiors als 150 €.\nJa sóc del club\nVull ser amic del Club


L’horari d’obertura de l’aparcament Estació Vallparadís s’amplia\nEn el marc de la Comissió de seguiment de les obres de MútuaTerrassa, reunida la setmana passada, l’Ajuntament de Terrassa ha arribat a un acord amb MútuaTerrassa perquè posi en marxa, a partir de l’1 de desembre, l’ampliació d’horari de l’aparcament d’ús públic situat sota l’edifici de les noves consultes externes, a l’edifici de l’Estació de Vallparadís Universitat. Actualment i des de la seva posada en marxa, al setembre de 2018 , l’aparcament només està obert de dilluns a divendres. Concretament, l’acord assolit permetrà que l’horari d’obertura de l’aparcament d’ús públic sigui coincident, com a mínim, amb l’horari de trens de Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC), establert tant per a dies feiners com festius. L’Ajuntament ha insistit en la necessitat de posar en marxa el més aviat possible aquesta mesura per tal que l’aparcament soterrani estigui disponible per a la ciutadania també els caps de setmana.\nAmb aquesta ampliació de l’horari es dona resposta a aquesta necessitat, tant de les persones usuàries de FGC els dissabtes, diumenges i festius, així com també es facilita l’assistència a actes culturals en equipaments de la zona, i l’accés a l’eix comercial a l’entorn de l’avinguda de Jacquard i del passeig del Comte d’Ègara. També cal tenir en compte que s’incrementa l’oferta d’aparcament estratègic entorn la Zona de Baixes Emissions (ZBE), que s’està implantant actualment a la ciutat.\nL’aparcament disposa de 110 places distribuïdes en tres plantes. Al juliol de 2103, FGC va licitar un concurs de lloguer per 50 anys dels espais comercials i d’aparcament de la nova Estació de Vallparadís Universitat, situada a la cruïlla de l’avinguda de Jacquard amb els carrers de Salmerón i de la Igualtat. L’oferta de MútuaTerrassa va ser l’única que s’hi va presentar i, atès que complia tots els requisits previstos, va ser l’adjudicatària de l’esmentat lloguer d’uns 13.000 m2 , als quals va traslladar les consultes externes i altres serveis.


sense | RÀDIO COCENTAINA | Page 3\nSENSE FRONTERES – 21 novembre 19\nCada dimarts a la nit a la sintonia de Ràdio Cocentaina, i compartit amb la Xarxa d’Emissores Municipals Valencianes, el programa “Sense fronteres” -dirigit i presentat per Gabri Pascual- t’ofereix la millor música internacional, hui amb especial atenció als grans èxits del grup “Passenger”. Un gran espai que ara pots tornar a gaudir en format […]\nSENSE FRONTERES – 6 novembre 19\nPrograma setmanal de Ràdio Cocentaina, que compartim amb la XEMV (Xarxa d’Emissores Municipals Valencianes), dedicat a la música d’arreu del món. Hui Gabriel Pascual té com a figura central de l’espai al gran i complet artista internacional Elton John. No et perdes tots els seus grans èxits.\nSENSE FRONTERES – 23 octubre 19\nLa recordada gran artista i veu icònica per a tota una generació, la magnifica Whitney Houston, és hui la protagonista de l’espai “Sense Fronteres” que dirigeix i present Gabri Pascual, i que hui realitza un gran repàs pels millors temes de la seua carrera marcada per incontables èxits però també per moments molt complicats a […]\nSENSE FRONTERES – 12 juny 19\nPreparat per a un viatge ple d’èxits de la música internacional. Cada setmana deixa’t acompanyar per Gabri Pascual que et presenta “Sense fronteres” un temps de ràdio que et portarà a tots els racons del planeta perquè escoltes tots els temes que van sonar o que sonen en l’actualitat. Un espai que, a més, compartim […]\nSENSE FRONTERES – 8 maig 19\nPrepara’t per a viatjar per tot el món de la mà de Gabriel Pascual en un recorregut musical ple d’èxits de molts anys diferents. Un espai que no coneix els límits de la qualitat, de l’espai ni del temps, un temps de ràdio “Sense fronteres”.\nSENSE FRONTERES – 24 abril 19\nGabri Pascual prepara cada set dies una gran selecció d’èxits d’arreu del món per a compartir amb tots els seus oients de Ràdio Cocentaina i de la Xarxa d’Emissores Municipals Valencianes.\nSENSE FRONTERES – 10 abril 19\nLa música per sort no coneix fronteres ni límits espai-temporals. Una gran cançó d’ahir continua sonant igual hui en dia. Un èxit a l’altra banda del món també ho pot ser ací. I d’eixa música, d’eixos èxits “Sense fronteres”, són dels que ens parla, i ens fa gaudir a l’escortar-los, Gabri Pascual, en la cita […]


Restauració i hostaleria - TPV Solutions\nRestaurant, hotel, bar, cafeteria, fast food, gelateria, food trucks...\nConfiguració a mida\nGestiona les famílies, els grups i les categories d’aliments per treballar de forma ràpida i eficaç en el teu bar o restaurant. Crea menús pels teus clients i fes els escandalls per poder controlar el stock.\nEl Terminal Punt de Venta et permet configurar-ho tot a la teva manera de forma fàcil i intuïtiva per poder aplicar els canvis necessaris en el dia a dia i oferir al client un servei òptim.\nAugmenta el número de clients proporcionant un servei de menjar a domicili a través del teu Terminal Punt de Venta. Connecta’l amb les diferents empreses de menjar per emportar: Just Eat, Glovo, Deliveroo, Uber Eats...\nEl teu TPV et permetrà assignar les comandes segons la seva ubicació i temps d’espera, per millorar l’experiència del client.\nGestiona el teu establiment en qualsevol moment i siguis on siguis. Amb qualsevol dispositiu pots controlar el teu negoci des de la web.\nJa no hauràs d’estar sempre físicament en el teu bar o restaurant, i guanyaràs temps per altres tasques importants.\nComandes directes a cuina\nS’ha acabat perdre els papers. Amb les comanderes mòbils podràs enviar les comandes a cuina, estalviant viatges innecesaris als cambrers i errors a l'hora de llegir-les.\nGuanyarás eficàcia i milloraràs el servei al client.\nGestiona les comandes als teus proveïdors, l’entrada d’aliments, les factures, els inventaris... per obtenir els teus resultats de rendibilitat al moment.\nAmb el Terminal Punt de Venta podràs controlar el stock disponible per fer les comandes de menjar en el moment just, evitant pèrdues al teu bar o restaurant.\nPersonalitza el teu restaurant a cada un dels teus clients. Coneix i tingues accés a la informació dels teus clients de forma més ràpida: albarans, factures, històric de ventes, comandes...\nCrea diferents tarifes i promocions per a cada un d’ells i millora la seva experiència.\nEl Terminal Punt de Venta permet el control de presencia dels empleats, així com la gestió d'horaris i torns.\nEl TPV fa un registre de control horari obligatori, per demostrar la seva presència laboral com indica la llei actual. També et permet adaptar els permisos dels empleats a les funcions que podran realitzar.\nEl Terminal Punt de Venta et permet centralitzar les tasques més importants d'un o varis restaurants: ordres de cuina, comandes, facturació mensual, stock de provisions i molt més.\nTindràs tota la informació al moment utilitzant una única eina digital.\nAnàlisis i estadístiques\nAnalitza la informació del teu restaurant a temps real, des de qualsevol lloc i dispositiu.\nEl Terminal Punt de Venta et permet consultar entre dates, per empleats, filtrar les cancelacions de tickets, els descomptes, les obertures de caixa...\nAmb aquesta eina tindràs el control total.\nLa caixa sempre quadra\nEvita la pèrdua desconeguda de l’efectiu i estalvia temps en els tancaments de caixa diaris.\nEl teu Terminal Punt de Venta et permet conèixer el canvi a tornar, controlar les diferents comandes, dividir el compte i molt més, perquè la caixa sempre quadri.\nConnecta un calaix intel·ligent com Cashkeeper o Cashdro, per augmentar el control dels teus empleats i no tenir la necessitat de tocar els diners en efectiu.\nA TPV Solutions estem certificats i qualificats per la instal·lació, programació, configuració i formació dels softwares més avantguardistes per a sistemes Windows i Android.


Clúster Èxit consolida la formació adaptada a col·lectius amb especials dificultats » Grup Èxit\nAquestes formacions s’imparteixen en grups mixtes i amb la participació de persones procedents de les tres entitats. En total, hi participen 60 persones amb edats compreses entre els 18 i els 56 anys i amb un grau de discapacitat que oscil·la entre el 33 i el 65% fins arribar, en alguns casos, a graus de més d’un 65% de discapacitat.\nDes de Clúster Èxit,Sandra Fernández la presidenta de l’entitat, ha destacat que, des de l’inici del programa, “a través del Punt de Formació Incorpora s’està formant 60 persones amb discapacitat que han milloren la seva formació i la seva capacitació per al desenvolupament d’una activitat laboral” i ha afegit que preveiem que, en un futur, hi pugui haver força insercions laborals fruit de l’impacte d’aquestes formacions”.\nEls Punts formatius Incorpora Girona formen part del programa Incorpora de la Fundació Bancària ”la Caixa”, en el que el Clúster Èxit participa com a entitat social especialitzada en inserció sociolaboral de les persones amb discapacitat i especials dificultats. El programa té per objectiu facilitar la inserció laboral d’aquestes persones, oferint a les empreses la promoció de la Responsabilitat Social Corporativa a través de la inserció laboral de persones amb discapacitat intel·lectual, malaltia mental i risc d’exclusió social.\nEl Clúster Èxit és l’associació integrada per nou entitats de l’àmbit de l’economia social i el treball amb suport sense ànim de lucre de les comarques de Girona. Les entitats que formen part del Clúster Èxit donen feina a un total de 754 persones especialment vulnerables (discapacitat intel·lectual, física, malaltia mental, síndrome de down i risc d’exclusió social), a més de donar atenció a més de 3.000 usuaris.\nEl Clúster Èxit segueix treballant en diferents projectes socials i buscant noves fórmules de cooperació per adaptar-se als temps actuals i continuar promoven la inserció laboral de les persones amb més dificultats.