Hospitals en Ballardsville - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Itawamba county - Mississippi - Eua - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Eua › Mississippi › Itawamba county › Hospitals en ballardsville\nHospitals en ballardsville Itawamba county > Mississippi > Eua\nVolem continuar proporcionant informació útil i precisa a totes les persones que necessiten saber com trobar o contactar Hospitals en Ballardsville. Per tant, instem a tots els nostres usuaris que, en cas de trobar errors, informeu-nos-nos perquè puguem corregir-los immediatament. Pots ajudar-nos?.\nSi vau anar a un hospital i no va agradar l'atenció mèdica que va rebre, cerqueu altres persones Hospitals en Ballardsville en aquesta guia. Representem un dels millors directoris d'hospitals Eua i del món, perquè oferim informació precisa i fàcil de visualitzar, de manera que sàpiga ràpidament com anar a l'hospital més proper.\nEls 0 habitants de Ballardsville tenen un hospital de referència sempre a prop de la seva ubicació. El que passa és que moltes vegades un no pot estar content amb l'atenció mèdica rebuda al seu hospital i decideix buscar un altre. Aquí, en aquesta llista de Hospitals en Ballardsville trobareu l'hospital que busqueu amb el seu número de telèfon i adreça.\nHospitals en Ballardsville per categoria\nNo tothom pot pagar una cita mèdica privada. Per aquest motiu, proporcionem aquí tots els contactes de cada hospital públic Ballardsville (Eua). Si voleu conèixer aquesta informació, feu clic i introduïu per veure'ls\nSi no sap quin hospital privat visitar Ballardsville (Eua), aquí trobareu una llista excel·lent que conté tots els hospitals d'aquesta zona. Si necessiteu assistència mèdica i necessiteu saber que les instal·lacions us agradaran, consulteu-ne cadascun fent clic al vostre lloc web des de l'enllaç que oferim\nLlistat de hospitals pròxims a Ballardsville\nOktibbeha County Hospital- (Situat a 89.04 km)\nPioneer Community Hospital of Aberdeen- (Situat a 46.89 km)\nCoffee Health Group- (Situat a 99.33 km)\nMagnolia Regional Health Center- (Situat a 76.90 km)\nNorth Mississippi State Hospital- (Situat a 12.28 km)\nTrace Regional Hospital- (Situat a 56.54 km)\nRussellville Hospital- (Situat a 80.81 km)\nSanders Clinic- (Situat a 16.29 km)\nGilmore Memorial Regional Medical Center- (Situat a 30.01 km)\nHelen Keller Hospital- (Situat a 94.92 km)


Todoreh: Rússia, un país amb cara i creu\nMº Teresa Manso ha dit...\nHe llegit el teu comentari i seguiré el del Salvador, ara passat el garbuix de tot el vist i retingut, ve l'ètapa de disfrutar recordant.Jo també he començat avui el meu blog, que serà un xic més modest.\n8 d’agost de 2012 a les 18:44\n9 d’agost de 2012 a les 13:10\nHola Marta! la M. Teresa (companya i amiga) m'ha donat la teva adreça de bloc. El del Salvador l'he seguit en d'altres ocasions i el trobo molt interessant. Heu fet un viatge fantàstica, oi? Una salutació cordial. Marisa\n9 d’agost de 2012 a les 17:27\nM.Teresa i Josep M. Gràcies per haver passat per aquí.\nMarisa, et conec per llegir també el vostre blog. Doncs si, ha estat un viatge molt instructiu. En Salvador ja ha començat a preparar el primer esborrany, l'hi dóna molta feina però la fa ben feta. A nosaltres ens va bé per reviure-ho tot i també a vosaltres us pot servir. Gràcies pel teu comentari. Ens llegirem!\n9 d’agost de 2012 a les 18:49\nSí cara i creu, tens raó. Em va decebre una mica. Vaig fer el creuer pel riu. No vaig tenir massa temps per veure el museu de St Petersburg.\nNo ens podiem entendre bé, però vaig comprar unes postals fetes per una noia que lamentaba la tala massiva de boscos. No les he publicat. Els cors "a capella" que a totes les capelles cantaven, em van agradar.\nTot em serveix per disfrutar i aprendre\n13 d’agost de 2012 a les 20:01\nSi, M.Antònia, és un país força interessant. Suposo que debies tenir motius d'inspiració pictòrica. Sobre el tema dels boscos no ens en varen parlar, però si dels "suborns" que encara imperen, és inaudit. Els cors de cantaires una meravella, quines veus!. Gràcies també pel comentari.\n13 d’agost de 2012 a les 21:22


La PAH exigeix sancions als grans tenidors que no ofereixin lloguers socials: “Per cada desnonament, una multa” - Social.cat\nLa PAH exigeix sancions als grans tenidors que no ofereixin lloguers socials: “Per cada desnonament, una multa”\nEls activistes es concentren a plaça de Sant Jaume per reclamar als ajuntaments i a la Generalitat “que es posin les piles”\nDimecres, 11 de novembre de 2020 | 13:15 h\nDues activistes de la PAH a la concentració a la plaça de Sant Jaume de Barcelona davant de l'Ajuntament | Mariona Puig (ACN)\nLa PAH ha reclamat al Govern i als ajuntaments de grans ciutats com Barcelona que imposin sancions a tots els grans tenidors que no facin una oferta de lloguer social a persones vulnerables afectades per execucions hipotecàries i desnonaments per impagament de lloguer. En una concentració a la plaça de Sant Jaume de la capital catalana, els activistes han recordat que la Llei 24/2015 contempla sancions de fins a 90.000 euros als grans tenidors que no segueixin la norma i han demanat a les administracions “que es posin les piles”. “Les sancions són la via més rapida per aturar els desnonaments; per cada desnonament, una multa, és així de fàcil”, ha assegurat Josep Babot, portaveu de la PAH a Barcelona.\nBabot ha assenyalat que no els consta que durant el 2019 i el 2020 hi hagi hagut cap sanció i creuen que és una pràctica "inacceptable". "Més enllà d'aprovar decrets volem que els ajuntaments i la Generalitat facin servir totes les eines per sancionar-los", ha exigit. Per a la PAH, les multes són la via "més efectiva" per aturar els desnonaments i confien que un cop es comencin a aplicar els grans tenidors deixaran de sentir-se "impunes". De fet, Babot ha assegurat que han detectat que molts d'aquests grans propietaris se senten "per sobre de la llei".\nA més, els activistes denuncien que el procés sancionador és molt lent, fins al punt que a vegades la sanció pot arribar després del desnonament. Creuen que cap agilitzar-lo i demanen a les administracions que siguin "més veloces i efectives". El portaveu ha detallat que els consta que en aquest mateix període s'han fet 1.169 ofertes de lloguer social per part de grans tenidors, segons les dades de l'Agència de l'Habitatge de Catalunya. Aquestes xifres no inclouen, però, les dades de Barcelona.\nL’experiència dels llogaters\nA la concentració, que ha agrupat una trentena de persones i que s'ha replicat davant els ajuntaments d'arreu del territori, hi ha participat diverses persones en situació vulnerable que o bé estan reclamant ara un lloguer social o bé ja l'han aconseguit. És el cas de la Lucía, que ha apuntat que en plena pandèmia li caducava el contacte que tenia però ha aconseguit prorrogar-lo durant set anys més si continua acreditant la seva vulnerabilitat.\nTambé el Fernando, activista de la PAH, ha aconseguit un relloguer social després de presentar un requeriment dos mesos abans que li caduqués el contracte d'un pis de propietat de CaixaBank. L'Irma, per la seva banda, ha explicat que va haver de passar un periple judicial per poder mantenir el seu lloguer social des del 2012, quan el gran tenidor del seu habitatge negava estar rebent els diners que ella pagava cada mes. Anys més tard, i després d'haver guanyat el judici, ara li han renovat el seu lloguer social per set anys més si les seves condicions materials es mantenen.\nDurant la concentració, els activistes han llegit un comunicat amb demandes adreçades a l'alcaldessa de Barcelona, Ada Colau, a qui han exigit sancions a tots els grans tenidors que no facin l'oferta de lloguer social corresponent, que es garanteixi un reallotjament "digne" a tothom qui pateixi un desnonament i que es comenci el procediment per cedir pisos vuits de grans tenidors a lloguer social.\nA més, demanen que s'identifiqui totes les necessitats d'habitatge, que es redueixin els esperes a la mesa d'emergència i s'ofereixi un desnonament alternatiu abans del desnonament, que es sancionin els talls de subministraments bàsics i que es faciliti l'empadronament al municipi a tothom que hi viu, sigui quina sigui la seva situació. Els activistes també demanen comptadors "solidaris" dels subministraments per a famílies vulnerables i que les oficines locals d'habitatge siguin un espai de referència on trobar assessorament i suport en la tramitació de gestions relacionades amb l'habitatge.


Hospitals en Inglaterra - Directori - Llistat - Guia - Hospital - Regne unit - Hospitalsworldguide\nPàgina d'inici › Per país › Regne unit › Hospitals en inglaterra\nHospitals en inglaterra Regne unit\nHospitals en Inglaterra recomanades:\nTé una erupció a la pell que no sap per què? Et sents marejat, has tingut vòmits i diarrea i necessites trobar Hospitals en Inglaterra? Teniu la nostra ajuda! Us oferim una guia que conté tots els hospitals Regne unit, de manera que trobeu el que està més a prop de la vostra ubicació.\nEls 53057579 habitants de Inglaterra tenen diversos hospitals que poden proporcionar-los atenció mèdica. Si necessiteu trucar i demanar una cita, o fer qualsevol pregunta abans d'anar, o fer qualsevol consulta, trobeu aquí els telèfons de contacte i adreça de tots Hospitals en Inglaterra.\nEn moments en què se'ns insta a comunicar-vos amb el Hospitals en Inglaterra, és molt important que trobeu ràpidament tota la informació i l'adreça del telèfon d'aquest hospital. Per aquest motiu, demanem als nostres usuaris que en cas de trobar informació incorrecta, avísenos perquè puguem corregir-la immediatament.\nHospitals en Inglaterra per categoria\nAquí podeu veure una llista que conté tots els hospitals públics a Inglaterra (Regne unit). Recordeu que si heu d'anar a un especialista, primer heu d'anar al vostre metge general per fer-vos-ho arribar\nHospitals privats amb un alt grau d'excel·lència. Aquests són la majoria d'aquests centres privats de Inglaterra (Regne unit). Busqueu aquí l'hospital que necessiteu per fer consultes amb professionals competents que us donaran la millor atenció\nMostrant 448 Hospitals en Inglaterra\nHospitals en Inglaterra per ciutat important\nLa població de City of London, Regne Unit sempre ha confiat en una atenció mèdica de qualitat dels hospitals dels voltants. Si necessiteu consultar la informació de contacte i la ubicació geogràfica d'un d'aquests hospitals, ens complau dir-vos que a Hospitalsworldguide trobareu tot el que necessiteu saber.\nQuan hi ha un problema de salut per fer front a això depèn de l'atenció hospitalària, el millor que pots fer és comprovar bé on estàs Londres, Regne Unit l'hospital al qual has d'anar. Aquí a Hospitalsworldguide trobareu la ubicació exacta de cadascun d'aquests centres, de manera que no podeu arribar-hi sense perdre's en el camí.\nSovint un accident passa quan menys ho esperem. Si això us ha succeït a vostè o algú que està amb vostè a Birmingham, Regne Unit, truqueu o aneu a l'hospital més proper. Aquí trobareu tot el que necessiteu saber per contactar amb aquests centres.\nPassar ràpidament a un hospital pot ser necessari en algun moment, especialment en casos de malaltia greu de caràcter urgent. Per tant, tome nota d'aquí els telèfons dels hospitals de Liverpool, Regne Unit per tenir-los a mà si és necessari.\nLa salut no és només l'absència de malaltia, sinó també un estat de benestar físic, psicològic i social. Un concepte molt ampli és la veritat, però la veritat és que si en algun d'aquests camps ens trobem malament, és hora de buscar l'especialista adequat. Aquí trobareu tots els hospitals a Leeds, a Regne Unit, per contactar amb el vostre especialista.\nEl moment en què algú té un accident és un moment de gran estrès, i més encara si no disposem del número de telèfon d'un hospital proper. Aquí trobareu tots els telèfons i adreces de cada un dels hospitals de Sheffield, a Regne Unit, per assenyalar-los en la vostra agenda i tenir-los sempre amb vosaltres.\nHospitals en Inglaterra per província\nVeure tot: Hospitals en Inglaterra per província\nMés destacats Hospitals en Inglaterra\nbmi the beardwood hospital, preston new rd, blackburn bb2 7ae, united kingdom bb2 7ae Mellor ,Lancashire ,Inglaterra ,Regne Unit .


Es posa en marxa la Xarxa de Col·legis Professionals de Periodistes - comunicació21\nRedacció|2022-05-05T16:15:34+02:0015 juny 2018|Comunicació21\nEls nou col·legis de periodistes que actualment hi ha a l’Estat han constituït la Xarxa de Col·legis Professionals de Periodistes, la qual té per objectiu coordinar les actuacions en defensa de la professió fins a la creació del Consell General de Col·legis de Periodistes.\nFormen part de la xarxa els col·legis de periodistes de Catalunya, Galícia, Múrcia, Andalusia, País Basc, Castella i Lleó, La Rioja, Astúries i Navarra, i s’espera que properament s’hi sumin els que es creïn a l’Aragó, Cantàbria i Canàries.\nAmb la unió de les diferents entitats es vol dotar de més força al col·lectiu i treballar com a grup de pressió en defensa d’interessos comuns dels professionals, a més d’exercir d’interlocutor davant les institucions públiques.\nUna de les novetats serà la creació d’un carnet conjunt de tots els col·legis, en un primer pas per establir un registre unificat de la professió.\nEstatut del periodista i titulació obligatòria per exercir\nLa primera actuació significativa de la Xarxa va ser el passat dimecres, amb una reunió a Madrid amb la presidenta del Congrés dels Diputats, Ana Pastor, i els diferents portaveus dels grups parlamentaris de PP, PSOE, Ciutadans i Podem.\nEn la trobada, els representants dels col·legis van reclamar un Estatut del periodista per posar fi a la desregularització del sector, el qual estableixi l’obligació de disposar de la corresponent titulació per exercir la professió.\nPer a la Xarxa de Col·legis Professionals de Periodistes cal acabar amb l’intrusisme com a primer pas per protegir el dret d’informació de la ciutadania davant la “proliferació” de les anomenades fake news i de portals digitals amb “aparença” de mitjans de comunicació.\nA banda, van exigir la urgent promulgació de la Llei de creació del Consell General de Col·legis Professionals de Periodistes, tal com estableix la vigent legislació en matèria de col·legis professionals.\nEn la trobada amb els portaveus dels quatre principals grups del Congrés també es van abordar la reforma de la Llei de propietat intel·lectual perquè hi quedin recollits els drets d’autor dels periodistes; la derogació dels articles de la Llei de seguretat ciutadana que limiten drets sense crear més seguretat, i la petició d’agilitzar el concurs per renovar el consell d’administració de RTVE, entre d’altres.


Resultats del cap de setmana (19 i 20 de febrer de 2022)\nCap de setmana amb força activitat per als equips de tennis del CT Urgell a la Lliga Catalana.\nComençant per l’equip júnior masculí, va perdre els seus dos enfrontaments, per 4-1 davant el Reus Deportiu i pel mateix resultat contra el CT Reus Monterols. També va tenir doble jornada l’infantil masculí, que dissabte va superar el Sícoris Club per 3-2, però el diumenge va cedir per 5-0 davant el Natació Lleida.\nDerrota també per a l’infantil femení, per 1-2 davant el CT Lleida A, i de l’absolut masculí, per 0-5 enfront el CT Reus Monterols.\nPel que fa al pàdel, només es va disputar una americana amb l’equip A masculí com a protagonista.


Operació d´astigmatisme a Barcelona | Institut de Cirurgia Oftalmològica Dr. Ortiz\nAl nostre centre a Barcelona fem operacions d'astigmatisme amb làser Excimer\nEs defineix com astigmatisme el defecte de la refracció ocular on la totalitat dels raigs paral·lels que travessen els mitjans diòptrics de l'ull mai es reuneixen en un focus; és a dir, els raigs es dispersen en punts diferents. És un defecte per alteració de la curvatura de la còrnia.\nEn aquest cas l'acomodació no pot compensar el defecte i els pacients veuen malament tant de lluny com de prop. Una de les causes és la irregularitat congènita de la curvatura cornial. El pacient presenta símptomes en funció del grau d'astigmatisme, entre ells disminució de l'agudesa visual que pot acompanyar de cefalea (mal de cap), i fatiga visual. Algunes vegades fotofòbia (molèstia a la llum) i poques vegades diplopia monocular (visió doble).\nL'edat recomanada per l´ operació d'astigmatisme és a partir dels 18. S'ha d'avaluar molt bé la còrnia, que no presenti queratocó o una distròfia cornial i que l'astigmatisme sigui regular. Totes aquestes tècniques les realitzem amb el làser Excimer (LASIK) d'última generació. Es poden reduir i compensar astigmatismes d'una a 8 diòptries.


276, Sílvia Vidal | FEEC – Federació d'Entitats Excursionistes de Catalunya\nIniciEntrevistes276276, Sílvia Vidal\nEntrevista a Sílvia Vidal, Vèrtex número 276\n"Anar d'expedició depèn de les meves necessitats, no de les meves capacitats"\nUn pas més és el nom amb què Sílvia Vidal va batejar l’obertura en solitari que va realitzar a Alaska l’estiu passat. Es tracta d’un pas més en la trajectòria i la determinació inigualables d’una de les escaladores de gran paret més destacades del món. Però la Sílvia defuig els rànquings i els elitismes. Només li interessa avançar en l’estil que li és natural, en l’ambient on es troba bé.\nText: Xavier Maduell / Fotografies: Col·lecció Sílvia Vidal\nMenuda, prima, fràgil en aparença; ulls blaus, mirada directa, inquieta, entusiasta. La Sílvia és reservada en l’esfera personal, però s’esplaia quan parla de les seves aventures. Aquesta barcelonina de 47 anys porta dues dècades obrint vies d’escalada artificial extrema en regions remotes d’arreu del planeta. El periple va començar l’any 1992, en què la Sílvia, estudiant d’Educació Física, va participar en un Raiverd i va tenir un primer contacte amb l’escalada. Fins dos anys més tard no va començar a escalar amb regularitat, però és que al cap de dos anys més (el 1996) ja deixa la feina per dedicar-se exclusivament al món vertical. Ho explica ella mateixa a Joan Jover en una entrevista publicada l’any 2001 a Vèrtex (número 181).\nEls seus inicis van ser fulgurants. Som a l’any 1995 i a Montserrat corre la veu que una noia amb només dos anys d’experiència ha escalat el mític Mirall impenetrable (A5). L’escaladora en qüestió és Sílvia Vidal que, encordada amb Pep Masip, ha realitzat una de les primeres repeticions de la via més temuda de la paret de l’Aeri i de tot Montserrat. La jove escaladora es gradua també a les Dolomites amb ascensions d’envergadura a la Cima Ovest i a Civetta. Arriben les seves primeres obertures a casa nostra, en concret a Mont-rebei i a Terradets; i no estem parlant d’itineraris per a escaladors novells, sinó de rutes d’artificial molt tècnic inaugurades amb Pep Masip a les parets d’Aragó, Catalunya i roca Regina. El mateix any 1995, la Sílvia prova l’escalada en solitari. Se’n surt tan bé que salta l’Atlàntic i s’atreveix amb Zodiac (600 m, A3), a la gran tàpia del Capitán. De nou a la Península, els Picos de Europa presenciaran el 1996 una altra activitat solitària per treure’s el barret: Sílvia Vidal escala la cara oest del Picu Urriellu per la ruta Principado de Asturias (A4), una ascensió que li valdrà el Piolet de Oro de la FEDME. Però no en té prou, ja que amb Masip obre a la mateixa paret la dura via Tramuntana (A4+, 7a+), que els exigeix onze bivacs l’hivern de 1998. L’escaladora catalana respon cada any a la crida de Yosemite. El 1997, un altre cop amb Masip, hi aconsegueix dues grans realitzacions: la tercera ascensió de Reticent wall (A5) al Capitán i l’obertura de Sargantana (560 m, A4) al Porcelain Wall.\nL’any 1999 té lloc al Karakoram una de les escalades més brillants de la història del bigwall català: l’obertura de Sol solet (1.650 m; A5, 6c+, 60º) a l’Amin Brakk (5.850 m). Els seus protagonistes, Sílvia Vidal, Pep Masip i Miquel Puigdomènech, van estar 32 dies penjats a la paret. L’activitat va ser nominada per al Piolet d’Or francès. Havia començat l’etapa de la Sílvia assolint primeres ascensions en enormes vessants rocosos de les serralades més dispars: Himàlaia, Karakoram, Mali, Baffin, Cordillera Blanca, Patagònia i Alaska. Aquestes escalades, efectuades sovint en solitari, són les que han donat més notorietat a l’activitat de Sílvia Vidal i l’han convertida en una referència mundial en l’escalada de grans parets.\nQuè va ser allò més difícil de la teva obertura de l’estiu passat a Alaska?\nL’escalada pel que fa a la dificultat tècnica i l’aproximació-retorn quant a la vivència.\nVas parlar amb dos ossos…\nSí. Vaig parlar amb ells per demanar-los permís per entrar al seu territori, per demanar que no em fessin mal i per explicar-los el motiu pel qual jo era allà.\nPer què no portes mòbil en aquestes expedicions?\nQuan decideixo fer una expedició sola, és perquè entre altres coses vull viure una experiència en solitari, aïllada. Només saber que tinc un telèfon, tot i no fer-lo servir, canviaria totalment la meva vivència. Igualment, portar-lo no possibilitaria el rescat en segons quins llocs. Però més que estar incomunicada, el que trobo més complicat és no disposar de predicció meteorològica. No saber el temps que ha de venir condiciona totalment la logística d’ascensió i per tant les opcions de cim.\nNo tens por que et passi alguna cosa i t’hi quedis?\nSí que tinc por, però no la prioritzo. La por sovint ens impedeix veure el que volem realment, però també pot ajudar a veure-ho més clar. Quan em plantejo una nova expedició, és perquè hi ha hagut un moment en què he sentit que allò ho vull fer: una certesa. Tot seguit apareixen els dimonis, la por, que fan que aquesta certesa trontolli i comenci a dubtar de si realment vull fer-ho i de si en seré capaç. La por t’ajuda a plantejar-t’ho; i si, tot i la por, arribes a la conclusió que vols anar-hi, vol dir que la motivació és molt forta i real.\nEn quina escalada has sentit més por?\nA Xile, quan vaig veure que no podia caminar pel mal de genolls, no tenia clar si podria tornar o no. Calia creuar uns rius que eren totalment infranquejables per la crescuda d’aigua i anava sola i sense telèfon per avisar. A la via Naufragi, a l’Himàlaia indi, també anava sola i vaig tenir molt mal temps. Quan portava dies penjada a la paret i mentre pujava per les cordes fixes, vaig perdre el coneixement per hipotèrmia. Quan vaig recuperar el coneixement, notava que em tornava a marxar i tenia les mans tan congelades que no podia manipular el descensor per tornar a l’hamaca. Aquesta sensació espanta molt. A Alaska, el primer os que vaig trobar-me va entrar al campament i el tenia a tres metres. També va ser més de mitja hora de molta por.\nAquestes vivències podrien interessar a molts mitjans de comunicació…\nHi ha hagut propostes de premsa escrita, de ràdio i de televisió. Procuro participar en allò que sento que he de fer. I això depèn de les sensacions que tingui davant de cada proposta.\nFa temps des de Vèrtex et vam proposar encarregar-te de la crònica alpina de la revista i vas declinar la proposta dient-nos que no estaves al corrent del que feia la gent. Però els qui feu coses semblants us deveu conèixer, no?\nNo té per què. Normalment no em trobo gaire gent allà on vaig. Sé que us va costar de creure, però recorda que no tinc mòbil, no em moc per les xarxes socials i no segueixo les notícies d’escalada.\nEts una escaladora professional, però al nostre país viure de l’escalada és difícil. Com t’ho fas?\nDia a dia, sense gaires pretensions econòmiques. Dient que no a moltes coses que farien que perdés el nord i deixés d’escalar per a mi.\nApareixes en un anunci de Boreal, però no t’havíem vist mai en anuncis…\nSí que havia sortit en altres anuncis. Hi ha propostes que m’estan bé i altres que no. Boreal és el meu patrocinador més antic i sempre m’han respectat. Quan m’ho van proposar, l’eslògan original era: “Think less, climb more, stay solid”. Els vaig proposar canviar la paraula less per free i ho van acceptar. Em va semblar que només per això i pel significat de la frase ja era un bon motiu per aparèixer a l’anunci, tot i que l’estètica del cartell no em convencia.\nAlgun patrocinador ha condicionat alguna de les teves escalades?\nNo, mai. Quan marxo d’expedició, no els dic on vaig. Ho respecten i els ho agraeixo. Són activitats de risc i no cal posar-hi més pressió que la que jo mateixa em poso. Les expedicions me les pago jo. Ells aporten el material necessari, que no és poc, i jo uso els seus productes. Després és el que es veu a les fotos publicades. No tinc blog ni Facebook. Només tinc el web perquè puguin contactar amb mi per a les projeccions d’escalada i les xerrades motivacionals per a empreses, que és del que visc. Tenia un patrocinador que em va exigir tenir Facebook i blog. Com que vaig dir que no, no em van voler renovar el contracte. Totes dues parts vam triar.\nTornem a Alaska. Què et va atraure cap allà tot i el perill dels ossos?\nHavia vist la paret del Xanadu feia uns anys, en un vídeo amb imatges aèries. M’atreia el paisatge de la zona i l’estètica de la paret.\nT’havies recuperat bé de la lesió als genolls que et vas fer a Xile l’any 2012?\nVaig tornar de Xile amb desgast als dos genolls per sobreesforç. L’estiu passat a Alaska vaig haver de fer més càrregues de material (540 quilòmetres) de les que mai he fet. Si m’hagués lesionat, hauria hagut d’esperar dos mesos que vingués un hidroavió a buscar-me perquè anava incomunicada i no podia avisar abans de la data acordada. El tercer dia de carregar material van començar a fer-me mal els genolls. Em vaig espantar. No volia que un dolor limités una experiència que tenia tantes ganes de viure. Durant les dotze hores que caminava a diari, em repetia: “A cada pas que faig els meus cartílags es regeneren”. A còpia de repetir-ho i d’imaginar que realment passava, el cervell s’ho va fer seu i van deixar de fer-me mal els genolls. La “lògica” ens diu el contrari: si estàs lesionat i fas aquest tipus d’activitats, et lesionaràs més. La meva lògica també m’ho deia i vaig dubtar molt, però vaig seguir repetint-m’ho i va funcionar.\nLes lesions són inevitables en l’esport d’alt nivell?\nPenso que són evitables, però cal estar molt atents i sovint ens despistem. És tota una feina no lesionar-se perquè cal saber escoltar-se i això requereix temps i dedicació. No sempre ho prioritzem. Quan ens en donem compte, és tard. La lesió ja és aquí i fer-la marxar encara és més feina.\nSobta que una llicenciada en Educació Física com tu no faci un entrenament específic per a un esport tan exigent com el que fas…\nCadascú és com és. Però si penses que per estar en forma cal entrenar molt, hauràs d’entrenar molt. Jo no entreno, però escalo molt en roca, tant via llarga com esportiva.\nL’escalada esportiva et permet mantenir la teva base esportiva?\nNo la practico per aquest motiu, sinó perquè m’agrada passar el dia amb els companys i amb l’esportiva això és més senzill. Bàsicament faig escalada en lliure, sobretot a Montserrat i a Mont-rebei. D’escalada artificial en practico molt de tant en tant i en solitari encara en faig menys.\nQuan vas començar a escalar, com és que vas triar una modalitat minoritària i tan tècnica com l’artificial?\nPerquè m’atreia molt la vida a la paret i la tècnica d’escalada artificial, que em sembla molt creativa.\nSembla que avui hi hagi molts més escaladors que fa vint anys, però menys que practiquin l’escalada artificial…\nSí. L’escalada és un reflex del que passa a la societat. Ara prevalen la velocitat i la immediatesa, i l’artificial és tot el contrari. Hi ha d’haver espai per a totes dues especialitats, el lliure i l’artificial, que no són excloents, sinó compatibles i enriquidores. No importa en quina modalitat escalem mentre siguem coherents amb el que pensem i siguem respectuosos amb els altres i l’entorn.\nA Catalunya o rodalies quasi no hi has obert vies, i aquí de roca no en falta. No et motiva?\nObrir vies aquí o en altres llocs del món no és la meva prioritat. La meva prioritat en l’escalada és experimentar i tornar per explicar-ho.\nA què atribueixes el fet que les nombroses expedicions que has fet t’hagin deixat molt més cansada que la d’Alaska?\nA un canvi de mentalitat i d’actitud. Abans marxava d’expedició creient que tornaria destrossada. El cansament el superes en pocs dies, però de la debilitat trigues mesos a recuperar-te’n, i això és el que em passava. Aquest cop vaig estar mesos abans mentalitzant-me que cada dia de l’expedició m’aniria posant més forta i tornaria més sana que mai. I així ha estat. No cal que ho creguis. Només cal provar-ho. Però no serveix repetir-s’ho una estona. Cal insistir-hi molt.\nAixò et podria animar a fer una expedició relativament aviat?\nNo, no depèn d’això. Anar d’expedició depèn del meu moment, de les meves necessitats; no de les meves capacitats per afrontar-la.\nImprimeixes les teves expedicions amb el segell del compromís. Quin sostre t’hi marques?\nCap. Aposto per la llibertat. Intento no tenir límits preestablerts, però no sempre és fàcil.\nAlguna vegada t’has penedit de portar el compromís massa al límit?\nNomés un cop, durant unes hores. A Alaska, quan el primer dia (dels 53 que vaig passar a la vall) em vaig trobar amb un os, cara a cara. Durant la llarga estona que l’os va estar al campament movent motxilles i trencant una garrafa d’aigua, vaig passar terror. És l’única vegada que, si hagués tingut un telèfon, l’hauria usat perquè sabia que hi hauria més ossos i em quedaven 52 dies per davant. Per sort no tenia telèfon. Si no, hauria deixat de viure tot allò de bo que vaig viure allà.\nEscalar sense el factor del compromís et motiva?\nSí, és clar. No vull escalar sempre amb un grau de compromís elevat. Gaudeixo de l’escalada a tots nivells. Però és cert que en les expedicions sí que busco el factor del compromís. Compromís amb mi mateixa, amb allò que és coherent entre la meva manera de pensar i de fer.\nNo col·loques parabolts, però sí espits. En quines situacions els fas servir?\nEn col·loco a les reunions on no puc posar-hi protecció flotant i en reunions que siguin per rapelar la via, si no hi puc abandonar claus perquè la roca no ho permet. En els llargs, la intenció és no posar-ne fins que el meu nivell d’escalada o la qualitat de la roca no donin per a més.\nHas escalat per sobre dels 6.000 metres. El bigwall és massa lent en un entorn on els perills objectius obliguen a anar ràpid?\nHi ha diferència entre activitats ràpides i lentes, en altura. Les ràpides requereixen una molt bona aclimatació prèvia. L’artificial, com que és tan lent, ja ajuda al procés d’aclimatació tot i que també cal aclimatar abans de penjar-se a la paret. Per contra, una escalada lenta implica molts més dies en altura i això comporta un desgast de base. No és només cansament, sinó que també pot haver-hi debilitat. Una ascensió ràpida en principi no comptarà amb hamaca, que sempre permet resguardar-se del mal temps. Però també una hamaca penjada massa temps en un mateix punt és un blanc continu per a possibles caigudes de pedres o de gel, en parets en moviment constant. Cada situació requereix el seu plantejament.\nHas tingut gaires “fracassos” en grans vies?\nPenso que si en allò que has intentat fer hi has posat tota la teva energia i bona intenció, no pot ser un fracàs. Però sí que hi ha objectius no assolits i això a vegades costa d’acceptar. He hagut de renunciar a escalades sobretot abans de marxar i per situacions alienes a la cordada. A Mali, amb el Pep Masip vam anar a obrir una via al Suri Tondo, a la Main de Fatma. Quan ja portàvem uns dies vivint a la paret, va entrar un vent fort que em va irritar els ulls amb la sorra. Em vaig posar un col·liri i vaig tenir una reacció al·lèrgica. No veia res i em va costar dies recuperar la visió total. Vam abandonar la via, fins l’any següent que la vam poder acabar.\nQuines parets que no has escalat t’agradaria escalar?\nNo sé si la conec, la propera. Si algú sap d’alguna paret gran, estètica, vertical i en un lloc remot, i vol compartir la informació, li estaré molt agraïda.\nSempre bateges les vies amb noms catalans. Quina importància dónes a fer-ho, tot i tractar-se d’escalades fetes a l’estranger?\nLa meva prioritat a l’hora de posar un nom és que sigui una expressió del que he viscut allà. Quan hi he de pensar, penso en el meu idioma, que és el català. Però si en català no m’agrada com sona el que vull expressar, busco una altra llengua que soni millor, com és el cas de Life is lilac (La vida és de color lila). Un altre tema seria posar el nom a una paret o a un cim. Si he fet una ascensió en una paret o un cim verges, no els he batejat. No és la meva intenció posar-los nom. Però si algú els vol batejar, potser el més adequat seria posar el nom en l’idioma del país perquè la paret o el cim són part del lloc. Quant al nom d’una activitat personal totalment irrellevant per al país, crec que cadascú el pot posar en la llengua amb què se senti més identificat.\nDesprés d’una expedició et costa tornar-te a adaptar a la societat urbana?\nSí, però cada cop menys. Això també forma part dels meus reptes.


Tema 13. DL Abstract + Índex d'un projecte d'activitats. Contingut mínim segons norma UNE 157601.\nTema 14.: Visat de projectes, control Col·legial i Responsabilitat Civil.\nTema 15. El Reglament de productes de la construcció i la seva repercussió a les activitats.\nTema 16. Introducció al Disseny Prestacional.\nTema 17. Tramitació a BCN: Ordenança d'activitats OMAIIAA i Ordenança d'obres ORPIMO. Tramitació de les obres: Informes d'idoneïtat tècnica.\nTema 18.1 Normes sectorials complementaries. Normativa sanitària relacionada amb activitats.\nTema 18.2 Normes sectorials complementaries. Normatives específiques per activitats concretes.\nTema 18.3 Normes sectorials complementaries. Normativa APQ, ADR, Atex, accidents majors, protecció civil, PAU.\nTema 18.4 Normes sectorials complementaries. Riscos laborals i la seva relació amb la legalització d'activitats.\nTema 19. Tramitació de les instal·lacions associades a l'activitat: BT, RITE, pressió, etc.\nTema 20. Organització i planificació del projecte i legalització de les obres i instal·lacions respecte de l'activitat (fora de BCN).\nTema 21. Aspectes del manteniment posterior.\nTema 22. Introducció i primeres nocions del BIM.\nTema 23. Consells sobre la relació amb el client, la visita, el pressupost, el certificat, la fidelització, les tasques posteriors, etc.\nTema 24. Consells generals.\nDe l'1 d'abril al 23 de juny de 2022\nPreu col·legiats (en línia): 675.00 €\nPreu precol·legiats (en línia): 675.00 €\nPreu no col·legiats (en línia): 925.00 €


Esquerra de l'Eixample, el barri més "cool" per viure | NuvoBarcelona\nEsquerra de l'Eixample, el barri més "cool" per viure\nCNN ha determinat l'Esquerra de l'Eixample com el barri més "cool" a on viure.\nL'Esquerra de l'Eixample, pertanyent al districte de l'Eixample, destaca per ser una zona molt cèntrica i comercial, amb bons serveis de barri i equipaments com l'Hospital Clínic, la piscina Sant Jordi o el recinte de l'Escola Industrial, i també amb molts serveis educatius, restaurants i llocs d'oci. A escassos minuts del centre de Barcelona i de Passeig de Gràcia, amb tot tipus de comerços i serveis, així com tot el transport públic al seu abast.\nAnimat per l'alegria dels seus cafès i dels seus llocs d'oci, és alhora un barri tranquil i residencial que s'ha posat de moda i s'ha tornat el preferit dels barcelonins pels seus nombrosos bars i restaurants a la guia Michelin, les seves cafeteries per fer "brunchs" i la seva gran diversitat en les activitats d'oci. Així mateix, una zona del barri coneguda com Gaixample s'ha convertit en un punt d'interès per al col·lectiu gai. Un altre punt d'interès és el Mercat del Ninot, un preciós mercat que ofereix tot tipus de béns; la Caserna dels bombers i la Universitat de Barcelona.\nEl barri acull diferents zones verdes com el parc de Joan Miró, un dels més grans de la ciutat, on destaca una gran escultura de l'artista, i també compta amb la Plaça d'Espanya en la qual es troben "las Arenas", una antiga plaça de bous reconvertida en centre comercial.\nL'Eixample és el símbol del creixement de la ciutat de Barcelona, gràcies al pla urbanístic d'Ildefons Cerdà a finals de segle XIX, amb els seus carrers amples, tots iguals entre ells, i les seves característiques illes d'edificis de forma octogonal. No és en va que Timeout ho considera el barri més "cool" del món.\nNo és en va que Timeout el considera el barri més "cool" del món.\nConsulti les nostres propietats a l'Esquerra de l'Eixample: Aragó 104, Gran Via 576


Courchevel: 150 km d'esquí perfecte, bonics xalets i un restaurant de granja tallat al costat d'una muntanya - estil de vidanone\nPrincipal estil de vidaCourchevel: 150 km d'esquí perfecte, bonics xalets i un restaurant de granja tallat al costat d'una muntanya\nCourchevel: 150 km d'esquí perfecte, bonics xalets i un restaurant de granja tallat al costat d'una muntanya\nKate Green, que fa 30 anys que esquia a Courchevel, explica per què el centre francès encara el talla.\nCourchevel compta amb 150 km d’esquí fantàsticament lligat, el més alt atractiu d’Europa i més restaurants amb estrelles Michelin que qualsevol altre complex i és el poble més intel·ligent de la vasta zona de Trois Vallées, però no per això m’encanta.\nÉs la combinació de boniques valls amb arbres i serres més salvatges i més sombres, l’obertura de la vall, la llum que canvia constantment els cims que l’envolten, especialment la tarda de color taronja rosa - al gir del Mil·lenni, el cel sobre les pistes que brillaven. va esclatar com tots els pobles de muntanya que els envoltaven van deixar anar focs artificials.\nCourchevel ha canviat d’atmosfera des que vaig treballar aquí fa 30 anys, és molt més internacional, ja no triguen mig dia a arribar des de Ginebra i els restaurants que un personal impecable xalet que podríem permetre us permetrà tornar-vos a 20 € per un bol de sopa de ceba., més de 50 € per una hamburguesa i 60 € per l’ampolla de vi més barata, però on ara destaca és en la seva reflexió.\nCada nit, els baixistes de les pistes il·luminen la muntanya, creant les millors condicions d’esquí possibles; Les zones que abans no estaven incloses han estat immaculades, escombrats i més ràpids, s'han creat ascensors eficients, que uneixen les diferents zones i pobles.\nLa senyalització és impecable i la seguretat és primordial; tot i que hi ha molts reptes per als esquiadors brillants, sempre hi ha un camí fàcil de tornada a casa per als nerviosos o cansats.\nL’agència de viatges Scott Dunn ha signat els drets exclusius per llogar les noves residències al complex Six Senses, on m’he quedat aquesta vegada, una mudança intel·ligent per part seva, ja que són un bastió exactament pensatiu que fa que això un lloc tan especial. Estan ubicats al cor de Courchevel 1850, el més intel·ligent dels quatre sub-pobles que formen el complex, els altres Courchevel Le Praz, Courchevel 1550 i Courchevel 1650. Només havíeu de surar per davant de la zona de recepció per a un Membre amable del personal per sortir i oferir un ascensor en algun lloc i la cabana d'esquí als peus de les pistes, on Chris o Amandine t'ajudaran a escapar de les botes mentre t'esfondres en un seient pelut i t'aconsellaran sobre les condicions de neu. després d’un dia emocionant, però amb energia, esquia tot el circuit de Trois Vallées.\nEls apartaments estan molt ben equipats, ens va encantar el sistema de música per iPad en el qual vam trobar un meravellós canal dels anys 70 (Supertramp al toc) - sobretot al departament de cuina. Entre les caixes de provisions existents es trobava champagne Laurent Perrier, pinyes formatge, pasta i salsa pesto. Una entrega diària de pa i croissant es fa per un esmorzar relaxat (hi ha un supermercat a l’interior de l’edifici), però també hi ha un confortable saló del club per esmorzar o beure a la nit i sopars lleugers.\nLes activitats per a famílies inclouen el Club Stargazers, un servei d’atenció a la infància nocturna a càrrec de mainaderes qualificades, i el gloriós balneari, amb piscina magnífica, teràpia Kneipp i sendereria, ofereix un bàlsam a les extremes cansades i un refugi acollidor des d’un blanc.\nUna estada de set nits a "Scott Dunn at Six Senses Residences Courchevel" costa des de 8.950 £ per a una família de quatre incloent vols de tornada de British Airways des de Londres i trasllats privats (+33 479 412 525; www.scottdunn.co.uk). Un forfet d’esquí Trois Vallees de sis dies té un cost de 300 €.\nPer a una delícia real\nEl sopar a L'Apogee, un nou hotel de cinc habitacions de 53 habitacions amb luxosa sala de cigars, excel·lent música i banyera d'hidromassatge al terrat, que arriba des de la bombolla del Jardin Alpin i té vistes a la muntanya, val la pena estalviar-la (i necessitareu fins aquí, és on trobareu aquells 30 € de bols de sopa i les costelles de 86 € de vedella).\nUn servei excel·lent, un menjar deliciós i molt ben presentat, incloent un restaurant japonès i una excel·lent carta de vins que es combinen amb un deliciós ambient de moda romàntica. Consulteu www.oetkercollection.com/destinations/lapogee-courchevel per obtenir més detalls.\nPer a un refugi secret\nLa Ferme Auberge d'A'Ariondaz, situada a l'Ariondaz el 1650, és una cabana de muntanya semblant a una cova, situada al costat del turó, a prop del conegut restaurant Bel Air. És propietat de agricultors que només serveixen els seus propis productes (truites, amanides, formatge i carns seques) i és particularment atractiu i desitjable per a la venda d'un blanc.\nEncara no està marcat al mapa de la pista, però gràcies al seu gran encant i els seus preus raonables, la paraula s'estableix: 33 € pel menú establert, probablement haureu de reservar. Vegeu més detalls a la pàgina del restaurant a www.courchevel.com.\nLes millors pistes d’esquí a Courchevel\nNegre : Suisse és el més fàcil, molt satisfactori.\nVermell : Marmotte, amb bona neu (és costeruda i suau). Proveu també a Park City, amb els seus bols preciosos, a més de Chanrossa i Plantrey.\nBlau : anèmones, creux i també arbrat per la Tania.\nEl més salvatge : les capelles són impressionants i tranquil·les, la cosa més propera arribaràs fora de pista sense sortir realment a la pista.\nEl més difícil : Jockeys, una cursa negra on s’espera acollir una futura cursa del Mundial.\nEl millor per evitar-ho : Saulire, si estàs pensant en això com l'última cursa del dia, està atrotinat.\nI finalment, un consell per als volants nerviosos\nSi esteu pensant a agafar un vol de connexió directament a l'altiport esmentat, el més probable és que doneu una ullada a aquest vídeo per assegurar-vos que esteu contents.\nCopyright estil de vida: Courchevel: 150 km d'esquí perfecte, bonics xalets i un restaurant de granja tallat al costat d'una muntanya - estil de vidanone


Demà comença la Ràdio en Fresc\nDemà comença la Ràdio en Fresc\nDemà comença el mes de juliol, i comença també tota la programació de Ràdio Palamós per a l'estiu. És el què anomenem "la ràdio en fresc", que dura fins el catorze de setembre. Més música, més joventut, més frescor, més estiu, en definitiva, és el que us ofertem. Pel què fa al nostre informatiu hem de dir que hi ha canvis substancials.El més important és el canvi d'horari de l'informatiu de la tarda, que es farà a les cinc, en comptes de tres quarts de cinc, que és l'horari anomenat "d'hivern". Per tant, a partir de demà hi haurà edició a les vuit del matí, a la una del migdia, i a les cinc en punt de la tarda.\nEn l'edició de l'informatiu també canvien els continguts, que passen de ser estrictament locals a una mica més generals, amb vistes a la comarca. Es donarà més rellevància a la informació de cultura, oci, temps lliure, platges i turisme. L'informatiu del migdia recupera la informació sobre l'estat de les platges i el temps. I el de la tarda inclou novament el reportatge sobre temes d'estiu.\nAltres canvis de la programació de la Ràdio en Fresc són la incorporació de tres locutors joves, que són Marta Castelló, Jordi Caixàs i Pere Martí. Els tres, junt amb Abel Espinosa, José Luis Pico, Cristina Rodríguez i Oliver Martín, aportaran un estil propi a la programació d'estiu, molt més jove, refrescant i dinàmica.


Una experiència singular amb els #DillunsKabrota | Inquietuds\n← L’espectador i la sensació de claustrofòbia #Harket a @LaSeca_Brossa\nUna nova producció de #LaRatonera és presenta a Barcelona →\nUna experiència singular amb els #DillunsKabrota\nPosted on 2014/02/18\tby funkyover\nSembla que una nova proposta ha vist la llum, en aquest cas amb el nom de #DillunsKabrota i tot gràcies a Josep M.Ribaudí (@kabrota). Inicialment la proposta és realitzar una obra cada tercer dilluns del mes. I amb una estil semblant al corralito argentí, al menjador de casa i amb una capacitat limitada.\nTots vam ser cridats a les 20:00 per poder acomodar-se i realitzar les primeres presentacions. I quan va començar l’actuació el primer que s’ha de fer és apagar els telèfons (sembla mentida però encara s’ha de dir) i desconnectar el timbre de casa. Per possibles interferències.\nUn dels encants que atrau d’aquesta proposta (i d’altres semblants) és la proximitat que s’estableix amb l’actor. Pots deixar fora tota la vessant tècnica de les funcions i quedar-te amb l’ànima de l’obra. És el semblant teatral d’un concert acústic.\nI amb aquestes instruccions, ja podem gaudir del primer #DillunsKabrota. I obrim amb l’obra Novecento. Amb un text esplèndid, i tot trobar-nos amb una posada en escena austera; Pep Jové ens endinsa en aquesta història d’un trompetista navegant per l’oceà dels seus records.\nFoto del #DillunsKabrota by @kabrota\nTot i que en aquest cas la il·luminació i música no eren necessaris, ja que el text i el sentiment de Pep Jové ja ens transporta a l’emoció d’aquesta història.\nUn cop finalitzada l’obra, aplaudiments de tots els assistents, i una gran nit d’estrena.\nPosteriorment un breu p¡ca per finalitzar la vetllada.\nAquesta entrada s'ha publicat en Cultura, postfuncio, Teatre i etiquetada amb Dilluns Kabrota, Novecento. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.\n3 respostes a Una experiència singular amb els #DillunsKabrota\n2014/02/18 a les 18:35\nProposta prou interessant. A la propera ens agradaria assirtir.\n2014/02/18 a les 18:39\nJa vaig informant, i com dic és el tercer dilluns de cada mes. Igualment pots posar-te en contacte amb el responsable d’aquest #dillunsKabrota:\nJosep M.Ribaudí – @kabrota blocdenkbrota.blogspot.com/


Girona celebra la primera Jornada d'Educació Viària\nAgents de policia que es fan càrrec de l'educació viària es reuneixen a la ciutat de Girona per compartir experiències i mètodes que han posat en pràctica els últims anys amb els escolars, en la primera Jornada d'Educació Viària. Les classes d'aquesta matèria tenen entre els alumnes una bona acceptació, però és excel·lent si la preparació i la manera d'explicar-la és més atractiva.\nLes multes no són l'única manera d'evitar les infraccions de trànsit. Ja fa temps que la policia ha après la importància de l'educació viària per reduir el nombre de sinistres tant en carreteres com dins de les ciutats. Amb la intenció de perfeccionar aquesta via preventiva, cinquanta agents de policia de diferents poblacions gironines es reuneixen en la primera Jornada d'Educació Viària, que se celebra a Girona. L'objectiu és posar en comú les experiències en el camp per millorar l'ensenyament de les normes de circulació a nens i joves. Xerrades informatives, circuits de karts per posar en pràctica el que s'ha après o intercanvis d'alumnes entre instituts perquè coneguin la realitat d'altres ciutats, són algunes de les formes de conscienciar els joves de la importància de posar-se el casc, respectar els senyals de trànsit o cordar-se el cinturó. Unes directrius a seguir que, segons els policies, també s'han de recordar constantment als adults.


El 2017, Bitmain va governar el lloc i tots els ulls estaven posats a la Xina, però el 2018 va ser un any estèril per a la criptomoneda. Els preus van caure en picat. Les empreses es van arruïnar. Les esperades ofertes públiques inicials de dos titans de mineria criptogràfica, Bitmain i Canaan Creative, van fracassar en l’obstacle final, ja que l’hivern criptogràfic va humiliar fins i tot les empreses de criptografia més ambicioses.\nPerò no per molt de temps. Després de dedicar el seu temps a l’ombra, després de mesos de rumors i esdeveniments tumultuosos, els dos grans monitors del maquinari es presenten per fer-se públic als Estats Units..\n1 Bitmain torna a mossegar\n2 La tercera vegada és l’encant de Canaan?\nBitmain torna a mossegar\nFundada fa només sis anys per Jihan Wu i Micree Zhan, Bitmain ha presidit la transformació de la mineria de Bitcoin d’una afició peculiar a una indústria multimilionària. En un entorn estrany on els nous avenços tecnològics són la línia de vida de les empreses que intenten mantenir-se per davant del joc, Bitmain s’ha demostrat com un temible competidor.\nSis anys després, i desenes de milers de milions de dòlars després, Bitmain ha assegurat la inversió de les principals empreses de tot el món. Tot i que la companyia semblava immortal fa només uns mesos, ha lluitat per sacsejar el llegat de la seva fallida sortida a borsa de 2018 a la borsa de Hong Kong, juntament amb una pressió augmentada per part de la competència avançada i decebedors resultats financers el 2019.\nEl controvertit ascens de Bitmain al cim i la ràpida caiguda de la gràcia el 2018 van crear titulars dramàtics en igual mesura. No obstant això, en un gir inesperat, la companyia va presentar discretament una sol·licitud davant la Comissió de Valors i Borses dels Estats Units la setmana passada.\nSegons un informe de Tencent publicat el 30 d’octubre, “fonts informades” anònimes afirmen que la multinacional alemanya Deutsche Bank patrocina la sol·licitud, tot i que l’objectiu dels fons recaptats no s’ha fet públic. Un Bloomberg informe publicat al juny es preveia que l’import podria oscil·lar entre els 300 i els 500 milions de dòlars.\nLlistar amb la SEC no és una cosa fàcil, i l’aplicació se sotmetrà a un examen seriós abans de prendre una decisió. Segons els informes, el procés de revisió de la SEC comprèn tres rondes d’investigacions i dura entre un i dos mesos. Una font familiaritzada amb el procés va dir a Tencent News:\n"La SEC no té cap posició esbiaixada sobre el negoci de la cadena de blocs, però està més preocupada pels problemes professionals i tècnics, de manera que les consultes de la SEC seran més professionals i estaran més enfocades “.\nNo obstant això, com molts han arribat a esperar amb Bitmain, la notícia de la llista de les OPI va anar seguida d’un esdeveniment que podria amenaçar amb extingir qualsevol esperança del seu èxit. Només un dia després de la presentació de la SEC, el cofundador de Bitmain, Jihan Wu, va destituir el company fundador Micree Zhan pel que es coneix com a “cop d’estat”. Bitmain es va negar a proporcionar cap comentari addicional sobre la situació després d’una sol·licitud de Cointelegraph.\nBitmain gaudeix d’una quota de mercat del 75% del mercat de maquinari criptogràfic a tot el món, i aquest va ser un incentiu important per als possibles inversors abans de la sortida a borsa de 2018. No obstant això, la manera en què Zhan va ser forçat pel seu antic soci probablement inquietarà els inversors que ja desconfien d’una empresa que opera a la zona gris.\nTot i que els rumors d’acrèmia entre els dos han abundat durant molt de temps, se sap que les diferències es van fer evidents després de l’impuls del 2018 per fer-se pública. Des de llavors, han seguit temps més durs i sembla que Wu ha escollit el seu temps per atacar amb cura.\nMentre Zhan promocionava els productes d’intel·ligència artificial de Bitmain a Shenzhen, Wu, que anteriorment havia renunciat als seus títols arran del fracàs de la sortida a borsa va tornar des del marge per “prendre el control del vaixell”. I Wu va demostrar ser un capità brutal.\nEl correu electrònic de l’empresa de Zhan es va suprimir immediatament i el cofundador les idees tecnològiques de la qual van tenir un paper central en l’ascens de la companyia al cim del món criptogràfic van tenir prohibit l’accés a les instal·lacions.\nPoc després, es va prohibir als empleats que interactuessin amb Zhan i se’ls va dir que serien castigats si es descobrís alguna comunicació amb ell. David Pring-Mill, consultor de startups tecnològiques, va argumentar que en el món de la mineria criptogràfica, un estil de gestió tan agressiu no és tan sorprenent:\n“Jihan Wu sosté que la companyia va fer R de manera àgil i indiscriminada&D inversions i que calia un canvi de direcció. El xoc de poder aquí no és sorprenent tenint en compte l’aposta i la volatilitat del mercat criptogràfic. Les tecnologies mineres depenen de la descentralització, de manera que sens dubte el caos i la interrupció formen part de la premissa “.\nSegons l’informe de Tencent, tant la purga de Zhan de Bitmain, com l’autopromoció de Wu a president del consell es van fer sense l’acord de les parts interessades. La qüestió no és només de cortesia i transparència envers els inversors. Per fer-ho, caldria un consentiment explícit. Bitmain és una empresa famosa pel seu enfocament total o nul als negocis, però després d’un relat tan tumultuós sobre la política de la capa i la daga, els esforços de sortida a borsa són una aposta seriosa.\nDovey Wan, soci fundador de Primitive Crypto i destacat comentarista de Twitter, va documentar els fets mentre es van desenvolupar aquesta setmana. Wan ha piulat que la lluita entre dos fundadors seria tòxica per als grups d’interès, “Hi ha centenars d’altres maneres de fer la lluita pel poder civil i sofisticada. Encara no entenc per què va passar això “\nMentre la lluita es desenvolupava públicament, els comentaristes alarmants de tota la indústria, Wan teoritzat les formes en què l’expulsió de Zhan alienaria l’empresa:\n“Per ser completament racional, fins i tot donant crèdit a Jihan pel seu cop d’estat de gàngsters 1. Els inversors normals no confiaran en cap dels dos capaços de gestionar l’empresa. 2. Seguirà la demanda, cargolat el pla de sortida a borsa dels EUA. 3. El client de Bitmain no confiarà en ells. L’empresa és bàsicament un plàtan ”.\nWan suggerit que la mínima influència dels accionistes externs podria haver portat a la notable acció de Wu, ja que els tres principals accionistes externs només posseeixen al voltant del 5% de Bitmain, “No és estrany que hi hagi poc o cap govern adequat de l’empresa”, va finalitzar Wan.\nA menys que Bitmain modifiqui el seu curs, podria convertir-se en el WeWork del món criptogràfic. WeWork es va estendre per tot el món i va gaudir d’una gran inversió i d’una àmplia base de clients. Quan l’empresa es va obrir al públic, l’empresa va haver d’afrontar algunes veritats lletges i la seva valoració molt inflada va caure en picat. Amb una greu disminució dels beneficis, una cultura corporativa hostil i alguns problemes de gestió sorprenents, Bitmain ja sembla pitjor.\nEl conseller delegat de Plouton Mining, Ramak J. Sedigh, va dir a Cointelegraph que, tot i que és probable que les empreses tinguin una experiència similar amb els reguladors, Bitmain afrontarà reptes majors:\n“WeWork havia rebut grans inversions multimilionàries en valoracions de 10 i 20.000 milions de dòlars abans d’intentar una sortida a borsa. També eren en un negoci que la gent entenia. El mateix es pot dir d’Uber i Lyft. Canaan i Bitmain poden tenir dificultats molt més importants, sobretot si continua la recent guerra comercial entre EUA i la Xina. A això s’afegeixen les pèrdues i el camí cap endavant es fa molt més difícil i la pujada a l’èxit és més forta ”.\nPer a Pring-Mill, la furiós lluita contra Bitmain suposa una trista detracció del veritable propòsit de la companyia: “Només des del punt de vista de l’eficiència, tot és lamentable, ja que disminueix el dur treball de construir i escalar un negoci innovador i significatiu. ”\nLa tercera vegada és l’encant de Canaan?\nCanaan s’esmenta sovint en la mateixa frase que Bitmain, normalment com el seu principal competidor. Tot i que això li pot donar una certa reputació, la seva quota de mercat de maquinari criptogràfic de només el 15% es veu disminuïda pel 75% de Bitmain.\nTanmateix, sembla que Canaan ha ofert el seu temps, esperant a les ales que Bitmain es consumeixi. Amb la recent lluita pública entre els cofundadors de Bitmain, sembla que la llista de les OPC de Canaan ha arribat en un moment fortuït.\nAmb l’objectiu de recaptar 400 milions de dòlars, Canaan va sol·licitar una sortida a borsa a la SEC el 28 d’octubre, amb l’objectiu de figurar al Nasdaq amb el tick CAN. Segons els informes, la firma va presentar una sol·licitud de sortida a borsa de 200 milions de dòlars als reguladors al juliol, però el formulari no es va posar a disposició del públic fins aquesta setmana. Tot i que representaria una gran victòria sobre els seus competidors si l’empresa rebés primer l’aprovació reguladora, també hi ha diversos factors que dificulten la sortida a borsa de Canaan..\nTot i que Bitmain pot estar lluitant per evitar les seqüeles de la seva fallida sortida a borsa, Canaan té el pes de dos llançaments fallits permanentment al coll. El 2016, Canaan provat a la llista a la Xina comprant un fabricant d’equips elèctrics amb seu a Shandong que cotitzava a la borsa de Shenzhen.\nAleshores, l’any passat, la companyia va presentar una cotització una vegada més, aquesta vegada a la borsa de Hong Kong. Ambdós plans, però, van caure després que els reguladors analitzessin el seu model de negoci i les seves perspectives financeres.\nPerò Canaan té problemes més enllà del seu passat a quadres amb els reguladors. Segons un expedient de la SEC, Canaan va reportar ingressos de 394 milions de dòlars el 2018, amb un benefici net de 8,3 milions de dòlars. A mesura que la companyia avança cap a una cotització pública, tant els inversors potencials com els reguladors desconfiaran del fet que l’empresa reporti una pèrdua d’ingressos global de 45,8 milions de dòlars el primer semestre de 2019.\nTot i que el mercat pot estar llest per al llançament de productes arran de l’augment de la cadena de blocs de la Xina, les empreses que esperen una onada similar a la de l’efecte Balança es poden equivocar. Els llançaments de productes i les OPI són dos bullidors de peix molt diferents.\nAmbdues empreses s’han enfrontat a greus problemes en el seu passat, tot plegat que podria tenir ramificacions de llarga durada a l’hora d’assegurar als dos inversors el seu potencial per generar un retorn de la inversió i que els seus models de negoci s’enfrontessin a un intens control regulatori.\nSedigh, de Plouton Mining, va reconèixer que tots dos titans miners hauran de fer canvis seriosos per complir els estàndards de la indústria, tot i que sosté que un llistat amb èxit de qualsevol de les empreses podria obrir el camí a una adopció més àmplia:\n“També és molt probable que tant Bitmain com Canaan hagin de fer profunds ajustaments a la seva cultura corporativa. Cap empresa és coneguda per la seva transparència ni el seu govern corporatiu d’estil postindustrial. Independentment, la indústria està vigilant i animant-los perquè tinguin èxit."\nPring-Mill va admetre a Cointelegraph que les OPI no són previsibles, en el millor dels casos. Tenint en compte l’escala i la importància d’aquestes empreses en una indústria reconeguda per la seva volatilitat, Pring-Mill creu que les llistes públiques podrien anar de qualsevol manera:\n“Avui en dia, les estratègies de sortida a borsa s’enfronten a un augment de la imprevisibilitat. Aleshores, quan es combinen els dos, qui sap on pot anar? En general, però, diria que els mètodes tradicionals de divulgació i control estan funcionant en gran mesura en interès públic “.


Panoràmica sobre el sector cerveser artesà a Catalunya 2019\n12 Març 2019 18:30\nA càrrec de BRIAN ISÚS i de PAU FARRAN, elaboradors de\nBripau Cerveses Artesanes.\nSegons el Gremi d'elaboradors de cervesa artesana i natural (GECAN), la cervesa artesana és “una beguda resultant de la fermentació alcohòlica, mitjançant llevat seleccionat, d'un most procedent de malt d'ordi i/o altres cereals en gra (mínim 80% de la càrrega base), juntament amb llúpol, i sotmesa a un procés d'elaboració sota el control d'un mestre cerveser artesà. S'hi poden afegir d'altres matèries primeres (fruites, espècies, flors, etc.), però que mai tinguin com a objectiu aconseguir sucres fermentables a baix preu. Preval en la fabricació el factor humà sobre el mecànic amb l'obtenció d'un resultat final individualitzat, que no es produeixi en grans sèries. En l'elaboració de la cervesa no es permet la pasteurització, fet que la fa natural”.\nCreiem que la conclusió és clara: no és el mateix una cervesa que un refresc fet a partir d'extractes de llúpol. Oi que no confonem un suc de taronja amb un refresc de taronja?\nMalgrat això ‒o justament per això‒ la cervesa artesana ha rebut sovint comentaris que l'han volgut menystenir.\nDe vegades des de la malevolència interessada:\n“Son cervezas que se producen en garajes y tenemos miedo de que pueda producirse un fallo de calidad que afecte a la imagen de la cerveza española en todo el mundo y que eso nos acabe afectando” (paraules de DEMETRIO CARCELLER recollides en elEconomista.es, 10/07/2014).\nDEMETRIO CARCELLER ARCE (nét d'un falangista que arribà a ser ministre amb el franquisme ‒entre 1940 i 1945‒), és el president de la Sociedad Anónima Damm. És culpable reconegut de tretze delictes contra la hisenda pública per elusió continuada de pagaments d'impostos entre 2003 i 2009 i acceptà pagar 93 MM. d'euros per evitar la pèrdua de llibertat (la fiscalia li demanava 48,5 anys de presó).\nPerò el més significatiu és que es dóna la circumstància que Damm ostenta l'única condemna per intoxicació de cervesa a Espanya: la d'un home de 50 anys el 1998, al qual va haver d'indemnitzar amb 240.000 euros (interessos inclosos), segons sentència judicial de Juliol de 2003.\nEn altres ocasions des de l'ignorància sobre la qüestió.\nTenim l'exemple de QUIM MONZÓ (Premi d'Honor de les Lletres Catalanes), que en un article del 7/04/2016 titulat “Cervesa artesana” diu:\n“No hi ha il·luminat que no fabriqui la seva pròpia cervesa i la promocioni pels bars enrotllats, convençut que, en un racó fosc de casa seva, acaba de fer el pas definitiu cap a l'excel·lència que no havia aconseguit ningú en vuit mil anys, des que egipcis, sumeris, mesopotàmics i ibers van començar a consumir-ne”.\nTenim prou clar que el Sr. MONZÓ no havia vist mai una fàbrica de cervesa artesana (només cal que ulleu la imatge que acompanya aquest article) i que confon un cerveser artesà (que té una empresa amb tots els permisos necessaris i que passa sovint tota mena d'inspeccions ‒sanitàries incloses‒) amb un cerveser casolà (homebrewer en diuen), que la elabora per a ell i els seus amics.\nEl cert és que a casa nostra estem vivint uns anys de pujança d'aquest sector, com va palesar el reportatge emès el 14/10/2018 per TV3: Cervesa artesana: ReEvolució a Catalunya.\nI des del Club vàrem voler actualitzar-nos. Fa cosa de deu anys que ja tinguérem un apropament al tema, gràcies a l'ALBERT SANCHÍS (La cervesa: un aliment, un refresc... un producte de qualitat), fins i tot l'estiu següent oferírem un tast guiat per l'ÀNGEL TARRIÑO (Tast de cervesa artesanal catalana) al pati de Golferichs. No debades el Secretari, en la presentació de l'acte, va reconèixer que és una de les seves debilitats (podeu donar un cop d'ull a La cervesa).\nAbans de començar la ressenya pròpiament dita, és de justícia destacar la gran afluència de públic, en xifra rècord (que no publicarem per no comprometre qui té la responsabilitat de controlar l'aforament de l'espai), incloent-hi un grup d'alumnes de català de la Delegació de l'Eixample del Consorci per a la Normalització Lingüística. És a dir, que no només el Secretari del Club s'interessa per la matèria.\nEn representació del GECAN vàrem comptar amb la presència de BRIAN ISÚS i de PAU FARRAN, elaboradors de Bripau Cerveses Artesanes, amb l'obrador ubicat al bell mig de la penedesenca vila de Sant Pere de Riudebitlles, i a qui ja d'entrada els agraírem la predisposició.\nPrengué la paraula d'inici en BRIAN ISÚS, per tal de contextualitzar la situació.\nS'ha documentat l'elaboració de cervesa des de la prehistòria. Ja de l'Antiguitat es coneixen diverses receptes. Fet i fet, abans de la revolució industrial totes les cerveses eren “artesanes”. I què va passar a partir de la segona meitat del segle XVIII en aquells països on va esdevenir aquest canvi social? Doncs que va començar a elaborar-se cervesa en grans quantitats i a baix preu per satisfer la demanda creixent de la nova classe treballadora i aquesta cervesa va tendir a la uniformitat, buscant el gust més generalitzat, sense escarrassar-se gaire en els antics processos o matisos. La tecnologia ja els permetia elaborar-la a baixa temperatura, són les conegudes lagers (o sigui, la quasi totalitat de les cerveses industrials que coneixem).\nPerò als anys '80 del segle passat va sorgir als Estats Units d'Amèrica un moviment de cervesers casolans (anomenats homebrewers, recordeu) que començaren a recuperar antigues receptes (europees, naturalment, allà no hi havia hagut tradició). L'èxit inicial va tenir continuïtat en la aparició de les primeres petites fàbriques, conegudes com a craftbeer (ho hem traduït com cervesa artesana). En utilitzar matèria primera local (sobretot certes varietats de llúpol) van ser capaços d'elaborar estils propis. En l'actualitat ja han arribat a superar el 12% de la quota de mercat.\nAquest fenomen s'ha estès a Anglaterra (ells sí tenien estils a recuperar), Nova Zelanda, Austràlia, Dinamarca, Itàlia... S'està desplegant arreu una nova cultura de beure cervesa.\nA Catalunya va arribar a inicis del segle actual. El GECAN es va constituir l'any 2011 a partir de nou socis fundadors, amb l'objectiu de normalitzar el sector:\n- a nivell de legislació,\n- definir què és cervesa artesana i\n- què es considera una microcerveseria.\nFinalment fou el 2016 quan es va tancar l'acord amb la Generalitat respecte a aquests ítems.\nAl començament de l'article teniu definida què és una cervesa artesana.\nNomés remarcarem dos aspectes:\nque les cerveseries industrials empren arròs i blat de moro com a font (més barata) de sucres fermentables\ni que les cerveses artesanes evolucionen amb el pas del temps, degut a que contenen llevats vius, cosa que els aporta matisos diferents i fa que requereixin certes condicions especials de conservació (temperatura fresca, no rebre llum solar).\nTot seguit ens explicaren les característiques d'una microcerveseria:\n- producció limitada a 7.500 litres per cocció.\n- independència en la composició del capital social respecte a grups empresarials de begudes (explícitament d'altres cerveseres).\n- selecció de les matèries primeres (qualitat) i molta cura en el procés d'elaboració (per mantenir regularitat en el resultat).\n- experimentació amb nous ingredients (fruites, espècies, altres fonts de sucre ‒com ara mel‒) amb l'objectiu de diferenciar-se; recerca\nde noves receptes i nous estils.\n- innovació en les tècniques de fabricació: tipus de fermentació, tipus de maduració, tractament del llúpol.\n- treball en xarxa: intercanvi de coneixements entre elaboradors.\n- ús prioritari de les xarxes socials (no hi ha despesa publicitària en mitjans de comunicació tradicionals).\nA continuació en PAU i en BRIAN passaren a presentar-nos ‒i comentar-nos‒ les dades obtingudes en un estudi realitzat l'any passat sobre l'estat de la cervesa artesana a Catalunya.\nEl primer que cal destacar és la presència de 114 cerveseres al nostre territori (actives l'any 2017). Estem parlant d'obradors (fàbriques) amb registre sanitari, perquè de marques n'hi ha una quantitat molt superior. Han estat 102 les que van respondre l'enquesta, o sigui que el resultat és prou fiable.\nLa distribució geogràfica abasta gairebé totes les comarques catalanes, amb un percentatge important ubicades en un entorn rural (21%) o en poblacions no capitals de comarca (73%) i de menys de 20.000 habitants (55%). El seu creixement s'ha consolidat amb els anys, així com la seva producció total (registra increments d'entre el 30 i el 40% anuals). Amb una mitjana de 46.000 litres de producció per cervesera, arriben a una quota de mercat del 1,3%, per la qual cosa el seu marge de creixement és evident.\nUs aspecte important per tothom és la creació de llocs de treball que aquest sector està comportant (274 directes), més totes les altres ocupacions de la cadena de valor: sector agrícola, distribució, venda al punt final. Una activitat econòmica complementària ‒però també valuosa‒ és el turisme cultural que realitzen fins a 57 cerveseres.\nPassem a parlar del producte. A Catalunya es va elaborar el 2017 l'impressionant xifra de 1.032 cerveses diferents (comptant la gamma regular més les edicions especials), ja que el client sempre valora la novetat. Un 65% s'envasà en ampolla o llauna (una opció que va guanyant terreny) i l'altre 35% es dispensà en barril.\nMés dades: el 38% s'envellia en bóta, el 51% es vengué de manera local (a distàncies per sota dels 30 Km., recordem la importància de la conservació), el 33% emprà matèria primera local (està augmentat el conreu del llúpol, pel que fa a malteries les opcions encara són molt limitades; les fàbriques més petites són les que gasten més producte local), el 47% es comercialitzà en locals especialitzats i fins un 18% de la producció fou exportada (àdhuc petits elaboradors ho han aconseguit).\nUna projecció en pantalla del seu acurat power point ens mostrà les diferències entre nanocervesera, microcervesera i petita cervesera. Bàsicament una qüestió de volum de producció, però no només.\nI ja parlant en clau de futur, els amics cervesers varen voler referir-se a quatre aspectes essencials:\n- la simplificació dels tràmits tributaris i sanitaris (la seva estructura no és comparable a la de una gran cervesera: departaments\n- promoure i mantenir el prestigi del concepte cervesa artesana.\n- rebaixa impositiva.\n- conservar la independència econòmica respecte dels grups cervesers.\nÉs un futur amb bones perspectives. Segons l'enquesta, els cervesers consideren majoritàriament que augmentaran la producció, la quota de mercat i el personal contractat. Tot això sense tenir la intenció de vendre en grans superfícies ni d'especialitzar-se en un estil concret.\nUna altra enquesta ‒però ara feta al públic‒ mostra com, a banda d'augmentar el consum, també està augmentant el nivell de coneixença i la consciència de què s'està consumint. És un públic que cada vegada aposta més pels elaboradors locals i no tan per les cerveses d'importació, que confirma la imatge bona o excel·lent de la cervesa artesana i que la beu tan a casa com a establiments de restauració.\nSabem que compren preferentment la cervesa en botigues especialitzades i que moltes vegades es deixen endur per la curiositat de tastar quelcom nou o per les recomanacions rebudes. Cada vegada més el consumidor va agafant expertesa i comença a seguir les seves pròpies intuïcions.\nFinalment, heus aquí els principals valors associats a la cervesa artesana: producte de qualitat (82%), producte local (63,5%), diversitat d'estils (57,2%), producte independent (42,5%), producte gastronòmic (35,8%), producte sostenible (26%)... i sí, encara queda un minso 7% que el troba un producte de moda.\nFou una presentació realment ben estructurada, didàctica i aclaridora. Havia arribat el torn de paraules pels assistents.\nLa primera pregunta la vàrem formular nosaltres i era òbvia: quan es coneixerien els resultats de l'enquesta de 2018?\nDoncs segurament el cap de setmana següent, quan s'havia de celebrar el Barcelona Beer Festival, una fira anual de cervesa artesana que s'organitza des del 2012 i que serveix de punt de trobada entre productors i consumidors.\nAlgú es va interessar per quants tipus de malta hi ha.\nLa resposta és infinitat, perquè depèn de moltes coses (territori, cereals, grau de torrefacció). Ells, a Bripau Cerveses Artesanes, fan servir de 25 a 30 tipus.\nUn dels presents va trobar poc (33% era) el percentatge de producte local que gasten les cerveseres.\nLa justificació rau en l'incipient oferta de matèria primera, que encara cal anar a comprar als països tradicionalment productors.\nUna pregunta molt pertinent versà sobre la qüestió de l'aigua (element fonamental per elaborar cervesa).\nEn PAU explicà que cada cerveser fa el que considera oportú (tractar-la o no) i que ells tenen la sort de disposar d'un aqüífer idoni. Les aigües subterrànies de l'Alt Penedès són dures, amb una alta concentració de sulfats i bicarbonats, característiques molt semblants a les de Burton-on-Trent, bressol de llegendàries cerveses angleses.\nQuants graus alcohòlics té una cervesa?\nPer bé que hi ha un producte sense alcohol (coses de la demanda), una cervesa pot tenir a partir de 3º en endavant. A banda d'extravagàncies de 30º i 40º, habitualment estarien entre els 5º i els 7º, depenent molt de l'estil (n'hi ha que són freqüents per sobre dels 10º).\nUna última pregunta fou ben directa: és rentable fer-se cerveser?\nDoncs potser sí, com en qualsevol sector. Aquí s'ha de tenir en compte l'economia d'escala (la malta és cara i el llúpol encara més) i dedicar-hi molt de temps.\nMentre el nostre President feia l'entrega dels diplomes d'agraïment a en BRIAN ISÚS i a en PAU FARRAN, el públic els hi manifestava amb un merescut aplaudiment.\nI com estem convençuts que ‒com diu un eslògan de la GECAN‒ “si no heu provat mai la cervesa artesana, no heu provat mai la cervesa”, vàrem fer un repartiment d'ampolles per a tots els assistents. Concretament fou la Bripau Feral, una “american pale ale” de 6º i color daurat pàl·lid, increïblement refrescant, amb un toc dolç d'amargor i l'inconfusible perfil floral que només el llúpol americà pot aportar.\nTambé en aquesta ocasió ‒i per tal que la festa fos completa‒ sortejàrem entre els presents un àpat per a dues persones en el contrastat Restaurant La Gavina, ubicat des de fa vint-i-cinc anys al Palau de Mar. El CLUB DE LA BONA TAULA estem de Cinquantenari i volem compartir amb tothom aquesta efemèride. L'afortunat del mes resultà ser un dels socis antics de l'Entitat, enhorabona!\nAquesta xerrada tancà el segon cicle trimestral del curs. Anem de rècord (ja ho dèiem). Només ens queda afegir (sense oblidar-nos del vi ni del cava, cada cosa té el seu moment)... salut i cervesa!


La Bellesa - Valors\nJoan Salicrú| 18/12/2005 |2005, Valors Revista|\nUna de les coses més desagradables de la vida és anar desorientat, és a dir, no saber on vas, trobar-te perdut en algun indret. Quan es perd el nord es donen moltes voltes, i gairebé sempre, per no arribar en lloc. Gran invent la brúixola, ens permet saber sempre la bona direcció i orientar-nos vers el destí escollit.\nLa bellesa direcciona la vida dels éssers humans. Ens marca la direcció adequada perquè la llibertat s’orienti i trobi el camí d’una ètica veritablement humana. Quan avui es parla tant de buidor ètica, o de crisi de valors, potser hauríem de començar a plantejar-nos si el que hi ha és una manca de sentit estètic de l’existència.\nCertament, quan ens trobem en un context de gran bellesa, les persones restem astorades, quietes. Se’ns desperta la capacitat d’admiració a l’hora que restem en silenci: mai trobem els mots escaients per expressar allò que contemplem. Només els poetes s’atreveixen a trencar el silenci, però ho fan amb el llenguatge de l’harmonia, on les paraules tenen un to tan delicat i simbòlic que es fonen amb el marc que les embolcalla.\nLa nostra societat ha de recuperar amb urgència la bellesa, ha de ser capaç d’educar als ciutadans en aquest valor tan important. La bellesa va molt més enllà dels criteris comercials, que l’han reduïda a uns cànons de consum que se’ns vol imposar. Quan la bellesa no respecta la llibertat de l’home no és veritable bellesa, és una manipulació més dels interessos creats.\nEls barris marginals, entre moltes coses, s’han fet sense cap sentit estètic, blocs i més blocs de pisos que configuren uns carrers tots iguals. Aquest espai embruta les costums i la vida de les persones i així, la violència, fruit del desplaer, aflora arreu. Els especuladors no tenien cura d’aquestes coses, volien enriquir-se i s’oblidaven que allà hi havien de viure persones. No sabien o no els interessava veure que la bellesa és imprescindible si volem ser bones persones.\nUn paratge formós, un carrer o una plaça bonica, una taula ben parada, una bona persona, l’elegància, l’harmonia d’una música,… ens predisposa davant de la realitat amb una actitud de respecte, admiració, delicadesa i bon tracte. Hem de començar per aquí, hi ha molt per fer, hi ha molt per embellir.


Programa d’Intervenció per a la Millora de l’Autocontrol i l’ Assertivitat en Joves amb Mesures Judicials en Medi Obert | Mepiar\nLa delinqüència juvenil és un dels problemes que afecten i més preocupen actualment a la societat. Segons les dades de l’ Institut d’ Estadística de Catalunya, el nombre de joves atesos per Justícia Juvenil ha augmentat de 6567 al 2003 a 7654 al 2008, això representa un increment del 17%. Davant d’ aquesta realitat, les institucions responsables s’encarreguen de buscar possibles intervencions.\nEn l’ actualitat, l’ estudi de l’ eficàcia de les intervencions que es realitzen en l’ àmbit de la justícia juvenil és un objectiu de màxima prioritat, degut a dos raons fonamentals: l’existència de diversos models teòrics i programes de tractament que pretenen els mateixos objectius de reducció del risc delictiu, i la creixent exigència de disposar d’intervencions eficaces. El coneixement sobre l’eficàcia dels programes que s’apliquen en la rehabilitació de delinqüents, aporta beneficis al desenvolupament científic i aplicat del tractament, als joves participants que segueixen els programes i també a les institucions responsables de la seva aplicació (Hollin, 2006).\nEl plantejament del present estudi sorgeix de la necessitat d’avaluar l’eficàcia del Programa d’Intervenció per a la Millora de l’Autocontrol i l’ Assertivitat en Joves amb Mesures Judicials en Medi Obert aplicat a Catalunya a joves que han comès delictes violents. El programa psicològic, objecte d’aquest estudi, va ser aplicat i avaluat anteriorment per professionals de l’àmbit de la Justícia Juvenil (Camps i Cano, 2006), com a primera aproximació a l’estudi d’eficàcia. Si bé aquesta primera investigació va servir per a comprovar els bons resultats obtinguts pel programa encara restaven alguns aspectes a avaluar. És per això que es realitza el present estudi.\nL’objectiu últim d’aquesta investigació és, per tant, obtenir dades empíriques que permetin a la Direcció General de Justícia Juvenil de Catalunya conèixer si el programa de rehabilitació grupal, objecte d’estudi, resulta eficaç i pot constituir un tractament de referència per a joves que realitzen mesures judicials per la comissió de delictes violents. Així doncs, en aquest treball es presenten els resultats d’un estudi sobre l’efectivitat d’un programa de tractament grupal, de caràcter cognitiu-conductual, pel control de la conducta violenta.\nAci podeu llegir l’estudi: Estudi d’ eficàcia del Programa d’Intervenció per a la Millora de l’Autocontrol i l’ Assertivitat en Joves amb Mesures Judicials en Medi Obert


decorador, disseny interior, dissenyador industrial\nJosep Maria Magem va aprendre l'ofici per al disseny i la construcció de mobles al taller familiar i a finals dels cinquanta va estudiar Arts Aplicades a Barcelona. Durant aquells anys va combinar la formació amb el treball d'aprenent de decorador amb Armand Albiol, que feia projectes entre Barcelona i Sabadell. Amb Albiol va connectar amb la decoració moderna, que estava lluny de les resolucions clàssiques dels clients de Sabadell.\nAixí va aconseguir introduir una nova línia de disseny de mobiliari i d'interiors a la seva ciutat, fet que el va portar consolidar molts clients i establir-se per lliure. La seva botiga de Sabadell, de mobles i objectes per a la decoració de la llar, era l'evolució natural de l'establiment on treballava el seu pare. Va esdevenir tot un referent de productes d'alt disseny i va oferir un model d'estudi-botiga en el qual treballava junt amb un equip de professionals de diferents camps.\nA banda de l'interiorisme, va destacar també pel disseny de llums, amb treballs molt coneguts però poc reconeguts pel que fa a la seva autoria. Igualment, va emprendre encàrrecs puntuals de disseny d'objectes com el got i el plat de plàstic d'un sol ús per a Nupik, que es fabriquen des de fa més de trenta anys.\nDurant molts anys, entre mitjans dels anys seixanta i els primers anys de la dècada dels vuitanta, va ser el responsable de l'interiorisme de les oficines de la Caixa de Sabadell, fet que li va permetre desenvolupar tot de sistemes estandarditzats que es podien adaptar als diferents espais. La gran quantitat de treballs que va fer a la seva ciutat, per a botigues, comerços i entitats bancàries, va fer que els seus dissenys durant molts anys formessin van formar part del paisatge urbà de Sabadell. De la mateixa manera, els dissenys que va fer per les empreses de Sabadell, quan exposaven fora, van contribuir a crear una marca de ciutat.\nDisseny de llums[modifica]\nBona part del seu treball com a dissenyador industrial va ser el disseny de llums, tant en exclusiva per a algunes empreses o de manera puntual. Va iniciar-s'hi a finals dels anys seixanta, amb l'empresa Marset Il·luminació, que de seguida es convertiria en Madom. Els primers llums fabricats per Madom es van presentar a Barcelona el juny de 1970.\nEls seus projectes de disseny es devien tant a una novetat tecnològica d'un component dels llums com, altres vegades, a encàrrecs per modernitzar uns dissenys clàssics d'una empresa. Sigui com sigui, treballava de manera gairebé artesana, coneixent molt bé l'ofici i marcat sobretot pel dia a dia. Tots aquests treballs avui permeten fer un recorregut per l'evolució estètica i les tendències dels darrers seixanta anys a Catalunya. A finals dels noranta comença a treballar per Acord Disegno.\n↑ «El Museu del Disseny renova la seva exposició permanent amb 36 noves peces». Museu del Disseny de Barcelona, 21-05-2019. [Consulta: 9 desembre 2019].\n↑ Celada, Guillem «Caixa de Sabadell, una experiència efímera de modernitat concentrada». Quadern de les idees, les arts i les lletres, núm. 194, febrer-març 2014. Arxivat 2017-12-01 a Wayback Machine.\n↑ Ribas Tur, Antoni «Josep Maria Magem, de l'oblit al museu». Diari Ara, 23-05-2019, pàg. 34.\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Josep_Maria_Magem&oldid=27576665»\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 20 juny 2021 a les 12:24.


Torrent demanarà mesures cautelars a Estrasburg pel dret a investir Puigdemont\nEl Parlament presenta al Constitucional les al·legacions sobre la impugnació de la proposta de Puigdemont com a candidat a president de la Generalitat\nRedacció 13/02/2018 - 10.46 Actualitzat 13/02/2018 - 22.08\nEl president del Parlament, Roger Torrent (Reuters)\nEl president del Parlament, Roger Torrent, impulsarà una demanda de mesures cautelars davant el Tribunal Europeu de Drets Humans per protegir els drets de Carles Puigdemont a sotmetre's al debat d'investidura.\nLa demanda al TEDH es presenta a títol individual, i per això Torrent, a més d'impulsar-la, proposarà als diputats i diputades de la cambra que s'hi sumin. Es tracta d'una via reservada a casos en què pot haver-hi un dany irreparable. Si s'admetés a tràmit, el TEDH la resoldria en 24 hores.\nA la vegada, el Parlament ha presentat al Tribunal Constitucional al·legacions sobre les seves mesures cautelars i la impugnació del govern espanyol a la investidura de Carles Puigdemont com a president de la Generalitat. El Parlament proposa al TC que es desestimi la impugnació i també que quedin sense efecte les mesures cautelars dictades pel tribunal el dissabte 27 de gener.\nEn l'escrit, de 40 pàgines, s'apel·la el dret de sufragi passiu de Carles Puigdemont per ser elegit i també el dret de sufragi actiu dels ciutadans que el van votar.\nLa cambra catalana també qüestiona que el TC hagi adoptat mesures cautelars abans de decidir si admet a tràmit el recurs del govern espanyol. L'escrit conclou que el tribunal s'ha extralimitat i ha usurpat unes funcions que no li són pròpies.\n"Aquest tribunal ha incorregut en una clara extralimitació de funcions iha usurpat unes funcions que no li són pròpies".\nTorrent: "Aniré fins a on calgui per defensar la institució i els drets de Puigdemont"\nEl mateix Torrent ha assegurat a través de Twitter que el Parlament té dret a investir el candidat que deicideixi la majoria dels catalans i ha assegurat que anirà on calgui per defensar la institució i els drets de Puigdemont:\nEl #Parlament té el dret d'investir el candidat que decideixi la majoria de diputades i diputats. Aniré fins a on calgui per defensar la institució i els drets del president Puigdemont. https://t.co/CFIb91DS4C\n Roger Torrent  (@rogertorrent) 13 de febrer de 2018\nTot plegat, quan la mesa del Parlament analitza els escrits dels partits per la posada en marxa de la Comissió del Reglament que va demanar Junts per Catalunya.\nLa mesa del #Parlament està analitzant els escrits dels grups sobre la posada en marxa la Comissió del Reglament, que va demanar JxCat. pic.twitter.com/NLulgpAfw4\n Jordi Corbalan (@jcorbalan) 13 de febrer de 2018\nProcés català Article 155 Eleccions 21D


Primer regal de les noces d’or | BonDia Diari digital d'Andorra.\nEl base nord-americà Clevin Hannah va ser el millor del BC MoraBanc, amb 23 punts i 20 de valoració.\nEls jugadors dirigits per Navarro van gaudir de valent contra el Reial Madrid.\nPrimer regal de les noces d’or\nDj., 25/06/2020 - 00:20\nNoces d’or, victòria d’or. El Bàsquet Club MoraBanc es va exhibir contra el Reial Madrid, el vigent campió, en batre’l per 91 a 75. Alimenta, així, el somni de classificació per a les semifinals d’aquesta fase final excepcional de l’ACB que es disputa a València. Els d’Ibon Navarro, sense Moussa Diagne, Dejan Musli i Dejan Todorovic, necessiten aquesta combinació per accedir a semis de l’ACB: guanyar divendres a les 15.30 hores i que el València guanyi els dos partits que li resten. En aquest cas, el Reial Madrid quedaria eliminat. Un triple empat entre els blancs, el València i el BC MoraBanc elimina els de Pablo Laso. Divendres, una jornada clau per al grup B. Els de Navarro acabarien segons si guanya el Burgos i el València venç l’Herbalife. Els andorrans quedarien eliminats si perden contra Burgos o igualment si guanya i també ho fa Herbalife.\nCom si fos l’últim partit. Així va sortir el BC MoraBanc a la pista de la Fuente de San Luis. Sense Dejan Todorovic, el millor jugador en el triomf contra el Casademont Saragossa, i sense les baixes ja conegudes dels dos pivots: Moussa Diagne i Dejan Musli. I tot plegat contra el Reial Madrid, el vigent campió i amb el gegant Edy Tavares (2,20). Els jugadors dirigits per Navarro van sortir a la pista extramotivats, com hauria de ser sempre, i amb Tunde Olumuyiwa al cinc inicial. Totalment merescut per un home que estava a Albacete amb la seva parella poc abans de marxar l’equip a València per disputar la fase final excepcional. D’estar tranquil a casa i ben acompanyat a defensar Edy Tavares. Només començar el partit, i vestits amb una equipació vintage per les noces d’or del club, va convidar a l’optimisme amb un alley-hoop de Bandja Sy després d’una bonica assistència de Clevin Hannah. El Madrid, una màquina anotadora, va clavar la seva primera cistella després de dos minuts de començar amb un triple de Randolph. L’intercanvi de cops va ser la nota predominant fins al parcial de 10 a 0 dels d’Ibon Navarro, amb dos tirs lliures de Nacho Llovet, un triple de Guille Colom i dos punts de Jelínek per situar el 19 a 10. Thompkins va deixar el 19 a 12 al final dels primers 10 minuts. El MoraBanc, amb una energia espectacular a la pista, i el Madrid sense fluïdesa i sense anotar cap punt a la pintura. Els de Laso sense espurna, però són un dels millors equips d’Europa.\nAls següents 10 minuts, el BC MoraBanc va arribar a guanyar de 16 punts de diferència amb el 39 a 23 amb tres triples consecutius –en total van arribar a anotar 7 de 12 intents– un de Massenat, un altre de Sy i un de Walker. Aquesta bona ratxa andorrana la va tallar Thompkins amb un triple. Un parcial d’1 a 7, gràcies a la inspiració ofensiva de Gabi Deck, van apropar al Reial Madrid a 10 punts (40 a 30). Al descans, i irònicament, demanant l’hora els andorrans va acabar amb un 42 a 30 i... somiar és gratis.\nLa reacció dels de Pablo Laso no va arribar al tercer quart. No van saber llegir el partit. Van abusar del joc exterior en comptes de carregar a l’interior. En aquest tercer quart, el BC MoraBanc va dominar per 16 punts amb un 3+1 de Jelínek (51 a 36). El Reial Madrid va despertar més per la qualitat individual dels seus jugadors que no pas pel seu joc col·lectiu. Es van apropar a sis punts (60 a 54), però Clevin Hannah va liderar el joc ofensiu dels d’Ibon Navarro, i en defensa l’activitat de Tunde, de Tyson Pérez o de Bandja Sy va ser clau. Solidesa total i joc coral. Bons ingredients per provocar una indigestió al club blanc. El tercer quart va acabar amb un 71 a 58 amb una cistella sobre la botzina de Walker.\nA l’últim quart, aparició estel·lar de Guille Colom. L’escorta andorrà es va divertir. Va anotar i també va repartir assistències i es va agradar en algunes accions, com quan juga amb la selecció o quan ho feia amb el segon equip. Els de Laso van arribar a perdre per 20 punts de diferència (83 a 63) a 5’17” del final. Els blancs van retallar diferències fins als 10 punts, però l’ansietat va aparèixer en el vigent campió. Les cares dels jugadors blancs, ahir de negre, eren el viu reflex d’un equip superat en tots els sentits. El primer regal de noces d’or ja ha arribat, i val or.


⚡ Què li passa? L'absència d'Elionor dispara les sospites\nFa dies que la filla dels reis no fa cap aparició pública i no sembla que la situació canviï en les pròximes setmanes\nper Alejandro Cañete dimecres, 26 de febrer 2020 - 17:02h\nLa princesa Elionor no té cap acte públic programat | Catalunya Diari\nLa inauguració de la XIV Legislatura a les Corts el passat 3 de febrer va ser el darrer dia que vam poder veure en públic la princesa Elionor, acompanyada dels seus pares, el rei Felip VI i la reina Letícia, i de la seva germana, la infanta Sofia. Aquell va ser el seu primer acte de l’any i l’últim, ja que, ara per ara, no té cap més acte programat en les pròximes setmanes.\nDe nou, la sobreprotecció de la reina Letícia\nEl fet que la princesa Elionor no aparegui públicament ha generat tot un seguit de rumors al respecte i la gent es pregunta si li ha passat res, ja que, tot i ser una adolescent, no és normal que l’hereva al tron s’absenti durant tres setmanes. Tanmateix, el tema es torna més confús encara en consultar l’agenda oficial de la Casa Reial on es pot comprovar que la princesa no té cap acte previst ni al febrer ni en tot el mes de març.\nEncara que en els darrers mesos, com ja va fer el rei Felip en el seu moment, Elionor hagi començat a exercir el seu paper com a princesa, recordant el seu debut tant als premis Princesa d’Astúries com als de Princesa de Girona amb uns discursos en diversos idiomes, sorprèn que a hores d’ara la seva presència pública continuï sent escassa i les seves aparicions davant dels mitjans vagin amb comptagotes.\nBé és sabut que la reina Letícia sempre ha tingut una cura especial amb les seves filles i vol que tant la princesa Elionor com la infanta Sofia puguin gaudir el màxim possible la seva infància i joventut, i amb certa normalitat. Tanmateix, més aviat del que voldria haurà d’assumir que no ha de sobreprotegir tant la princesa, ja que Elionor acabarà sent reina d’Espanya i, sens dubte, agafar experiència des d’ara, amb 14 anys, contribuirà que es converteixi en una substituta perfecta del rei Felip, el seu pare.


Condemnats massa aviat - Diari de Girona\nValladolid 2 1 Girona FC\nCondemnats massa aviat\nEl Girona encaixa la primera derrota del curs en perdre a Valladolid en un partit on mostren la pitjor versió\nmarc brugués valladolid. enviat especial 04.09.2016 | 11:35\nCondemnats massa aviat el norte de castilla\nDues cares ben diferents està oferint el Girona en aquest començament de temporada. Si fa una setmana l'equip va il·lusionar passant per sobre de l'Elx, ahir a Valladolid, els de Pablo Machín van tornar a recordar l'equip feble, imprecís i amb massa clarobscurs de la primera jornada a Sevilla. Una versió que va fer que poc o res a fer hi tingués el Girona davant un Valladolid que en va tenir prou amb aprofitar un primer quart d'hora desastrós per situar un 2-0 gairebé insalvable (m.15) al marcador. El gran gol de Borja García a la represa posaria una mica, i prou, d'emoció a un partit que s'havia escapat feia estona. Es va poder empatar sí, sobretot en una última acció d'Herrera, però qui juga amb foc se sol cremar i, tal com reconeixia el mateix René al final del partit "la flauta no sempre sonarà" com va passar a Sevilla.\nMalgrat l'excel·lent imatge que va oferir el Girona en l'exhibició contra l'Elx de dissabte passat, Machín va apostar per fer un parell de canvis a l'equip titular a banda del ja conegut de René per Bounou. El tècnic sorià va donar entrada a Granell i Longo a l'onze en el lloc de Borja García i Sandaza. El Girona arribava a Pucela amb les magnífiques sensacions ofertes davant l'Elx i amb la intenció de fer mal a un dels grans favorits en un estadi maleït pels seus interessos. El rival, a banda del nom, intimidava amb la presència d'un vell conegut com Becerra a la porteria, invicte fins ahir i del també ex Mata a la punta d'atac.\nPitjor no podien començar les coses per als gironins que després de regalar un córner van veure com en un acció d'estratègia mal defensada, Lichnosvky rematava a plaer dins la petita i superava René en pràcticament la primera acció de perill del partit. Tres minuts havia durat la resistència del Girona a Pucela que començava recordant l'equip insegur i dubitatiu que va encaixar tres gols en poc més de vint minuts a Sevilla en la primera jornada. La situació s'agreujaria encara més al quart d'hora de joc quan l'àrbitre va assenyalar penal en una acció de Kiko Olivas sobre Arnáiz força dubtosa que, en tot cas, era fora de l'àrea. L'exblanc-i-vermell no va perdonar des dels onze metres per dibuixar un 2-0 que hipotecava el Girona i el condemnava a remar a contracorrent.\nDues errades en quinze minuts, dues manques de concentració en un tres i no-res, havien costat dos gols. I això que el Girona no estava mal plantat al terreny de joc, al contrari, tenia la pilota mentre el Valladolid sortia amb ràpids contracops aprofitant la velocitat dels seus davanters. Al tercer intent local, René va aturar bé un xut tou d'Arnáiz. El Girona, de mica en mica, s'anava acostant a l'àrea de Becerra sense, però, arribar-hi amb claredat. Aday, Longo i Herrera amb xuts del tot inofensius ho van intentar sense èxit. El Valladolid, en canvi, renunciava a tenir la pilota -no li feia falta- i generava perill en en cada acció que guanyava l'esquena de la defensa gironina.\nAmb la motxil·la de dos gols pesant com un mort, el Girona tenia quaranta-cinc minuts per buscar el miracle. Per intentar-ho, Machín va fer entrar Borja García en el lloc de Kiko Olivas a la recerca de més clarividència ofensiva. El canvi era fer retrocidir Pere Pons a la posició de central. Amb Pucela fent costat al seu equip, el Girona en tenia un feix per arribar a l'àrea d'un Becerra. El porter estava sent un espectador de luxe fins que Borja García li va enviar una paràbola que el va superar per dalt. Amb mitja hora per endavant, hi havia partit. El Girona assumiria riscos liderats per un Borja García que havia agafat el timó de l'equip. Tot i l'entrada de Sandaza, l'equip no carburava prou com per fer el segon. Els darrers minuts els porters serien els protagonistes. René salvaria el tercer dels locals en un u contra u claríssima amb Mata i Becerra també apareixieria per salvar l'empat a un cop de cap de Juanpe i un xut de Granell. Cristian Herrera tindria l'última del partit però la seva rematada a una centrada de Sandaza fregaria el pal esquerre de Becerra i sortiria fora. Hauria estat massa bonic.\nEl veneçolà Nahuel Ferraresi jugarà al Peralada cedit pel Torque d'Uruguai


Detingut un home de 22 anys a La Bisbal per un robatori • Ràdio Capital de l'Empordà\nDetingut la Bisbal\nDetingut un home de 22 anys a La Bisbal per un robatori\nEl 25 de febrer, els Mossos d’Esquadra van detenir un home de 22 anys i veí de la Bisbal d’Empordà, presumpte autor d’un robatori en un establiment comercial de La Bisbal.\nEl furt va tenir lloc el dia 6 de febrer en un bar situat al carrer de l’Aigüeta de la Bisbal. A dos quarts de sis de la tarda, un home va forçar i apujar la persiana del local i es va endur la caixa.\nLa investigació duta a terme pels mossos es va concretar el dia 25 de febrer amb la identificació i detenció del presumpte autor dels fets, el qual té antecedents penals. Tot i així, el jutjat l’ha deixat en llibertat amb càrrec.\nRecordem que, per fer front a diversos robatoris en poc temps, s’ha posat en marxa un dispositiu de seguretat a La Bisbal i s’estan realitzant diverses investigacions alhora. No es descarten futures detencions en el futur.\nArticle anteriorTaylor Swift es transforma en home al vídeo de ‘The Man’\nArticle següentEn marxa el projecte per arranjar la sorra de les platges després de les destrosses del temporal Gloria\nLa Bisbal d'Empordà Paula Balsebre - 11 de maig de 2021


DE BOCA A ORELLA: Blogfessors\nContinue entrant una i altra vegada pels camins del projecte col·laboratiu CHIRON i m'emocione amb la sistemàtica activitat d'innovació dels profes de llengües clàssiques (Com s'atrevien alguns a anomenar-les "m..."? Quina ironia, veritat!).\nVull recordar als profes de llengües "v..." que l'encontre d'edublogers del dia 24 d'octubre està obert a tots i a totes els que voleu iniciar-vos en la web educativa. I per tal d'ajudar a perdre les pors dels que comencen us adjunte aquest mapa conceptual "Herramientas para escribir y crear un blog educativo" que ha elaborat Felipe Zayas per a un curs que està donant al CEFIRE de València.\nAlguns i algunes ja han confirmat la seua assistència, només hi faltes tu:\nCarmen i Mònica del CP Baladre\nXelo Gómez (virtual)\nVicent Campos i els Quaderns Digitals\nCristina Manfreda (virtual col·laboradora)\nGiuliana Mitidieri (EOI Sagunt)\nNOTA: la comarca s'hi ha sumat a la proposta. Mireu els blogs en xarxa del CEFIRE de Sagunt.\nPublicado por antoninavarro en 5.10.06\nEtiquetas: blogs, interllengües, tic