Torna l'helicòpter de la processionària | RadioIlla Notícies Formentera\nEts a:Home»Medi Ambient»Torna l’helicòpter de la processionària\nTorna l’helicòpter de la processionària\nBy Radioilla\t 19 noviembre, 2019 No hay comentarios\nUn helicòpter polvoritza producte fitosanitari per combatre la processionària del pi a Formentera.\nAvui està previst que es reprenguin els vols amb helicòpter per realitzar la segona passada dels tractaments per combatre la processionària del pi sobre unes 1.500 hectàrees forestals de la zona des Cap de Barbaria. El començament d’aquests vols depèn de si les condicions meteorològiques són de cels clars i absència de vents, com apunta la previsió.\nL’aplicació del producte es fa amb la tecnologia DGPS, que permet controlar en tot moment la superfície a tractar i la dosi a polvoritzar. El producte fitosanitari és de tipus biològic, el Bacillus thuringiensis varietat kurstaki, un bacteri que es troba de manera natural en el sòl i en les plantes. Té una permanència de l’ordre de dies sobre les fulles, ja que es degrada ràpidament per efecte dels raigs ultraviolats. No afecta les abelles i pot ser utilitzat en agricultura ecològica.\nEl fet que s’usi un producte biològic com el Bacillus thuringiensis, que es degrada al cap de pocs dies, fa recomanable que es realitzin dos aplicacions. En el cas de Formentera, una ja s’ha realitzat durant l’octubre i l’altra està previst que comenci de forma imminent.\nComplementàriament al tractament aeri es realitzen tota una sèrie d’actuacions en medi forestal com són: la instal·lació de trampes per a la captura de papallones o l’eliminació de bosses a l’hivern i instal·lació i revisió de caixes refugi per al foment de la fauna útil (com les ratapinyades).


172. Exemples de convocatòria de reunió\n173. emmascarament freqüencial\nfamília pano, el capanahua és molt proper al shipibo-konibo. El capanahua és una llengua fortament amenaçada. Els infants ja no l'aprenen i es calcula que només un terç de la població infantil l'entén. Els adults són bilingües en castellà. El terme capacho té un sentit pejoratiu. [...]\nDins el grup de les llengües mandes, el loko és especialment proper al mende, una de les dues llengües amb més parlants de Sierra Leone, aproximadament 1.480.000 (l'altra és el temne, amb 1.200.000). Els dialectes del loko són el magbiambo, el gbendembu, el ngoahu, el nagbanmba, el sanda, el laia [...]


Conservació de la vegetació de Can Ginestar - Àrea Metropolitana de Barcelona\nConservació de la vegetació de Can Ginestar\n22.03.18 | Tema: Parques\nS'han dut a terme diferents tasques per millorar-ne la salut\nFinalitzen diferents intervencions dutes a terme per a la millora de la vegetació del parc de Can Ginestar de Viladecans, que de manera complementària ajudaran a millorar les seves condicions. Tot i disposar d'una molt bona cobertura de capçades d'arbres, alguns estaven mostrant símptomes d'estrès i l'estrat arbustiu s'estava envellint.\nAmb l'objectiu d'optimitzar les seves condicions s'han dut a terme diferents intervencions. D'una banda, s'ha ampliat la instal·lació del sistema de reg amb aspersors sota la massa forestal per tal de poder regar els arbres en les èpoques més caloroses de l'any i evitar que pateixin per les altes temperatures. Aquesta aportació d'aigua també permetrà que proliferin espècies herbàcies que ajudaran a consolidar una coberta de prat al llarg de tot el parc.\nTambé s'han estès restes de poda triturades en tot el sotabosc com a material cobertor del sòl, que ajudaran a mantenir la humitat del terreny i permetran la incorporació lenta de matèria orgànica, cosa que enriquirà el sòl. Aquest triturat és un material reaprofitat, ja que incorpora l'excedent de les tasques de poda d'altres parcs metropolitans i s'evita així la generació de residus.\nPer últim, s'ha realitzat una poda de reducció de les plantes arbustives del sotabosc, no només per tornar a formar un estrat arbustiu que no entri en competència amb els arbres, sinó també per permetre l'entrada de llum i aire al sotabosc. Això complementarà l'acció del reg per permetre que s'estableixi una coberta herbàcia, és a dir un prat.\nEl parc de Can Ginestar és un petit pulmó verd de la ciutat de Viladecans inserit en una densa trama urbana que encara conserva el seu caire forestal. Hi podem trobar una illa ombrívola de massa forestal on els arbres predominants són les alzines i els pins i on encara es troben vells exemplars de roure. La bona conservació d'aquest espai és molt important per al foment de la biodiversitat urbana, ja que per la seva situació compleix una funció de connexió amb l'entorn natural proper i dona refugi a nombroses espècies de fauna. Algunes d'aquestes observacions es poden consultar al visor de fauna dels parcs i platges de l'àrea metropolitana de Barcelona. El parc de Can Ginestar també compleix una important funció social, ja que suposa un pulmó verd per a la zona que esponja la densitat de la trama urbana i aporta un espai d'esbarjo i passeig, entre altres avantatges.


ipernity: ENTRE EL CAOS ORDENAT I L'ORDRE CAÒTIC by Joan de la Noguera i el Garraf\nEntre el Llatí i l'Esperanto - Encara que una LIA [llengua internacional auxiliar] fos una exigència imprescindible, no sembla qu… - January 10, 2008\nENTRE EL CAOS ORDENAT I L'ORDRE CAÒTIC - November 29, 2007\nQuè et mancaria? - SOS! Com em pots ajudar exactament?! Bé, estudio pedagogia cultural i ara hem de fer un projecte e… - February 13, 2007\nENTRE EL CAOS ORDENAT I L'ORDRE CAÒTIC\n(1) A. CARDONA TORRANDELL. Però el més bonic de la Boqueria és la peixatera, el tracte humà. Realment, és un dels mercats més bonics d'Europa. EI conec molt bé perquè es troba al costat de casa i m'hi passo molts dies les primeres hores del matí. És un caos ordenat, no pas un ordre caòtic. Uns grans magatzems comercials dels quals no cal dir el nom, són un ordre caòtic que condueix a la desorientació total, tot i que estiguin tremendament ordenats amb una estructura d'executius intel·ligents. A la Boqueria, hi ha més riquesa cromàtica a les parades que als vitralls de dalt. Les parades són com un gran vitrall, tenen la riquesa d'un vitrall gòtic. Sempre m'ha agradat més un caos ordenat que un ordre caòtic. EI caos ordenat és la llibertat i l'ordre caòtic és la repressió.\nEnguany hom hauria d'haver celebrat el 50è aniversari de la primera exposició en solitari, del nostre artista Armand Cardona Torrandell, a les Galeries Laietanes de Barcelona.\nAvui, després de tants anys, cada cop queda menys gent que pugui recordar l'aridesa intel·lectual de l'època franquista. La majoria dels nostres mestres, dels nostres escriptors, dels nostres filòsofs, igual que molts dels defensors de la legalitat democràtica, van morir al front, van haver d'exiliar-se o els van anar afusellant, any rere any, fins ben entrats els anys cinquantes, després de podrir-se a la presó des del final de la guerra.\nEl país quedà orfe de persones capaces i preparades per al seu desenvolupament normal. En aquest desert cultural el jove Armand, nascut el 1928, es fa notar. Lector voraç amb àmplies capacitats artístiques, entre escriure i pintar es decideix per la pintura. Fustigador de ments anestesiades, la seva actitud crítica i provocadora el convertí en un agent de la transformació. Els joves que llavors inquiets cercaven la seva Ítaca, i avui ja avis o en camí de ser-ho, van trobar en ell una mena de far per sortir d'aquella mediocritat. La seva vasta cultura literària influí abastament en els que travessaven a prop seu.\nEl crític Sebastià Gasch diu en el catàleg d'aquella primera exposició: “La pintura de Armando Cardona no es un reflejo de la vida. Es la vida misma” i acaba: “... en suma, es la pintura misma animada de tal vida inherente y esencial que, al contemplar sus obras, uno cree en la existencia de un mundo que se ve por primera vez”.\nPinta la vida al seu voltant i s'encamina cap a la denúncia de la injustícia, de la violència, de les històriques i contemporànies barbaritats humanes. Cronista del seu temps i de tots els temps, Cardona pinta la soledat, l'exasperació i la desesperació, la despossessió, l'espoliació i la misèria. La seva pintura es basa en el tema com a element sintetitzador del significat, de vegades necessàriament incomplet però, i que per això el complementa caligràficament. La seva obra insinua com una mena d'obediència a una força indomable que l'obliga a expressar-se. Pinta i s'allibera perquè ja ha comunicat el testimoni d'allò que calia transmetre.\nAra, al cap de 50 anys de la seva primera exposició en solitari, cal que Vilanova senti la necessitat i l'obligació de perpetuar la seva memòria. El nom de l'Armand Cardona Torrandell és a una plaça i a la magnífica biblioteca de Sant Joan, però la seva pintura s'ha de fer visible. Cal que la prudència no imposi el silenci i que l'esperit de l'Armand ens assisteixi per a que tots plegats no siguem mesquins sinó magnànims i que la seva obra surti a la llum i el seu revulsiu actuï de recordatori i de rebuig permanent de numàncies, de guernikes, d'hirosimes, de vietnams, i de ...\nNecessitem que l'obra de l'Armand sigui present entre nosaltres per a fuetejar ara més que mai els embadalits en aquesta mena de letàrgia alienadora actual i els acomodats en l'actual situació política i que el seu missatge serveixi, si més no per a què tots plegats aprenguem a destriar entre el caos ordenat i l'ordre caòtic. Paraules de l'Armand. (1)\nVilanova i la Geltrú, novembre de 2007\n30 de novembre del 2007\nPS: mostra de possibles il·lustracions:


El Pou del Glaç-Cista de la Cadira del Bisbe-Dolmen del Clot de la Tina-El Rebolcall del Llop szlak - San Pol, Catalunya (España)- GPS track\nEl Pou del Glaç-Cista de la Cadira del Bisbe-Dolmen del Clot de la Tina-El Rebolcall del Llop\n17 594 354 6907\nPou del Glaç-Rabioses- corriol d’en Taberner 'l'eix'-Can Marcó-Santa Llúcia-Serra dels Perduts (Wycieczki Piesze)\nObejrzane 112 razy, pobrane 9 razy\nSeguint el tarannà de les últimes sortides, aquesta també ens ha servit per fer la descoberta de altres monuments megalítics de les Gavarres, concretament la Cista de la Cadira del Bisbe i el Dolmen del Clot de la Tina...\nDeixem els cotxes a la zona del centre de colònies La Rosa dels Vens (Pou de Glaç) km.3,800 de la carretera de la Bisbal a Calonge, caminem per la pista que ens portaria a San Pol o a can Puignau. Passem entre els masos de Cal Lloberes i Can Barrina i a la primera cruïlla amb pal informatiu, seguim per l’esquerra, direcció Sant Pol. A pocs metres de la cruïlla passem sobre la riera de Sant Pol i tot seguit deixem aquesta pista per caminar per un viarany (dreta), sender que passa sota ca l’Avellí trescant per un llarg i ombrívol corriol que ressegueix la riera de Sant Pol i que desemboca a la pista que puja a can Puignau passant per la cruïlla del Clot de la Tina. En arribar a aquesta pista, seguim per l’esquerra (direcció Sant Pol), uns 250 metres on agafem un camí (dreta) que ens fa guanyar alçada ràpidament, empalmant amb el camí que neix rere l’església de Sant Pol. A la cruïlla, seguim per la dreta en contínua pujada superant alguna rampa força dreta, on tenim, on la vegetació ens ho permet, unes magnífiques panoràmiques de tota la plana.\nUn dibuix d’un dolmen pintat de color groc sobre una pedra, ens indica la existència de un megàlit situat uns metres dins el bosc...és la Cista de la Cadira del Bisbe. Es tracta d’un sepulcre d'inhumació primària o de parella, no reutilitzable, datat al Neolític Final (2500 ac / 2200 ac). Amb unes dimensions de la cambra de 2,20 m de llarg, 0,70 m d'ample i 0,50 m d'alçada màxima. Amb un túmul artificial de tendència circular i molt visible i de lloses de pissarra. De la cambra es conserven al seu lloc 4, 3 a la paret de llevant (2 molt inclinades), 1 al costat de ponent i una possible llosa del cromlec una dreta a 2 m a ponent de la cambra.\nVisitat el megàlit tornem al camí, seguint pujant fins arribar a l’alçada de les restes de una barraca de pedra que es troba a ran i sota el camí (esquerra) i just al davant, marcat amb unes fites de pedra, neix un esquifit corriol que prenem tot seguint les fites de pedra que ens van guiant fins el dolmen del Clot de la Tina.\nAquest dolmen és molt probable que fos un sepulcre megalític del tipus galeria catalana, amb un passadís en forma de U. del període Neolític Final a Bronze Antic (2500 ac / 1500 ac). Amb unes dimensions de 2,20 m de llarg, 1,10 m d'ample i 0,85 m d'alçada màxima. Un túmul de tendència circular, on queden restes poc visibles i unes lloses de pissarra que només es conserven 3 de la seva cambra, dues al costat de ponent i una al de llevant. Dins de la cambra existeix la possible resta de la coberta amb 2 cassoletes.\nDescobrim que sota el dolmen, seguint el mateix sentit que dúiem tenim la entrada “oficial” per visitar aquest megàlit, amb un dibuix d’un dolmen pintat de color groc sobre una pedra. Seguim el sender amunt (esquerra) fins assolir el coll de la serra amb una munió de camins. Nosaltres agafem el que segueix per la dreta, carenant la Serra del Solell de l’Anguila, a una banda tenim els masos de Ca l’Anguila de Fitor (restaurat) i el Mas Cals i per l’altra banda tenim els fondals del Clot de la Tina. El camí va ascendint fins arribar al costat de la Creu de la Cavorca, la pista forestal que ve de Can Puignau. Seguim per la dreta aquest camí fins arribar la restaurat mas de Can Puignau on fem parada per esmorzar.\nUn cop refets i amb la panxa plena continuem avall per aquest mateix camí i que en uns 40 minuts ens deixa altre vegada al aparcament on tenim els cotxes, donant per finalitzada aquesta interesant sortida...\nEl Pou del Glaç...aparcament i començament de ruta\nCal Lloveres i Can Barrina\nCruïlla, dreta, entrada al corriol\nportal de Ca l'Avelli\nPi monumental d'en Pere Pau\ncamí de pujada cap a la Cadira del Bisbe\npunt d'entrada per visitar la cista de la Cadira del Bisbe\nrestes barraca de pedra\ncomençament corriol per anar a visitar el dolmen del Clot de la Tina\npunt de entrada 'oficial' per visitar el dolmen\nCruïlla...indicador del dolmen\nCamí de la Cavorca...seguim per la dreta\nvistes sobre Santa Llúcia i el Puig d'Arques\nCruïlla...corriol de la Verge, seguim recte\nAparcament, final de ruta\n👌🥂Capi com sempre super bé\nel capi 2021-02-06\nEi Manel...m’afalaga el teu comentari!. Enhorabona per la sortida i gràcies per la valoració que has fet d’aquesta...salut!!


Essaig.cat - Tota la informació d'Algaida, Pina i Randa -La Mancomunitat del Pla signa el contracte de gestió de l’aigua dels pròxims 20 anys\nLa Mancomunitat del Pla signa el contracte de gestió de l’aigua dels pròxims 20 anys\nPosted on 12 gener, 2022 by Es Saig\tLeave a comment\nLa Mancomunitat del Pla de Mallorca i l’empresa Societat General d’Aigües de Barcelona, S.A., signen el contracte de concessió per al subministrament domiciliari d’aigua i el manteniment del clavegueram dels pròxims vint anys.\nA l’acte assistiren la presidenta de la Mancomunitat, Joana Maria Pascual, el gerent de la Mancomunitat, Joan Cifre, i el representant de l’empresa Societat General d’Aigües de Barcelona, S.A., Guillermo Carbonero, acompanyat del responsable tècnic de la concessió, Tomás Vilafranca.\nImatge del moment de la signatura de la mancomunitat del Pla i Agbar. Foto: Mancomunitat del Pla\nA la sessió plenària de la mancomunitat de dia 19 de novembre de 2021 es va adjudicar el contracte de concessió del subministrament d’aigua i manteniment de clavegueram dels municipis d’Algaida, Ariany, Costitx, Lloret de Vistalegre, Llubí, Maria de la Salut, Montuïri, Porreres, Santa Eugènia, Sineu i Vilafranca de Bonany per un import total de 41.535.723,66 euros i una vegada transcorregut el termini per poder recórrer l’adjudicació, s’ha signat el corresponent contracte.\nL’empresa Societat General d’Aigües de Barcelona, S.A., ha ofert un cànon inicial de 5.151.000,00 euros i un cànon variable és de 6,5% de l’import que es facturi anualment. L’empresa també haurà de realitzar millores tècniques del servei que seran beneficioses pels usuaris del servei com són: la implantació del sistema de tele-lectura, control de qualitat de l’aigua, mediadors del nivell de l’aigua dels pous, instal·lacions de sistemes de seguretat i gestió avançada del clavegueram.\nAquest contracte suposa un avanç importat de la gestió de l’aigua de la mancomunitat del pla i l’establiment de sistemes tecnològics que evitaran el seu malbaratament i n’aprofitaran el seu ús.\nTanmateix, això no suposarà un canvi substancial. Des del passat 1 de juliol de 2021, els serveis que fins ara prestava Hidrobal a més de 19 municipis balears passaren a ser gestionats per Agbar. Així doncs, Agbar esdevé el nou gestor del servei i es subrogà la posició que tenia Hidrobal en aquests municipis. Aquesta transmissió no suposa cap modificació en la prestació del servei a les més de 55 mil llars, empreses i administracions. Tampoc suposa un canvi en la marca amb la qual opera Agbar a les Illes Balears, de forma que es manté l’actual Hidrobal.


El color negre a la roba pot afavorir el refrescament de la pell\n23 Gener 2018, 12:39:56\nAutor Tema: El color negre a la roba pot afavorir el refrescament de la pell (Llegit 147 cops)\n« el: 31 Agost 2017, 01:00:16 »\nDoncs sí, es veu que afavoreix la convecció, i el refredament de la pell, sobretot si hi ha brisa. I en canvi si és ajustada la roba, millor blanca. La blanca que no és ajustada reflecteix la calor, però per dins no perds calor, la calor va de la roba a la pell. Jo que pensava que anar de negre a l'estiu era dolent perquè absorbeix la radiació solar millor que el blanc, m'he equivocat.\nRe:El color negre a la roba pot afavorir el refrescament de la pell\n« Respondre #1 el: 31 Agost 2017, 10:06:24 »\nHome Gerard, tu que et mous per Salt es deus haver adonat que les dones musulmanes no solament van tapades de cap a peus sinó que a més van ben amples. O n'has vist alguna que porti vestimenta ajustada al cos? O n'has vist alguna que vagi vestida de blanc?\n« Respondre #2 el: 31 Agost 2017, 17:37:49 »\nCita de: Badamet en 31 Agost 2017, 10:06:24\nNo és del tot, és una veritat a mitges. Hi ha gent per tot. Suposo que deu ser cert per algunes, no per totes. Però vaja, la majoria si. En tot cas jo quan vaig de negre tinc més calor.\n« Respondre #3 el: 01 Setembre 2017, 00:51:03 »\nCita de: Gerard Taulé en 31 Agost 2017, 17:37:49\nJo també. Bé, de fet roba negra d'estiu no en tinc, si de cas pantalons blau-marí. Però tradicionalment per les nostres terres es va fosc a l'hivern i clar a l'estiu. El que sí que he notat és que, per bé que ampla, amb màniga fins al colze o tres quarts, suporto millor la calor del carrer, suposo que per allò que a la calor de l'ambient s'hi suma la que et reflexen els edificis i els paviments, entre altres factors.


Renúncia als interessos imposada als proveïdors de l’Administració | Boadella Esteve Advocats\nRenúncia als interessos imposada als proveïdors de l’Administració\nUn dels requisits que imposava el pla de pagaments que va definir el Govern de l’Estat (Reial Decret Llei 4/12, de 24 de febrer) era la renúncia per part dels proveïdors de l’Administració als interessos per mora. D’aquesta manera, els proveïdors s’acollien als pagaments de l’Estat pels deutes acumulats i pendents que tenien, però pagant un important peatge amb la renúncia dels interessos.\nUna primera sentència del Jutjat Contenciós-Administratiu Número 6 de València (la de 24 de novembre del 2014) ha declarat l’exclusió dels interessos de mora com “una pràctica nul·la”, donant la raó al Col·legi de Farmacèutics de València (que va plantejar l’assumpte) i a través de l’empara legal en Directiva 2011/7/UE que diu, expressament, que les Administracions Públiques no poden forçar a renunciar als interessos per mora quan arribin a un acord amb els seus proveïdors.\nLa incongruència legislativa ja ha donat lloc a una qüestió prejudicial del Tribunal de Luxemburg plantejada per un Jutjat Contenciós-Administratiu de Múrcia i en el sentit d’aclarir si el Reial Decret Llei és contrari a la normativa comunitària.\nLa lluita contra la morositat ha estat un dels punts forts de les últimes reformes i creacions legislatives. S’han fixat períodes de pagament, la possibilitat d’incrementar l’interès legal o, també, la possibilitat d’incloure en el deute principal les despeses que s’hagin tingut a l’hora de fer la reclamació. Però, tot això, malauradament i fins ara, amb plena operativitat només entre els privats, però, en bona mesura, fent-ne cas omís la pròpia Administració o imposant condicions que, d’acord amb la normativa europea, esdevenen no només abusives, sinó totalment il·legals.\nConfirmada la sentència de València (que, de fet, ja és ferma) i pendents de la resposta a la qüestió perjudicial plantejada, s’obre un camí de reclamació contra l’Administració Pública per uns imports astronòmics d’acord amb el que sabem que s’ha pagat en aquestes condicions. Uns imports astronòmics, però, que per molt elevats que siguin, no poden obviar un element crucial del nostre Estat de Dret: la llei és la Llei; i ho és tant pels ciutadans, les entitats i les empreses, com, especialment i sense excepció, per la pròpia Administració.\nArticle publicat al Social.cat el 24 d’abril del 2015:\nEtiquetes: Administració Pública, Diners, Impagament, Interessos\nInterins, laborals i contractació temporal irregular\nAccidents en bicicleta\nTermini per anul·lar la compra d’accions de Bankia


APGCC Professionals de la gestió cultural politica de cookies\nPolítica de Cookies de gestiocultural.org\nD'acord amb la normativa vigent, Associació de Professionals de la Gestió Cultural de Catalunya facilita als Usuaris la informació relativa a les cookies que utilitza i el motiu del seu ús al portal gestiocultural.org, així com sol·licita el seu consentiment per poder utilitzar-les.\ngestiocultural.org, igual que la majoria dels llocs en Internet, usa Cookies per millorar i optimitzar l'experiència de l'usuari. A continuació trobaràs informació detallada sobre què són les "Cookies", quina tipologia utilitza gestiocultural.org, com pots desactivar-les en el teu navegador i com bloquejar específicament la instal·lació de Cookies de tercers.\n1ª. Què són les Cookies i com les utilitza gestiocultural.org ?\nLes Cookies són petits arxius que el lloc web o l'aplicació que utilitzes instal·la en el teu navegador o en el teu dispositiu (Smartphone, tableta o televisió connectada) durant el teu recorregut per les pàgines o per l'aplicació, i serveixen per emmagatzemar informació de la teva visita. Com la majoria dels llocs en internet, gestiocultural.org utilitza Cookies para\n· Emmagatzemar les teves preferències, com l'idioma que has seleccionat o la grandària de lletra.\ngestiocultural.org utilitza Cookies per funcionar, adaptar i facilitar al màxim la navegació de l'Usuari. Les Cookies s'associen únicament a un Usuari anònim i el seu ordinador/dispositiu i no proporcionen referències que permetin conèixer dades personals. A tot moment podràs accedir a la configuració del teu navegador per modificar i/o bloquejar la instal·lació de les Cookies enviades per gestiocultural.org, sense que això impedeixi l'accés als continguts. No obstant això, la qualitat del funcionament dels Serveis pot veure's afectada.\n· Estableixen nivells de protecció i seguretat que impedeixen o dificulten ciberataques contra gestiocultural.org o els seus Usuaris.\n· Poden servir per optimitzar la publicitat que vam mostrar en gestiocultural.org i per personalitzar aquesta publicitat conforme als hàbits de navegació dels Usuaris.\n3ª. Quins són els diferents tipus de Cookies que utilitza gestiocultural.org ?\nLes Cookies de sessió expiren quan l'Usuari abandona la pàgina o tanca el navegador, és a dir, estan actives mentre dura la visita a gestiocultural.org i per tant són esborrades del nostre ordinador en abandonar-ho. Les Cookies persistents són un tipus de cookies en el qual les dades segueixen emmagatzemats en el terminal i als quals es pot accedir i tractar durant un període definit pel responsable de la cookie, i que pot anar d'uns minuts a diversos anys.\n· Les Cookies pròpies són aquelles Cookies que són enviades al teu ordinador i gestionades exclusivament per gestiocultural.org per al millor funcionament del nostre Portal. La informació que recaptem s'empra per millorar la qualitat del nostre servei.\n· Si interactues amb el contingut degestiocultural.org també poden establir-se Cookies de tercers (per exemple, en prémer botons de xarxes socials o visionar vídeos allotjats en un altre lloc web), que són aquelles establertes per un domini diferent de gestiocultural.org.\nNavegar per gestiocultural.org suposa que es puguin instal·lar els següents tipus de Cookies:\nTècniques: (Google, Twitter) : Aquest tipus de Cookies ens facilita informació sobre l'ús que l'Usuari realitza de gestiocultural.org, com per exemple, quin paginas ha visitat, en registrar-te , quan inicies sessió en gestiocultural.org o si has tingut problemes tècnics en els accessos a certes pàgines. Aquestes cookies no permeten identificar-li, ja que la informació que recullen és anònima i serà utilitzada únicament per a treballs de millora de disseny de les pàgines i de navegació per gestiocultural.org, estadístiques d'ús, etc.\nAnalítiques: (Google) : S'utilitzen amb finalitats estadístiques únicament. La informació s'utilitza per a mesurament de l'activitat en el lloc web.\nEn navegar i continuar en gestiocultural.org, estarà consentint l'ús de les Cookies en les condicions contingudes en la present Política de Cookies. gestiocultural.org proporciona accés a aquesta Política de Cookies amb l'objectiu que l'Usuari estigui informat, i sense perjudici que aquest pugui exercir el seu dret a bloquejar, eliminar i rebutjar l'ús de Cookies a tot moment.\nSi les rebutja podrà seguir usant el nostre Portal, encara que l'ús d'alguns dels seus serveis podrà ser limitat i per tant la seva experiència en gestiocultural.org menys satisfactòria. A continuació t'indiquem els links dels principals navegadors i dispositius perquè disposis de tota la informació per consultar com gestionar les cookies en el teu navegador.\ngestiocultural.org pot modificar aquesta Política de Cookies en funció de noves exigències legislatives, reglamentàries, o amb la finalitat d'adaptar aquesta política a les instruccions que puguin dimanar dels textos legals de la Llei Orgànica 15/1999, de 13 de desembre (L.O.P.D) i del Reglament General de Protecció de Dades de 25 de maig de 2016 EU (R.G.D.P) sobre la Protecció de Dades de Caràcter Personal.\nPer això, és possible que actualitzem la Política de Cookies del nostre Portal, recomanant-li revisar aquesta política en alguna ocasió que accedeixi a gestiocultural.org, amb l'objectiu d'estar adequadament informat sobre com i para què usem les Cookies.\nÚltima actualització: Març 2020.


EDUCACIÓ INFANTIL: de desembre 2015\nDesprés de molts dies alimentant i cuidant els nostres Tions ha arribat el dia de fer-los cagar!\nEstaven reunits a la sala de psicomotricitat quan hem arribat aquest matí a l'escola... i hem anat a animar-los!\nEls hem cantat, els hem ballat i els hem animat a cagar algun detallet! Ah i hem aprofitat per recitar el poema de Nadal! Mireu que bé ens ho hem passat!\nAmb l'arribada de les festes Nadalenques, entre totes i tots hem preparat un esmorzar de Nadal:\nPrimer hem elaborat les estovalles amb motius nadalencs (estrelles, arbres, boles...)\nDesprés hem fet galetes de diferents formes\nI finalment, ens hem reunit tots i totes els nens i nenes d'Educació Infantil i hem esmorzar junts! Les galetes i torró de xocolata! mmm... boníssim!\nHem sortit a buscar al Tió!\nEns ha arribat una carta del nostre estimat Tió que venint de ben lluny de la muntanya estava mooolt cansat i no trobava el camí per arribar a l'escola, ens ha donat algunes pistes d'on es trobava i hem sortit a buscar-lo!\nProjectes dels gegants a P-4\nLes nenes i els nens de la classe dels Gegants ja hem acabat d'investigar sobre el nom de la nostra classe! Hem acabat el nostre projecte amb un Seguici ben divertit!\nPintem com Miró!\nLes nenes i nens de la classe de l'Elmer hem après tècniques de l'artista Miró: maneres de pintar, els colors que més utilitzava, algunes de les seves obres...\nAvui dia 1 de desembre comencem el calendari d'advent. És una cursa cap a les festes de Nadal, el tió i tot el que comporta! Cada dia obrirem un sobre amb el número del dia que som i dins hi trobarem sorpreses que ens ajudarà a decorar el barracó... i que sap si també ens ensenyarà alguna cosa nova...\nAvui ens ha sortit una brillant estrella i unes lletres que quan les hem endreçat hi posava... NADAL! Quan arribem als últims sobres per obrir penjarem al blog un recull del dia a dia d'aquesta activitat!\nMentrestant els hi podeu anar preguntat a les nenes i nens qui ha trobat el sobre? Quin número tocava avui? Què hi havia avui dins? ...


Notícia: La Ciutat Esportiva Blanes acollirà per segon any consecutiu l’Assemblea de la Federació Catalana de Futbol\nLa Ciutat Esportiva Blanes acollirà per segon any consecutiu l’Assemblea de la Federació Catalana de Futbol\nNoticia publicada a la web el 05/29/2021 08:10:13 AM\nLa positiva experiència viscuda al 2020 en aquest equipament esportiu ha fet decidir la FCF a repetir seu a la vila on comença la Costa Brava el proper 30 de juny\nLa Junta Directiva de la Federació Catalana de Futbol (FCF) celebrada la tarda d’aquest passat divendres ha pres l’acord de convocar l’Assemblea General en sessió ordinària pel proper dimecres 30 de juny, és a dir: d’aquí a un mes, aproximadament. La reunió s’allotjarà per segon any consecutiu a la Ciutat Esportiva Blanes.\nImatges d'Arxiu: Assemblea FCF Agost 2020\nLa positiva experiència que va suposar l’any passat organitzar la trobada en aquest equipament esportiu per primera vegada, ha fet decidir la FCF a repetir seu a Blanes, la ciutat on comença la Costa Brava. Un dels factors que sembla haver influït en la tria, és el rècord d’assistents, 330 persones, de les quals 119 corresponien a la zona de Girona.\nTemes a tractar en l’Assemblea Ordinària del 30 de juny\nL’ordre del dia previst a l’assemblea inclou els informes del president i del director general, la ratificació de l’acord pres per la Junta Directiva de personar-se com actor civil a l’anomenat ‘Cas Soule’, i la ratificació dels càrrecs previstos reglamentàriament. També s’informarà sobre les activitats de la temporada 2020-2021.\nEl regidor d'Esports, l'alcalde de Blanes i el president de la FCF,\npoc abans de començar l'Assemblea General Ordinària 2020\nAltres temes seran l’exercici econòmic de l’any passat, així com el pressupost d’aquest 2021, i es modificaran articles d’Estatuts i del Reglament General de la Federació Catalana de Futbol. Per últim, es ratificaran els acords presos per la Junta Directiva durant la vigència de l’Estat d’Alarma, així com la modificació del Pla de Competicions de Futbol-11 per a l’actual temporada, i el pla de competicions de futbol-11, futbol-7 i futbol platja per a la propera temporada 2021-2022.\nEls quatre darrers punts de l’Assemblea General Ordinària seran tractar la Lliga Catalana de Futbol Sala, l’Informe de la Mutualitat Catalana de Futbolistes, les propostes presentades per assembleistes en temps i forma i, finalment, el torn obert de Precs i Preguntes. La trobada es convocarà a 2/4 de 7 en primera convocatòria i a les 7 del vespre en segona.\nBlanes, seu de l’Assemblea de la FCF per segon any consecutiu\nL’any passat l’assemblea es va allotjar a la Ciutat Esportiva Blanes el 22 d’agost. Si l’organització d’aquest esdeveniment ja tenia un pes específic prou a tenir en compte, també ho van ser les estrictes mesures de seguretat preventives per la COVID-19 que van envoltar-lo. Aquest va ser un factor cabdal que la FCF va cuidar fins al darrer detall, i que l’Ajuntament de Blanes va tenir molt en compte abans de donar el vistiplau definitiu perquè l’esdeveniment s’acollís a la Ciutat Esportiva Blanes.


Zimbra - Acacha Wiki. Informàtica i telecomunicacions\nTipus: Open Source\nCreadors: Zimbra Inc\nZimbra és un programa informàtic colaboratiu (o Groupware) creat per Zimbra Inc. companyia situada a Sant Mateu, Califòrnia. La companyia va ser adquirida per Yahoo! Inc. per aproximadament 350 milions de dòlars al setembre de 2007, acordant mantenir els seus estàndards de codi obert. El 12 de gener de 2010 va ser novament venuda per Yahoo a VMware. Posseïx tant el component de servidor com el seu respectiu client. Existeixen diverses versions de Zimbra disponibles: unes versions de codi obert suportades per la comunitat, i altres amb part del codi tancat i suportades comercialment que conté algunes millores.\n2.1 Zimbra Desktop\n2.2 Zimbra Open Source Edition\n2.2.2.1 Configuració Prèvia\n2.3 Zimbra Appliance\n2.4 Zimbra Network Edition\nEl programa Zimbra va aparèixer a la fi de 2003, de la mà de tres informàtics que treballaven a Silicon Valley: Satish Dharmaraj, Ross Dargahi i Roland Schemers. Després de la venda de l'empresa en 2007, els tres es van integrar en Yahoo!, així com el *EO Scott Dietzen. Satish Dharmaraj abandonaria la companyia en 2009.\nAl principi van pensar crear un programa de correu electrònic, el primer prototip del qual van desenvolupar ràpidament. Després de diversos mesos de treball, van assolir ensamblar un sistema bàsic a partir de parts de codi lliure disponibles en la web. Ho van batejar Zimbra, en honor a una cançó del grup nord-americà de rock Talking Heads. Van publicar el codi en internet i van convidar a desconeguts a oferir suggeriments i el programa va ser evolucionant gràcies a l'aportació de col·laboradors.\nA l'octubre de 2005 la companyia va llançar comercialment el seu producte a preu de descompte en un mercat dominat per Microsoft. Igual que el programa de correu electrònic Exchange, de Microsoft, Zimbra permetia als empleats d'una empresa enviar, rebre, guardar i buscar els missatges processats cada dia. En 2009 va arribar la xifra de 40 milions de bústies de correu, superant les 31,4 milions de comptes gratuïts que oferia Google Mail, en gran part a causa de la decisió de Comcast d'usar Zimbra para els seus comptes de correu. A l'agost de 2010 havia superat el nombre de 60 milions de bústies de correu distribuïts entre 150.000 clients.\nÉs el client de la pròxima generació de correu electrònic i col·laboratiu.\nPermet treballar en mode online i offline. Podem emmagatzemar el nostre correu electrònic, comtactes, calendari, documents... i sincronitzar-ho al núvol,a banda de tenir-ho localment.\nZimbra Desktop agrega informació a través de comptes (Zimbra, Yahoo! Mail, Gmail, Hotmail, etc) i reds socials (Facebook, Digg, Twitter, etc) per a ajudar a facilitar la comunucació i l'intercanvi d'informació.\nEnllaç de descàrrega: Descarrega-ho\nEl servidor ZCS fa ús de projectes de codi obert existents com Postfix, MySQL, OpenLDAP i Lucene. Compta amb una interfície de programació d'aplicacions basat en SOAP per a tota la seva funcionalitat i actua com servidor IMAP i POP3 de correu electrònic.\nEl client web ZCS és una interfície de col·laboració i administració completa creada emprant el Toolkit Zimbra. Suporta correus electrònics i calendaris a través d'una interfície web basada en AJAX. Inclou capacitats de recerca avançada, calendari compartit i relacions de dates.\nZCS és compatible amb clients propietaris tals com Microsoft Outlook, Novell Evolution i Apple Mail. També proveïx suport de sincronització nadiu de dues vies per a molts dispositius mòbils: Nokia sèrie I, BlackBerry i Blackeberry Enterprise Server, Windows Mobile, entre uns altres.\nEl nom de màquina no pot ser igual a zimbra\nObtingut de «https://acacha.org/w/index.php?title=Zimbra&oldid=125925»\nS'ha visitat aquesta pàgina 2477 vegades.\nDarrera modificació de la pàgina: 23 març 2012 a les 20:49.


Enfocant: Vivian Maier\nEs mostren els missatges amb l'etiqueta de comentaris Vivian Maier. Mostrar tots els missatges\nVivian Maier ja té la seva pàgina web oficial\nNomés tenia un bloc, però ara la Vivian Maier, la nanny que ha captivat el món amb les seves fotografies i que va morir al 2009 sense mostrar mai a ningú cap de les seves imatges deixant-ne més de 30.000 per revelar, ja té la web que es mereix.\nEl seu descobridor, el John Maloof, ha creat una pàgina on s'hi poden contemplar algunes de les obres que la Vivian va produir en secret i que mai ningú no havia vist. També conèixer millor qui era aquesta singular mainadera i llegir les últimes investigacions en profunditat que s’estan duent a terme al voltant de la seva vida i obra. O encarregar-hi per 69’50$ (uns 47€), el primer llibre de Vivian Maier que la coneguda editorial novaiorquesa PowerHouse publicarà aquesta tardor.\nLes imatges de l’extraordinari llegat de la Vivian que es poden contemplar a la web (en blanc i negre, però també en color), estan agrupades en portfolis sobre Nova York...\n...els viatges que la Vivian va realitzar...\n...i moltes altres imatges sense identificar.\nUn treball que constitueix el llegat físic d'una passió intensa per documentar magistralment el batec de la vida als carrers, la singularitat de l’urbanisme nord-americà i moltes de les coses que li van cridar l'atenció del món que es va trobar.\nA banda de la seva obra gràfica, la web també permet conèixer una mica millor com va ser la vida d'aquesta fotògrafa enigmàtica i veure-hi algunes fotos curioses, com la del lavabo on assecava els negatius, la seva col·lecció de càmeres, la muntanya de rodets que va deixar sense revelar o els articles de premsa que guardava.\nActualment, el cos del treball fotogràfic de Vivian Maier, que abarca des de la dècada de 1950 fins a la de 1990, està essent arxivat i catalogat. El John Maloof, l’home que ha consagrat la seva vida a cuidar i difondre el llegat de la Vivian després que al 2007 comprés casualment per 400 dòlars un bagul ple de negatius que havia quedat abandonat en un magatzem, és qui ha recopilat la major part dels arxius de Maier que estaven dispersos en mans dels diferents compradors que van assistir a la subhasta.\nLa Col·lecció Maloof és impressionant. Consta de més de 100.000 negatius, més de 3.000 gravats, centenars de rodets sense revelar, pel·lícules casolanes, cintes d'àudio amb entrevistes, etc. etc. Ara, amb el 90% del seu arxiu reconstruït, podem considerar que la Vivian Maier és una de les fotògrafes amb més talent del món i una de les responsables del creixent interès per la “street photography”.\nPer cert, us recordo que des d'avui ja es poden adquirir les entrades a la conferència que John Maloof donarà sobre la Vivian i l'enigma que l’envolta el divendres 1 de juliol, a les 19 hores, al London Street Photography Festival 2011. Tal i com us vaig comentar en un post anterior, el festival serà el primer escenari europeu on es podrà contemplar l'obra de la Vivian.\nEscrit per Maria Rosa Vila a 18:33\nEtiquetes de comentaris: col·lecció, exposició, Vivian Maier\nLa 'street photography' invadeix els carrers de Londres\nUna de les imatges que poden contemplar-se a l'exposició 'London Street Photography' del Museum of London. Foto: Stephen McLaren.\nSi que és cert que alguna cosa està passant amb la street photography. Ho diuen els nois de Calle 35 i ho ratifico. La fotografia de carrer està vivint moments d’efervescència i prova d’això és que una ciutat com Londres ha organitzat pels propers mesos una gran exposició i un festival dedicats íntegrament a aquest gènere fotogràfic essencialment urbà.\nAmb el títol London Street Photography, el Museu de Londres ha muntat una gran exposició que es podrà visitar fins el 4 de setembre, que coincideix amb la celebració del London Street Photography Festival 2011, previst entre el 7 i el 17 de juliol.\nLa gran exposició del Museu de Londres exhibeix una extraordinària col·lecció de més de 200 fotografies de 59 fotògrafs, amb la vida quotidiana als carrers de Londres com a protagonista absoluta. S’hi poden contemplar des de imatges en tons sèpia realitzades amb càmeres de plaques per pioners com Valentine Blanchard, que al 1860 ja va produir les primeres fotografies dels carrers de la ciutat, a les fotos dels màxims exponents de la street photography actual, com Nils Jorgensen, Stephen McLaren o Nick Turpin.\nFoto: Nils Jorgensen.\nFoto: Stephen McLaren.\nFoto: Nick Turpin.\nLa mostra examina la relació que s’estableix entre els fotògrafs, els carrers de Londres i la gent que hi viu, i reflexiona sobre com les mesures antiterroristes i els drets a la privacitat i la imatge fan que cada cop sigui més difícil fer fotos al carrer.\nPel que fa al London Street Photography Festival 2011, els organitzadors han produït l'exposició que tothom estava esperant: la primera mostra a Europa de la recentment descoberta Vivian Maier, una supernanny de Chicago que en els darrers mesos s’ha convertit en tot un fenomen de la fotografia de carrer. Entre les dècades de 1950 a 1990, Vivian Maier va produïr en secret milers de fotografies increïbles. L'home que va descobrir recentment el seu treball, John Maloof, donarà una conferència sobre Maier i l'enigma que l’envolta el divendres 1 de juliol, a les 19 hores. Les entrades estaran disponibles a la web del festival a partir de l'1 de maig.\nAutoretrat de Vivian Maier.\nEl festival inclou, a més, un programa completíssim d’exposicions, conferències i tallers, entre els quals hi destaquen els que faran conjuntament dos dels streeters més interessants del moment: el Nils Jorgensen i el Nick Turpin, ambdós del col·lectiu In-Public. Podeu trobar tota la programació a la web del festival.\nSi voleu saber més sobre street photography, us convido a que us mireu aquest post que vaig penjar fa un temps a Enfocant, on hi trobareu totes les claus del gènere que va donar l’editor gràfic Rafa Badia en una de les seves conferències. També, a que entreu a la web de Calle 35, el nou col·lectiu de street photography fundat recentment a Barcelona, on precisament el Rafa Badia n’és un dels promotors.\nNo creieu que tant l'exposició del Museu com el festival ben valen una escapada a Londres?\nEscrit per Maria Rosa Vila a 23:35\nEtiquetes de comentaris: exposició, festival, fotografia de carrer, Vivian Maier


Xavier Tomàs: Està polaritzat el sistema polític català? (III)\nEstà polaritzat el sistema polític català? (III)\nEn el darrer post d'aquesta sèrie, feia un enumeració de les característiques del sistema de partits pluralista limitat i dient telegràficament quins eren els elements que eren compartits amb el sistema de partits català i quins no. Amplio aquí aquesta qüestió.\nEn primer lloc, pel que fa al número de partits polítics, el sistema català es manté estable en els 5 partits i en aquest sentit, no sembla que a curt i mig termini aquest panorama pugui canviar amb l'entrada d'un nou partit al Parlament de Catalunya, fet que ens portaria inevitablement cap al pluralisme extrem, amb una societat polaritzada i no només segmentada. El resultat de les darreres eleccions legislatives, no ens fa planejar dubtes sobre l'aparició en l'escena parlamentària, d'una nova formació política. Per bé que en cas que així fos, caldria veure si aquesta nova força, seria capaç d'influir en la competència partidista, o bé, ser rellevant a l'hora de formar majories parlamentàries. Per contra, si la seva presència fos irrellevant en aquests dos termes, no tindria que ser considerada com a rellevant.\nEn segon terme, si bé es cert que només en la darrera legislatura el govern català ha sigut de coalició, ja des del 1995, s'han produït acords parlamentaris (necessaris) per a la investidura del President de la Generalitat, i amb ell del govern, al mateix temps que aquests acords s'han mostrat sòlids amb les proves de foc de les mocions de censura presentades pel PSC en l'anterior legislatura i del PP en l'actual. Posteriorment analitzaré el perquè de l'estabilitat dels governs en minoria a Catalunya, particularment els de CIU.\nLa següent característica, l'absència de majories absolutes, també s'ha complert al nostre país des del 1995, així com la durabilitat dels governs en minoria, que he comentat anteriorment.\nPel que fa a la dinàmica bipolar del sistema, cal tenir en compte que la presència en el nostre sistema polític de dos eixos articuladors del sistema a saber, l'eix esquerra-dreta i l'eix nacional, distorsiona la configuració en dos blocs de la competència partidista. És per això doncs, que el sistema polític català, no s'assimila al sistema bipolar pel que fa a les seves dinàmiques. Per bé que els dos eixos, no han segut fins ara antagònics i han permès l'articulació de majories de govern en diferents sentits.\nEn la següent característica del pluralisme limitat, pel que fa a la presència de partits antisistema, resulta una qüestió certament polèmica. La definició de partit antisistema recau bàsicament sobre dues condicions. Per una banda, aquests partits, practiquen una oposició de per se, i no pas per temes (issues o policy) concrets. La seva oposició és al sistema, i en conseqüència, sistemàtica. Per l'altra banda, la finalitat d'aquests partits, és la de socavar la legitimitat del sistema, que no el consideren just ni propi, per tal de construir-ne un de nou. Fixem-nos, en què per sistema, no s'entén una determinada configuració política, relació de poders amb altres unitats, o fins i tot sobirania, sinó s'enten el conjunt de regles que configuren el marc polític d'una comunitat.\nSi analitzem la presència d'oposicions bilaterals, convé diferenciar entre les legislatures 1995-99, 1999-2003 respecte la legislatura 2003-06. Mentre que en les dues primeres, amb un govern en minoria de CIU sí hi havia oposició bilateral, en la darrera legislatura no s'ha produït. Aquest fenomen, és particularment important per entendre la perdurabilitat dels governs en minoria que ocupen el centre del espectre polític, segons Sartori. Concretament, el fet que durant els governs de CIU l'oposició es situés (tant en l'eix esquerra-dreta com nacional) als extrems, i que per tant l'oposició no compartís cap fil comú, feia inviables les mocions de censura (o qüestions de confiança) que s'hi poguessin presentar, ja que l'oposició estava més propera del govern que no pas entre la resta de partits de l'oposició. És en aquest sentit doncs, que en aquest sistema de pluralisme limitat, quan el centre està ocupat, l'oposició passa a ser bilateral, dificultant en gran mesura, que aquesta es posi d'acord per expulsar al govern, encara que estigui en minoria.\nLa competència entre partits en el nostre sistema polític, ha deixat de ser centrípeta (cap al centre) per a passar a ser centrífuga (cap als extrems). En l'etapa de govern de CIU, l'estratègia dels partits de l'oposició, i més encara del PSC i ERC, era aconseguir ocupar l'espai central que ocupava la força del govern, modulant el discurs i el programa electoral per assolir aquest objectiu. La màxima expressió d'aquesta estratègia, es va produir durant la campanya electoral del 1999 (i sobre la qual hi ha un excel·lent llibre que recomano en aquest bloc), on la lluita, més enllà dels personatges, era la lluita pel centre de l'espectre polític català (situat al 4,5 entre un eix del 0 (extrema esquerra) i 10 (extrema dreta)).\nEn darrer lloc, deixo l'últim element característic d'aquest sistema de partits, la polarització, per a un proper, i final, post en aquesta sèrie d'articles sobre la polarització del sistema polític català.


La Xarxa de Parcs Naturals incrementa les activitats el mes d’agost – L'independent\nEl conjunt d’espais de la Xarxa de Parcs Naturals de la Diputació de Barcelona incrementa el nombre d’activitats lúdiques i de descoberta de la natura a realitzar al llarg d’aquest mes d’agost. Així, el programa inclou passejades literàries, visites comentades o mostres d’art i natura al conjunt dels 12 espais naturals inclosos en la xarxa.\nEl Parc Natural del Montseny proposa, per aquest diumenge, un Itinerari que vol acostar la figura de Santiago Rusiñol i mostrar la seva relació amb Arbúcies, a través d’una passejada pel paisatge de la riera d’Arbúcies, que va servir d’inspiració al pintor durant les seves estades a la vila, o també a Arbúcies una passejada guiada des del Museu Etnològic del Montseny, pel Passeig de la Riera, amb final a la Corbadora per assistir a la representació de la llegenda de la Dona d’Aigua a càrrec de ”H6 Teatre’.\nPer divendres, 5 d’agost, a Fogars de Montclús es proposa la passejada del senglar, un recorregut nocturn pels camins del municipi, amb sopar i nit d’estels al local Mariona de Mosqueroles, i el diumenge, dia 7 d’agost, la proposta és un itinerari guiat pels boscos i camins on va néixer el famós bandoler Joan Sala i Ferrer, conegut amb el sobrenom d’en Serrallonga, fins arribar a la seva casa natal, el mas La Sala, masia fortificada citada ja al segle XII, a Viladrau. En l’itinerari explica el barroc a Catalunya, la vida del bandoler i la seva llegenda explicades en el marc dels actes de l’Estiu Bandoler.\nParcs d’Olèrdola i el Foix\nEl Parc d’Olèrdola també proposa per demà dissabte, la posta de sol des del pla dels Albats, una activitat per descobrir com les recents intervencions arqueològiques han posat al descobert les restes de la ciutat medieval d’Olèrdola, una de les més destacades de l’alta edat mitjana a Catalunya; i per diumenge, una visita a les tres àrees que estructuraven la ciutat medieval com són el castell al cim, l’àrea sacra amb l’església més avall i la necròpolis.\nEl divendres, 5 d’agost, l’Escola de Natura del Corredor organitza un recorregut en bicicleta suau de tres hores, a l’entorn del veïnat del Far, a Dosrius. Fent l’itinerari que a finals del segle XIX, va fer l’historiador i polític Francesc Carreres Candi en carro, tot descobrint i descrivint els jaciments de poblament antic.\nL’Associació Catalana de Cases de Colònies (ACCC) – Fundació Catalana de l’Esplai, organitza aquest diumenge a les 11 h, una passejada per conèixer el Garraf i les seves plantes aromàtiques, com ara la farigola i el romaní amb les que es farà un taller final de bossetes d’olor.\nEl diumenge 7 d’agost, a la Cabanya del Castell s’inaugura la XVII Mostra internacional multidisciplinària d’art contemporani, una proposta de la Gestora Cultural Circuit Artístic en la que hi participen diversos creadors en una trobada entre l’art i la societat en espais naturals i singulars.\nPer aquest dissabte, la proposta és el Festival Granera, a la masia del Carner, enfilada en una carena amb vista als 360º, un lloc fantàstic per passar una tarda unint natura, música i gastronomia. El Festival proposa excursions, tallers de natura, concerts i tallers gastronòmics. En el Festival hi participen Mon Petit Món, música francesa i jazz amb Maribel Lara i Cecili Ruedas, guitarra.\n← L’ACM demana que es posi en pràctica el més aviat possible la llei que permeti disposar d’habitatge social per a les persones necessitades\nLa darrera JGL aprova les subvencions a les entitats i associacions ciutadanes per l’any 2016 i segueix externalitzant el servei de manteniment de la gespa de Can Llobet →\nLes associacions de veïns es manifestaran contra les elèctriques i els bancs a Barberà\n30 de setembre de 2021 Redacció\t0\nLa II Jornada Tècnica de Formació Professional de Química de la Romànica reuneix 15 empreses\n19 d'abril de 2016 19 d'abril de 2016 Redacció\t0


BTCCES – Coneixem els objectius de la nova norma de qualitat de l’oli d’oliva\nEl director general de la Indústria Alimentària, José Miguel Herrero, va intervenir el passat 23 de setembre a la taula rodona “Mesures per a assegurament de la qualitat. Autenticitat i traçabilitat al llarg de la cadena de valor dels olis d’oliva“, en el marc de la fira” Expoliva 2021 “, on ha explicat la norma de qualitat de l’oli d’oliva i de l’orujo d’oliva, que va ser aprovada per el Consell de Ministres el passat 31 d’agost.\nSegons ha explicat, la norma té el triple objectiu de revaloritzar aquest aliment, especialment l’oli d’oliva verge extra, atendre les noves demandes de transparència dels consumidors i satisfer una reivindicació històrica de el sector oleícola, ja que l’anterior normativa datava de 1983 .\nAmb aquesta norma de qualitat, el Ministeri d’Agricultura, Pesca i Alimentació vol dotar aquest emblemàtic sector d’eines que li permetin conquerir el mercat internacional per la seva qualitat. “Espanya ja compta amb el lideratge de ser el principal elaborador i exportador d’oli d’oliva de l’món, i ara volem ser líders també en qualitat”, ha apuntat.\nHerrero va destacar que aquesta norma, per primera vegada, obliga a portar un sistema de traçabilitat estandarditzat, molt exigent, que redundarà en majors garanties per al consumidor així com al fet que els moviments d’oli vagin emparats per documents d’acompanyament, eina indispensable per a un major control. D’aquesta manera es posa en marxa un sistema de control, que no existeix en cap altre país de l’món, col·locant al nostre sector al capdavant de les exigències de qualitat de l’oli d’oliva.\naceite olivaAlimentaciónhigiene alimentariaindustria alimentariaoliva


Bouville (Essonne) - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\n48° 25′ 53″ N, 2° 16′ 10″ E / 48.4314°N,2.2694°E / 48.4314; 2.2694Coord.: 48° 25′ 53″ N, 2° 16′ 10″ E / 48.4314°N,2.2694°E / 48.4314; 2.2694\nGinette Renault (28 març 2014)\nEl 2007 la població de fet de Bouville era de 646 persones. Hi havia 249 famílies, de les quals 54 eren unipersonals (33 homes vivint sols i 21 dones vivint soles), 87 parelles sense fills, 96 parelles amb fills i 12 famílies monoparentals amb fills.\nEl 2007 hi havia 294 habitatges, 250 eren l'habitatge principal de la família, 22 eren segones residències i 22 estaven desocupats. 283 eren cases i 7 eren apartaments. Dels 250 habitatges principals, 223 estaven ocupats pels seus propietaris, 16 estaven llogats i ocupats pels llogaters i 11 estaven cedits a títol gratuït; 5 tenien una cambra, 5 en tenien dues, 29 en tenien tres, 48 en tenien quatre i 163 en tenien cinc o més. 206 habitatges disposaven pel capbaix d'una plaça de pàrquing. A 85 habitatges hi havia un automòbil i a 155 n'hi havia dos o més.\nEl 2007 la població en edat de treballar era de 434 persones, 324 eren actives i 110 eren inactives. De les 324 persones actives 303 estaven ocupades (162 homes i 141 dones) i 20 estaven aturades (9 homes i 11 dones). De les 110 persones inactives 49 estaven jubilades, 40 estaven estudiant i 21 estaven classificades com a «altres inactius».\nEl 2009 a Bouville hi havia 233 unitats fiscals que integraven 624 persones, la mediana anual d'ingressos fiscals per persona era de 25.021 €.\nDels 29 establiments que hi havia el 2007, 1 era d'una empresa de fabricació de material elèctric, 4 d'empreses de fabricació d'altres productes industrials, 8 d'empreses de construcció, 4 d'empreses de comerç i reparació d'automòbils, 3 d'empreses d'hostatgeria i restauració, 1 d'una empresa financera, 2 d'empreses immobiliàries, 4 d'empreses de serveis i 2 d'empreses classificades com a «altres activitats de serveis».\nDels 9 establiments de servei als particulars que hi havia el 2009, 1 era un guixaire pintor, 2 fusteries, 1 electricista, 2 empreses de construcció, 1 perruqueria i 2 restaurants.\nL'any 2000 a Bouville hi havia 8 explotacions agrícoles que ocupaven un total de 992 hectàrees.\nOrveau (1,9 km)\nPuiselet-le-Marais (3,5 km)\nValpuiseaux (4,0 km)\nD'Huison-Longueville (4,0 km)\nBoissy-le-Cutté (4,2 km)\nVilleneuve-sur-Auvers (5,6 km)\nCerny (5,8 km)\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Bouville_(Essonne)&oldid=29103548»


Presentacions | Desig de llegir\nDesembre 21, 2017 gener 14, 2018 ~ annaruizmestres\t~ Deixa un comentari\nPRESENTACIÓ DE MAR DE MORTE DE SANTI BORRELL A SANT SADURNÍ D’ANOIA.\nUn plaer i un honor ser avui aquí presentant aquest llibre del Santi Borrell. Gràcies a tothom per haver vingut.\nGràcies al Santi, per la confiança de deixar-me presentar el llibre, a la Glòria Bricollé i a tot l’equip humà de la Biblioteca a qui desitjo molts èxits en aquesta nova etapa. És un plaer està en aquest nou espai que ens acull i que no puc evitar que m’evoqui els inicis de l’EIP, quan aquest edifici acollia la FP.\nGràcies a la regidora de cultura i… Montse Medall sempre donant suport a la literatura en els seus vessants més variats.\nFins ara tots els que he citat han estat alumnes de Lit Cat a les aules de La Inter, és una satisfacció veure que encara els crema l’espurna de la flama de l’art, de la cultura i que amb el seu gra de sorra mantenen la cultura en moments que no són fàcils, tenim a la presó un govern legítim i a l’exili la resta junt amb els presidents de l’ANC i Omnium, que aquesta darrera tant ha fet per la nostra cultura.\nBé, doncs sense més preàmbuls, dir-vos que avui en la presentació de MAR DA MORTE, comptaré amb el suport dels alumnes de Literatura Universal, i a l’avançada, a totes i a tots 1000 gràcies, sense vosaltres aquest acte no tindria la força de haver fet viva l’obra de MAR DA MORTE, sense vosaltres la Literatura no hagués deixat de ser un acte íntim, amanit amb la meva mirada subjectiva, sou vosaltres estimats alumnes que en fareu vida. Moltes moltes gràcies.\n1-EL SANTI I LA LITERATURA\nSanti Borrell Giró és un poeta en llengua catalana, amb la publicació dels poemaris Els dies a les mans (2010), Fragments d’una pedra (2013) i actualment Mar da Morte (2017).\nNo puc oblidar que ja fa uns quants anys ha estat alumne meu. Amb ell he compartit hores de literatura, però també de tutoria quan era un adolescent rebel, i ara comparteixo el respecte per la seva obra i la felicitat pels seus èxits. Te’n desitjo molts més encara Santi.\nAl 2016, es va editar el seu estudi La història del Cava (Publicacions de l’Ajuntament de Sant Sadurní d’Anoia), que rebé el Premi al Millor Llibre d’Història de Vins a nivell mundial (Gourmand. Word Cookbook Awards& 2016).\nHa estat organitzador de diversos festivals de poesia (Kinzena Poetika, a Vilafranca del Penedès; i Festival de Poesia a les Caves, a Sant Sadurní d’Anoia). Ha promogut diversos llibres col·lectius: Poetes a la Xarxa (2010, Poemes i blogs), i Poesia a la Frontera – Antologia de poetes en llengua catalana, aragonesa i castellana (2011, March Editor i Llibreria Serret).\n2- AVUI SÓM AQUÍ per presentar MAR DA MORTE\nMar da Morte és una edició en català amb traducció al gallec d’Amauta Castro. S’ha dit del llibre que és un collage poètic, que està fragmentat en gèneres literaris, que hi ha moments que es parla com si el poeta fes periodisme, o bé història, o assaig, o bé una duríssima crítica política… i sí, no us negaré que és tot això… però després de la meva lectura, discrepo en algunes de les afirmacions.\nTambé s’ha dit que… “El poemari és un cant a l’ecologia, un cant al medi ambient, a la bellesa del mar i de la terra, als valors humans de solidaritat i d’amor vers a la natura, tot a partir de la tragèdia ecològica del Prestige, el novembre del 2002, ara ha fet 15 anys, responsabilitat de l’Estat espanyol. El recorregut temàtic del llibre destaca visualment i poètica, i és concebut d’una manera que ens convida a reflexionar sobre l’actualitat social i política del moment”\nI no us negaré pas, però…\nPer mi, MAR DA MORTE, és, tot el llibre sencer, un únic poema. Entenc el text com una totalis opus, on el poeta ha jugat amb els gèneres, amb la tècnica… Sí d’acord, però hi ha una reflexió clara profunda sobre una catàstrofe ecològica i una crítica molt dura a una gestió política dels fets, patètica, però també hi trobareu un cant a la gestió del voluntariat i a la solidaritat humana i tot això fa que el llibre sigui un únic poema, com ho era el Poema de la Rosa als llavis Salvat Papasseit.\nEl Santi, ha capturat en aquest llibre, une tranche de vie, com diuen els francesos, ha estat la nostra memòria, perquè recordar és denunciar i fer present el que no es pot oblidar. Ha fet com ens deia Espriu: “Però hem viscut per salvar-vos els mots,/ per retornar-vos el nom de cada cosa,/ perquè seguíssiu el recte camí/ d’accés al ple domini de la terra..” Gràcies Santi.\n(Podeu veure un petit vídeo d’aquest moment si feu clic aquí)\nEndinsem-nos però en el llibre, i si ho fem, no puc deixar de parlar de la portada, que ha creat també un ex alumne, l’Alonso Castellanos. La seva qualitat artística i la seva sensibilitat pictòrica fan de la portada una exquisida obra d’art, plena de tendresa i de força, el lector no podrà passar indiferent per la llibreria sense sentir la compulsió de fullejar-lo i serà gràcies a l’encert de la teva portada Alonso. Continua la teva destresa artística, la resta de mortals necessitem la vostra força per gaudir de l’art i de la literatura. No ens decebeu.\nCom ja s’ha dit el llibre es nodreix de diferents tècniques, però per mi, hi domina d’una manera aclaparadora l’avantguarda futurista.\nEl Santi juga constantment amb la mida de les lletres, amb els signes de puntuació, amb la cursiva, amb la majúscula i la minúscula.\nEn el seu gran poema, Marinetti, futurista que ell mateix cita en el text o el propi Apollinaire, campen lliurament en la base de cada vers, de cada mot.\nI crec que té molta raó de ser, els futuristes i si filem més prim els maquinistes, fascinats pels avenços de principis del s.XX vivien una revolució industrial que amb el suport del petroli ens han portat als desastres ecològics de la nostra societat del s.XXI. Es el fuel de Manchester, és el fuel de la revolució industrial, és el fuel de l’explotació laboral./p19\nCom ells recupera el collage i el cal·ligrama, que amb la imatge recurrent de la creu, com emblema, sovint de la mort, li servirà, per sacsejar el lector davant de la indiferència amb què oblidem els desastres que marcaran per sempre més les nostres vides.\nAquesta barreja de gèneres ens portaran a una pinzellada teatral, el Santi, com IONESCO, amb una escena llampec, absurda, com no podia ser d’altra manera introduirà petites pinzellades teatrals que l’acostaran al teatre de l’absurd, com un sine sensu, com un sense sentit, que és el que va ser la tragèdia del Prestige.\nPerò no només les avantguardes es passegen pel llibre, també hi senyoregen els clàssics i ens retrobarem amb el príncep Hamlet de Dinamarca, i amb el gran Shakespeare: / Què diria Hamlet, … Què diria el seu amic Horaci,… Què diria Ofèlia, veient una flor dins una pedra? O la mateixa ROSALIA DE CASTRO evocada passejant dins les platges de Galícia. p135\nAixí doncs clàssic i avantguardista jugarà amb els amuntegaments de paraules, com “PARLA RAJOY” 56 vegades a la mateixa pàgina, o bé la puresa i la força només d’un o dos mots NUNCA MAIS, per exemple.\nELS GRANS TEMES\nDiversos, variats, eterns i clàssics com la vida mateixa aniran recorrent els més de 1.100 versos que formen aquest magistral i únic poema per a mi:\nL’esperança serà el record d’aquest món sovint aquest vers es repetirà com un mantra al llarg del poema i li servirà en la desesperació, davant de la impotència del poeta per resoldre res, però també per ordenar el que vol denunciar amb la seva única arma que és la poesia: hi ha una tendència humana/ a caure i aixecar-se automàticament…/\nLa política i els polítics\nCom no podia ser d’una altra manera el poema és també una denúncia a la nefasta gestió que va fer l’Estat espanyol.\nEls oients d’una certa edat recordaran com se’n van desentendre de tot : Les autoritats espanyoles no volen escoltar aquest Mayday. p13 … no he vist polítics a les platges / no he vist cap patriota traient chapapote del mar / no he vist cap feixista defensant la bellesa del mar. p57… els polítics, a la televisió, semblen gàngsters, baixant dels cotxes oficials, envoltats d’escortes.\nI més encara la vella i rància Europa afirmarà que: … el petroli té el suport de tots els parlaments. P97.\nPatètiques són les imatges que hem vist del Rei saludant els voluntaris. (Digressió Jaume Figueres)\nEl llibre és doncs una profunda crítica a Espanya per la seva gestió negligent:.. ESTA ESPAÑA CASTELLANA, RACIAL,/ HOMOFÒBICA, GENÈTICA. P.23 i també a la desídia d’un govern que a part de negar la tragèdia no va fer res i quan el Rei i el govern es va passejar per les platges davant dels milers de voluntaris la realitat superava qualsevol ficció P71 el petrolier s’aguanta per un fil/ i aquest fil aguanta tota la realitat.\nMentrestant el ministre espanyol assisteix al Parlament/ polítics i gàngsters s’acaben confonent. P25\nTot el llibre és doncs una gran denúncia també a què l’origen del mal és el capital/ la guerra comença aquí … la tragèdia comença a tenir preu/ …el petrolier i el fuel valen 120 milions d’euros…\nSenyores i senyors que a prop tenien, i dic jo –potser tenim- les actituds feixistes de l’extrema dreta gallega: el feixisme va sorgir… frivolitzant el passat, negant les evidències/ manipulant la realita t, buscant els culpables. p117\nDavant de tanta foscor el vestit blanc dels voluntaris aporta una mica de llum, com el groc… ara tan perseguit:… els primers voluntaris són catalans… . p85 …. 10.000voluntaris estan netejant … les paraules del Conselleiro p 105, …el petroli és per tot arreu i ningú no el veu. p113\nUn cert i sovint recurrent vitalisme nietzscheà traspua en els versos del Santi: la vida és un fil que cau del cel/ la vida és això, aquest dubte permanent./ la vida és tan simple que ràpidament oblidem / aquesta idea tan simple de la vida. P117 La vida sempre avança amb els mateixos errors…p51 I com a contrast l’eterna presència de LA MORT, arreu on miris, al mar, al cel, a la platja… els cal·ligrames sovint amb el dibuix de la creu ens recorden la infinitat d’éssers vius que morien davant la indiferència del poder: vivim en una realitat de paper\nNo puc parlar de vitalisme sense tenir present el Panteisme que brolla en alguns versos com un cant a la natura i a la seva eterna capacitat de regenerar-se: la vida es llença, trencant-se, multiplicant-se, fragmentant-se dins d’ella mateixa p95…. les fruites del mar ,i les flors del mar\nEL SEU IMAGINARI POÈTIC\nSi deixem les grans reflexions i entrem en el terreny de la paraula escrita sorgeix com per art de màgia un element clau de l’imaginari poètic del Santi: Les pedres:, algun dia es podran llegir les paraules damunt les pedres\nES TRENCA UNA PEDRA I NEIX UNA FONT p 33\nEls peixos s’estan convertit en pedres que floten damunt del mar p51\nLa història està escrita damunt les pedres. p55\nSom pedres i estem mortes p.123\nNo cal que us digui de la força d’aquesta paraula, simbologia clara de la duresa per resistir els embats de la natura, però crec que per al Santi són els embats de la vida, i que ell transforma en poesia, fent de la pedra el símbol del que perdura, és la pedra la que guarda per sempre les forces de la terra, com ho fa la poesia.\nEl pas del temps, els records: aquest crit continuarà ressonant dins el mar durant segles. p13\nELS ELEMENTS DEL PAISATGE PER TOT EL POEMA.\nSempre us he parlat d’un tot i aquest tot no només és un discurs poètic, que també, si no que entre vers i vers es va teixint un paisatge com si es tractés d’una marina trista, grisa, fosca, o d’un seguit de fotografies en blanc i negre.\nL’element essencial d’aquest paisatge poètic és EL MAR que esdevé el receptacle de la mort. MAPES,SOMNIS, FOTOGRAFIES, TOT S’ENFONSA DINS EL MAR p15 junt amb el propi petrolier … una caixa buida de records… p15 la nit perpètua dins el mar P81…. però aquest mar no perd la força creadora com molt bé diu el Santi: Les ones del mar ens estan escrivint un poema. I també esdevé art el mar sembla una ciutat bombardejada des de l’aire/ sembla una litografia de Miró i TOT ESDEVÉ QUADRE: La plasticitat del llibre s’integra en alguns versos i s’hi veu la imatge i la fotografia de dolor i la duresa del moment… des del bosc es veu la tristesa del mar.p.29 És com si Picasso estigués pintant el Guernica del s. XXI\nLa necessitat i la voluntat d’esperança es veu reflectida amb la presència o l’absència de la llum, com un altre leitmotiv. Algú ha agafat la llum dels miralls./ els miralls estan buits. p.39\nSovint l’absència de la llum impregna aquesta terrible situació que descriu… però el poeta es pregunta: qui salvarà la llum del mar? p71.\nCom en moltes coses a la vida la solució partirà de nosaltres mateixos. Pensem si no en la llum de la marxa de torxes p77 que ha sortit de Camariñas/ i ha recorregut tota la Costa de la Mort … és la llum i el foc de les torxes la força de la seva gent que capgirarà la realitat. La velocitat de la llum és la velocitat de l’amor p63\nI tot amb la presència constant del vent\nSovint lligat la força creadora, és un element masculí com el foc de les torxes del qual ja n’hem parlat . És el vent un element clau en la cultura xinesa, simbolitza el qui, el flux vital de l’energia… és la força de les idees, de l’eloqüència, és el moviment que avança cap a fins concrets i clars, és la comunicació verbal i escrita… i per descomptat l’aire ens permet aclarir els pensaments i deixar fluir les idees i somniar desperts el món que volem.\nLa llum i el vent cauen dins el mar p11\nAixí doncs conviuen els elements masculins, vent i foc, amb l’aigua i la terra elements femenins, donant com a la pròpia vida la dualitat i la presència dialèctica dels contraris.\nSilenci, silenci… Silenci és la gran paraula d’aquest llibre, diu el Santi:\nL’absència del so ens porta a l’espiritualitat, a la reflexió, a la mirada interior. El silenci és la possibilitat de renéixer, de ressorgir de les pròpies dificultats… Volgut o no aquest és el missatge que porta implícit el llibre. I la prova és que la paraula llavor va traient el nas en algunes de les pàgines: la foscor va pujant des del fons de cada llavor/ fins arribar a l’última estrella de la nit. P61\nLa llum d’una estrella ens porta a pensar que la tragèdia del Prestige es\ncomença a diluir/ amb les petites tragèdies de cada dia p141, però també sempre ens quedaran els versos dels poetes per ser la nostra memòria. I que la realitat que una i una altra vegada ens ofereix l’estat espanyol serà vençuda per la força de la gent, per la poesia dels poetes i sobretot per la capacitat eterna que tenim els humans per aixecar-nos davant de les dificultats i més encara, per la força que ens dóna l’eterna capacitat d’estimar-nos i d’estimar el món que tenim.\nHem de creure-hi, hem d’esperar-ho.\nAixí doncs cridem ben alt i ben clar: NUNCA MAIS/ NUNCA AMAIS?\nPresentació de AMB LA MARINA ALS ULLS de Miquel Cartró\nMai 15, 2015 Juliol 23, 2017 ~ annaruizmestres\t~ Deixa un comentari\nDe la literatura eròtica i de l’erotisme d’ Amb la marina als ulls.\nBon vespre a tothom, un honor i un plaer poder participar en la presentació del primer poemari de l’amic i company d’alegries literàries, el M. Cartró.\nEl Miquel se’ns dóna a conèixer com a poeta amb un poemari eròtic,sensual, sexual, sensible i sincer. Podríem parlar del poemari de les 4 esses, SSSS.\nDeixeu-me fer una reflexió a tall d’introducció.\nLa literatura catalana compta amb una llarga tradició de sexualitat i erotisme: Des del més elegant i sofisticat amb ressons de la literatura àrab, el lligat a l’amor cortès, passant pel segle XV, amb el divertit Col·loqui de dames, de l’escola satírica valenciana, o bé la censura de costums de Jaume Roig amb l’Espill, o A. March, amb una sexualitat de l’ intel·lecte, més reflexiva i en algun moment més lírica, o en Roís de Corella on la sexualitat és més teòrica i més retòrica, però que fascinava a les dames nobles de l’època.\nEl que parla però de sexualitat sense embuts és Martorell, en el seu Tirant hi trobem sexe en estat pur, parlem de voyeurisme, de lesbianisme, d’homosexualitat amb un llenguatge fresc i provocador: Pensa vostra altesa que siam en lo temps antich, que quan la donzella tenia algun enamorat e lo amava en strem grau, dava-li un ramellet de flors ben perfumat, o un cabell o dos del seu cap, e aquell se tenia per molt benaventurat. No, senyora, no, que aquex temps ja és passat. Lo que mon senyor Tirant desitja bé u sé yo: que us pogués tenir en hun lit nua o en camissa.\nAh! … l’erotisme i la sensualitat de la camisa blanca i mig descordada també la trobarem a Amb la Marina als ulls del Miquel Cartró. Però si seguim aquest periple llampec per la literatura eròtica sembla que després del Tirant la foscor? Nooo, la literatura eròtica es manté en les cançons del poble, i el XVIII amb el Rector de Vallfogona, llavors era temps de bruixes i de bandolers, i ell encapçala una nova moda eclesiàstica, la literatura eròtica dels entreteniments de sagristia, dedicada a homes que no podien tenir una activitat sexual regular .\nI el XIX l’erotisme va més lligat a la revistes i a la premsa i es barreja una mica amb l’anticlericalisme, però tots tenim present el teatre de Pitarra amb dom Jaume I i el s.XX , el sexe ja no és pecat, ara tenen la feina de construir una llengua que doni gust…. Cèsar August Jordana escriu l’any 1932 “Una mena d’amor”, on descriu, en català noucentista i per primer cop -que sapiguem- en la nostra literatura, un orgasme.\nLa poesia eròtica passa també per Palau i Fabre, Vicent Andrés Estellés i Gabriel Ferrater, Salvat Papasseït, sense oblidar Pedrolo, amb Els quaderns d’en Marc, i les editorials i els premis eròtics, com La Marrana, o La piga de la viuda reposada, o El somriure vertical…i no ens oblidem de les dones com la Carme Riera amb Epitelis Tendríssims o Te deix amor la mar com a penyora, o el grup d’Ofèlia Drac amb Deu pometes té el pomer…etc.\nEn fi que n’hi ha hagut i n’hi ha de literatura eròtica malgrat la foscor política de les diverses èpoques els homes i les dones de 1000 maneres diferents hem practicat sexe..i n’hem fet literatura.\nDit això, crec, que no és senzill de fer literatura de relacions personals, i d’intimitats sensuals i sexuals. L’escriptor/a que vol fer literatura eròtica vol provocar el lector. Crec que un poeta eròtic se sentiria frustrat sinó dispara la libido del lector… dic jo.\nSi mirem la portada d’Amb la marina els ulls sabem que entrem en univers eròtic però no sabem com ho trobarem, si serem ran de la tendresa o de la grolleria, o de la passió més acervada. Ah? sorpresa? Cal llegir-lo.\nEl sexe forma part de nosaltres però també forma part d’un dels aspectes més íntims de les persones…encara hi ha molts prejudicis i tabús en el sexe.., per sort sembla que abans i ara s’ha escrit i s’escriu de sexualitat amb franquesa, amb grolleria,amb respecte, amb ironia, amb picardia , amb passió i amb lirisme…i 1000 adjectius més, perquè el sexe és vida i com la vida mateixa té 1000 mirades possibles o més, tantes com persones.\nA Amb la marina als ulls trobareu una relació sexual fresca i tendra, arrelada a la terra, rica en la delicadesa pels detalls, rica en exquisidesa, i rica en la manera com ens revela la consciència sensible de les coses eròtiques. Sovint el sexe o els preludis del sexe beuen en el vi i en el cava tan nostrats en el Penedès…Però no només això, el paisatge és el del gran Penedès: La força de la platja del far, gran simbologia fàl·lica per cert, la sorra és el preludi de l’acte sexual, el paisatge urbà del port ple de quotidianitat- en els cafès, en les taules-…tot és guspira que encén la flama del desig en el poeta. I senyorejant bona part de l’obra la força de l’aigua, l’erotisme del bany… pensem en Carmesina i la picaresca dels seu bany amb Plaerdemavida …o en l’embat de les ones com l’embat del mascle, amb ressons de The Waves de W.Woolf i més aigua encara en la dutxa, l’aigua que regala en els cos de l’amant, la tovallola, tots els elements respiren desig sexual per a l’enamoradíssim amant.\nNo només és això l’univers poètic de Amb la marina als ulls, també el sol, astre rei, símbol masculí per excel·lència acarona la pell de l’estimada i la lluna, ella, serà la llum de la relació oculta de mirades furtives. I ja que dic mirada,la mirada es farà present en el joc de seducció dels amants, en aquí el voyeurisme estarà al servei de la incitació a l’acte sexual. La importància dels ulls com en els trobadors i la importància del gest com en A. March, seran pel poeta brins de passió vers la possessió de l’estimada. I dins d’aquest univers les diferents llums del dia al servei de l’amor i de la tendresa: l’horabaixa, la nit, la llum de la finestra, l’alba…totes submises al plaer dels amants.\nLa música sovint acompanya les relacions amoroses, tot el llibre és un joc musical que es palesa en els versos, que juguen amb una mètrica curta, tetrasíl·labs, pentasíl·labs com a molt heptasíl·labs, com Jaume Roig el Miquel juga amb el vers breu i com ell ha de treballar en la sintaxi, en la precisió dels mots, ha de dominar la intensitat de dir poc en poc espai,ha de tenir la destresa de buscar la força del mot precís……Aquesta mètrica l’acosta a la música popular i fa més dolç i planer el llibre. La repetició dels mots com: desig, maridatge, cadència, preludi de l’acte sexual, la dansa amorosa…donen un joc semàntic ple de ressons musicals que van conduint la libido del lector. Els paral·lelismes en els versos i les polisíndetons, també omplen de música el joc del vers…i no ens oblidem de les paradoxes tan ben trobades… Tot, absolutament tot al servei de la música i la dansa sexual.\nL’olfacte és imprescindible en una bona relació sexual, diuen, el trobem en el perfum de l’estimada junt amb l’erotisme de la roba i els llençols que insinuen el cos desitjat…\nAcabem el periple sexual amb el plaer immens del poeta que es fa present en el record, com Salvat, en el tren de retorn a la ciutat, recorda sense recança la relació feliç de El poema de la rosa als llavis i el Miquel el troba en el record del plaer de cada instant viscut des de la més autèntica sinceritat i això és la guspira on s’encén la flama que el portarà de nou a l’amor, a la passió ,a la sexualitat i això li permet fer de la seva història amorosa i sexual poema i poesia.\nJosep Pla deia que : “La literatura catalana és pobra de tendresa, de voluptuositat, d’erotisme i de pornografia distingida” S’equivocava, el Miquel ha superat l’escull Amb la Marina als ulls.\nQue per molts anys gaudim d’aquesta tendresa, erotisme i pornografia distingida dels teus versos Miquel. Gràcies.


Els nois i noies de l'Audiència Pública presenten les seves propostes per incorporar les entitats al contingut acadèmic — Portal de la Ciutat d'Esplugues de Llobregat\nAquest matí, els nois i noies de 4t d'ESO que han format part durant aquest curs de l'Audiència Pública de nois i noies han presentat les seves propostes finals per assolir l'objectiu que se'ls va plantejar mesos enrere des del municipi: incorporar les entitats al contingut acadèmic.\nRespecte a les dones i benestar emocional\nDurant el torn obert que ha seguit a les presentacions dels projectes, els nois i noies han fet arribar algunes de les seves preocupacions a l'alcaldessa. La igualtat de gènere i el benestar emocional han destacat entre els interessos de les joves estudiants per fer-ne tallers als instituts. Maria, de La Mallola, ha proposat recordar cada any l'assassinat masclista de l'espluguina Flori M., que va tenir lloc l'any passat el dia abans de començar la Festa Major. "No és normal que passin aquestes coses i hem de recordar-ho i ser-ne conscients. Fer un dia de dol i cancel·lar els actes de Festa Major està bé, però hem de fer molt més", ha dit. Del mateix institut, Candela ha comentat que al llarg de l'ESO hi troba a faltar més atenció a les emocions de l'alumnat i tallers per treballar l'autoestima. "Volem que des de ben petits s'ensenyi als nois a tractar les dones d'igual a igual", ha dit una altra alumna.\n"Estic impressionada amb els temes que plantegeu i la maduresa amb què els presenteu", ha reconegut Pilar Díaz, qui ha felicitat els estudiants i ha assegurat que l'Ajuntament treballarà perquè s'incorporin aquestes formacions als instituts d'Esplugues. També ha explicat als nois i noies que el municipi prepara un protocol contra les agressions sexistes en espais d'oci i que comptarà amb una xarxa de persones voluntàries. "Possiblement l'any que ve l'Audiència Pública de nois i noies treballarà aquest protocol", ha avançat.


Diàlegs a Blanes, presentats per Salvador Macip – Diari de Blanes\nby DdB · Published 13 d'abril de 2017 · Updated 18 d'abril de 2017\nL’autor proposa fragments dramatitzats de les seves obres.\nNOTA DE PREMSA.- El científic i escriptor blanenc Salvador Macip ha preparat un espectacle literari amb els textos d’alguna de les seves obres publicades. “Diàlegs” tracta sobre l’exploració de la relació dona-home en un joc de converses entre els protagonistes d’algunes de les seves novel·les, com Hipnofòbia, El joc de Déu, El rei del món o Herba Negra.\nAmb guió original de Salvador Macip, l’acte estarà presentat per Aitor Roger i comptarà amb la col·laboració del grup de teatre Ralek de Morralla, format per nois i noies joves que teatralitzaran les paraules escrites per l’autor. Els participants seran Emma Martín Tiers, Júlia Ortiz Ros, Martí Surrallés Gacia, Quim Bautista, Hector Sánchez Salmoral, Maite Girondo Dominguez, Cristina Biedma Gómez i Paula Fossatti, aquesta darrera la directora del grup.\nLa nova proposta del lletraminúscula dones i homes per la cultura és la celebració de l’obra de Salvador Macip, reconegut científic i premiat escriptor, amb la participació d’un grup de teatre format per joves; així, lletraminúscula prossegueix en la difusió d’obres i creacions d’escriptors locals i la participació d’artistes de diferents disciplines.\nSalvador Macip (Blanes, 1970) és un metge, investigador i escriptor català. Va estudiar Medicina a la Universitat de Barcelona (1988-1994) on també es va doctorar en Genètica Molecular i Fisiologia Humana (1998). Entre finals del 1998 i principis del 2008 va treballar a l’hospital Mount Sinai de Nova York fent recerca oncològica. Des del 2008 continua aquestes investigacions al laboratori que dirigeix a la Universitat de Leicester, Regne Unit. Els seus estudis han contribuït, entre altres coses, a definir nous tractaments per la leucèmia.\nEl 1995 va quedar finalista del XIX Premio Antonio Machado amb el conte La bèstia amagada. La seva primera novel·la, Mugrons de titani, coescrita amb Sebastià Roig, va guanyar el premi Vall d’Albaida el 2005. El 2006 va guanyar el VII premi Vila d’Almassora amb el recull de contes Quina gran persona! La seva segona novel·la en solitari, El joc de Déu, va obtenir el III Premi Ictineu a la millor novel·la fantàstica escrita en català. El 2010 va guanyar el premi Joaquim Ruyra per Ullals, coescrita de nou amb Sebastià Roig. El 2012 va guanyar el 1r Premi Carlemany de Foment de la Lectura amb la novel·la Hipnofòbia i el 2016 el Ramon Muntaner per Herba Negra .Els seus llibres han estat traduïts al castellà, al francès, a l’italià, a l’alemany, a l’anglès, al portuguès i al gallec.\nEn el camp de la divulgació científica, ha escrit vuit llibres i ha guanyat el XIXè Premi Europeu de Divulgació Científica i el XIX Premio Nacional de Edición Universitaria (ambdós per Jugar a ser déus, amb Chris Willmott), va portar un blog de divulgació per a El Mundo i actualment escriu per a El Periódico i el diari Ara. Va fer la secció de ciència del programa de ràdio Via lliure de RAC 1 entre 2010 i 2014 i actualment col·labora setmanalment al programa El Balcó de la Cadena SER.\nTags: DiàlegslletraminúsculaSalvador Macip


Els socialistes i la seva lleialtat a ‘Juanca’\n– 16 juny 2014\nTot va començar sense que acabés res del que ja funcionava; aparentment es va canviar el que hi havia perquè tot continués igual; Franco es va morir sota el mantell de la Immaculada deixant la seva herència i hereus perquè res canviés, i d’això, van donar fe, un seguit de “notaris” perquè ningú ho posés en dubte. Els que més credibilitat li van donar, van arribar des de l’exili. Es va passar de la dictadura a la democràcia, tan fàcil, com saltava la granota de Pinto a Valdemoro i viceversa.\nUna vil presa de pèl com va ser l’elaboració i aprovació de la Constitució del 78, ha pogut permetre que una escandalosa i corrupta monarquia hagi perviscut, no només sense sobresalts (que li hauria pogut produir el poble), sinó amb el seu aplaudiment i reconeixement que li dictava la caverna mediàtica. El poble ha estat alienat de monarquia en límits inabastables, perquè d’una altra manera no hagués suportat els seus privilegis i costos, i menys els seus deliris amb corruptes i corrupció filtrats a la llum, com els 6OO milions de dòlars que van desaparèixer procedents dels potentats àrabs, en el negoci de les Torres KIO de Madrid, construïdes amb petrodòlars de Kuwait, que van ser entabanats per J. de la Rosa i Manuel Prado i Colón de Carvajal; aquest últim, íntim amic i administrador dels diners privats de Sa Majestat; una responsabilitat de la qual el mateix presumia. En aquest poti-poti dels diners fàcils dels àrabs es van implicar, els Albertos, que igualment es farien molt amics de “Juanca”, (àlies que cert mitjà va propagar). A de la Rosa els àrabs l’acusaven d’haver-los pispat, ell solet, 500 milions de dòlars. A aquesta banda també s’uniria el banquer que hi havia de moda, Mario Conde, amb el qual Sa Majestat, agradava de sortir fotografiat als mitjans. Menys els Albertos, que havien de saber més del compte i el rei; tots els altres van anar a la presó. Els centenars de milions, “encara els estan buscant”.\nEns imaginem si els mitjans comencessin a repassar i recordar passatges, d’aquesta monarquia, com el referit i altres foscos accidents que va patir el monarca, (fins a la claredat de la neu); de cars regals i picaderos privats, dels “últims” casos de corrupció en què el Juanca ”ignorava” els negocis de la seva filla i gendre … Si això s’airegés (en comptes de la campanya d’adulació que s’està fent), aquesta família havia de durar menys que un pastís a la porta d’un col·legi.\nAl 78 ens van donar gat vell per llebre tendra, amb el beneplàcit i col·laboració de l’aparell del Partit Comunista, gràcies al figura de Santiago Carrillo, els resultats en la seva organització, no van poder ser més lamentables: va desmantellar tota la combativitat de les seves bases organitzades en el Sindicat, en el moviment veïnal i els estudiants, portant al PCE pràcticament a la seva extinció i per tant, a concedir facilitats al neocapitalisme postfranquista, permetent fer-se amb les regnes, i guanyar, com a classe, batalla després batalla sense treure el sabre.\nLa vergonyosa claudicació de la direcció del PCE, també li preparà el camí al PSOE, pel qual els impostors de la direcció, amb el seu “One” al capdavant (Felipe i la seva quadrilla) van pringar-se amb el joc més brut i anti-obrer (que cap dreta hagués somiat mai), gairebé resposta dels afectats: les millors empreses se les va regalar a les grans corporacions capitalistes,van ficar l’exèrcit a l’OTAN, va picar al Partit Comunista, amb les facilitats que li va atorgar Carrillo, i va posar de conserges dels poders fàctics a les cúpules de CCOO i UGT.\nTrobar-se en la Plaça de la Font de Tarragona, en la manifestació antimonàrquica, a determinats dirigents del PSC-PSOE, com va passar el dia de l’abdicació del rei, és com trobar una mosca a la sopa. Amb la diferència que, als referits subjectes, no els pots agafar amb la vora de la cullera i apartar-los. Si no són creïbles pel seu dúctil passat amb la monarquia, en el present, tampoc. Aquí estan els seus coreligionaris, F. González, Zapatero i Rubalcaba, fent declaracions en defensa de la corona; són els mateixos que tots aplaudeixen i els treuen les motes de la jaqueta a la menor ocasió en què els tenen a prop.\nI per això, com tenen una cara molt dura, entre ells, el diputat estatal per Tarragona Joan Ruiz, no els importa aparèixer a les manifestacions antimonàrquiques i uns dies després, anunciar que votessin SI a la continuïtat del nen pel pare, perquè el descontrol segueixi. La vicepresidenta Soraya de Santa Maria, ho ha aclarit encara més: “Rubalcaba i el seu partit han demostrat responsabilitat i lleialtat”. O sigui, pensen seguir amb les bacanals a costa del poble. ¿Diran alguna cosa sobre això, els diputats manifestants?


B&B di Spineto Spineto Scrivia Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVia Paderna 22, Spineto Scrivia, Spineto Scrivia, Itàlia, 15050 - Veure al mapa\n"Swimmingpool, beds, bathroom, view, quiet, staff... this was..."\nDissenyat tant per oci com per negoci, B&B di Spineto està situat idealment a Carbonara Scrivia; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nEl B&B di Spineto, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Habitació familiar, caixa forta, lloguer de bicicletes, àrea de TV/saló compartit són només algunes de les comoditats que fan que B&B di Spineto sigui diferent dels altres hotels de la ciutat.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, balcó/terrassa, ventilador, caixa forta a l'habitació, plat de dutxa per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. L'hotel ofereix moltes oportunitats d'oci úniques, com piscina exterior, solàrium, jardí. Si buscau un allotjament còmode i adequat a Carbonara Scrivia, faci de B&B di Spineto la vostra llar.\nCal que informeu el B&B di Spineto de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nTots els comentaris (95) Parelles (23) Viatgers en solitari (3) Famílies amb infants petits (35) Famílies amb infants grans (26) Grups (8)


OGASSA DE L’ALUMINI Son una empresa familiar amb més de 20 anys d’experiència en el sector.\nDes dels seus inicis aposten per la proximitat al client a través d’una gestió comercial personal i directa, establint una relació duradora basada en la confiança mútua.\nLa qualitat, el servei i l’atenció personalitzada, han estat les claus fonamentals de la seva progressió constant al llarg d’aquests anys. En això se sustenta la fidelitat i confiança dels seus clients.\nDisposen d’un equip de professionals altament qualificats que garanteixen els seus treballs i serveis, i que els assessoraran en qualsevol dels seus projectes a realitzar. No solament es centren en nous projectes sinó que també reparen i donen solucions al que ja està instal·lat.\nTreballen amb primeres marques que garanteixen la qualitat del producte final.\nProtecció davant robatoris.\nFinestres, balconeras, portes d’Alumini o PVC, gelosies, venecianes, divisions d’oficina persianes, mosquiteras, mallorquines tot tipus de cristalls, ballestes i reixes, mampares de bany, manteniments i reparacions


«El que està passant és boira perquè tot acabi al mateix punt» - Diari de Girona\nÀLEX SANTIAGO «NO VALUE» · Cantant de hip-hop, productor, videoartista i cambrer\n«El que està passant és boira perquè tot acabi al mateix punt»\nÀlex Santiago «No Value», nascut a Badalona però resident a Girona des de fa set anys, és estudiant d'audiovisuals, cambrer, compositor i cantant de hip-hop, videoartista i productor musical\nalbert soler girona 27.01.2018 | 07:01\n«El que està passant és boira perquè tot acabi al mateix punt» Marc Martí\nNo el veig amb pinta de raper.\nPerquè mai m'ha agradat gaire cridar l'atenció estèticament, el que m'agrada és fer música. De petit sí, duia roba ampla com manen els cànons. Ja d'adult, bé, de no tan jove, ja m'ha passat aquella fal·lera.\nTreballar de cambrer li ha inspirat alguna història?\nTreballar de cambrer em torna sociòpata (riu). M'agrada, el contacte amb la gent et posa en contacte amb tota una antropologia. En el xoc amb la gent et trobes de tot, i de passada t'ensenya a estar davant de la gent. Faig de cambrer des que tenia 16 anys i és una forma de vida, és una mica com treballar en una obra. Diríem que artísticament m'influeix pel xoc que suposa amb la societat.\nHi ha mala educació?\nMolta, hi ha una increïble falta de respecte.\nEl hip-hop està vinculat a altres arts de carrer. Quines practica?\nNo faig grafit ni vandalisme urbà... ara. Quan vaig començar, sí, cantava rap, feia grafits, practicava skate... no em faltava res. Amb els anys et centres i et dediques només al que realment et mola.\nO sigui: era un vàndal urbà?\nNo, més aviat era un rebel. El hip-hop parla del dret que tenim a prendre la nostra pròpia llibertat.\nCom està de salut l'art urbà a Girona?\nMmmm, musicalment evoluciona. Fa set anys que soc a Girona, i els sis primers no hi havia res de res. Darrerament sí, el darrer any ha evolucionat molt el panorama artístic a Girona, el 2017 ha sigut el millor any de la història, per l'art de carrer gironí.\nDefineixi la Girona cultural, si existeix.\nSí que existeix, sí. Sobretot en ciutats properes com Banyoles, Olot i Figueres, hi ha molt moviment artístic. Vaig viure un any a Múrcia, allà sí que no hi havia res.\nVa haver de fugir de la policia, en els seus inicis?\nEn els inicis? No fa gaire. De fet, fa poc vaig fumar un porro al cotxe i vaig quedar tan grogui que vaig parar al costat de la carretera. Em van despertar els de l'ambulància tocant al vidre... acompanyats de la policia.\nEn què creu la joventut?\nHi ha dos corrents: els que s'adapten al capitalisme, perquè és el sistema en el qual han nascut, i una minoria que està disposada a obrir la ment.\nHi ha més problemes a la societat, a banda de la independència?\nÉs clar que sí, i d'això parlen les meves cançons. Crec que tot el que està passant no és més que boira perquè tot acabi en el mateix punt, un cercle viciós. El procés no és més que una lluita de poders.\nQuè busquen els seus vídeos?\nLa hipersensibilitat, temes que xoquen i que ens havien passat per alt. Tots tenim a dins un sentiment que amb paraules no es pot expressar.


Costals, Bessonet, els germans Ferrerets, el tio Sapena, Veneno… A molta gent de hui en dia potser no li sonen de res aquests noms. Són alguns dels millors jugadors de pilota de Penàguila, que durant anys van competir amb Sella i altres pobles de la Muntanya per ser els dominadors de les partides i els desafiaments de Perxa. Ens conta José Pérez (Pepito “El Llop”) que el tio Veneno el vell destacà per “caçar” molts diners per a les apostes. Eren duros de plata i els portava en un mocador “d'herbes” de quatre pics. Llegir més\nDijous, 19.5.2016 10:45h\nLes dones i la pilota valenciana\nEls últims dies del passat mes d’abril, vam veure com el món de la pilota valenciana es va fer ressò de dos esdeveniments disputats el dissabte 23 d’abril. La partida històrica del Trinquet de Pelayo, on les dones jugaven una partida anunciada, i el I Campionat Femení de raspall a Sueca. Diaris, blogs, webs, televisió (poc), ràdios, etc. Tots parlaren de l’esdeveniment i, a tot arreu, veiérem fotografies, entrevistes i valoracions de com va anar la cosa. I sembla que la valoració va ser molt positiva i que el camí que es va emprendre llavors pot tindre certa continuïtat. Llegir més\nDimecres, 6.4.2016 09:00h\nHistòries increïbles de la pilota\nConeixes la dita? “D’allò que et diguen, res; d’allò que veges, la meitat” Si férem cas d’aquest refrany valencià no ens creuríem algunes de les històries i anècdotes que al món de la Pilota Valenciana escoltem. Històries i curiositats sobre jugadors, sobre partides, sobre tipus de colps, etc. Siga com siga, la majoria d’ells podem dir que sí que són veritat segons molts testimonis i persones que van estar presents i ens deixen constància. Altres històries, han passat de generació en generació. Llegir més


Estudiants de la Facultat de Lletres viatgen a la Xina per realitzar un intercanvi cultural amb la Universitat de Tianjin\nEl programa té com a objectiu afavorir la internacionalització dels centres així com estimular i premiar l'estudiantat graduat a la UdL amb bon rendiment acadèmic i interès per la cultura xinesa\nLes alumnes Ares Navarro, estudiant del Grau en Estudis Anglesos, i la Marta Gort, estudiant del Doble Grau en Estudis Anglesos i en Filologia Catalana i Occitana, han tingut l’oportunitat de realitzar un intercanvi cultural aquest mes d’abril amb la Universitat d’estudis estrangers de Tianjin. Les dues estudiants de la Facultat de Lletres han viatjat becades a Xina junt amb dos més de la Facultat de Dret, Economia i Turisme de la Universitat de Lleida gràcies al programa impulsat pels dos centres amb el suport del Consell Social.\nAquesta experiència, que les mateixes estudiants de la Facultat defineixen com “una experiència molt enriquidora que ens ha permès observar el funcionament d’una altra universitat i veure com s’implementa l’ensenyament de l’espanyol com a llengua estrangera amb els estudiants xinesos de la universitat de Tianjin”, ha comptat amb un programa d'activitats dissenyat pel centre xinès per donar a conèixer aspectes culturals i empresarials d'aquell país. El desplaçament, allotjament i manutenció han anat a càrrec del programa d'intercanvi que preveu també que quatre alumnes de la universitat xinesa visitin la Universitat de Lleida aquest curs durant una setmana.\nPel que fa a l’elecció dels alumnes, el jurat, integrat per les deganes de les dues facultats de la UdL, el director del Diploma d'estudis hispànics i el president del Consell Social, han tingut en compte l’expedient acadèmic, així com la motivació dels sol·licitants. Amb aquesta convocatòria s’ha volgut estimular i premiar l'estudiantat graduat a la UdL amb bon rendiment acadèmic i interès per la cultura xinesa.\nLa degana de la Facultat de Lletres, Carme Figuerola, explica que l'intercanvi és fruit de la col·laboració que des de fa més d'una dècada mantenen la UdL i la universitat xinesa amb el Diploma d'Estudis Hispànics. "Aquesta llarga experiència ha permès consolidar la cooperació entre la Tianjin Foreign Studies University−Machang Dao i les facultats de Lletres i de Dret, Economia i Turisme. Aprofundir en aquesta col·laboració i afavorir la internacionalització dels centres, és l'objectiu d'aquest programa".