L'equip directiu de l'Escola Superior d'Art Dramàtic de l'Institut del Teatre accepta d'anar a eleccions per fer un "gest de reparació cap a l'alumnat"\tL'equip directiu de l'Escola Superior d'Art Dramàtic de l'Institut del Teatre accepta d'anar a eleccions per fer un "gest de reparació cap a l'alumnat"\nJordi Bosch: “Això de l’Institut del Teatre fa molt de mal, és espantós”\nEntrevista a l'actor, que interpreta un dels protagonistes de l'obra 'La cabra o qui és Sylvia?' a La Villarroel de Barcelona\nPer: Clara Ardévol Mallol i Júlia Partal (fotografies)\nEl darrer personatge a qui ha donat vida l’actor Jordi Bosch és el Martin, un pare de família d’èxit que ha de reconèixer un secret inconfessable –compte amb les primeres preguntes, que poden aixafar la guitarra una mica– i que és el punt de partida de l’obra La cabra o qui és Sylvia?, que es representa a La Villarroel de Barcelona fins el 28 de març. Aquest text de l’autor nord-americà Edward Albee reflexiona sobre els límits de la tolerància, i ho fa sense filtre, d’una manera que no deixa cap espectador indiferent. Parlem amb l’actor, entre més qüestions, sobre els detalls del muntatge, dirigit per Iván Morales i interpretat també per Emma Vilarasau, Roger Vilà i Jordi Martínez. Com a bon actor amb especial tendència cap a l’humor, Bosch és afable i rialler i transmet idees profundes de manera molt expressiva, amb certa teatralitat i comicitat.\nL’elenc de “La cabra, o qui és Sylvia?”, amb el director Iván Morales, a La Villarroel. Fotografia: ACN.\n—La cabra o qui és Sylvia? té un punt de partida molt inquietant: un home d’èxit en un matrimoni aparentment perfecte diu que té relacions sexuals amb una cabra i que n’està enamorat. Què creieu que pretén l’autor?\n—Presenta quins són els límits d’allò que podem entendre. Podem entendre certes coses, però què passa quan acabes en un lloc que no hauries imaginat mai? El més fàcil és dir “això no”. També pots no acceptar-ho, però et preguntes com gestionar-ho, perquè existir, existeix. Aquesta és la porta que obre Edward Albee, anant a buscar una cosa molt llunyana a nosaltres. Podem dir que no hi estem d’acord, però què fem amb aquesta gent? Ell ve a dir que l’instint animal, sexual, que diu que mou el món, el té tothom. Però què passa quan a un se li escapa de les mans i sent una cosa que no passa per la raó, sinó per l’emoció? Es reflecteix molt bé en una frase de l’obra que diu: “No pot passar, però ha passat”. L’autor, amb tota la valentia del món, obre la porta al còctel de les emocions que no saps com gestionar i diu: aquí us ho deixo, i a veure què en feu. Aquesta obra sempre serà interessant, perquè no crec que la societat solucioni aquest problema… [Riu.]\n—Iván Morales, el director, comentava que tothom té la seva Sylvia, el seu desig inconfessable. Fins i tot les famílies més exemplars.\n—Sí, l’obra agafa un model de família concret perquè ningú no pugui dir: “És clar, és culpa de la classe social, pobrets”, “és que no ha tingut estudis”, “és que va tenir un pare maltractador”… No! És un home que morirà d’èxit, amb una vida meravellosa. I en aquest deu, s’hi posa una bomba. El primer que fem és justificar-lo, però per què l’hem de justificar? No hi ha justificació. Això de la cabra és tan gros que molta gent es queda només amb l’anècdota, però no, s’ha d’anar més a fons!\n—L’obra es va estrenar per primera vegada el 2002 als Estats Units. Molta gent es va ofendre. Aquí també passa?\n—Déu n’hi do, la gent que s’ofèn, aquí! És la primera funció que faig en què noto que cada dia és diferent de l’altre quant a la reacció del públic. Hi ha dies que la gent pot començar a riure com si fessis la comèdia de l’any, dies que no riu ningú i que podries tallar la tensió amb un ganivet i dies que comencen a murmurar i opinar en veu alta. Per molt que et diguin de què tracta l’obra, hi ha un punt de sorpresa, perquè l’obra va fins al final. Hi ha un moment que el públic sent que espia la parella, com quan sents com els veïns es barallen i no voldries sentir-los. Aquest mateix pudor es transmet una mica a la sala.\n—O moments en què rius i potser no voldries riure.\n—Sí, hi ha gent que ens comenta “però de què riuen, com poden riure tant?” i gent que ens diu “m’he pixat de riure!”. Albee toca les cordes emocionals de la gent d’una manera que tot autor voldria. És quan la funció del teatre agafa sentit…\n—S’ha dit que és una obra sobre els límits de la tolerància. Però explorar tant i tant els límits de la tolerància no pot fer córrer el perill de tolerar allò que és intolerable?\n—Sí, és veritat! Per això l’obra admet aquest debat. Tolerem allò que no es pot tolerar. Algú em deia que el protagonista podria tenir l’opció d’adonar-se del que sentia per la cabra i fer mitja volta i marxar. Però l’autor diu: “Per què t’has de reprimir una emoció?”\n—Una idea que pot ser perillosa…\n—És clar! Ell passa la frontera i diu: “Com ho gestionem?” No hi ha una resposta única. L’autor obre portes perquè la gent es faci preguntes: on posem els límits, si és que n’hi ha d’haver?\n—És la segona vegada que l’obra s’estrena a Catalunya.\n—La primera versió, amb Josep Maria Pou, es va fer fa quinze anys. Recordo que va ser com un cop de puny, de dir “però què és això?”. És molt curiós com ara moltes de les brometes d’ell cap a ella ja no s’accepten i no fan ni gràcia. Ell diu: “Potser estic amb una com tu, però nova de trinca”, i la gent murmura. Segur que quinze anys enrere reien! Alguna cosa hem guanyat.\n—Amb Emma Vilarasau sou una parella real interpretant una parella de ficció, cosa que ja heu fet altres vegades. Com s’entoma?\n—És més fàcil, perquè no hi ha filtres. Quan jugues a la partitura de la interpretació sempre hi ha un color més o menys pujat. Quan tens un company davant, si vols jugar amb les famoses veritats del teatre, potser hi ha dies que estàs més carregat…\n—Què enteneu per veritats del teatre?\n—Si he d’interpretar algú que està enfadat, m’he d’enfadar, no he de fer veure que m’enfado. Si he d’interpretar un enamorat, puc fer veure que m’enamoro, però es notaria. El mateix amb el fet de plorar i amb tot. Si ho interpretes, hi ha un espai on es perd veritat. En canvi, si treus el filtre i jugues amb l’estat emocional és diferent. Una vegada em van dir que un actor ha de ser un atleta dels sentiments. Ha de tenir els sentiments prou a flor de pell, clars per a ell mateix, i utilitzar-los quan toqui, sense pudor. Com menys pudor tingui un actor, més interessant per a l’espectador. I amb la parella pots anar més a fons amb tot plegat. No et dirà “què t’he fet jo avui?”, com et podria dir un company, segons com. Hi ha una complicitat que s’ha d’aprofitar per anar a totes. A més, com que ja ens vam enamorar fent teatre, nosaltres i el teatre és tota una mateixa cosa.\n—Us vau enamorar al Teatre Lliure.\n—Sí, fa trenta-dos anys, quan fèiem Les noces de Fígaro, un muntatge emblemàtic del moment. I fins aquí! [Riu.]\n—Us emporteu gaire feina a casa?\n—Els límits estan desdibuixats, sobretot en l’època d’assaigs… Imagina’t, treballant en la mateixa obra i a més fent de parella… Comentes “per què no provem tal cosa o tal altra?” o li demanes el seu parer.\n—No sou els únics actors de la família.\n—El nostre fill, en Marc, també és actor. Era a Justícia, al TNC, però al pobre li va agafar la pandèmia. Era la primera obra que feia, en tenia moltes ganes, i deu dies abans, covid! Projectes que hi havia van caure… Horrorós!\n—Com tots. Malament i anar tirant. I encara tenim la sort de treballar. Em considero un afortunat, perquè hi ha molts companys a qui se’ls han estroncat molts projectes. Nosaltres tenim la llumeta de la gent, aquest 50% de cabuda… I hem d’agrair que vinguin, perquè molta gent té por, i és normal.\n—Tornant al passat, com va néixer la vostra passió pel teatre? Havíeu de ser metge.\n—Sí, però no vaig acabar el primer any de Medicina. M’agrada la medicina, però el teatre va poder més. Quan vaig tornar de la mili, Boris Ruiz, que és amic de Mataró, em va dir que feien una obra de teatre a Barcelona i que si m’hi volia apuntar. I pim-pam! La meva passió pel teatre neix perquè jo sóc de Mataró i allà tenim la sort de tenir la sala Cabanyes, on feien Els pastorets. Hi vaig entrar amb catorze anys, i se’m va obrir un món! És una de les grans escoles per a inocular el verí del teatre a la gent que no som de Barcelona. Després vaig viure el moviment del teatre independent dels setanta. D’allà va néixer la professionalització i va venir el Lliure. No vaig anar a l’Institut del Teatre ni a cap acadèmia. Existien, però encara estava tot una mica per a fer. Ara és impensable que algú munti una obra i li diguis “tinc un amic que ho fa molt bé, que vingui”.\n—Com era el Lliure d’aquella època?\n—Va ser la meva escola de teatre. Hi vaig entrar el 1983, amb uns vint-i-sis anys. M’hi vaig trobar Fabià Puigserver, Lluís Pasqual, Lluís Omar, Anna Lizaran… I el ritme era molt intensiu. A la tarda preparàvem l’obra que es faria un temps després, quan la de la nit s’acabés. A la nit, funció, i a la tarda, assaig de l’obra següent. S’acabava un muntatge i tot just se n’estrenava un altre. Van ser molts anys amb aquesta dinàmica. Quina gran escola de teatre! Amb aquella gent que en sabia tant i que eren alhora directors i mestres…\n—Ha canviat gaire l’ofici, des de llavors?\n—Sí, i no crec que ens hàgim de quedar en l'”ai, que bonic que era allò”. En aquella època el Lliure ja havia canviat una mica. Es venia d’una cosa més declamada, amb aquests filtres d’interpretar, de posar una cuirassa, i això va canviar. Jo no sé no implicar-me amb els personatges, siguin com siguin. Amb els anys m’he anat traient pudor de sobre. Aquesta cosa d’haver entès el personatge d’una manera en concret i fer-lo fins al final és la gran evolució que ha fet el teatre en aquests trenta anys o quaranta.\n—També heu fet molta televisió i heu protagonitzat sèries de molta audiència a TV3, com ara Majoria absoluta. Com veieu l’estat actual de les produccions televisives en català?\n—Tenim un moment de sequera important i no sabem quant durarà. És una pena, perquè TV3 tenia molta producció pròpia, amb tres ficcions o quatre de nit que voltaven durant el mes. S’ha anat retallant i retallant, diuen que per un problema econòmic. Confiem que un dia torni a tenir diners. És una llàstima perquè era molt bonic veure la ficció de TV3, i la prova és que, quan de tant en tant apareix una nova sèrie, la gent s’hi enganxa.\n—Acabo amb una qüestió d’actualitat: com heu viscut, com a persona que forma part del sector, la publicació de les denúncies d’assetjament sexual i abús de poder a l’Institut del Teatre?\n—Tot això fa molt mal. És espantós. Et preguntes com hem pogut estar tants anys aguantant-ho. Sobretot, aquesta relació de poder. Hi ha gent que potser diu “no és abús, perquè va ser consentit”. Però si jo sóc un professor i la persona és un alumne de vint anys, és evident que és una relació de poder, no és d’igual a igual.\n—Durant la vostra carrera heu detectat aquesta mena de conductes?\n—No. Ni tan sols cap company que em comentés que havia viscut una situació així.\n—Fa un temps també hi va haver polèmica en el sector pel cas de Lluís Pasqual, que va ser acusat d’assetjament laboral i de tenir una actitud “despòtica” amb els treballadors. Heu treballat molts anys amb ell. Què en penseu?\n—A mi m’ha sabut molt de greu el tema de Lluís Pasqual, perquè hem perdut un talent molt important, una peça irrecuperable, i això és una pena molt gran. S’ha anat fent una gran bola i crec que hauríem de destriar el gra de la palla. Espero que el temps posi les coses al seu lloc.\n—Sobre el cas de Pasqual, unes veus van defensar que certes conductes són intolerables, mentre que altres van dir que hi ha dinàmiques que d’alguna manera formen part de l’ofici.\n—És que és difícil… Costa molt de trobar el terme just de tot això. No pots negar a ningú allò que sent, cadascú sent el que sent i és molt respectable. No puc dir a ningú “tu no pots sentir això” si ho ha sentit. Ara, on és el terme just de cada cosa? Aquí és on penso que les coses s’haurien de posar una mica al seu lloc. No ho sé, és molt complicat. A vegades les paraules ens traeixen a tots plegats i s’ha d’anar amb compte amb els comentaris. Repeteixo, la gent sent el que sent i és molt respectable. Desitjo que tot es posi a lloc i com menys gent perjudicada de totes bandes, millor. Ara, això de l’Institut del Teatre ja és… Fa molt de mal!


La processó de la Mare de Déu de la Soledat, la última de Tarragona\nProcessó Mare de Déu de la Soletat\nEl pas de la Mare de Déu de la Soledat en la seva sortida a la Plaça del Rei.\nProcessó Mare de Déu de la Soledat\nLa Part Alta viu la darrera processó de la Setmana Santa 2017\nActualitzada 15/04/2017 a les 19:35\nDissabte Sant és sinònim d’últim dia de processons a Tarragona. A partir de les sis de la tarda, la Plaça del Rei s’ha omplert de tarragonins que no s’han volgut perdre la processó de la Mare de Déu de la Soledat, la darrera d’aquesta Setmana Santa.\nDesprés de la sortida des de la plaça, els carrers de la Part Alta han rebut el pas de la Verge de la Soledat i la seva banda de tambors. Les escales de la Catedral i el Pla de la Seu ha acollit la majoria dels tarragonins que han seguit, atentament, com el pas girava pels estrets carrers fins a la mateixa porta de la Catedral.\nLa processó ha desfet el camí, des de la Catedral fins a la Plaça del Rei, punt des d’on s’havia iniciat. La Mare de Déu de la Soledat cedirà el protagonisme, a parir de dos quarts d’onze de la nit, a la Vetlla Pasqual oficiada per l’arquebisbe de Tarragona, Jaume Pujol. Aquest serà el darrer acte del Dissabte Sant, abans que Diumenge Sant es posi el punt final definitiu a la Setmana Santa.


Elter, el portal d'Osona - La pel·lícula Serrallonga farà una preestrena a la UVic, el 3 de novembre, abans d'estrenar-se a TV3 el dia 6\ndijous 16 de octubre de 2008 12:05h\nEl rodatge va incloure escenaris de la comarca d’Osona en localitzacions com Rupit i Tavertet\nAlguns dels actors i responsables de la producció\nEsteve Rovira, director de 'Serrallonga'\nJosep Maria Roma, director del 'making of' de la pel·lícula\nVic, | La pel·lícula Serrallonga va desvelant més detalls a mesura que s’apropa la data de l’estrena, per TV3. Dimecres es va projectar a Vic el making of d’aquest film dirigit per Esteve Rovira sobre el conegut bandoler català nascut a Viladrau.\nL’acte va tenir lloc a l’Aula Magna de la Universitat de Vic, ja que és el Servei d’Audiovisuals del Centre qui l’ha produït, amb direcció de Josep Maria Roma. Ell mateix parlava de l’oportunitat d’haver participat al projecte com una bona experiència.\nDes de Vic també es van cedir els estudis i els platós de la universitat i es van gestionar els càstings, on es van escollir extres i figurants de la comarca. Abans que la pel·lícula es pugui veure a la televisió, el dia 3 de novembre es farà una preestrena oberta a tothom a la mateixa UVic. Allà, es podran veure les 3 hores senceres de metratge, que per TV3 i TVE, que han produït el film, es fragmentaran en dues parts.\nA TV3, el 6 de novembre es podrà veure el making of i el primer capítol i l’endemà, dia 7, la segona entrega i un documental sobre l‘època i les causes del bandolerisme català. Pel que fa a la figura de Serrallonga, el director Esteve Rovira considera que s’ha convertit en una mena d’heroi de caire romàntic, amb tocs de Robin Hood però que de fet és un personatge amb una cara fosca.\nLa pel·lícula Serrallonga és un projecte que va néixer l’any 2002 i ha inclòs el rodatge en escenaris de la comarca d’Osona. Entre altres localitzacions, s’ha rodat a Rupit i Tavertet. Moltes empreses del territori s’han implicat també en el film, que sortirà en DVD i ha generat molts productes paral·lels com el CD de la banda sonora, un llibre i un còmic.\n- Participants del «Temps x Temps» van visitar espais històrics de Manlleu (16 de octubre de 2008)\n- El XXVI Premi de Narrativa Ciutat de Manlleu ja té guanyador (16 de octubre de 2008)\n- Can Puget acull l'acte de veredicte del XXVI Premi de Narrativa Ciutat de Manlleu 2020 (16 de octubre de 2008)\n- Arnau Tordera i Magí Canyelles presenten a Manlleu l'espectacle «Les cançons seran sempre nostres» (16 de octubre de 2008)\n- El Museu del Ter presenta un documental dedicat al bosquerol Jaume Bruguera (16 de octubre de 2008)


Fent dreçera: 14/11/2009 Comabona (2547m)\n14/11/2009 Comabona (2547m)\n14/11/09 Un altre cop torno al Massís del Pedraforca, un lloc on mai em cansaré d´anar. Encara que aquesta vegada no hi pujaré sinó que trio el Comabona, una muntanya germana dins de la Serra del Cadi.\nArribo molt d´hora al Mirador de Gresolet, mes que res perquè no sabia segur si la pista que porta al Collell estava tancada, però al veure que no ho estava pujo amb el cotxe i així m´estalvio una hora de caminata aburrida.\nDeixo el cotxe al Collell, no hi ha gaire neu, malgrat les nevades del cap de setmana anterior.\nVista de la pista que ve del Mirador del Gresolet.\nAra començo a caminar en direcció al Pla de les Bassotes, on fa anys hi fèiem acampada amb la família.\nDel pla hi ha un indicador que senyala el camí que va en direcció al Comabona per la Serra Pedregosa.\nTravesso el Prat Socarrat.\nAl fons esta el Pic de la Costa Cabirolera.\nEstic vigilat per un cabirol.\nArribo a la zona mes alta de la Serra Pedregosa.\nI ara vaig en direcció al Pas dels Gosolans.\nAl que hi arribo al cap d´una estona.\nDes d´aquesta vertent molt esquerpada es pot veure el refugi de Prat d´Agulló.\nHi han unes canals impresionants.\nSols quedar remuntar la carena i al fons es veu ja el Comabona.\nCim amb el Pirineus de fons.\nFinalment al tornar cap al Collell, faig una parada on estan les cendres del meu pare.\nEscrit pel Ignasi Mateu a 14:30:00\nHernan ha dit...\nJa veig que tot i anar a dormir tard vas fer bona feina! A mi el Comabona sempre se m'ha resistit, i mira que he estat moltes vegades al Pas dels Gosolans i fins i tot he fet el flanqueix tant cap a la serra Pedregosa com cap al coll de Tancalaporta, però quan he intentat atacar al Comabona sempre m'ha faltat temps...\nL'Iu s'ha enganxat as dibuixos del Pocoyó des que li vas fer el regal (i jo una mica també!!).\n19 de novembre de 2009 a les 12:53\nHOLA, CONEC EL COMABONA, BONA CAMINATA.\nQUIN DINAR ET VAS FOTRA A JOSA...\n15/11/2009 Un passeig pels Cingles de Gallifa\n14/11/2009 Ca l' Amador


Vols conèixer el Parc Nacional de Cabrera? - MÉS per Mallorca\nVols conèixer el Parc Nacional de Cabrera?\nL’IBANAT i els ajuntaments de Palma i Ses Salines col·laboren en activitats de divulgació\nVisites guiadas, senyalització urbana i instal·lació de quinze aparcaments de bicicletes són els proyectes presentats per l’Ajuntament de ses Salines. El de visites guiades, es dirigeix als infants de més de cinc anys dels dos centres escolars que hi ha al municipi: un a Ses Salines, amb 199 alumnes, i un altre a la Colònia de Sant Jordi, amb 188. La visita es farà amb els seus tutors, i acompanyats de biòlegs, durant el període escolar d’abril a juny, i es complementarà amb l’entrada al centre d’interpretació de Cabrera.\nLa iniciativa de la senyalització urbana en aquest terme municipal té com a objectiu facilitar la localització de la zona i de l’oficina portuària a la Colònia de Sant Jordi, els punts de venda de tiquets de les empreses que fan el transport a Cabrera i els punts d’embarcament del port de destinació a l’illa, entre d’altres. A més, a sa Punta Alta o a es Far des Carregador s’ubicarà un cartell informatiu amb la silueta de l’arxipèlag i els topònims més significatius. Aquesta senyalització es farà amb pals i banderoles d’alumini ubicats a les vies i les places principals de la Colònia de Sant Jordi.\nLa tercera iniciativa fa referència a la instal·lació de quinze aparcaments de bicicletes, repartits per les places més visitades del municipi de la Colònia, i de vint bancs, utilitzant material reciclat, repartits per les zones costaneres des de les quals es pugui gaudir de la vista de l’arxipèlag de Cabrera.\nEls projectes de l’ajuntament que se subvencionaran una intervenció al monestir bizantí de Cabrera que té com a objectiu la neteja i el manteniment de zones excavades que contenen restes arqueològiques del pla de ses Figueres, del conjunt central del Clot des Guix i de Son Picornells; la restauració d’un mur que ha caigut d’una de les barraques dels presoners francesos; la retirada d’un pi a Son Picornells que posa en perill un mur de l’època del monestir de Cabrera, i finalment una excavació arqueològica al pla de ses Figueres, a la zona on sembla que es va erigir l’església del monestir bizantí.\nLa segona iniciativa, d’educació ambiental, es presenta com a commemoració dels 25 anys de la declaració del Parc Nacional: mitjançant el programa Palma Educa s’oferiran vint visites guiades als escolars de primer d’ESO de Palma entre març i maig de 2016.\nD’altra banda, el projecte de senyalització a Cabrera consisteix en la fabricació, el disseny, la instal·lació i la reposició d’una vintena de senyals interpretatius i informatius a les dues àrees principals del port de Cabrera i el mollet des Pagès. La iniciativa del control dels visitants del Parc es durà a terme amb un sistema de vídeo monitoritzat, amb càmeres de vigilància, mentre que l’estació fotovoltaica s’ampliarà amb 24 bateries solars i un generador per ampliar la capacitat d’emmagatzemar energia solar, amb la qual cosa es podrà reduir el consum de gasoil de Cabrera.\nTots aquest projectes seran possibles ja que l’Institut Balear de la Natura (IBANAT) ha signat dos convenis de col·laboració amb els ajuntaments de Palma i de ses Salines per a inversions en les infraestructures dels municipis i activitats de divulgació del Parc Nacional Maritimoterrestre de l’Arxipèlag de Cabrera. Així es va aprovar en el Consell d’Administració de l’IBANAT, que aportarà 95.544,83 euros a ses Salines i 131.047,51 euros a la capital de les Illes Balears, procedents de la subvenció que atorga el Ministeri d’Agricultura, Alimentació i Medi Ambient (MAGRAMA) a les àrees d’influència socioeconòmica dels parcs nacionals. El conseller de Medi Ambient, Agricultura i Pesca, Vicenç Vidal, ha presentat avui, al centre d’interpretació de Cabrera, a la Colònia de Sant Jordi, les actuacions que es duran a terme a través d’aquest Conveni amb el batle de Ses Salines, Bernat Roig, i amb la regidora d’Ecologia, Agricultura i Benestar Animal de l’Ajuntament de Palma, Neus Truyol.\nAixí, en el Conveni que s’ha signat amb l’Ajuntament de ses Salines se subvencionaran, en aquest ordre de prioritat, els projectes següents: visites guiades al Parc Nacional, amb un pressupost d’11.000 euros; senyalització urbana al terme municipal, de 29.349 euros; adaptació al mobiliari urbà, d’un màxim de 15.000 euros, i pavimentació del camí rural sa Pleta de Morell, de 40.195 euros. En definitiva, unes actuacions que contribueixen a divulgar els valors i la importància del Parc Nacional entre la població escolar i a millorar les infraestructures urbanes i rurals del municipi, a més de fomentar el desenvolupament socioeconòmic de la zona.\nPel que fa al Conveni amb l’Ajuntament de Palma, el consistori, que aporta 528,49 euros, ha proposat els projectes següents: recuperació, consolidació i museïtzació del monestir bizantí de Cabrera, amb un pressupost de 13.000 euros; educació ambiental al Parc Nacional, d’un total de 39.036 euros; senyalització a l’arxipèlag, d’un màxim de 18.797 euros; control de visitants, de 20.000 euros, i ampliació del l’estació fotovoltaica, de 40.743 euros. Aquestes actuacions contribueixen divulgar els valors i la importància del Parc Nacional entre amplis sectors de la societat i a assolir una millora molt necessària de les infraestructures.\nAmbdós convenis tenen una validesa d’un any, prorrogable, i una comissió assessora en farà el seguiment i vetlarà per la consecució dels objectius esmentats.\nAjuntament de Palma , Govern , Medi Ambient\nLa Conselleria de Medi Ambient, finalista als premis European Natura 2000 pels criteris establerts en les curses de muntanya dins Xarxa Natura 2000\nAquests premis es destinen a accions que reconeguin i promoguin pràctiques de conservació de la (...)\nEuropa s’interessa per les polítiques mediambientals del Govern del Canvi\nEl Decret de posidònia i les mesures directes que ja s’apliquen han estat les que han despertat (...)\nLa vicepresidenta del Govern, Bel Busquets, ha explicat la participació de l’executiu als Premis (...)


La Setmana Santa és un cicle festiu que commemora la passió i mort de Jesucrist i culmina en el Diumenge i Dilluns de Pasqua.\nPer Sant Jordi, la plaça del Mercadal s’omple de parades de llibres i roses, i moltes entitats, escoles i col·lectius es reuneixen a la plaça per tal de donar a conèixer les seves publicacions i activitats.\nA Reus, la festa se celebra amb la sortida dels gegants, l’ofici religiós i la processó, acompanyada pel toc general de festa des del campanar i precedida pels elements festius de la ciutat: els nanos, la mulassa, els gegants i l’àliga.\nEl culte a sant Pere a Reus és potser tan antic com la mateixa vila. Al llarg dels segles es va anar definint el model de festa major que avui coneixem.\nLa fira de Sant Jaume fou concedida pel rei Pere III, l´any 1343 i d´aquell temps ençà s´ha celebrat amb notable continuïtat tot i que amb el pas del temps ha evolucionat pel que fa als seus continguts i funció.\nReus participa activament de la Festa Nacional de Catalunya amb la realització d´una conferència al Saló de Plens de l´Ajuntament a càrrec d´una personalitat que hagi destacat per la seva vinculació a la ciutat.\nLa segona festa major de Reus, el 25 de setembre, rau en la creença de l´aparició de la Mare de Déu a una noieta és documentada des del mateix 1592.\nA Reus, el costum d´elaborar, rifar i menjar panellets està força arrelat i ha perdurat fins als nostres dies. La diada –com a acte festiu– se centra exclusivament al voltant de les rifes de panellets.\nDurant aquesta època, la ciutat es transforma amb el guarniment dels comerços, la il·luminació dels carrers i la fira de productes nadalencs. S’escenifiquen els retaules del pessebre vivent, es representen els Pastorets, es fa cagar el tió a la plaça del Mercadal.\nA Reus, els Tres Tombs es fan el primer diumenge de març, amb la benedicció dels animals de companyia a la plaça de la Sang i la desfilada pels ravals.\nDel Dijous Gras al Dimecres de Cendra s´escau la darrera setmana del carnaval, paradigma de la festa com a temps diferent, de transgressió de la quotidianitat. El carnaval reusenc té una llarga història i és una festa que compta amb una gran participació.\nLa Quaresma és un temps litúrgic que comença l’endemà del Dimecres de Cendra i s’allarga fins al Diumenge de Rams. Popularment aquest rigorós període quaresmal, de set setmanes de durada, sobri de carn i abundós en dejunis i abstinències, que ens prepararà per a la Pasqua.\nEl culte a sant Pere a Reus és potser tan antic com la mateixa vila. Al llarg dels segles es va anar definint el model de festa major que avui coneixem. La festa major de Sant Pere segueix el model de les festes del Camp i del Penedès, on els actes principals giren al voltant de la processó...\nSant Pere, patró de la ciutat\nLa diada de sant Pere i de sant Pau, el 29 de juny, es començà a celebrar a Reus des del mateix moment de la fundació, al segle XII; si més no, perquè era un culte universal des dels primers segles del cristianisme....\nCom en tantes altres poblacions de la Catalunya Nova, les manifestacions festives tradicionals formen part del seguici –conjunt de persones que acompanyen algú per honorar-lo– que precedeix la corporació municipal en els seus desplaçaments rituals –anada i retorn dels oficis religiosos– o que encapçala la professó. L'exhibició de les figures i grups festius a la plaça o la seva actuació conjunta constitueixen moments d'especial intensitat en el ritual de la festa...\nSi algun element identifica de manera inequívoca la festa major de Reus és, sens dubte, la Tronada, una antiga forma de preparar artesanalment la pirotècnia que ha fet retronar la plaça del Mercadal des de fa més de tres-cents anys. La Tronada ha esdevingut un ritual que assenyala els moments àlgids de la festa...\nCalendari de festes, costums i tradicions de Reus 2016


On anirem parar, del llibre de contes curts en català Revolta alcalina\nEnviat per ferran el dv., 04/02/2011 - 07:52\nPel que respecta a mi, una operació com aquella requeria un xic d’intimitat, així que vaig començar a remenar novetats esperant que s’extingís la cua de la caixa. Tafanejant entre les taules, a vessar de llibres gruixuts en tapa dura, va cridar-me l’atenció una portada d’allò més cursi que no penso descriure.\nNomés per curiositat, vaig agafar el volum amb la intenció de llegir-ne la sinopsi. Una etiqueta amb el preu, ben bé al mig i magistralment col·locada en diagonal i una altra amb la referència i el nom de l’establiment, només em permetien llegir-ne les primeres i les últimes ratlles.\nVaig deduir que per decorar un menjador amb un parell de noms coneguts no feia falta llegir-se cap sinopsi, o que al públic al que estava dirigit no necessitava cap altra informació que l’elevat preu i el títol de l’autor ben gros al llom.\nEm va semblar un acte simbòlic molt eloqüent, però jo el que volia era llegir-me el resum i el següent exemplar de la pila duia les etiquetes al principi del text. Mantenint els dos llibres en braços vaig provar-ho amb un altre. Els vaig remenar convenientment però tampoc n’hi havia prou. Dues de les frases es resistiren fins al cinquè exemplar, amb el que finalment vaig aconseguir llegir la sinopsi sencera.\nRàpidament vaig amuntegar altre cop els volums on eren, ben arrenglerats. La caixera, ja sense feina, m’observava contrariada. Era el moment idoni i em vaig dirigir cap a ella traient la cinta VHS que duia a la bossa.\n- Escolti, podria embolicar-me això com a regal i enganxar-hi una de les seves etiquetes?\nVaig mostrar-li amb precaució, no gaire de prop ja que era “Christ The Movie”, dels Crass, però tot i així se li entelaren les ulleres en defensa pròpia.\nSense cap reacció violenta, però, va començar a netejar-se els vidres amb un drap. Semblava mig adormida, o potser era resignació professional adquirida en pitjors experiències quotidianes. Després va tallar un tros de paper de sanefes amb unes llargues tisores, que va resultar estar calculat al centímetre. Va embolicar la cinta sense ni tan sols mirar-la, girant-se cap al carrer.\n- Quant em cobraràs?\n- Cinquanta cèntims pel paper.\nVa fer-hi un llaç amb un tros de cordill i enganxà una etiqueta a sobre del nus. A més de “Desitjo que t’agradi”, hi duia imprès “Llibreria SELECTA”, així que semblava un llibre. I dels gruixuts, el pitjor regal pel seu destinatari. Només llavors va reaccionar.\n- És perquè sembli un llibre?\n- Si, no penso perdre’m la cara que hi ficarà, fins i tot duc la càmera a sobre per fer-li una foto. Apart d’això, quan l’obri, li agradarà més el vídeo pel contrast. Serà una bona sorpresa, a no ser que cregui que s’ha d’agitar abans d’obrir-lo! – El vaig sacsejar una mica, la cinta feu varis clecs i no em feu falta llegir-li el pensament.\nIl.lustració de TASIO, per a la versió en castellà de l'autor ("literal") publicada al diari Gara el 15 d'Abril del 2000. Publicat al recull "Revolta Alcalina" el març del 2001.


Guia Sindical de la Diversitat Sexual en l'Àmbit Laboral - CCOO CAT\nCCOO » Notícies » LGTBI » Guia Sindical de la Diversitat Sexual en l’Àmbit Laboral\nAquesta guia va dirigida a orientar els delegats i delegades sindicals en la seva\ntasca de defensa dels drets laborals i a donar alguns coneixements sobre la realitat\nque afecta específicament lesbianes, gais, transsexuals i bisexuals (LGTB). Presenta\nalguns criteris per afrontar els casos de discriminació vers el col·lectiu LGTB\nque es poden trobar a les empreses i tracta de donar referències legals i recursos\nsindicals dels quals es pot disposar amb rigor per poder fer front a situacions i\nproblemàtiques derivades de l’atenció a la diversitat a la feina. En aquest sentit,\nla negociació col·lectiva és una eina excel·lent per promoure l’accés i la qualitat\nen l’ocupació i el millor instrument de lluita contra la discriminació i l’assetjament\nAixí mateix, inclou un recull de preguntes freqüents amb respostes, amb l’objectiu\nde ser un recurs informatiu per als representants sindicals, i per al conjunt de\nl’afiliació. Esperem que la guia que teniu a les mans, resulti útil i interessant per al\ndesenvolupament de la vostra tasca sindical al centre de treball.\nA CCOO de Catalunya volem ser un sindicat que expressi la diversitat realment existent en el si de la classe treballadora, i volem lluitar, alhora, contra tot tipus de discriminació; per això volem fer visibles les conductes i actituds que discriminen les persones en funció de la seva opció o identitat sexual i que, sovint, s’oculten\nen el món laboral. En el compromís de treballar per la igualtat de tracte i amb la responsabilitat de combatre l’homofòbia i la transfòbia als centres de treball, la\nformació hi té un paper fonamental.\nFeu clic per veure la Guia Sindical de la Diversitat Sexual en l’Àmbit Laboral o la presentació Què fa un sindicat com CCOO amb un àmbit LGTB


Derrota justa, resultat exagerat – La Veu d'Alginet\nDerrota justa, resultat exagerat\nText de Jose M. Ramón, fotografies Alfonso Saldaña\nJornada 03.- UD ALGINET 0 vs UE TAVERNES 3\nDuríssima derrota de l’Alginet davant de la seua afició a mans d’un Tavernes que es va mostrar com un rival rocós i molt efectiu.\nResulta difícil explicar com un partit de futbol entre dos equips molt igualats pot acabar amb un resultat tant escandalós, però este esport té ixes coses. Els tres llançaments a porta del Tavernes van acabar en gol, el problema és que l’Alginet va ser incapaç de rematar amb perill en tot el partit, així que l’equip que va aprofitar les ocasions que va tindre, és just guanyador de l’encontre.\nLa veritat és que a la primera part es va vore dos equips molt igualats, amb l’Alginet tractant de controlar el ritme del partit i de crear alguna ocasió, però la veritat és que va ser incapaç d’inquietar la porteria del Tavernes. Però és que l’equip visitant no va passar del centre del camp al llarg dels primers 45 minuts, alguna pilotada llarga a vore que passava i poc més.\nAixí que al descans s’aplegava amb el marcador inicial i amb l’avorriment de la gent que omplia la graderia de l’Ermita.\nRés feia pensar que el guió de la segona part anava a ser diferent, però el gol del Tavernes als primers minuts de la represa trencava eixe guió. Gol que per cert aplegava després d’una indecisió ridícula de la defensa blaveta.\nAmb el gol en contra, l’Alginet es bolcava sobre l’àrea rojeta, amb més precipitació de la desitjable i amb una falta alarmant de futbol a la zona mitja. Així i tot, l’equip de Vendrell va disposar de dos contres molt esperançadores, amb tres jugadors pràcticament sols davant del porter saforenc, però l’atacant blavet, en les dos ocasions va ser Felip, va decidir acabar la jugada quan podia passar al centre on tenia companys disposats per espentar la pilota a gol.\nLa desesperació es veia al rostre dels jugadors locals i el nerviosisme augmentava a la graderia, i la cosa es posava pitjor al minut 75 amb el segon gol taverner.\nEste gol va ser la sentència per a un equip que mai va demostrar capacitat per a guanyar el partit, i els darrers minuts sols serviren per a aplaudir un extraordinari llançament de falta que significava el 0 a 3 definitiu.\nHan jugat per la UD Alginet: Zubi, Aguado, Ferran, Felipe, Hervás, Juanvi, Carlo, Marí, Kevin, Veses i Chicle. També han participat Caseta, Koeman, Emilio i Cervelló.


Sant Joan de les Abadesses, any 887. | Cathalaunia. La Catalunya abans de Catalunya\n← 2016-maig a cathalaunia.org\n2016-juny a cathalaunia.org →\nFa unes setmanes es prometia en aquest bloc parlar sobre els documents de la consagració de Sant Joan de les Abadesses de l’any 887, que és l’any que s’està processant en el Fons Cathalaunia, de manera, que què millor que aprofitar aquests dies solsticials, 1.129 anys després, per posar fil a l’agulla. No serà una mirada en profunditat, ja que en un processament documental exhaustiu i sistemàtic com es fa en el Fons, resulta inviable estudiar extensivament el context de tots i cada un dels documents, però sí pot ser interessant deixar constància en aquest apunt de les reflexions que la incorporació dels documents rellevants de Sant Joan en aquest context temporal ha despertat. El comentari s’estructura en dos vessants que es combinen de forma natural: un d’històric, considerant-los en paral·lel amb els de la consagració de Santa Maria de Ripoll de l’any següent, el 888, (que ja vàrem comentat en aquest bloc) i per tant, en relació amb l’acció restauradora del bisbat d’Osona realitzada per el comte Guifré el Pilós, i per l’altre, un vessant historiogràfic, sobre la veridicitat dels documents d’aquells temps, en sentit contrari a una certa mirada hipercrítica moderna que creiem tendeix a fer-ne una lectura que magnifica excessivament les aparents inconsistències. Anem per feina.\nLa consagració del monestir de Sant Joan existeix en dues versions, molt semblants i cap d’elles original (són còpies del segle XI). Una, atenent a la lletra, feta el mateix dia de Sant Joan, el 24 de juny del 887 i l’altra feta tres dies més tard, el 27. La primera és una còpia, probablement del mateix segle XI, d’un document originalment fet per el prevere i escrivà Addanagildus, un personatge ben conegut del context vigatà, mentre que la segona, està confeccionada per un prevere de nom Notus, que també trobem en l’escriptura de cessió que havien fet els comtes el 26 de juny de l’any 885 de la seva filla Emma, al monestir (en còpia del segle X). Tots tres documents comparteixen literalitats, de manera que s’ha sospitat recurrentment de la seva originalitat, en mostrar referències a bens que sols trobarem en la documentació d’anys posteriors (un símptoma habitualment interpretat com senyal de falsificació).\nLa consagració d’Addanagildus i la de Notus es diferencien bàsicament en què la segona incorpora entre els bens cedits a la institució les esglésies de Santa Maria i Sant Quirze de Besora i la de Sant Martí del Congost, bens que apareixien ja en la cessió d’Emma de l’any 885. Atès que la consagració de Sant Quirze de Besora i la de Sant Martí, no es faran fins onze anys més tard, el 898, s’ha pensat que la versió de Notus seria una falsificació i fins i tot s’ha escrit que l’escrivà Notus podria ser inventat. El fet, però és que mal podem atribuir invenció a la versió de Notus sense fer-ho a la de la donació d’Emma i de retruc a la d’Addanagildus, i és que les literalitats dels tres texts es barregen, com també trobem signants compartits entre els tres documents.\nL’estructura territorial de la donació d’Emma es repeteix gairebé fil per randa (però no exactament) en la consagració de Notus i es veu replicada, ometent la menció de Besora i el Congost, en la d’Addanagildus; no veiem com es pot atribuir falsedat a una sense malfiar de les altres. Tampoc l’anàlisi dels signants d’aquests documents, que és una aspecte que el Fons permet examinar exhaustivament, revela cap mena de manipulació evident. Els quatre signants de l’oblació d’Emma, (Miro, Sentildes, Chiricus i Robocandus, a més dels comtes) són gent que podem trobar en altres documents. Especialment significatiu per el que estem parlant aquí és la presència de Quiricus signant en la futura consagració de Sant Quirze de Besora, i si algú pensés que això podria ser una prova de derivació documental, el fet que també el trobem en les dues consagracions de Sant Joan faria que haguéssim de pensar-ho per tots tres texts; tot plegat massa complicat. I si mirem als signants de les dues consagracions, tenim que tots els de la de Notus estan en la d’Addanagildus (Addaulfus, Miro, Sentilles, Eldesindus, Chiricus, Ballomares, Rebocandus, Atila, i entre ells, remarcar que Ballomares també el trobarem signant en la de Sant Martí del Congost), i són gent ben documentada en aquest context; i finalment, en la d’Addanagildus se n’afegeixen uns altres que també trobem en documents propers del bisbat (Ingilbertus, Opila, Malagnaicus, Fortonius).\nPer tot plegat, la hipòtesis que es tracti de falsificacions creiem que resulta severament qüestionada. Si analitzéssim aïlladament els elements individuals, podríem pensar que en ocasió de les consagracions de Santa Quirze i Sant Martí de l’any 898, els documents de Notus (l’oblació del 885 i la consagració llarga) havien estat interpolats per incorporar-hi les noves esglésies. No és impossible, però si atenem per una banda a la consideració que les esglésies existien abans de la seva consagració i observem per l’altra que tenim un Ballomares que el trobem en les consagracions del 887 i en la de Sant Martí del 898, i un Quiricus que apareix en l’oblació del 885, les consagracions del 887 i la de Sant Quirze del 898, caldria donar un motiu per explicar com és que els documents de Notus van ser actualitzats i el d’Addanagildus no. A falta d’aquest element, resulta més senzill pensar que davant la consistència en els detalls dels texts, no hi ha cap motiu per dubtar seriosament del que els documents expliquen.\nHi ha un quart text (vist i transcrit per Villanueva) fet set anys abans, el 880, que permet confirmar que podem pressuposar la pre-existència de les esglésies abans de les seves consagracions. És tracta d’una donació feta a l’abat Daguí en la que s’esmenten, precisament, les esglésies de Santa Maria, Sant Pere i Sant Joan, i que confirma la planificació i l’execució de l’obra dels comtes al llarg dels anys, fet que ja es podia suposar en observar que l’oblació d’Emma havia estat feta dos anys abans de la consagració del seu monestir, o que el monestir de Santa Maria, que no serà consagrat fins l’any següent, ja apareix esmentat en les consagracions de Sant Joan que estem comentant.\nTenim doncs que en el cas d’esments a esglésies anteriors a la seva consagració no podem a priori pressuposar manipulació; tampoc l’esment aparentment anacrònic a documents posteriors és completament fiable, potser sí en el cas dels diplomes reials, per la seva escassetat, però no el cas de donacions a monestirs o altres tipus documentals, tota vegada que no hi ha motiu per pensar que sols podien existir en una única formulació (pensem per exemple, en testaments), ni que – també a priori – no poguessin existir versions anteriors en el temps que no ens hagin arribat. Una versió més propera a la mirada que proposem és, per exemple, la d’Abadal, que conscient que la producció documental era molt superior a la que ens ha arribat, es decantava per pensar que els documents eren refets en cada ampliació patrimonial de les institucions. No sabríem afermar tal possibilitat, però sí sembla segur que l’activitat arxivística era molt més florida del que ens ha arribat. Tenim proves de la còpia de diplomes reials (que recordem, en origen anaven segellats per el rei, com consta en el text, i que per tant, indica una diferenciació entre original i còpia perfectament assumida en la pràctica diplomàtica del moment), o de texts refets en les diverses consagracions d’una mateixa església, per exemple, en la gesta de la donació d’Esdús a Santa Maria de Ripoll, i fins i tot de l’ús de modalitats documentals gairebé desconegudes com són les ‘gestes‘.\nDe manera que la ben coneguda relació biunívoca que usualment es fa entre transacció i document, cal entendre que no sempre ha de ser forçosa, i que potser en certs contexts és millor interpretar-ho en clau d’una pluralitat original de transaccions i/o de registres documentals que ben probablement han estat dràsticament reduïts per les inclemències del pas del temps.\nPerò és més, si atenem al conjunt, i comparem la documentació de Sant Joan amb la de Santa Maria, deixades per el matrimoni Guifré i Guinedella, una en mans d ‘Emma i l’altra en mans de Radulf, en l’exercici de constitució dels centres monàstics del recobrat bisbat de Vic, es testimonia una planificació de conjunt a llarg termini. De fet, els fills diran que l’acció es feu per vocem regis, (que a falta de millor evidència identifiquem amb els pactes del setembre del 878, en l’episodi de la mort del Calb i la pressa de control del territori de la família de Guifré). Les semblances entre la documentació de Sant Joan i la de Santa Maria resulten molt curioses.\nPer el que fa a Radulf i a Santa Maria, com ja vàrem comentar en el seu dia, tenim tres documents:\nUna consagració curta on s’esmentava genèricament el dot que els comtes feien al seu fill Radulf a qui encomanaven a la casa.\nUna consagració llarga, amb el mateix text que la curta però intercalant la descripció de dels bens que componien el dot.\nUna gesta amb les possessions del monestir en el moment de la seva consagració i cessió de Radulf.\nTalment com a per Sant Joan sabem de dues consagracions, de formulació molt propera però amb una d’elles amb un inventari de bens més complert. I ben curiosament, fins i tot la gesta de Santa Maria, que recull els bens adjudicats a Radulf (amb els seus orígens) en el dia de la seva dedicació al monestir i que es repliquen en la versió llarga de la consagració, troba la seva correspondència en el document del 885 on els comtes cediren Emma al monestir amb una llista de bens completa que és la que presenta també la versió llarga de la consagració de Sant Joan del dia 27.\nNo sabríem dir si la semblança és volguda o accidental, ja que hi ha, per exemple, la diferència de la tipologia documental de gesta en el cas de Radulf i Santa Maria, però no sembla fàcil atribuir-ho a la casualitat, i és que el que es desprèn del conjunt de la documentació, és una acció planificada i ordenada.\nUna de les conseqüències de l’anàlisi dels documents fundacionals dels monestirs fundats per Guifré el Pilós en el Ripollès, és que més enllà dels dubtes particulars, la visió de conjunt es revela coherent, quelcom que seria d’estranyar que emergís si imaginem una evolució documental dilatada en el temps i atzarosa en les seves refaccions. Elements que a priori semblaven anacrònics o fora de lloc, poden ser explicats sense recórrer a falsificacions recurrents, però també és cert que no és una qüestió de blanc o negre.\nLa gradació en els graus de ‘falsificació documental’ és virtualment infinita. Des del document intencionadament fabricat per mostrar uns fets manifestament falsos, al mal transcrit en una còpia defectuosa. Un dels símptomes més usuals és la detecció d’anacronismes, fets o modismes presumptament fora de lloc. Però és evident que tal detecció descansa en la definició que es doni del context, i és en aquest àmbit, que les disparitats d’opinions abunden. El problema estructural de les atribucions de falsedat, és el seu alt potencial d’arbitrarietat. S’aporta un coneixement nou: ‘algú, X, alterà/s’inventà el text’ però ni el qui, ni les seves raons usualment es poden precisar. És un coneixement derivat: com que el que explica el text contradiu el que nosaltres creiem, ha de ser fals. És en aquest sentit que és tautològic, ja que és evident que en la mesura en què el que nosaltres creiem, estigui equivocat, el document recuperarà la seva veridicitat. Cal doncs mirar de reduir a un mínim les atribucions de falsedat, i per això, cal estar amatents a totes les possibles explicacions per conjuminar la literalitat dels texts amb el que nosaltres suposem del context. Com diem, no és una qüestió de blanc o negre, ben al contrari, és un exercici basat en mirar d’eixamplar al màxim les possibilitats per entendre com s’hagués pogut crear el text sense haver de recórrer a elements forans a l’evidència com falsificadors intencionats o escrivans maldestres. No per què no hi fossin, sinó perquè és una ‘solució’ que no ‘soluciona’ res. La contrapartida, és una major confiança en el que els documents expliquen, confiança no pas cega, sinó tot el contrari, basada en un millor coneixement del context.\nEn el vessant històric que dèiem al començar, tenim que l’obra d’organització del bisbat d’Osona feta a finals del segle IX es revela com una tasca planificada i executada en termes d’anys i dècades. Els pares probablement van assignar en origen als seus fills uns rols ben definits i fins i tot pactats amb el rei Carles. Altra cosa serà l’evolució dels fets, el destí, que sempre decideix anar per on no esperaven els actors del moment, (el judici de Vallfogona del 913, per exemple, indicaria que un cop mort el pare i el germà (gran?) Guifré-Borrell, les tensions entre els rols dels germans es van fer visibles). I en el vessant historiogràfic hem mirat de mostrar com una mirada al detall del que els documents expliquen, lluny d’afavorir lectures basades en manipulacions documentals, revela una coherència interna que va en sentit contrari, reafirmant la veridicitat del que els texts descriuen.\nLa torna està en què la conjugació dels dos vessants pot desafiar preconcepcions establertes i canviar consensos no és cosa fàcil. Amb tot, atès que en la base es troba una mirada més detallada, més concreta, basada entre altres en una prosopografia que fins l’arribada dels ordenadors havia estat impossible de dur a terme manualment, creiem que sí permet que hi hagin motius i marge per noves i millors interpretacions d’aquests vells texts, encara que això impliqui tornar a posicions ‘velles’ o ‘superades’. Creiem que cal fer l’esforç, cada vegada que ens trobem amb que el que els documents ens expliquen contradiu el que suposem, de tornar a qüestionar les nostres bases i mirar de fer bo amb totes les nostres forces el que els documents expliquen, fins on sigui possible, ja que, de fet, en bona mesura, és tot el que realment tenim.\n Sant Joan i Nadal en la tradició cristiana. I en clau més general, moments en què el dies són més llargs (Càncer, inici d’estiu) o més curts (Capricorn, o inici de l’hivern). I dit de manera menys usual: quan comença l’estiu i el bon temps el dia i la llum minva, mentre que quan arriba l’hivern i el fred, augmenta. Algun dia caldria fer un apunt sobre el Zodíac, hi han coses molt poc conegudes a explicar…\n Per posar un exemple, Abadal creia que la versió llarga era un fals fabricat a apartir dels altres dos documents i que calia ignorar (Abadal i Vinyals, Ramon : 1989 : “Els temps i el regiment del comte Guifred el Pilós” p.129)\n Ordeig i Mata, Ramon : 1993 : “Les Dotalies de les esglésies de Catalunya – segles IX-XII” p.29\n Les propietats assignades a Emma en la fundació de Sant Joan es poden situar sobre el mapa\nPropietats de Sant Joan segons l’oblació d’Emma i la consagració de Notus.\nEls comtes delimiten també les terres directament associades al monestir:\nEn blanc, el territori associat directament al monestir de Sant Joan l’any 887.\nPer les relacions del formant ‘arca-‘ amb construccions megalítiques veure: Badia Homs, Joan – Bofarull Gallofré, Benjamí – Carreras Vigorós, Enric – Piñero Costa, Miquel-Dídac : 1987 : “La cista amb túmul de la Creu de Principi, fita del segle X en la toponímia de l’Alta Garrotxa i les restes pre-romàniques de Sant Julià de Ribelles” : Annals de l’Institut d’Estudis Empordanesos : 20 p.328-389 (i per el topònim Arcamala en concret, a les p.340,343).\n Entre altres llocs, i just parlant d’aquests documents, a: Abadal i Vinyals, Ramon : 1989 : “Els temps i el regiment del comte Guifred el Pilós” , p.114. Encara que no resulta fàcil de congeniar l’acceptació sistèmica d’anacronismes amb la forta percepció legal de la societat gòtica del moment (veure nota 7).\n Ja ho varem comentar en el comentari sobre la consagració de l’any 888 de Santa Maria de Ripoll. La gesta d’Esdús dels temps d’Odó, comparteix literalitat amb la consagració dels 970s, motiu que ha fet pensar que podria ser una interpolació de finals del segle X, atès que són els dos únics esments a gestes coneguts abans del segle XI. En aquest sentit, sí trobem el terme al segle XI, en el Cartulari de Sant Cugat (docs. 528,536,537,549) una fórmula que diu:\nEst in antiquis regulis constitutum et in gotorum legibus est decretum, ut inter conmutantes gesta scripturarum intercurrant, quatenus uno animo firmetur & corroboretur.\nQue de fet, aporta una nova tipologia a l’ús de les gestes (entre bescanviadors) i retrau la tradició a regles i llei del gots ‘antigues’ (i recordem que efectivament les gestes documentals són en origen un mecanisme del registre públic romà). És evident que això no tanca pas el tema, ja que no coneixem .cap exemplar de llei gòtica premil·lennial que presente el terme, i que per tant, es pot pensar que tal vegada l’accepció del terme sigui una ‘innovació’ de finals del segle X, però és així mateix cert que res impedeix que fos anterior, tal i com aquest dos documents testimonien.\n Sí, però, en el cas del registre de transaccions immobiliàries, on, a casa nostra, un profund sentit legal, fa que el document signifiqui, representi efectivament la cosa transaccionada. Veure per exemple: Puig i Ustrell, Pere : 1995 : “Els pergamins documentals. Naturalesa, tractament arxivístic i contingut diplomàtic” p.79-80\n En el famós judici de Vallfogona del 913, Emma afirma haver estat posada al capdavant de Sant Joan per vocem regis.\n Que és una reflexió que Abadal – si la memòria no ens falla – ja feia contemplant l’evolució de l’heretat de Radulf.\nAquesta entrada s'ha publicat en 878, 880, 885, 887, 888, 898, 913, Abadal, Addanagildus, Addaulfus, anacronisme, Arcemala, Àtila, Ballomares, Besalú, Bibliografia, Cabanes, Capricorn, Carles el Calb, cathalaunia.org, Càncer, Chiricus, Conflent, Daguí, Eldesindus, Emma, Esdús, Estamariu, Fons Cathalaunia, Fortonius, gesta, Guifré Pilós, Guifré-Borrell, Guinedella, Ingilbertus, judici de Vallfogona, Malagnaicus, Miró, Montgrony, Nadal, Notus, Opila, prosopografia, Radulf, Robocandus, Sant Joan, Sant Joan de les Abadesses, Sant Martí del Congost, Sant Pere de Montgrony, Sant Pere de Ripoll, Sant Quirze de Besora, Santa Maria de Besora, Santa Maria de Montgrony, Santa Maria de Ripoll, Sentildes, solsticis, Ter, Vallfogona, zodíac i etiquetada amb 878, 880, 885, 887, 888, 898, 913, Abadal, Addanagildus, Addaulfus, anacronisme, Arcemala, Àtila, Ballomares, Besalú, Bibliografia, Cabanes, Capricorn, Carles el Calb, cathalaunia.org, Càncer, Chiricus, Conflent, Daguí, Eldesindus, Emma, Esdús, Estamariu, Fons Cathalaunia, Fortonius, gesta, Guifré Pilós, Guifré-Borrell, Guinedella, Ingilbertus, judici de Vallfogona, Malagnaicus, Miró, Montgrony, Nadal, Notus, Opila, prosopografia, Radulf, Robocandus, Sant Joan, Sant Joan de les Abadesses, Sant Martí del Congost, Sant Pere de Montgrony, Sant Pere de Ripoll, Sant Quirze de Besora, Santa Maria de Besora, Santa Maria de Montgrony, Santa Maria de Ripoll, Sentildes, solsticis, Ter, Vallfogona, zodíac. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


El sector de la restauració penja d’un fil tot i les mesures sanitàries de cara a Nadal - Altaveu el diari digital d'Andorra\nEl sector de la restauració penja d’un fil tot i les mesures sanitàries de cara a Nadal\nEls propietaris dels establiments coincideixen en el fet que les decisions preses per l’Executiu arriben massa tard\n20/12/2020 (21:02 CET)\nTaules plegades de la terrassa d'un restaurant a l'avinguda Meritxell Toni Solanelles\nNo s’han notat. Així de ràpid és com valoren els restauradors les mesures sanitàries, una mica més flexibles, que Govern ha anunciat de cara a Nadal. Consideren que la decisió ha arribat massa tard, quan les famílies ja tenien la seva planificació feta i, a més a més, amb el cost que suposa i la previsió a la baixa, no veuen amb bons ulls dur a terme les provisions del menjar típic d’aquesta època. Fins i tot, alguns dels restaurants més coneguts del país han decidit abaixar la persiana del local i gaudir de la família.\nAquest digital ja va apuntar el 29 de novembre, a petició dels restauradors consultats, que les restriccions sanitàries impedirien la celebració dels sopars de Nadal i de Cap d’Any i, fins i tot, va demanar en roda de premsa al ministre de Salut el mateix dia si es contemplava dur a terme alguna acció en benefici del sector. La resposta de Joan Martínez Benazet va ser clara: és massa d’hora per valorar-ho. Tot i això, els propietaris dels locals, almenys els entrevistats, entenen la postura del titular de Salut. No culpen al polític. Al contrari, entenen la complexitat de la situació, però s’ofeguen.\n“Si no treballem ara, quan ho farem?”\nEl propietari de la Borda Estevet, Carlos Nascimiento, un dels empresaris més afectats per la pandèmia tenint en compte que també regenta diversos locals d’oci nocturn, ha explicat a l’Altaveu que no ha rebut cap reserva nova des que l’Executiu va anunciar les noves mesures. “Hem de ser positius, però el calendari és molt ajustat i la gent estarà més tranquil·la a casa, sense cap horari establert. La gent ja ha planificat el seu Nadal”, ha destacat.\nNascimiento, com altres companys del sector, està convençut que els casos de coronavirus s’incrementaran després de les celebracions nadalenques. De fet, i en això també coincideix amb altres empresaris, creu que, amb una correcta ventilació del local, el respecte a totes les mesures establertes i comptant amb els tests d’antígens que repartiran els comuns, el perill de contagiar-se a un restaurant no és superior al que es pot donar a un domicili particular, ja que, en el segon cas, no hi haurà ningú per controlar distàncies, limitar horaris ni imposar mascaretes.\nEl propietari de l’Arrosseria d’Andorra la Vella ha decidit abaixar la persiana i gaudir del Nadal amb la família, encara que es troba enmig d’un “infern terrible de pèrdues”.\nEl propietari de l’Arrosseria d’Andorra la Vella treu fum pels queixals. “Algú es pensa que hi ha algú que encara espera als restaurants?”, ha manifestat. La seva decisió ha estat tancar el local -de moment, només per Nadal- i gaudir de la família, encara que es troba enmig d’un “infern terrible de pèrdues”. “Aquest Nadal no hi haurà policies suficients per evitar les abraçades que es donaran. Jo he rebut tres inspeccions en un mes i sento que el meu sacrifici no val per res perquè hi ha altres sectors que no respecten les normes. Em sento el babau de la pel·lícula”, ha argumentat.\nPer últim, la previsió del restaurant Can Manel ha estat una mica més positiva. De les dates més assenyalades, només tancarà el 24 de desembre a la nit. El dinar del 25 i de l’1 de gener i el sopar de la nit de Cap d’Any si els cobrirà, encara que tampoc ha registrat un increment de les reserves ni de l’interès de la ciutadania per realitzar les seves celebracions al seu local. Per qui estigui interessat, oferirà un menú degustació.


Algèria i el Marroc, les destinacions que més han augmentat en les exportacions valencianes - País del mar\nInici / ALACANT / Algèria i el Marroc, les destinacions que més han augmentat en les exportacions valencianes\nALACANT CASTELLÓ EMPRESA NEMO PORTADA VALÈNCIA\nPublicat en\tNovembre 23, 2018, 7:39 pm\nAlgèria i el Marroc són els dos principals països de destinació de les exportacions valencianes a l’Àfrica, situant-se en 2017 com el segon i quart mercat amb major nombre d’empreses exportadores valencianes, sent Estats Units el primer i França el tercer. La Xina ocupa el cinquè lloc.\nEn el període més àlgid de la crisi internacional, de 2009 a 2013, la reculada del comerç internacional va superar el 12%, segons l’Organització Mundial del Comerç (OMC). Al País Valencià, davant l’escassa demanda interna, tant de consum com d’inversió, les empreses van sobreviure en els mercats internacionals. En aquest moment va ser quan es va produir el major increment de companyies valencianes exportadores. Es va passar de 15.274 l’any 2008 a les 22.259 en 2013, quasi 7.000 noves empreses exportadores.\nEn aquesta etapa, el pes dels mercats tradicionals de les exportacions valencianes a Europa es van reduir enormement, 10 punts, fins a situar-se en el 58,3%. El punt de mira de les empreses valencianes es va centrar en l’Amèrica Llatina i en els països asiàtics. Les vendes quasi es dupliquen en aquests anys. També als Estats Units, així com al mercat asiàtic, que va experimentar el major creixement dels últims 17 anys. La Xina va ser, amb diferència, assenyala l’informe de Caixabank i la Cambra de València, el major mercat dels productes valencians, i l‘Índia el segon. Les exportacions al Japó es van estancar. I van augmentar a Algèria, que es van triplicar, convertint-se en el primer mercat africà del País Valencià, per davant del Marroc, que va créixer però menys.\nLa recuperació econòmica, la desacceleració del ritme de creixement dels països emergents, la depreciació de l’euro i la caiguda dels preus del petroli en els mercats internacionals, van marcar la senda de les empreses fins a l’any passat. Les empreses valencianes van tornar a augmentar les seues exportacions en els mercats europeus, el 63,17% en 2017, sent Alemanya el principal receptor, superant França. El segueixen Itàlia i el Regne Unit. Fora de la UE, destaca l’increment de les vendes a Hongria, Xipre, Eslovènia i Letònia. Els mercats asiàtics segueixen tenint importància, encara que centrats en l’Índia i el sud-est: Singapur, Vietnam. La Xina manté la seua tendència a l’alça però a un ritme menor, el 4,5% de mitjana anual. Amèrica Llatina retrocedeix. “El sector valencià és el que més ha patit els problemes del mercat rus i de la Comunitat d’Estats Independents (CEI), amb una reculada mitjana anual del 12%”, asseguren els autors de l’informe.\nSegons arreplega l’informe, els mercats europeus són fonamentals per a les vendes del País Valencià, però han de seguir reduint el seu pes en el mitjà i llarg termini, ja que al 2050, sis dels deu països amb major PIB seran potències emergents, segons un informe de PwC citat pels autors. Com ha assenyalat l’economista Javier García Arenas, ara es viu una “suau desacceleració” propiciada per “els vents de cua”, que en els últims anys han generat taxes del creixement del 3%, i que gradualment aniran desapareixent.\nEl president de la Cambra de València ha ressaltat que és el moment que les empreses es posen “les piles” per a augmentar la competitivitat i aconseguir major grandària. “Únicament a través de la internacionalització, el futur serà tranquil”, ha assenyalat. El director territorial de CaixaBank ha assenyalat que l’entitat disposa des de fa més deu anys d’un model especialitzat en empreses centrat en la internacionalització.\nTots dos s’han referit a l’acord entre CaixaBank i la Cambra de València, vigent des de fa cinc anys, i pel qual s’han formalitzat operacions de finançament per valor de 1.840 milions d’euros.\nFont: El País Foto: Walid Amghar d’Unsplash\nAlgèria Amèrica Caixabank Cambra de València Eslovènia Estats Units Europa França Hongria Índia Letònia Marroc OMC País Valencià PIB productes valencians Xina Xipre


comunicat de la Xarxa Vives d'universitats en defensa del corredor mediterrani com a eix prioritari de les xarxes europees de transport. University News\ncomunicat de la Xarxa Vives d'universita..tari de les xarxes europees de transport\n1. Els territoris inclosos en el corredor mediterrani concentren actualment prop del 40% de la població de l’Estat espanyol i el 45% del seu Producte Interior Brut (PIB), a més de ser l’origen de més del 60% de les seues exportacions.\n2. Les universitats de la regió Vives representen un corredor mediterrani del coneixement, que atreu cada any més de 10.000 estudiants Erasmus, xifra només superada per 5 estats de la Unió Europea. Un pol d’educació superior i recerca d’excellència al sud d’Europa, que entre altres dades concentra 1 de cada 3 investigadors de l’Estat espanyol i la meitat de les patents en explotació per la universitat.\n3. El passat mes d’octubre de 2011, la Comissió Europea va decidir incloure el corredor mediterrani com a eix prioritari de comunicació intermodal a les xarxes europees de transport, una decisió que respon a la demanda expressada en reiterades ocasions per la societat dels territoris de parla catalana, a través d’institucions com la Xarxa Vives.\n4. En conseqüència, i davant la nova proposta del Ministeri de Foment espanyol, que demana a la Comissió la incorporació del corredor central a les xarxes europees, reiterem el nostre compromís amb el corredor mediterrani i rebutgem qualsevol decisió política que supose un entrebanc al futur del corredor.


Si dubto és que sóc, si penso és que sóc: Joana d'Arc\nGemma Sara 22 d’octubre de 2014, a les 23:17\nLa imatge és prou al·lucinada... no sabia que tenia deliris, ara la conec una mica més, tot un personatge!\nCarme Rosanas 23 d’octubre de 2014, a les 8:10\nUna bona aproximació a aquesta dona. M'agrada com l'expliques!!!\nMcAbeu 23 d’octubre de 2014, a les 8:49\nA mi també m'agrada com l'expliques Aconseguir el que va aconseguir no era feina fàcil, amb veus o sense.\nxavier pujol 23 d’octubre de 2014, a les 9:04\nL'Església i els tribunals de (in) Justícia van donar mostres d'una crueltat immensa.\nMalauradament en alguns llocs encara perduren.\nSílvia 23 d’octubre de 2014, a les 13:10\nUau, pell de gallina!! M'agrada molt la frase final, hi ha coses que el foc no pot cremar.\nGarbí24 23 d’octubre de 2014, a les 13:53\nEl foc la va fer eterna....,,\nM. Roser 23 d’octubre de 2014, a les 20:52\nSuposo que era una mica visionaria pels temps que corrien...És clar que la política, sempre ha estat complicada!\nUnknown 23 d’octubre de 2014, a les 21:00\nQuantes persones avançades a la seva època van patir un final trist. Ens l'has fet reviure.\nGlo.Bos.blog 24 d’octubre de 2014, a les 1:30\nLa donzella d'Orleans. Un personatge interessant, amb ombres i clarobscurs.\nUna dona il·luminada. I molt valenta.\nElfreelang 25 d’octubre de 2014, a les 15:29\nmoltes gràcies !!!!!!!!\nrits 26 d’octubre de 2014, a les 11:02\nUn personatge que certament, no es va cremar sinó que va cremar per ser recordada.\nRafel 1 de novembre de 2014, a les 19:29\nMolt bona l'anàlisi psiquiàtrica, apropa molt la Joana als nostres temps.\nAlfredRussel 2 de novembre de 2014, a les 19:37\nM'agrada molt com ho has contat. Una visió molt humana.\nmontse 4 de novembre de 2014, a les 12:09\nMagnífic aquest relat amb un final que dóna vida a la valentia de totes les dones.


9:55 am - Saturday, 15 August 2020\nPuig diu que “federar és unir” i afirma que “l’Espanya de la uniformització no existeix”\nPuig: "la Constitució marca clarament quina és la realitat d'Espanya, una realitat diversa i plural".\nEl president de la Generalitat, Ximo Puig, ha insistit en la seua defensa que “federar és unir” i, per açò, ha assenyalat que no entén que problema hi ha amb esta proposta de model territorial. “L’Espanya de la uniformització no existeix i la Constitució marca clarament quina és la realitat d’Espanya, una realitat diversa i plural”, ha apuntat.\nPuig, abans de participar en el XXI Congrés Estatal del voluntariat, s’ha referit així preguntat per les crítiques al discurs que va pronunciar en l’acte pel dia de la Constitució celebrat al Teatre Principal d’Alacant, en què va apostar pel federalisme enfront del secessionisme i centralisme i que va portar el president de la Diputació, Carlos Mazón a no aplaudir en protesta per la proposta.\nSobre el tema, ha assenyalat que no entén el malestar i ha assenyalat que la Constitució “parla de nacionalitats i regions” i “per tant, eixe és l’espai institucional que expressa realment el que és la verdadera Espanya, que és una Espanya diversa i plural”.\nEn eixe sentit, ha aclarit que està en contra tant de “la recentralització” i com de l'”independentisme” i ha destacat que el model “federalitzant” que planteja “està present a molts països d’Europa que funcionen extraordinàriament bé”.\nPer açò, ha apuntat que cal “avançar en un espai de trobada que pot estar associat a idees que estan presents a molts països d’Europa sempre desenvolupant el nostre model propi”.\nEn esta línia, també s’ha referit a les paraules del primer secretari del PSC, Miquel Iceta, en les quals va afirmar que a Espanya hi ha huit nacionalitats i ha apuntat que la Comunitat Valenciana és “una nacionalitat històrica com estableix l’Estatut”.\n“La Constitució parla de nacionalitats i regions i, per tant, eixe és l’espai institucional que expressa realment el que és la verdadera Espanya, que és una Espanya diversa i plural”, ha assenyalat.\nEn eixe sentit, ha insistit que “l’Espanya de la uniformització no existeix” i, per tant, el que sí existeix és “la voluntat de viure junts, nacionalitats i regions diferents, amb un esperit que ens uneix, la Constitució”.\nAixí, ha recalcat el model territorial que propugna és el que tenen països avançats com Alemanya o el Canadà i l’objectiu és “buscar espais comuns per a les comunitats autònomes per a treballar en cooperació”. “Cal llegir bé la Constitució i buscar solucions per a avançar i aprofundir en l’Estat de les autonomies. Federar és unir, no sé on està el problema”, ha postil·lat.\nPrevious article‘Dolor i gloria’ de Pedro Almodóvar i Antonio Banderas, nominats als Globus d’Or\nNext articleUna ambulància atropella un vianant que va creuar per un lloc indegut


Atrapen dos lladres d'una banda que robava en una casa de Palamós - El Gerió Digital\nEls Mossos d'Esquadra i la Policia Local busquen dos delinqüents més, que van fugir en direcció a la platja\nDijous, 11 de juliol de 2013 18:39h\nEls Mossos d'Esquadra i Policia Local de Palamós (Baix Empordà) han detingut dos lladres que formaven part d'una banda que robava en una casa de la població. Dijous passat, els agents van rebre l'avís que uns lladres estaven robant en un habitatge situat al carrer de la Fosca.\nPatrulles dels dos cossos policials van arribar ràpidament a la casa i van veure, aparcat davant, un home al costat d'un cotxe amb el maleter obert, com si esperés carregar alguna cosa. Al jardí de la casa hi van veure tres homes més que, quan es van adonar que hi havia els agents, van arrencar a córrer en direcció a la platja. Dos van escapar i els altres dos han quedat en llibertat després de passar a disposició judicial.\nEls detinguts són dos veïns de Salt (Gironès), de 22 i 24 anys i de nacionalitat marroquina. Els dos joves, un dels quals té antecdents, van passar a disposició judicial com a suposats autors d'un delicte de robatori amb força a l'interior de domicili en grau de temptativa i van quedar en llibertat provisional.\nEl dia 4, els policies van rebre l'avís que s'estava produint un possible robatori en una casa situada a la carretera de la Fosca. Patrulles dels dos cossos policials es van adreçar ràpidament al lloc. En arribar-hi, els agents van localitzar un home al costat d'un cotxe i amb el maleter obert.\nMentre els policies intentaven aclarir què hi feia aquell home davant la casa, van veure que al jardí de la finca hi havia tres homes amagats. Els lladres, en veure les patrulles, van fugir corrents en direcció a la platja.\nEls agents van poder interceptar un dels fugitius i el van detenir, juntament amb l'home que esperava al costat del cotxe. A més, van comprovar que els quatre homes estaven robant dins la casa. La investigació continua oberta i centrada en la localització dels dos fugitius.


DONES AL MARROC I "DE LES BOMBES A L'EXILI", NOVES MOSTRES A LA SALA AIFOS. VEU Revista cultural de la Universitat d'Alacant\nDONES AL MARROC I "DE LES BOMBES A L'EXILI", NOVES MOSTRES A LA SALA AIFOS\nEl dimecres 22 de novembre s'obrin al públic, a la sala Aifos de la UA, dos noves exposicions fotogràfiques: "Mil i un rostres: dones i desenvolupament al Marroc" i "De les bombes a l'exili. Els últims mesos de la Guerra Civil a la Comunitat Valenciana". La mostra de les dones marroquines s'exhibirà fins al 20 de desembre, i "De les bombes a l'exili" romandrà fins al 30 de novembre.\nLa primera mostra, organitzada per Entrepobles i la ONG marroquina Al-Mahron, amb la col·laboració del Vicerectorat d'Extensió Universitària de la UA, recull les fotografies de Leonor Miró sobre les dones de la província de Tetuán i les localitats de Fnideq i M'diq. Segons explica Miró, la mostra "sorgeix arran d'un projecte d'Entrepobles de fer un documental sobre el Centre de Dones de Fnideq, amb el suport de Al-Mahron, per a mostrar la situació de la dona al nord del Marroc, i, alhora, es planteja un treball fotogràfic paral·lel. Hem cercat la comprensió sobre les dones marroquines, no com a víctimes, sinó com a motors del canvi del país".\nL'exposició recull prop de 50 imatges de dones procedents tant de zones rurals com urbanes, d'edats i cultures diferents, en situacions de treball domèstic, de relacions familiars, associatives, de treballs assalariats i a l'escola. "Hem intentat, dins de les nostres limitacions ―afirma Miró― que estiguen representades dones de tot tipus, dones que estan alfabetitzant-se i altres que encara estan en procés de reflexió sobre la situació de la dona". "El que ens diu la nostra experiència ―continua― és que encara pesa molt l'entorn cultural i religiós i encara que hi ha dones que han reflexionat, el camí és lent i difícil".\nQuant al Centre de Dones de Fnideq, el treball que s'està realitzant tant en el camp formatiu com de suport a les dones maltractades contribueix a solucionar els problemes quotidians de les dones de la zona. "El que s'està fent és alfabetitzar i capacitar, donar a les dones les eines necessàries per a treballar i millorar: cursos de castellà, d'informàtica... També és un centre d'escolta per a dones maltractades, que intenta resoldre els seus problemes mitjançant suport jurídic, psicològic, etc.".\nLeonor Miró és fotògrafa i cineasta. Els seus treballs en col·laboració amb Entrepobles cerquen mostrar la quotidianitat, les expectatives i els desitjos de les dones que, en diferents contextos i àmbits geogràfics, estan contribuint a la construcció de noves societats.\nEl desastre de la Guerra Civil\n'De les bombes a l'exili' és una mostra fotogràfica, realitzada pel Centre d'Estudis i Investigacions Comarcals Alfons el Vell, que inclou un recorregut sobre els desastres produïts durant els últims mesos de la Guerra Civil al País Valencià. Des de les Balears, a partir del 1937, l'Aviazione Legionaria Italiana, la Legión Cóndor i l'aviació rebel, maniobraren per destruir totes les infraestructures possibles i també per desmoralitzar la població civil. Bombardejaren sense contemplacionis ciutats i objectius civils. Les ciutats de València, Gandia o Alacant van patir dramàticament aquests atacs sense escrúpols.\nEn el marc de la mostra, es realitzarà el 27 de novembre, a les 18 hores a la sala Aifos, la conferència De les bombes a l'exili, a càrrec de Eladi Mainar Cabanes.\nFullet: Mil rostres\nFullet. De les bombes a l'exili


Ferit crític un motorista de 71 anys en un accident a Tossa - Diari de Girona\nFerit crític un motorista de 71 anys en un accident a Tossa\nEl sinistre va tenir lloc a la GI-682, que va quedar tallada en els dos sentits de la marxa durant més d´una hora\neva batlle tossa de mar 06.05.2017 | 07:21\nFerit crític un motorista de 71 anys en un accident a Tossa Marc Martí\nUn motorista de 71 anys va resultar ferit crític ahir en un accident de trànsit a Tossa de Mar. Va tenir lloc pels volts de les dotze del migdia al quilòmetre 20 de la carretera GI-682, quan, per causes que els Mossos d´Esquadra investiguen, l´home es va accidentar tot sol.\nLa víctima va ser traslladada en estat crític cap a l'hospital Josep Trueta de Girona en l'helicòpter medicalitzat del SEM. El sinistre viari va obligar a tallar la carretera durant més d'una hora. Al lloc dels fets hi van actuar el SEM amb una ambulància, la Policia Local de Tossa, dues dotacions dels Bombers i els Mossos d'Esquadra amb tres patrulles. L'home es trobava ahir ingressat a Urgències de l'hospital Josep Trueta i el seu estat era de gravetat, segons fonts del centre sanitari.


Maig | 2008 | IGUALADA HOQUEI CLUB | Pàgina 2\nENTRENAMENTS I REVISIONS\nPublicat el 20 Maig 2008 per ihc\nLa plantilla del primer equip del PROINOSA Igualada ha tornat a començar aquest dilluns una altra setmana de treball amb 4 sessions previstes. Es mantindràn dos entrenaments físics i dos de pista. El d’aquest dilluns ha estat eminentment físic. Els … Continua llegint →\nMARÍN: TINC GANES DE TORNAR A COMENÇAR JA\nPublicat el 19 Maig 2008 per ihc\nEl PROINOSA Igualada tindrà la pròxima temporada 3 cares noves, Balagué, Pelícano i Creus, però en realitat és com si presentés 5 fitxatges en global. I és que a més de les noves incorporacions pròpiament dites es poden considerar fitxatges , i a … Continua llegint →\nLL. TOMÀS: HEM DE SER MÉS EQUIP QUE MAI\nPublicat el 17 Maig 2008 per ihc\nEls jugadors del PROINOSA Igualada ja poden marcar amb un retulador gruixut una data del calendari. El 20 de Setembre. Serà el dia en que arrencarà la Ok LLiga 2008-2009. Un dia que els arlequinats ja voldrien que fos aquí … Continua llegint →\nBUSQUETS: ACCEPTO AMB IL.LUSIÓ QUE ARA EM TOCA PORTAR EL VESTIDOR.\nPublicat el 16 Maig 2008 per ihc\nP- Com estàs de la lesió David.? BUSQUETS- Bé, bé. Encara no al 100 %, encara noto alguna petita molestia però està seguint el procés de recuperació. No es tracta de forçar. Tenim 3 mesos per endavant. Esperem que marxi … Continua llegint →\nBALAGUÉ, CREUS i PELÍCANO. JOVES I PREPARATS\nPublicat el 15 Maig 2008 per ihc\nL’actualitat del PROINOSA Igualada HC passa aquest dijous per 3 noms. Balagué, Creus i Pelícano. La notícia del seu fitxatge per l’IHC ha estat l’estrella dels comentaris hoqueístics a la ciutat, tant al carrer com també al fòrum de la … Continua llegint →\nBALAGUÉ, CREUS I PELÍCANO. NOUS FITXATGES DEL PROINOSA IHC\nPublicat el 14 Maig 2008 per ihc\nEl PRONOSA Igualada HC ha confirmat avui oficialment els fitxatges d’Albert Balagué, Jordi Creus i Raül Pelícano, per la pròxima temporada. L’IHC ha donat oficialitat a aquestes incorporacions just quan la temporada pels equips implicats pràcticament ja s’ha acabat. La presentació oficial dels tres … Continua llegint →\nNAVARRO: HI HA UNA BONA BASE PER LA TEMPORADA QUE VÉ\nPublicat el 13 Maig 2008 per ihc\nSi algún jugador ha meravellat amb les seves actuacions aquesta temporada, amb la seva rapidesa, el seu canvi de ritme, els seus slaloms.. aquest ha estat Marc Navarro. El defensa barceloní s’ha guanyat a pols el renom de Màgic amb algunes … Continua llegint →\nTON BALIU: ENCARA SOC JÚNIOR. VAIG APRENENT DELS ALTRES I A VEURE FINS ON PUC ARRIBAR\nPublicat el 11 Maig 2008 per ihc\nLa Final Four que s’ha disputat aquest cap de setmana a Barcelona i que ha acabat amb la 18ena Copa d’Europa pel FC Barcelona, ha servit també per revaloritzar els 3 partits , els 3 ajustadíssims partits, jugats per l’IHC … Continua llegint →\nEDU: EL NOSTRE CAMÍ ÉS JUGAR COM UN EQUIP\nPublicat el 10 Maig 2008 per ihc\nEl PROINOSA Igualada segueix amb atenció la disputa aquest cap de setmana de la Final Four de la Copa d’Europa entre d’altres coses pels anuncis reiterats del CERH d’introduir canvis en l’actual estructura de competició. En el màxim organisme de … Continua llegint →\nJ.CARLES: ESTIC ORGULLÓS DE l’HOQUEI QUE VAM FER AL PLAY-OFF\nPublicat el 9 Maig 2008 per ihc\nP-Joan, parlem d’entrada dels últims 3 partits de la temporada contra el FC Barcelona. J.CARLES- Doncs, crec que el Barça a més del potencial que té va haver d’estar molt encertat o fins i tot amb sort per poder-nos guanyar. … Continua llegint →


Serrallonga 1640: EL DON JOAN DE SERRALLONGA DE JOSEP CUCHY (1)\nCromolitografia per a l'edició Don Joan de Serrallonga de l'editorial\nViuda de Pedro Font (1895)\nCaricatura de Josep Cuchy.\nCromolitografia per a una novel·la d'Álvaro Carrillo.\nJosep Cuchy Arnau (Arecibo, 1857-Barcelona,1925) va ser un pintor i il·lustrador porto-riqueny que pintà el gènere costumista i el retrat. Fou director de l’Enciclopèdia il·lustrada Seguí.\nDesprés de passar per Madrid, el 1887 es va instal·lar a Barcelona i aquí participa en diferents mostres d’art i també va treballar per a diferents editorials, com autor d’il·lustracions que posteriorment es reproduirien en cromolitografies incorporades en molts llibres.\nD’aquest període és el seu treball per a la Casa Editorial Viuda de Pedro Font , que l’any 1895 reeditaria les novel·les de Víctor Balaguer amb una edició de luxe que incorporava les primeres làmines en color sobre el bandoler.\nEntre d’altre autors hi apareixen cromolitografies de Josep Cuchy.


Edición del jueves, 10 abril 1997, página 9 - Hemeroteca - Lavanguardia.es\nEdición del jueves, 10 abril 1997, página 9\nPATERNITAT-FlCCló: El 50% deIs joves voldna tenir das fills. perA la mitjana d’ingressos setmanals entre els que treballen és de 23000 pres. HÉCTOR A DELL, 24 anys, poetaveu de l’AssocM ció d’Objectors de Consclincia (AOC) Mantenim una mena de compromis amb aquelis valors que gran part de la socletat creu perduts 1, alhora, intentem buscar un espai que ens ompli personaiment, per exemple en el món assoclatiu. En aquest camp solem ser bastant ldeológics, sentim molt el que fem, som responsables ac tius, estem ben preparats 1 també sabem escoltar. JOSEP RULL, 28 anys, secretan qeneral de la Joventut Nacionalista de Catalunya (JNC) Som la generació perplexitat, perqué tots els re ferents de la resta han calqut o estan desaparel xent. No hem heretat valors ¡ els beni de fabricar. Hem de maldar per construir objectius propis, di fícils de bastir, ja que la comoditat du a la rutina, i a una situacló de normalltat aparent. Com a na cionalista, crec que hauriem d’assumir el gran ob jectiu de l’alllberament nacional, superar la mdi feréncia ¡ ser la qeneracló liibertat. MIQUEL MARTÍN, 27 anys, escriptor Som l’últlma generacló del desencant, esperávem bastant de tot 1 després hcm vist que era enga nyós. Hem passat d’una época desplendor a una altra de frustradA. Fa anys, les perspectives eren molt bones, peró la realitat és que molts hem aca bat d’estudjar, no tenim tema ¡ depenem deis al tres. Som una colla de borregos, tots plegats... OUlM GIL, 25 anys, de PutPut Cornunicacions Ho sento. Observo el meu entorn generacional 1 no hi trobo denominadors comuns. Sóc un incons clent? Sóc un desinteqrat? O pertanyo sense sa ber-ho a una generació inconscient ¡ desintegra da? “Envíanos tus respuestas y recibirás GRATIS un recopilatorio de qrandes éxitos versionados, remezclados y remasterizados”. Potser aixó és el que mediátlcament volen que siguem: versions actualltzades, remescies mixturltzades i repro duccions digitaiitzades de tópics del passat (que en el seu dia també van ser inventats), ALEX GWREU, 25 anys Dlssenyadar qrátic És una generadA conformista, la del Work, Con sume and Die. La generadA del ministeri els tun cionaris. Tot els sembla bé. L’aspiració de la gran majorla és casar-se com abans millor ¡ començar a pagar la hipoteca del pis. CRISTINA CASADESÚS. 22 anys. Portaveu del Bloc d’Estudiants lndependentistes No som una generadA gaire llultadora. La socie tat no té uns motius clars d’injusticla contra els quals lluitar. 1 a la unlversitat la gent només es mou davant probiemes molt concrets. Els que creuen en alguna cosa s’associen en orqanitza cions per compartir les seves inquietuds. Peró es tem rnolt absorbits pels nous plans d’estudi ¡ no queda temps per a la realitzacló personal. NATXO TARRÉS, 22 anys. Cantant deis Gossos Dins el que és socialment oprimit, es busquen al ternatives molt relacionades amb les llibertats In dividuals. Com a joves, som rebels per naturalesa, 1 reivindiquem coses más existencials. Com a avantatge, tenim un sistema que, tot ¡ que no to lera certes coses, dóna prou Joc per moure’s, des de la lnsubmissló al sexe lliure o a les noves ten déncies musicals. Cal buscar la toleráncia lles di ferents fórmules per subsistir 1 adaptar-se al sis tema. Aquesta hauría de ser l’esquerra actual. ARACELI SEGARRA, 27 anys. AlpInista 1 primera dona a pujar rverest Som una generació afortunada. PrImer, perqué vam tenir la sort de veure com mona Franco ¡ s’o brla una etapa de democrácia 1 llibertat, D’áltra banda, hem anat de la má de la revolució tecnoló gica, mentre que la generació anterior a la nostra s’ha hagut de reciclar ¡ acostumar-se als avenços. No hem passat cap guerra, no hem patit fam... És cert que hi ha problemes, peró hi ha más coses a favor. Jo em trobo molt bó a la meya generació, no la canviania per una altra. Hem tlngut sort. ELOI MARTÍN (DJ LOE) 25 anys,ilIqeI Hl ha un clixé que sAn els cabells de colors, la ro ba sintética, les arracades al cos i Internet. PerA la realitat és molt més variada. Al meu local, fins i tot el públic és molt heterogeni, Pots trobar algú arnb aquesta pinta, perA també un universitani que ve a desfogar-se. Potser la joventut d’ara no se sorprén tant de les coses com la generadA an terior, hi ha més capacltat d’acceptar novetats, ¡ és més natural. Existelx un doble flux dejoventut entre Europa 1 AfrIca. Un flux negre ascendent, ¡un flux blanc descendent. PerA, ¿lii ha gaire diferéncia entre els motius que fan emigrar els uns ¡ els altres? No. Blancs 1 negres emlgrem per idéntiques raons económlques 1 esplrltuals. Un jove de Ghana no és feliç a Ghana. Está Iligat a una economia rural de subslsténcla. Veu que el seu futur és viure com el seu pare ¡ sent la necessitat de fer un pas endavant. Un jove de Dinamarca tampoc és fellç a Dinamarca. Está iligat a una economia competitiva. Veu que el seu futur és viure com el seu pare ¡ sent la necessltat de Ver un pas endavant. L’un no pot comprar un televisor, l’altre no pot comprar un pis. L’un vol sentir-se més persona comprant. L’altre vol sentir-se más persona ajudant. Totes dues ambiclons sAn legitimes. SI alxó 4% així, ¿per qué les aportadions económiques que nodreixen les ONO serveixen només per pagar el flux de joventut blanca cap al Sud? Si quantivament és més lmportant el flux cap al Nord, caldria donar més diners a ONO africanes, 1 que els fessln servir per tramitar permisos de treball, per eliminar les pateres ¡ter venir la joventut negra en avió.;1] FINIRIES _______COM DE LA TEVA ___ __ GENERACIÓ?;0] LAUTOPIAAL’INDIVIDUALISME :n les últimes décades, la mentalltat de les generaclons juvenlls no ha deixat d’evolucionar. Els oves deis anys 60 eren utópics ¡ idealistes, antifranquistes í antireligiosos, confllctius en les re acions familiars, ¡ más amants del prestigi que deis diners. Durant els 70, perslstien els desa ords familiars en política ¡ relIgió, perA les relacions amb els LA MAJORIA BUSCA L’ÉXIT i iares van tornar-se menys autoritánies 1 más afectuoses. En ‘mmci de la translció, els ELS DINERS. oves estaven activament INDIVIDUALISTA 1 ANTEPOSA LA LLIBERTAT 1 ompromesos amb el PRIVADA A LA IGUALTAT SOCIAL :anvi social 1 polític ¡ assumien les reivin licacions democrátiques. A finals de la década, no obstant, també demostrarien que eren la ge eracló del passotisme, del rebuig del treball 1 de l’lncrement del consum de drogues. La generació deIs 90 arrossega els va lors propls de la societat consumista de la década anterior. Diuen que ás la que ha dlstrutat d’un major benestar material en la história recent, 1 que dóna prioritat a l’éxit 1 els diners per sobre del prestiqi. Que és menys rebel ¡ más individualista, ¡ que anteposa la llibertat privada a la iqualtat social, ¡ l’economla a la democrá cia. Per aixó els joves participen poc en política, ¡ només la pau ¡ la llibertat indi vidual els animen a assumlr sacrificis 1 riscos. Avul, amb tot, els valors indivi duals tendeixen a vincular-se cada cop más a una consciéncia social, ¡ l’ambicjó ¡ el yuppisme deIs 80 estan quedant arra conats. “Els nous aristócrates joves”, in dica el socióleg Enrlc Renau, “aspiren a mantenlr un equllibri, i, entre altres, se ran els qui tindran més capacltat per or ganltzar-se el temps, al contrari que els yuppies de fa deu anys”. AL LLORO yANG 09


Tina Vallès, una història del Raval - VilaWeb\nDissabte 16.04.2011 06:00\nTina Vallès, una història del Raval\nPublica la seva primera novel·la, 'Maic' (Baula) · L'autora llegeix el primer capítol per a Escriptors.TV\n'Em dic Maic, tinc vuit anys, visc al carrer del costat del quiosc i la mare busca el pare perfecte per mi.' Qui parla es el protagonista de la primera novel·la de la traductora, correctora i blocaire Tina Vallès. L'escriptora ha viscut vuit anys al barri del Raval de Barcelona (fa dos dies que ja no hi viu) i tenia el Maic real a l'escala de casa seva: 'En Maic era un nen sense estimular, amb una mare que marxava i que no sabia mai quan tornaria ni en quines condicions, i pel Maic fugir de la realitat era la millor manera de sobreviure.' El relat, marcat per un to que bascula entre la lucidesa i la fabulació, sense una engruna de sentimentalisme i amb una bona dosi de tendresa, s'ha convertit en 'Maic' (Baula). (vídeo).\nEn Maic es passa totes les tardes sol a casa, amb el seu germà disminuït a càrrec seu. Aquesta solitud li provoca uns 'remolins al melic' que sembla que l'hagin de partir per la meitat. I per fer-se passar el mal, surt a l'escala i truca la porta dels veïns. 'Era una situació dura que al final et feies teva, perquè el nen et necessitava i t'implicava en el seu problema. La nostra posició era complicada perquè no teníem prou proximitat per intervenir i això ens provocava una terrible situació d'impotència, de culpa, de necessitat de fer alguna cosa. Els veïns de l'escala vam parlar amb assistència social del barri i tot plegat, però aquesta història se'm va ficar tan a dintre que la vaig haver d'escriure.'\n'Jo escrivia contes, però la història d'en Maic era més que un conte. Vaig escriure un munt de notes en una llibreta, però no sabia com arrencar. Fins que un dia el primer capítol em va sortir a raig, vaig trobar el to i em vaig posar a escriure. Escrivia a les nits i anava construint en Maic, que primer era molt el meu veí, i que de mica en mica va ser cada vegada més un personatge. Els capítols són peces petites una mica tancades, hi ha frases que es van recollint des de l'inici i fins al final, cap personatge no té nom, només ell, i es juga amb una sèrie de repeticions molt intencionades. He construït un envoltori dolç per a una realitat amarga. Però he fugit del pamfet de denúncia i també del sentimentalisme, perquè no m'interessava fer un 'streaptese' emocional. Això és marca de la casa.'\nTina Vallès es va donar a conèixer com a narradora amb el bloc 'L'aeroplà del Raval' (2004-2007). Les seves narracions de seguida van captar l'atenció de molts lectors de la xarxa. Una selecció dels seus apunts literaris es troben recollits al llibre 'L'aeroplà del Raval' (LaBreu), el seu primer llibre publicat. Temps després de tancar L'aeroplà del Raval, al 2009, l'escriptora va obrir un altre bloc que encara manté avui, 'Ganxet sota les pedres'. Entre un bloc i un altre, Vallès va escriure la història d'en Maic.\n'En Maic no va sortir mai en els apunt de l'Aeroplà del Raval. No encaixava en el to irònic que gastava. Sí que ha sortit en un 'ganxet', parlant de 'Els adultets', que són aquests nens forçats a ser adults abans d'hora, assumint responsabilitats que no els hi toquen. Al Raval n'hi ha molts d'aquests nens, que tot el dia són al carrer, nens petits que cuiden als seus germans més petits… Aquesta situació es fa molt patent al barri. Només els filipins se'n desmarquen, perquè tenen nuclis familiars forts, i els nens d'aquí, diguem.'\nA Tina Vallès li va costar trobar editor. Li deien que si era difícil de classificar, que si era una novel·la massa breu… Fins que va ser l'editor Josep Llussà que a va anar a buscar per publicar la història. L'ha inclosa en una col·lecció de literatura juvenil, encara que possiblement no ho és. 'És un llibre que poden llegir nois de dotze a catorze anys i fer-ne una lectura determinada, però no sé si és un llibre de literatura juvenil. Tampoc tinc gaire clara la frontera, i quan veig els llibres que es proposa als joves (llibres de vampirs o plens de SMS), que són una mena de xuts d'acció sense cap mena de reflexió i que t'empenyen irremediablement cap al món de la imatge…'\n'La història d'en Maic em va canviar el to i amb la maternitat el to m'ha canviar gairebé del tot. Encara que de tant en tant surt la ironia, que és marca de la casa, però ja no protagonitza les històries. Vaig escriure la novel·la fa un parell d'anys, abans de tenir les nenes. Ara, amb la maternitat, seria incapaç d'escriure aquest relat. I encara sóc més conscient que la infantesa és una herència que arrossegues tota la vida, el pòsit que en queda et marca per sempre.'


Newsletter Escola Pia Nostra Senyora. Octubre 2017.\nEPNS NEWS n.19\n❞ La ment és com un paracaigudes,\nnomés funciona si la tenim oberta. ❞\nAlbert Einstein (1879 -1955) Físic i un dels científics més destacats del s.XX\nACTE INAUGURAL CURS ACADÈMIC\nEl proper 20 d’octubre a les 12:30h, alumnes dels primers cursos de Batxillerat i Cicles Formatius, professors, mares i pares estan convidats a l’acte d’inauguració del curs, a la sala d'actes de l'escola (Diputació 275).\nL'acte comptarà amb la presència de la Dra. Laura Borràs i Castanyer, directora de la Institució de les Lletres Catalanes.\nCal confirmar l'assistència al correu de l'escola, nostrasenyora@escolapia.cat\no trucant al telèfon 93 488 11 66\nA l'inci d'aquest curs tenim les següents activitats:\nDijous 28 de setembre: comença l'IP Club (club de debat en anglès) de 17:30 a 19h, obert a alumnes a partir de 3r d'ESO i organitzat per alumnes de 2n de Batxillerat.\nEl 5 d’octubre tindrà lloc l'acte de lliurament dels diplomes acreditatius dels exàmens de Cambridge del curs passat (PET, FCE i CAE)\nEl 16 d’octubre: 1r ESO (advanced): xerrada i concurs sobre Cultura Britànica, amb la col·laboració de Burlington Books.\nEl 17 d’octubre ens visita un grup d’alumnes i professors de l’escola St.Joseph (Châteaubourg-França) i participaran en diverses activitats en anglès i castellà juntament amb alumnes nostres de 3r d'ESO (alemany) i 1r de Batxillerat (francès).\nDel 19 al 26 d’octubre: alumnes de 4t d'ESO, Batxillerat i FP viatjaran a Sindelfingen (Alemanya) com a diplomàtics de l’ONU per participar al MUNOG (Model United Nations of Goldberg)\nNOUS ESTUDIS A L'EPNS!\nL'escola ha començat un nou cicle formatiu de grau superior d'Imatge per al diagnòstic i medicina nuclear en col·laboració amb el Grup Quiron-Salud.\nSón uns estudis amb una gran projecció professional i els imparteixen professionals sanitaris i professors de l'àrea científica de l'escola.\nLes estades pràctiques dels estudiants es faran en els hospitals i centres sanitaris del grup Quiron-Salud.\nAquest NOU cicle, juntament amb els dos existents de grau superior de Laboratori clínic i biomèdic i el grau mitjà de Cures auxiliars d'infermeria conformen una aposta de l'escola en l'FP sanitària que volem que segueixi creixent juntament amb nous cicles d'Art, disseny i publicitat de l'àrea artística de l'escola.\nPer altra banda oferim també els estudis de PPA18. Aquests estudis preparen per a presentar-se a les proves d'accés als cicles de grau superior de formació professional, d'arts plàstiques i disseny i d'ensenyaments esportius. L'alumnat pot preparar la part comuna de la prova, la part específica, o totes dues.\nSi voleu més informació consulteu els següents enllaços:\nCFGS - IMATGE PER AL DIAGNÒSTIC I MEDICINA NUCLEAR (P.A)\nPIA&GO és una proposta d’energia solidària d’Escola Pia de Catalunya que neix de la voluntat de crear una comunitat de persones interessades en fer que un hàbit saludable com és l’ exercici físic sigui també un motor per promoure accions solidàries. Una energia que es quantifiqui amb la suma dels kms dels participants, i s’expressi en activitats obertes a tothom.\nEl nostre repte és arribar a 15.000 km i 1.000 participants en aquesta primera edició. Si l’assolim, rebrem aportacions que ens permetran executar un projecte solidari.\nSi voleu més informació, consulteu al web http://piaandgo.escolapia.cat/\nComencem nou curs i comencen també les extraescolars amb una gran varietat d'oferta: Bàsquet, Futbol Sala, Voleibol, Tennis de taula, Escacs, Percussió, Hip-hop, Ioga, Robòtica, IP Club, Anglès, Francès, Música, Teatre, Pintura, Cuina, Fotografia, Videojocs i Màgia.\nI també en tenim per a mares i pares: Cuina, Ioga i Restauració de mobles.\nSi esteu interessats i encara no us heu apuntat, podeu demanar informació al Sr. Lluís Dos Santos, enviant un email a luis.dossantos@nostrasenyora.epiaedu.cat, o bé per telèfon, trucant al 93 488 11 66, de dilluns a divendres de 17h a 19h.\nCAMPANYA RECOLLIDA ROBA\nDel 16 al 23 d’octubre participarem en una campanya de recollida de roba a benefici de Càritas. Podeu aprofitar per portar roba i sabates de totes les edats. Trobareu un espai habilitat al vestíbul de l’escola.\nComencem el dia 20 d'octubre a les 20:30h.\nTema: "Bombolles de sabó".\nFísica dels tensioactius, pel·lícules i bombolles. Les interferències de la llum. Experiències diverses. Formació de grans bombolles de sabó i estudi de les seves propietats.\nQUÈ SÓN ELS VESPRES CIENTÍFICS?\nUn aprenentatge interactiu i del tot experimental dels conceptes més clàssics i actuals de la ciència. Assequible a tothom i sense fórmules.\nGrups molt reduïts de participants en cada sessió.\nÉS NECESSARI FER INSCRIPCIÓ PRÈVIA. A la porteria us indicaran el lloc on es fa la inscripció.\nNo es poden reservar places per telèfon


La Fira de Nadal omplirà la plaça del Dr. Trueta aquest diumenge - Parets del Vallès\nPortada > Actualitat > Notícies > La Fira de Nadal omplirà la plaça del Dr. Trueta aquest diumenge\nLa Fira de Nadal omplirà la plaça del Dr. Trueta aquest diumenge\nAquest diumenge, 22 de desembre, la plaça del Dr. Trueta s'omplirà d'esperit nadalenc durant la fira que ocuparà aquest espai a partir de les 10 h.\nA la fira podrem trobar, a més de les activitats de les entitats, parades de comerç local, jocs i espectacles infantils, tió de Nadal, tallers de tions i de decoració de l'arbre de Nadal, activitats solidàries i un parc de jocs gegants, entre d'altres.\nA les 11 h es farà un espectacle de tió màgic i tió de Nadal popular per als més petits i, a les 11.30 h podrem veure la cartera reial de l'Agrupament Escolta i Guia Sant Jaume que estrena carpa i tron; l'agrupament també dinamitzarà la fira amb tallers i activitats.\nCap al migdia, a les 13 h, hi haurà un espectacle a càrrec de la Colla de Gegants, Grallers i bestiari de Parets amb el Gall i una colla convidada.\nDurant la jornada també coneixerem els guanyadors i guanyadores del concurs ParetsDTapes, celebrat durant el mes de novembre, i del certamen literari Parets Arreu del Món, tant en la modalitat de relats com de poemes.\nSorteig per participar en les carrosses de la Cavalcada dels Reis Mags\nFinalment 109 nens i nenes s'han inscrit per participar en el sorteig i poder pujar a les carrosses de Ses Majestats els Reis mags d'Orient el pròxim 5 de gener.\nEl sorteig es farà a partir de les 12.00, coincidint amb la celebració de la Fira de Nadal. El funcionament serà amb l'extracció aleatòria dels números que, per resultar guanyador/a, hauran de coincidir amb el que s’ha adjudicat quan s'ha formalitzat la inscripció a la web. A partir dels números guanyadors del sorteig, s'ompliran per ordre les carrosses de Melcior i Baltasar, amb 20 nens o nenes cadascuna.