L'ombra d'un somni: de gener 2012\nEl món dels perfums\nAvui toca la meva entrada, i com que el treball de recerca sobre olors m’ha afectat tant, m’agradaria explicar-vos una miqueta tot això dels perfums, ja que els grecs també van desenvolupar-los aplicant tot el seu art als flascons de perfum.\nEl nom de perfum ve del llatí "per" (per) i "fumare" (produir fum), i es referia a l'aroma que desprèn un fum fragant en ser cremat. El mot no prové dels romans perquè ells no tenien aquesta mena de perfum, sinó que prové d’una llengua romànica.\nJoan Coromines, un dels principals especialistes en lingüística romànica, va aclarir que aquest mot, perfum, no existia en llatí sinó que va ser creat especialment amb el significat actual. De Catalunya va arribar a França i altres països veïns, però França va esdevenir un gran exportador de perfums i va diversificar el mot d’orígens catalans a altres llengües.\nEls perfums van ser desenvolupats pels grecs, que els anomenaven ἀρώματα (aromes), i van esmerar-se especialment en aplicar el seu art a les ampolles de perfum de ceràmica, peces d’art que avui dia són molt complicades d’igualar. Van dissenyar set formes per emmagatzemar perfums i les van decorar amb animals mitològics, figures geomètriques i escenes commovedores. El flascó més conegut va ser el lekytos, una ampolla de perfum molt elegant i esvelta que va ser tan popular que per referir-se a algú poc solemne, es deia que "no tenia ni un lekytos".\nPerò no a tots els grecs els agradava el perfum; a Sòcrates concretament no li agradava gens; és més el detestava. Sòcrates deia que cap home havia de perfumar-se ja que un cop perfumats feia la mateixa olor un home lliure que un esclau.\nEls sacerdots fumigaven les seves oracions amb perfums (que feien ells mateixos) utilitzant olors fortíssims que afavorien l’elevació de l’esperit. Utilitzaven la mirra, resina de terebint, gàlban, olíban, làdan... Els olis perfumats, els ungüents i també les pintures formaven part d’un mateix ritual: molt d’hora pel dematí cada sacerdot procedia a rentar les estàtues divines aplicant-los ungüent i maquillant els propis rostres i els de les estàtues. Així creien obtenir la protecció dels déus i s’asseguraven el pas al més enllà.\nPer acabar m’agradaria mostrar-vos unes imatges dels primers flascons elaborats a Grècia.\nI fins aquí, la meva entrada!\nEspero que us hagi agradat tant com a mi. I recordeu, la màgia d’un perfum és l’essència que deixa permanentment!\nPublicat per Lorennna a 15:00\nEtiquetes de comentaris: grec, perfums\nEgina i el temple d'Afaia\nI un cop més us saluda Electra.\nAviso a navegantes: a partir d’ara us esperen unes quantes entrades sobre el viatge a Grècia que farem els de 2n de Batxi. No és per donar-vos enveja, sinó forces perquè supereu aquest dur 1r de batxillerat i arribeu a segon per poder fer aquest fabulós viatge. I aquí us anem explicant cosetes perquè quan hi aneu, ho feu amb un pas per davant.\nPer tant, jo us parlaré d’una illa anomenada Egina. Molts de vosaltres no la coneixereu, molts altres no l’haureu sentit mai anomenar, i la veritat és que jo tampoc, fins ara que m’he adonat que té moltes coses interessants. Comproveu-ho vosaltres mateixos:\nEgina és una illa que anirem a visitar els que anem a Grècia dintre de poc més de dues setmanes. I perquè tingueu una petita idea del que veurem (per no anar a l’aventura) us parlaré de l’illa i del port del Pireu que és on agafarem el ferry, que també té el seu què.\nCom podeu veure al mapa, Egina no és una illa gaire gran ni gaire coneguda, com poden ser Creta, Naxos o Lesbos. Però també té la seva part clàssica i les seves restes arqueològiques.\nEstà situada al centre del Golf Sarònic, a uns pocs metres al sud de Salamina, al nord de Poros i a l’Est d’Angistri, amb les quals formen les denominades Illes Saròniques.\nBé, ja ha arribat l’hora d’agafar el ferry i arribar a Egina a veure que trobem. Un cop allà, el primer que veiem és el port de la petita illa, que és molt pintoresc gràcies a l’ermita, les cases antigues però tradicionals, les barques de pescadors i algunes restes arqueològiques, com la columna de l’antic temple d’Apol·lo.\nAl bell centre de l’illa, al punt més alt, trobem el temple d’Afaia, des d’on podrem contemplar tota l’illa envoltada d’una aigua cristal·lina.\nEl temple d’Afaia és un dels temples del triangle sagrat, format pel Partenó, el temple de Poseidó a Súnion i el d’Afaia. El temple d’Afaia va ser un model prototip de l’estil dòric amb estructura períptera.\nCom podeu veure, sobretot els d’història de l’art, és un temple amb l’estructura típica dels temples grecs. Amb la seva majestuositat, la seva entrada hexàstila, amb els frontons amb l’escultura que s’adapta al marc arquitectònic. Als frontons hi havia escultures que representaven els déus contra els troians, fet que fa al·lusió a l’èxit dels grecs a la Guerra de Troia, en la qual fins i tot els déus participaren de part d’ells. El frontó occidental és d’estil arcaic, mentre que l’occidental és més clàssic. Això pot fer suposar que l’inici de la construcció fou en l’època arcaica i la finalització en època clàssica, a causa d’un sisme que hi va haver a l’illa.\nCom sempre, tot ell estava pintat, però no s’ha conservat a causa dels anys.\nAquest temple, com indica el seu nom, va ser dedicat a Afaia. Us explicaré el seu mite, tot i que primer cal dir que quan el van trobar, es van pensar que era un temple dedicat a Zeus perquè la perfecció i bellesa del temple el feia atribuir-ho a Zeus. O també a Atenea, perquè als frontons la imatge que predomina és la de la mateixa deessa. Però no és així, sinó que està dedicat a Afaia, la invisible. Afaia era una nimfa, mig germana d’Apol·lo i Àrtemis, que sempre era perseguida pels homes, especialment per Minos, fins que va decidir tirar-se al mar on la va atrapar la xarxa d’un pescador de l’illa d’Egina, qui també es va enamorar d’ella. Per poder fugir de tots, es va fer invisible. El temple fou construït allà on havia desaparegut.\nDoncs bé, espero que us hagi agradat la meva entrada, que us hagi semblat interessant i que hàgiu après molt perquè quan siguem allà puguem recordar el mite d’Afaia.\nMolts petons per a tots!\nPublicat per L'ombra d'un somni a 19:56\nEtiquetes de comentaris: Afaia, Egina, grec, Grècia\nAvui torno jo, Nausica, a timó d’aquest vaixell. Com bé sabeu tots, els alumnes de 2n de Batxillerat dintre de molt poquet ens dirigirem cap a terres gregues, cap un lloc on molts de nosaltres tenim ganes d’anar. Jo us faré cinc cèntims sobre un dels llocs que visitarem.\nGrècia, Ἑλλάς en grec antic, és coneguda com el país de la cultura, de l’art, de les costums antigues, del mar, dels bons menjars... És un país ple de mitologia, en el qual pots estar visitant llocs i pots sentir com si passegessis per exemple amb Atenea, a l’Acròpolis, que, com sabem, està situada al bell mig de la ciutat d’Atenes.\nL’acròpolis d’Atenes és un dels llocs més coneguts de Grècia, ja que gairebé tothom la reconeix en les fotos. Acròpolis és un terme procedent del grec i ve de akros, situat a dalt de tot, i polis, ciutat, per tant és la ciutat més alta, o la part més elevada de la ciutat. Les acròpolis, doncs, eren sobretot la part alta de totes les ciutats gregues, i estaven situades en un turó per tal de defensar-se en cas que algú els ataqués. També feien la funció de centre religiós. En el cas de l’acròpolis d’Atenes la seva situació no va impedir que al 480 aC els perses la destruïssin. Ara bé, poc més tard, Pèricles, Περικλη̂ς, va manar la reconstrucció perquè així fos un símbol de la grandesa en aquell moment d’Atenes.\nSobre l’Acròpolis un del nostres companys de l’any passat ens va fer una entrada magnífica on ens explica més detalladament tot el que veurem a Atenes. En canvi, jo avui us explicaré algunes de les curiositats potser són menys conegudes.\nTothom ha sentit parlar del Partenó alguna vegada, però sabeu per què s’anomena així? En grec Παρθένος Ἀθηνᾶ significa: Παρθένοςà verge i Ἀθηνᾶ à Atenea, la deessa de la saviesa i de l’estratègia en les guerres. Per tant, el Partenó és el temple dedicat a Atenea Verge.\nD’altra banda, el temple que hi ha costat és l’Erecteon, en grec Eρέχθειον. I s’anomena així perquè és el temple d’Erecteu. Sabeu qui és aquest individu?\nErecteu era el fill d’Atena. I ara us preguntareu: Com pot ser que Atenea tingués un fill si era verge?\nDoncs bé, resulta que aquesta deessa un dia va anar a encarregar-li unes armes al déu ferrer Hefest i aquest es va enamorar d’ella. Hefest va voler violar-la però ella es va negar perquè no volia perdre la seva virginitat. Mentre Hefest l’estava forçant va ejacular sobre la cuixa d’Atena. Llavors aquesta va agafar un floc de llana que tenia, es va netejar la cuixa i va llançar el floc a terra. D’allà poc després va néixer Erecteu, del contacte del semen amb el terra. Atenea va agafar el seu fill i el va ficar dins d’una cistella i el va donar a Pàndrosos, que era la filla de Cècrops, per tal que aquesta el mantingués en secret com si fos el seu fill. Però les germanes de Pàndrosos tenien molta curiositat i van obrir la cistella. Dintre de la cistella estava el nen amb una serp que les va atacar i les va matar.\nDesprés Erecteu va ser educat en el temple de la deessa Atena (la seva mare) a l’acròpolis i més tard va ser rei d’Atenes.\nI per acabar us parlaré de l’olivera on, m’ha dit la Laura, ens farem la foto de grup prescriptiva. Aquesta olivera s’anomena l’olivera d’Atenea. I sabeu per què està aquí situada? Doncs bé, quan Zeus va prometre l’Àtica aquell déu que li atorgués el bé més gran, diversos déus van intentar aconseguir el patronatge de la ciutat. Finalment la disputa va ser entre Posidó, el déu de les aigües i els mars, i Atenea. Posidó va clavar el seu trident en una roca al costat del pòrtic i va fer brollar una font d’aigua salada, mentre que Atena va plantar una olivera. Llavors Cècrops i els tribunals dels déus van donar-li la victòria a Atena.\nI ara ja podeu imaginar-vos per què la ciutat d’Atenes es denomina així, en honor a la deessa.\nPer últim us vull parlar del temple de Niké Àptera, (de νική victòria, ἀ-πτερός sense ales). Van construir aquest temple després del tractat de pau que va signar Càl·lias amb els perses i amb el qual es va posar fi a les guerres Mèdiques. Per això li van posar aquest nom, per tal que la victòria quedés atrapada en aquest temple i d’aquesta manera la victòria mai marxés de la ciutat.\nEspero que us hagi agradat la meva entrada i quan aneu a l’acròpolis us en recordeu de tot el que us he explicat.\nPublicat per Nausica a 14:28\nEtiquetes de comentaris: acròpolis, grec, Grècia, mitologia\nΦύνεας και Φέρβ\nSóc Lycaon i avui us porto una entrada una mica diferent del que esteu acostumats (sóc una rara avis, però això ja ho sabieu, oi?)\nQuants de vosaltres no coneixeu una sèrie de dibuixos animats anomenada "Phineas i Ferb"? Suposo que si més no uns quants de vosaltres n'haureu sentit a parlar.\nDoncs bé, us presento aquí a un a qui encanten aquests dibuixos; de fet puc "presumir" d'haver-la vist quasi bé sencera, i avui he vingut a l'Ombra d'un somni per ensenyar-vos que fins i tot en aquesta sèrie del conegut canal de televisió "Disney Channel" podeu trobar referències clàssiques que potser quan ets petit no reconeixes, però que ara nosaltres, amb el bagatge que portem a l'esquena, detectaríem a qualsevol lloc.\nEn un capítol, per exemple, els germans Phineas i Ferb munten tota una carrera de carros a l'estil de l'antiga Roma, però util·litzant cavalls mecanitzats.\nDoncs bé, aquest capítol, anomenat "Cursa a Grècia", té unes quantes referències simbòliques que a mi em van fer força gràcia en veure-les.\nMireu el carro que li fan a la seva germana Candace. Us sona la seva cara?\nI cap al final del capítol ens visita un personatge encara més mític, segur que sabreu de seguida qui és.\nNo és gaire difícil, eh?\nI per finalitzar, us posaré una cançó que apareix en un capítol especial, explicant el que s'ha de fer per aprofitar el temps. Endevineu com es diu la cançó?\nI fins aquí la meva petita aportació a L'ombra d'un somni. Espero que us hagi agradat i que l'hàgiu gaudit tant com ho he fet jo.\nI recordeu el que va dir en Ferb per concloure un capítol:\n"Per cert, els gladiadors eren romans, no grecs"\nPublicat per Lycaon (Okami) a 22:05\nEtiquetes de comentaris: disney, grec, llatí, pervivència, phineas i ferb\nQue ja et fas gran!\nAmb tanta ansietat com nosaltres esperaven els nens i nenes romans a celebrar els 18 anys? Amb tanta il·lusió i rapidesa volien sermajors d’edat? Què creieu, que sí o que no?\nDoncs jo avui, dia 22 de gener del 2012, en un dia molt especial per a mi, us explicaré com celebraven la majoria d’edat els nens dels nostres avantpassats.\nPrimerament us diré que és un dia especial per a mi, ja que avui faig 18 anys i passo a ser major d’edat a la nostra societat. Amb 18 anys el nostre país et concedeix votar i treure’t el carnet de cotxe, entre d’altres coses.\nEn canvi a l’època romana no era així. Els nens quan feien el pas de ser menors d’edat a ser majors d’edat era quan es treien la toga paetexta i es posaven la toga viril. Aquest acte constituïa la majoria d’edat per al nen, el pas a ser ciutadà, ja que podien participar en l’exèrcit per defensar el poble romà, i les famílies ho celebraven amb una gran festa. Aquest fet es produïa sobre els 16 o 17 anys, ja que en aquesta edat ja es creia que el noi era un home i fins i tot es podia casar.\nCom ja sabem, a l’època romana hi havia classes socials molt diferenciades. En el cas dels més rics, quan els fills es convertien en majors d’edat podien continuar estudiant amb professors de gramàtica i aprenien els grans clàssics i la mitologia. En canvi els més pobres treballaven, sovint amb els pares, que eren els que els ensenyaven l’ofici que tenien marcat des que naixien.\nLa majoria d’edat de les nenes era molt diferent. Una nena era major d’edat quan es casava. Normalment el casament d’una noia era sobre els 13 anys. Com la dona no tenia cap paper política la vida romana, al casar-se passava a dependre del seu marit.\nLes dones d’un alt poder adquisitiu quan es casaven podien seguir estudiant, però la seva educació consistia en l’aprenentatge de cultura d’entreteniment, com cant i dansa.\nAixí doncs, podeu veure que arribar als 18 o a la majoria d'edat tenia un valor molt diferent entre els romans, tot i que, com nosaltres, també ho celebraven amb una gran festa. Potser, però, les nostres celebracions són més “guais” o almenys més entretingudes...\nAra bé...i els grecs? d'ells potser us parlarà algun company meu. Mentrestant, aquí us escric la cançó de l’aniversari feliç en grec modern, perquè me la pugeu cantar.\nNα ζήσεις Anna και Χρονια Πολλά\nμεγάλη να γίνεις με άσπρα μαλλιά,\nκαι όλοι να λένε να μιασοφός!\nQue compleixis Anna molts anys més\nFins que siguis gran i amb cabell blanc\nQue pertot arreu escampis la llum del\nI que tots diguin: Aquí hi ha un savi!\nPublicat per Nyx a 22:35\nEtiquetes de comentaris: aniversari, llatí\nAvui tenim una entrada que se surt una mica de la línia de les habituals, especialment perquè està escrita en castellà, cosa que no entra dins dels criteris de funcionament d'aquest bloc. Ara bé, que sigui publicada està sobradament justificat, com podreu entendre quan comenceu a llegir-la.\nL'autora és l'Andrea Gamo i el que ens ofereix és un fragment del seu treball de recerca, que grosso modo consisteix en l'explicació i aplicació del procés de redacció d'un llibre. L'argument principal és el viatge (us sona) d'uns personatges a través de moments claus de la història. I a Roma un d'aquest fou l'assassinat de Cèsar.\nDoncs, això és el que teniu a continuació: una versió novel·lada de l'assassinat del gran Juli Cèsar.\nGaudiu del relat!\nUno de los hombres estaba en medio del grupo y proclamaba sus pensamientos con total libertad, como sus intenciones. –¡Debemos detenerlo! Lleva demasiado tiempo en el poder y cree que merece ser tratado como un rey. ¿Quién es él para merecer tal derecho? Nos libramos de los inútiles reyes, decidimos dejar atrás la monarquía porque estábamos hartos de estar sometidos a los caprichos de una sola persona. ¿Qué diferencia hay entre eso y lo que es él? El espíritu de la república está muriendo, y el César es su verdugo. ¡Ya es suficiente!Los hombres se miraron nerviosos, pero asintiendo con sus cabezas. Otros, no lo tenían en absoluto tan claro. -¿Y qué propones, Casio, matarlo?Éste dibujó en su cara una sonrisa que a Anabelle le pareció diabólica, pero no contestó, pues otro hombre lo hizo por él.-Sí, eso es lo que planeamos, es lo que él merece. Su autoridad ha llegado demasiado lejos. Un año, a lo sumo dos, ese era el tiempo que debía asumir el poder. ¡Y lleva 5 años imponiendo su voluntad!\nAnabelle recordó lo que había estudiado sobre César, y lo que sabía sobre Brutus. Lo cierto, es que se decía que éste era hijo biológico de César y de su querida Servilia. Si eso era cierto, el odio de Brutus estaría justificado, pues no había sido reconocido como hijo. Pero suponía que había algo más. Y ese algo era que el tutor de Brutus fue un reconocido enemigo de César, Catón. Y, para empeorar aún más la situación, corría el rumor de que era Casio, su cuñado, quién lo había convencido de que la voluntad de César era proclamarse rey, cosa que Brutus, como republicano, no podía tolerar. Entonces, ¿era Brutus víctima de las mentiras de quienes lo rodeaban?Eso era precisamente lo que el anciano sospechaba. Por eso, intentaba hacer ver a Brutus lo imprudente de sus planes.Pero éste estaba convencido, quizás cegado, pues dando la espalda al anciano, levantó su puño en alto y gritó: -¡Gaius Iulius Caesar es su nombre! No temo a decirlo, la culpa no me pesa, pues mi mayor deber es con el pueblo de Roma, y lo mejor para éste es que el César muera.\nAnabelle sabía que era un error, que no debía haberse separado de Kian, pero su curiosidad la llevó a seguir a aquellos hombres hasta la casa del César.El dictador se había negado a asistir al Senado, pues su esposa, Calpurnia, había soñado su muerte y le había suplicado que no saliera de casa, pero los conjurados habían enviado a Brutus, el hombre en el que más confiaba, para convencerlo de que les acompañase en su asamblea. Poco después, un hombre elegantemente vestido salió, seguido de los hombres que planeaban su muerte. Anabelle quedó admirada de su porte majestuosa, de su elegancia y de la sensación de grandeza que transmitía el hombre, sin lugar a dudas, era Julio César.\nCaminaron por las calles de Roma, de camino al senado. Hubo un momento, mientras paseaban por el foro, en el que se cruzaron con un hombre, Espúrina, lo llamó uno de los presentes, quién miró al César con tristeza.Éste le sonrió, con burla, inconsciente de lo que el futuro le tenía preparado y le recordó unas palabras que el adivino le había dicho tiempo atrás. –Los idus han llegado.\nAnabelle escuchó como el hombre le respondía, pero sus palabras no fueron escuchadas por el César, quien ya continuaba su camino seguido por su séquito de desleales compañeros.Y cuando llegaron a las puertas del senado el caos estalló.Uno de los conjurados, Tulio Cimbro, le suplicó el perdón por los crímenes de su hermano. Aprovechando que éste lo tenía sujeto por la toga, los demás hombres se cernieron sobre el orgulloso dictador.Anabelle intentó contener las lágrimas cuando vio al César rodeado. Los conjurados se abalanzaron sobre él, sin previo aviso, asestándole puñalada tras puñalada.Observó también, como los ojos del dictador reflejaban su incredulidad. susurró al ver entre sus asesinos a su hijo Brutus.\nPero no derramó ninguna lágrima, no profirió ningún grito, pues había sido glorioso en vida, y pensaba serlo hasta el momento de su muerte. El César, sumido cada vez más por la debilidad que precede a la muerte, cogió el extremo de su toga, y se cubrió el rostro con ella, antes de caer a los pies de la estatua de Pompeyo dónde los traidores continuaron asestándole puñaladas, hasta sumar veintitrés.Cuando toda vida abandonó el cuerpo de, hasta ese momento, la figura más poderosa del mundo, los asesinos se alejaron, dejando el cuerpo allí, despreciando al hombre que tanto había dado al pueblo romano, al hombre que sería recordado para toda la historia.\nPublicat per Gal·la a 16:03\nEtiquetes de comentaris: Cèsar, llatí, recreacions\nParlen de nosaltres.. a la XTEC!\nPoc ens pensàvem quan vam iniciar el somni, o la seva ombra, el camí que encetàvem. No ens adonàvem de la molta feina, de les hores robades al son per al somni. Ni podíem imaginar que això no quedaria, com tantes bones intencions, guardat en el un calaix... I recordo els primers comentaris: “Has posat tu soleta els gadgets? del Sergi, o el “que xulo” de l’Anabel, o el “falta un comptador” de l’Anaïs, i el “quin nom més bonic” del Sergio. I els dels altres, que s’ho prenien de broma o amb escepticisme una mica mandrós. “Ara hem de fer això?” “Ui, sí, el bloc... fa més que no m’hi passo”.\nPerò poc a poc, amb els esforços de tots va passar el primer trimestre, les primeres entrades, i després els de segon també van dir la seva. (Bé, tots després, menys l’Àlex que hi va ser des del principi)\nVan marxar uns, van entrar uns altres, i ara fa tot just un trimestre que els alumnes de primer hi participeu, amb força reticència –costa fer-se teu un fill que no has vist néixer-. Comentaris? “Ui, si no sabem mai què posar!” “Si jo ja me’l miro però no sé que dir.” Sí, comentar és l’activitat lliure i costa, sempre costa quan anem massa atrafegats. Ja sabeu que és l’únic retret que us puc fer. Per sort no a tots!\nI amb tot això, hi ha hagut moment difícils, d’esgotament i desencís, ganes d’engegar-ho tot a rodar i tornar a les activitats de sempre...Però sempre alguna ombra m’ha recordat que valia la pena, que les nostres hores estaven ben emprades, que estàvem orgullosos de la nostra creació, del nostre projecte comú, de tirar endavant L’ombra d’un somni.\nTambé hi ha hagut moments dolços, com al setembre que quedàvem finalistes dels Premis Blocs de Catalunya 2011. I ara tenim un nou moment dolç perquè la nostra experiència ha estat publicada per la Xarxa Telemàtica Educativa de Catalunya, XTEC, dins de l’espai EduCAT 2.0, com a experiència de referència amb les TAC a secundària.\nAixí, un cop més cal proclamar URBI ET ORBI els nostres mèrits, els vostres mèrits i el nostre orgull per haver assolit una nova fita. I recordeu-lo (memento), l’enhorabona és per a vosaltres, que sou les ànimes i les ombres del bloc.\nQue això ens doni força per continuar!\nPublicat per Laura a 23:51\nLa bellíssima flor d'Afrodita\nSeguint la meva tradició d’explicar-vos els mites que s’amaguen rere cada flor, avui he volgut compartir amb tots vosaltres com va aparèixer i a quina deessa se li atribueix aquesta bellíssima flor, la ROSA.\nEl seu nom deriva del grec “ῥόδον, ου: Rhodón” i el seu significat pot ser “efluvi olorós” o “que desprèn olor” i està consagrada a la deessa de l’amor i la bellesa, Afrodita.\nHi té diversos mites relacionats, però jo he triat el que em sembla més coherent.\nCom tots sabeu, Afrodita va néixer de l’escuma del mar, i mentre ho feia va voler posar a prova el seu poder creant alguna cosa igual de bella que ella mateixa. Llavors va utilitzar tot el seu poder i va néixer en el seu pit una gran rosa de color blanc, ja que aquest color estava relacionat amb la puresa absoluta. A partir d’aquell moment l’utilitzaria com a guarniment.\nTemps després, Dionís, encantat per la seva gran bellesa i per l’olor que desprenia la deessa gràcies a la rosa que duia al pit, es va apropar a ella i sense voler li van caure unes gotes de vi de la copa sobre la rosa d’Afrodita: aleshores aquella rosa tan blanca es va transformar de color vermellós.\nI per això el significat de la rosa es relaciona amb l’amor i la passió, per causa de l’amor que sentí Dionís per la deessa Afrodita. I també pel seu intens perfum, que juga un paper decisiu.\nPer això diuen que quan algú està enamorat una rosa és el regal més adient, perquè expressa uns dels sentiments més bells, l’amor.\nPublicat per psijé a 22:20\nEtiquetes de comentaris: llatí, mitologia\nMentre esperem que la Nàdia ens parli d'una nova flor, he pensat que estaria bé que us expliqués en què consisteix el concurs al qual us heu inscrit.\nEl concurs Odissea neix a Galícia el 2006 a partir de idea inicial de les professores Ángeles Burgos González i María F. Loira Santiago, de l'Institut “David Buján” de Cambre (Coruña), amb el suport de la secció gallega de la SEEC. Posteriorment s'hi van afegir València i Aragó. Aquest any amb el suport de l'Associació de Professors de llengües clàssiques, l'APLEC, també hi poden participar els alumnes catalans.\nÉs un concurs en línia sobre cultura clàssica adreçat a estudiants de secundària. Els dies 6, 7, 8 i 9 de febrer caldrà accedir a la pàgina web del concurs (www.odiseaconcurso.org), i respondre les preguntes que s'hi formularan, que seran tres, una per dia, més una d'especial, el dia 9. Es publicaran a les 9 del matí i es podran respondre fins a les 9 del dia següent. Així, el termini per a respondre-les és de 24h.\nEl resultat final d’aquesta primera fase es publicarà el dilluns 13 de febrer. En cas d’empat a punts entre equips que optin als primer premi es celebrarà un desempat, que consistirà en una nova superpregunta que es publicarà al web la tarda del dimecres 15 de febrer. Els equips guanyadors a les seves respectives seccions competiran entre si en una segona fase estatal, amb una gran pregunta que serà publicada la tarda de dimecres 29 de febrer.\nEl tema de les preguntes serà:\n1r dia: els viatges en la mitologia grega i romana.\n2n dia: els viatges en la vida quotidiana a Grècia i Roma.\n3r dia: els viatges en la historia i institucions grecollatines.\n4t dia: els viatges en la literatura grecollatina.\nD'altra banda, el quart dia (dijous 9 de febrer), sortiran publicades altres preguntes-pista i una superpregunta de major dificultat: la resposta de la superpregunta vindrà donada per les inicials de les respostes correctes de les preguntes-pista, seguint el seu ordre de publicació.\nNo es poden deixar preguntes sense respondre (en blanc).\nEn les respostes no s’admetran abreviatures i haurà de respectar-se l’ortografia correcta de les paraules.\nLes preguntes, preguntes-pista i superpregunta han de ser sempre respostes amb una sola paraula.\nEspero que Sofia i Atenea guiϊn les vostres cerques!\nPublicat per L'ombra d'un somni a 17:45\nAvui em toca a mi fer l'entrada i com d’aquí a poc viatjarem a Grècia, he decidit fer l’entrada sobre la història d'un dels llocs que visitarem, el canal de Corint.\nEl canal de Corint és una via artificial que uneix el golf de Corint amb el mar Egeu a través de l'istme de Corint. Va ser ideat en el 630 aC, però no es va acabar de construir fins a l’any 1893, i és considerat una de les obres d'enginyeria més sensacionals del món, tant per la seva bellesa i la seva grandària, com també per la seva historia. Quan es va finalitzar el canal, l’any 1893, va portar un gran benefici econòmic, ja que creava una via marítima que feia que els vaixells no haguessin de fer tota una volta a la península del Peloponès per passar del mar Egeu a l'Adriàtic.\nPeriandre de Corint,tirà que pertanyia al grup dels set savis de l'AntigaGrècia, va ser el primer governant que va intentar fer el canal al voltant de l’any 630 aC., però va abandonar el pla als pocs anys per temor a provocar la ira del déus, ja que l'oracle de Delfos li havia dit que no fes un canal a través de l'istme. Després va esbrinar que havien estat els sacerdots dels temples corintis els que havien dit a l'oracle el que havia de dir, perquè temien que, si construien el canal, deixiren de rebre les riques donacions i regals que feien els vaixells que passaven per allà.\nEl segon que ho va intentar va ser Demetri I de Macedonia, que va intentar crear una línia de comunicació entre els dos llocs. Però va abandonar-lo perquè els enginyers van tenir un error en els càlculs i el van fer creure que si construïa el canal s’inundaria tota la regió. El següent va ser Juli Cèsar, quan Corint es va convertir en una regió romana, i després ho va intentar Calígula.\nEl 67 aC, l’emperador Neró va començar a construir el canal de Corint, però al poc temps va morir i es va abandonar el projecte perquè el successor de Neró, Galva, va considerar que era massa costós. Ara bé, totes les tasques que van realitzar els enginyers de Neró van ser aprofitades més endavant pels treballadors que van acabar el canal al segle XIX.\nFinalment, l’obra es va tornar a començar l’any 1882, després que el govern grec va publicar una llei per obrir l'istme de Corint. El 7 d'agost de 1893 es va finalitzar.\nEn l’obra van treballar 2.800 obrers durant 10 anys, i es va utilitzar la millor maquinaria que hi havia en aquella època. Els obrers van extraure uns 930.000 metres cúbics de pedra i terra, de manera que el canal va acabar amidant 6 km de llarg, 76m d'alçada, 25m d'amplada en la superfície del mar i 21m en el fons del mar.\nPer acabar, us vull dir que espero que us agradi l’entrada i que amb això tingueu encara més ganes d’anar a Grècia i visitar el canal de Corint.\nPublicat per ἁλία a 16:02\nEtiquetes de comentaris: geografia, Grècia\nResulta que m’ha tocat a mi ser la primera alumna que escriu en el blog després de les festes, i com que acabem de canviar d’any, he pensat que la millor manera de començar el nostre viatge pel món clàssic aquest any seria parlant ni més ni menys que del calendari romà.\nCom ja sabem, el llatí ens ha deixat moltes coses en herència, i a més de la llengua, també tenim aspectes de la nostra cultura que tenen moltes semblances amb la cultura romana. Un d’ells és el calendari.\nD'entrada, al dir que l'origen del mot Calendari ve del substantiu llatí calendarium, que era el llibre on els prestamistes anotaven els noms i els deutes. Aquests s'havien de pagar en les Kalendae de cada mes.\nSegons la tradició romana, l’antic sistema de divisió del temps tenia el seu origen en el primer dels reis romans, Ròmul. Aquest calendari va ser utilitzat a l’Antiga Roma fins l’any 46 dC, quan va ser instaurat el calendari julià.\nAbans que es creés aquest calendari, hi havia altres sistemes de divisió del temps.\nMoltes cultures utilitzaven el calendari lunar. Els romans precedents a Ròmul formaven part d’aquest grup de cultures. Però no tots els romans tenien el mateix sistema, sinó que cada poble tenia la seva pròpia durada dels mesos, dels anys, etc. Així per exemple, mentre que els habitants d'Alba Longa tenien un calendari de 10 mesos, els de Lavínia tenien un altre de 13 mesos.\nA partir del naixement del calendari creat durant el regnat de Ròmul es va establir el següent sistema de divisió del temps: 10 mesos lunars (de març a desembre) i 304 dies.\nCom podem observar, entre el desembre i l’inici de l’any següent, hi ha un buit en el que no s'hi va atribuir cap mes. No és un error de traducció, ni de falta d’informació, sinó que els mateixos romans deixaven aquest període de temps “penjat” i no li atribuïen cap mes.\nMés endavant, el segon rei de Roma, Numa Pompili, va fer una sèrie de reformes al calendari que s’havia establert inicialment: va incloure dos mesos per omplir el buit que havia quedat entre desembre i març, el gener i el febrer. D’aquesta manera, el calendari va passar a tenir 355 dies a l’any, número que encara avui dia continua vigent. Tot i així, es continuava contant el temps a partir del curs estacional, i faltaven 11 dies per completar l'any solar; així que es va optar per incloure dos mesos, el segon i sisè any de 22 dies, i el quart i vuitè de 23.\nUna altra curiositat en aquest calendari és què, igual que nosaltres tenim associat l’any 0 al naixement de Crist, ells partien d’un altre punt per indicar l’inici dels temps: La fundació de la ciutat (753 aC). D'aquesta manera, després de posar el numeral corresponent, escrivien “ab urbe condita” és a dir, “des de la fundació de la ciutat”. Seria com el nostre “després de Crist”.\nAnys més tard van començar a utilitzar un altre punt de partida, que seria el 509 aC, que va ser la data d’expulsió dels reis. D’aquesta manera, i seguint la tècnica anterior, posaven el numeral, seguit de “Post reges exactos”, és a dir, “després de l’expulsió dels reis”.\nI no penseu que els mesos s’anomenen així per casualitat, o que algú va inventar-se els noms sense cap mena de criteri, sinó que tots tenen el seu perquè:\n• Martius: (Març) dedicat al déu Mart, pare dels fundadors de Roma.\n• Aprilis: (Abril) dedicat a Venus (Apru en etrusc), o bé d'aprire (obrir, perquè arribava la primavera).\n• Maius: (Maig) dedicat a Maia, mare de Mercuri.\n• Iunius: (Juny) dedicat a Juno, esposa de Zeus.\n• Quintilis: (Juliol) Anomenat d’aquesta manera per ser el cinquè mes de l’any. Desprès de la mort de Juli Cèsar, va passar a anomenar-se “Iulius”.\n• Sextilis: (Agost) és el sisè mes, i d’aquí li ve aquest nom. Després va ser dedicat a Octavi August, i va rebre el nom “Augustus”.\n• September: (Setembre) mes setè.\n• October: (Octubre) mes vuitè.\n• November: (Novembre) mes novè.\n• December: (desembre) mes desè.\nDesprès de la intervenció del rei Numa Pompili van aparèixer aquests dos mesos:\n• Ianuarius: (Gener) en honor al déu Ianus, el déu de les portes i dels principis.\n• Februarius: (Febrer) dedicat a Februus (Plutó), que era el déu encarregat de les cerimònies que es feien en aquest mes per purificar l’ànima i començar el nou any completament nets de pecat.\nEspero que us hagi agradat i que en algun moment de la vostra vida pugueu treure profit d’aquests coneixements.\nAra ha començat un nou any i... heu fet la cerimònia corresponent al déu Ianus per començar amb bon peu? I la fareu al déu Februus per purificar la vostra ànima? Si no ho heu fet ja, tranquils que teniu tot l’any per fer-ho.\nAra toca treball de recerca, que només ens queden dues setmanes per acabar-lo! Així que posem-nos les piles, que això s’acaba ja!\nEspero que hàgiu gaudit de les vacances, i que ara tingueu tota l’energia que us cal per afrontar un nou trimestre.\n2 BTX B\nPublicat per Calíope a 14:00\nEtiquetes de comentaris: llatí, pervivència\nJa ha arribat el nou any, ja hem entrat en el 2012, i s'acosta el dia de l'aniversari del nostre bloc. Els que el seguiu des del principi sabeu que ens el van portar els reis, un 7 de gener de 2010, per tant dins de tres dies complirà el segon any de vida.\nPel seu primer aniversari (que, per cert, és una paraula que prové a d'annus i -vertor, a veure qui ens l'explica!), ja us vaig fer un vídeo i enguany per no repetir només farem balanç:\nHem estat finalistes dels Premis Blocs Catalunya\nI ben aviat rebrem altres reconeixements...\n(Versió de Carles Riba)\nPer tot això, us dono les gràcies a tots per la vostra participació i us animo a seguir treballant amb il·lusió i dedicació.\nTirem endavant aquest somni que ja és molt més que una ombra!!!\nPublicat per L'ombra d'un somni a 20:11\nEtiquetes de comentaris: aniversari, blocs clàssics


Joan Mas 'Collet': «La no oficialitat del català a Europa provoca discriminacions constants als aeroports»\nDavant el darrer cas de discriminació per raó de llengua produïda a un aeroport, el diputat del grup parlamentari de MÉS per Mallorca al Parlament Joan Mas 'Collet' ha presentat una iniciativa parlamentària que insta el Govern espanyol a garantir la llibertat d'ús de totes les seves llengües oficials especialment dins els territoris on n'hi ha més d'una i també demanar l'oficialitat del català dins les institucions europees per a evitar casos de discriminació en aquelles activitats que són susceptibles d'exigir documentació oficial en les llengües oficials de la Unió Europea.\nEl darrer cas de discriminació contra l'ús del català l’ha patit una parella de jubilats del Vendrell al Principat. A l’home i la dona no se’ls va permetre viatjar a Hèlsinki perquè els seus Certificats Covid estaven escrits en català. Aquest nou cas de discriminació posa en evidència una situació recurrent dins els aeroports de l’Estat espanyol encara que la llengua catalana sigui oficial en alguns d’ells.\nEl diputat ecosobiranista ha recordat que a l’aeroport de Palma una treballadora va haver d’aguantar frases com «a la autoridad se le habla en español» i, també, «o me hablas en español o no pasas» per part d’agents de la Guàrdia Civil el juliol de 2019. El mateix 'Collet' també ha parlat del cas Bartomeu Rosselló, president del Cercle Mallorquí de Negocis, que a l'aeroport del Prat del Barcelona quan un agent de seguretat després adreçar-se a ell en català el va obligar a buidar la seva bossa de viatge per insistir en el seu dret de fer-ho. «Ens agradaria que les empreses privades sobretot si rauen en territori amb més d'una llengua oficial fossin sensibles a la realitat dels seus ciutadans», ha explicat el representant ecosobiranista però, insisteix, «el problema rau en la no oficialitat del català a Europa».\nNomés els governs dels estats membres tenen la competència de demanar l'oficialitat d’una llengua a la Unió Europea. Des de fa més de 30 anys diferents institucions i Parlaments de territoris de llengua catalana han demanat reiteradament l'oficialitat del català a Europa. «Una reivindicació justa, necessària i ignorada per tots els governs estatals al llarg dels anys. De fet, la primera vegada que es va fer una petició en aquest sentit va ser fa més de trenta anys, l'any 1987, en temps de la presidència Felipe González. Des de llavors i cinc presidents de govern diferents la situació d'indefensió continua sent la mateixa», ha conclòs el diputat de MÉS per Mallorca.\nooohhhh, qué penita....\nTot és degut al complexe d´inferioritat que tenen els castellans, no saben crear o generar recursos, ells sobreviuen dels recursos i l´enginy dels demés. Són uns paràsits de mena. I temen el dia que els pugam dir PROU !\n-Però ¿tanta por els hi fa el català,...un idioma parlat per més de 10 millons de persones a tot el mon?\nPer El Castellà és una màquina aplanadora, fa 5 mesos\nEl que jo veig és que si una persona paarla en Alemany o en Xinès, o en qualsevol altra llengua més difícilwue la nostra, a un d'aquests "catetos", no monten els mateixos numerots que quan ens senten parlar la nostra llengua a la nostra terra.\nPerò també ja se comença a veure el que ja deia ahir: Que darrerament, molta bona gent, educada i que no se deixa enganar per les bubotes ultres i espanyolistes, que és d'origen peninsular i que sempre parlava en Castellà, ara comença també a parlar en Català. I ho fan per distinguir-se dels ñordos i dels gonelles. I bé que fan, en no voler que els confonguin.\nSobren les paraules, el dia que siguem independents d´aquesta m... que és espanya serà el dia més feliç.


La mala educació alimentària\nLa sobrecàrrega dels més menuts és el resultat d'una equació complexa en la qual intervenen factors genètics, ambientals, socioeconòmics i psicològics\n1 Setembre de 2007\n/imgs/20070901/img.alimentacion.01.jpgUna quarta part dels joves espanyols menors de 24 anys pateixen d’obesitat o sobrecàrrega, fet que converteix Espanya en un dels països europeus amb unes taxes d’obesitat infantil més altes. El dit acusador es dirigeix a la inactivitat física, el menjar porqueria o els missatges publicitaris, però tot apunta que la causa d’aquesta epidèmia rampant es basa principalment en una educació alimentària inadequada.\nNo cal dirigir la mirada a altres països per a comprovar aquesta afirmació. A l’abril del 2007 uns avis asturians van perdre temporalment la custòdia del seu nét, un xiquet de 10 anys i 100 quilos de pes. El Govern d’Astúries es va fer càrrec temporal de la seua tutela per sotmetre’l a una dieta d’aprimament amb fi que el menor recuperés un pes normal per a la seua edat. A penes dos mesos abans, els serveis socials britànics havien valorat la possibilitat de retirar la custòdia a la mare d’un xiquet de vuit anys que pesava 91 quilos.\nAquests dos casos poden considerar-se extrems, però no per això deixen de ser un símptoma que alguna cosa anòmala està passant a Europa amb els seus hàbits alimentaris. Enquestes recents ho corroboren: Espanya és, per darrere del Regne Unit, el país europeu amb unes taxes d’obesitat infantil més elevades. Les xifres no deixen lloc a la indiferència: la incidència d’obesitat en xiquets i joves de 2 a 24 anys arriba ja al 13,9%, i la de sobrecàrrega, al 12, 4%. És a dir, una quarta part de xiquets i joves tenen un pes superior al que seria saludable per a la seua edat, xifra que s’ha duplicat en només 15 anys.\nLa resolució del cas del xiquet asturià és molt significativa perquè inclou una valoració en què es fixa la vertadera responsabilitat de l’obesitat del menor. La mesura pretenia, segons la sentència, que els avis adquirissen un compromís real d’alimentació saludable perquè el jove pogués reinserir-se a la seua llar sense que es veiés vulnerat per això el dret fonamental a la salut.\nAquesta decisió es va prendre després de descartar problemes endocrins o metabòlics i després d’haver analitzat en profunditat l’estil de vida de la família del menor. L’anàlisi va establir com a causa directa de l’excés de pes una “mala educació alimentària” que afectava no només el xiquet, sinó una bona part dels membres de la família.\nPistes per a diagnosticar obesitat infantil\nLa detecció d’una sobrecàrrega és una tasca simple, n’hi ha prou de fer una ullada periòdicament a la bàscula i estar atents al que s’entén com a pes normal segons l’edat, l’altura o la constitució física. El problema sorgeix quan aquesta sobrecàrrega es fa habitual o tendeix a augmentar sense que s’aprecie la possibilitat de revertir la situació de forma natural. És llavors quan la família ha de prendre cartes en l’assumpte i acudir a un especialista.\nDavant la mínima sospita que puga sorgir alguna complicació metabòlica cal anar al metge, o bé al dietista. En qualsevol cas, el professional haurà de valorar de forma integral els hàbits de vida del xiquet, el seu ritme i el nivell d’activitat física i la conducta alimentària que segueix. Però també haurà d’informar-se sobre la forma de cuinar, els tipus d’aliments, les quantitats que acostuma a menjar el xiquet, l’ordre en els àpats (desdejunis, esmorzars, berenars) i els horaris.\nEncara que aquesta informació resulta essencial, no és l’única ni tampoc la més important que s’ha d’identificar: l’obesitat infantil és el resultat d’una equació complexa en la qual intervenen factors genètics, ambientals, socioeconòmics i, sens dubte, psicològics. Tot això forma part del costum familiar i de la relació que manté el xiquet (també els pares) amb el menjar. És imprescindible, per això, la companyia dels progenitors en la consulta dietètica per a resoldre els dubtes que tinga el xiquet sobre les qüestions que li puga plantejar el dietista o el metge relatives a l’alimentació.\nEl diagnòstic de la sobrecàrrega o de l’obesitat és senzill i ràpid, ja que les dades antropomètriques (pes, talla i perímetres de cintura, maluc, cuixa i braç) es comparen amb els que hi ha establertes per a la població infantil. Amb aquestes es marca la diferència entre sobrecàrrega i obesitat. Tot i que l’obesitat representa un risc més alt per a la salut del xiquet, no s’ha de deixar en un segon pla la sobrecàrrega. Aquest trastorn també requereix ser tractat amb serietat des dels primers anys de vida. És aquí on, precisament, es troba la dificultat: a conèixer l’origen que ha portat que el xiquet augmente de pes.\nNo s’ha de perdre de vista la condició genètica del menor. Amb tot, en la majoria dels casos l’excés de pes respon més a desequilibris nutricionals i al fet que no es consumeixen les energies suficients. De totes formes, el problema de la sobrecàrrega es transformarà en una constant en el xiquet si la família al complet no s’implica en un canvi cap a uns hàbits de vida i alimentaris més saludables.\nEls pares ensenyen, el xiquet aprèn\nLa raó que l’excés de pes està associat a una conducta alimentària mal apresa i a una relació poc sana amb el menjar es deu al fet que la forma en què s’ha ensenyat a menjar al xiquet no ha sigut la més adequada. Per aquesta raó, és determinant, tant per a pares, avis i educadors, descobrir fins a quin punt ells, amb el seu comportament alimentari, la seua disciplina i el temps i la forma que inverteixen a ensenyar a menjar, són responsables de la conducta alimentària dels més petits.\nEnsenyar a menjar forma part de l’educació i la transmissió de coneixements dels pares i mares amb els fills. I, com tot aprenentatge, requereix d’un esforç diari.\nEnsenyar a menjar bé\nOn està el problema de l’obesitat infantil?\nQuines són les conseqüències en els xiquets?\nEs tracta de progenitors que alimenten exageradament els seus fills com a forma natural d’expressar-los el seu amor i la seua atenció, i de calmar els seus sentiments, gairebé sempre injustificats, de no estar fent-ho prou bé. Idea distorsionada de la quantitat d’aliments que necessiten\nEls xiquets satisfan els adults admetent l’excés de menjar i acostumant-s’hi com una cosa normal. Aquesta sobredosi de menjar es tradueix en més pes.\nPares obsessionats amb el pes i l’alimentació dels seus fills\nEstan vigilant contínuament què mengen o què deixen de menjar els seus fills, i són excessivament estrictes amb la seua alimentació. Rebel·lia\nMolts xiquets, com que s’han vist reprimits de menuts, mantenen, en l’adolescència, una alimentació contrària al que els seus obsessius pares han pretès inculcar-los. No els han transmès una relació sana amb el menjar\nPremis i càstigs amb el menjar\nAlguns pares utilitzen contínuament els aliments més capritxosos per als xiquets (llepolies, dolços, xocolata) com una recompensa pel seu comportament correcte. D’altra banda, tracten de compensar les seues llargues jornades laborals concedint als fills tots els capritxos, com ara prendre habitualment menjar ràpid o deixar que ells trien el menjar que més els agrada, que generalment no sol ser el més sa. Menjar poc sa per a canalitzar el seu malestar\nL’associació entre aliments i emocions és un fet evident i demostrat. El cervell associa el consum de certs aliments a una sensació de plaer i benestar, per la qual cosa hi recorre, bé de xiquet o bé quan és gran, com una forma natural de canalitzar el seu malestar, la seua ansietat\nAlguns pares donen als xiquets quantitats exagerades d’aliments que superen el que el seu organisme és capaç de cremar o assimilar. Intenten equiparar les quantitats d’aliments dels xiquets al de les persones adultes, al seu ritme d’àpats i als seus horaris. La ració de carn per a un xiquet de tres anys no ha de superar els 60-70 grams, i sí que necessita menjar dues peces de fruita cada dia. Fins a deu anys, la quantitat de carn per ració no hauria de superar els 100 grams i convé acostumar-lo que menge tres peces de fruita, i un grapat de fruits secs, de manera habitual. No regulen els senyals interns de fam-sacietat\nSi el xiquet està exposat a menjars abundants, no desenvolupa una resposta natural de rebuig de l’aliment davant el senyal de sacietat. Li han ensenyat, i així ho ha après, que ha de menjar molt més del que seria normal per a la seua edat\nQuè prenen al desdejuni? Què s’emporten per a esmorzar o berenar?\nLa falta de temps, la comoditat i l’economia fan que molts pares i mares oferisquen als fills aliments molt energètics. Es tracta de desdejunis amb magdalenes i galetes farcides, i esmorzars i berenars a base de pastisseria, dolços i refrescos. Mals hàbits\nEl consum diari d’aquest tipus d’aliments no només distorsiona les calories de la dieta, sinó que no es corresponen amb la idea d’uns bons hàbits. Si el consum és ocasional, i el xiquet és actiu, consumirà les calories extres. Així i tot, la combinació de mals hàbits i l’elecció freqüent d’aquest tipus d’aliments es tradueix, a curt, mitjà i llarg termini, en un augment progressiu de pes.\nPares i mares actius?\nSón moltes les persones adultes que relacionen l’exercici amb un esforç innecessari que no els aporta cap benefici, per la qual cosa el temps que haurien de dedicar a moure’s, el passen al cotxe o davant el televisor, l’ordinador o la consola de joc. Xiquets sedentaris.\nEls xiquets d’aquesta generació gaudeixen d’aficions passives: passen dues hores i mitja cada dia davant el televisor i mitja hora jugant amb videojocs o connectats a Internet. Asseguts davant les pantalles mengen rosetes i reben desenes d’anuncis dels aliments el consum freqüent dels quals és el menys recomanable.\nCONSUMER EROSKI va publicar al 2006 l'Escola Prevenir l'Obesitat Infantil\nL’objectiu d’aquesta Escola és fomentar una alimentació equilibrada entre els xiquets i els joves i, mostrar com menjar de forma saludable té un impacte positiu en la salut i evita l’obesitat. En podeu trobar més informació a http://obesidadinfantil.consumer.es/.\n"El protocol ajuda a conviure"\nEl càtering del col·legi\nEnergies netes, però no a qualsevol preu\nTortuositats legals dels proveïdors d'Internet\nUn viatge còmode i segur comença abans d'arrancar\nDeu minuts per a salvar una vida\nEls adults també hi juguen\nNet Labels / Google Web History / Algoritme\nRetenció de líquids / Menú tipus en cas de gastroenteritis / Botulisme / Paper d'alumini / Colesterol\nEl domini de les emocions, clau en el treball i fora d'aquest\nEls xiquets davant el televisor / La depressió postpart / Les parelles infèrtils / Entrevista: Mercè Boada\nLa comunitat vol donar de baixa el sistema de comunicació telefònica de l'exterior\nPerden el segon vol per un retard en el primer i la companyia no els indemnitza\nMillor consumir-ne només de tant en tant\nMolt diferents en preu i duració\nResponsabilitat de les agències de viatges. Canvi d'allotjament\nCompra d'animal domèstic. Nul·litat de contracte i garantia per malaltia i mort\nTornada a les aules després dels 50


El Consell per la República denuncia atacs informàtics contra la campanya 'Prou Monarquia' per part de l'Agència Tributària La República\nEl Consell per la República denuncia atacs informàtics contra la campanya ‘Prou Monarquia’ per part de l’Agència Tributària\nL’organisme de Puigdemont denuncia 38.300 atacs en una setmana bloquejats per les mesures de seguretat internes\nEl Consell per la República ha rebut 38.640 atacs informàtics contra la campanya d’objecció fiscal ‘Prou Monarquia’, i insinua que l’Agència Tributària espanyola hi està al darrere. En un comunicat d’aquest dijous al matí, l’organisme que presideix Carles Puigdemont explica que des del 16 d’abril -quan es va posar en marxa la campanya- ha rebut 38.640 atacs, la gran majoria dels quals -38.310- la darrera setmana. El Consell afegeix que, segons els seus serveis informàtics -que han bloquejat els atacs-, la localització de la procedència de bona part de les emissions contra la campanya és a Badalona, “en la proximitat de l’oficina local de l’Agència Tributària espanyola”, i adjunta al comunicat un plànol de Google Maps per a demostrar-ho.\nSegons el Consell, del total d’atacs n’hi ha 26.820 d'”alta complexitat”, i 4.490 són “atacs massius tipus DDoS. El comunicat constata que tots dos tipus “només els poden dur a terme informàtics altament qualificats i professionalitzats”. El Consell assegura que, tot i els atacs, els sistemes de seguretat interns han impedit que es bloquegés l’accés al web i que s’accedís a cap dada personal de cap de les persones que han decidit objectar i fer un donatiu al Fons Republicà d’Acció Solidària.


15% de descompte a l'hotel Ohla Eixample | Club Vanguardia\nHotel boutique de cinc estrelles.\nSituat al cor de l'Eixample modernista de Barcelona.\n- 15% de descompte a l'allotjament amb esmorzar a l'hotel Ohla Eixample*****\n- 15% de descompte a l'allotjament amb esmorzar i packs moda i bellesa Bela&Co\nOferta vàlida per cada targeta del Club Vanguardia. Oferta subjeta a disponibilitat. No acumulable a altres ofertes.\nRESERVES: reserva prèvia al 937 377 977 o a info@ohlaeixample.com indicant el número de targeta del Club Vanguardia i presentant-la el mateix dia a la recepció de l'hotel amb pagament directe.\nÉs un hotel boutique de cinc estrelles situat al cor de l'Eixample modernista de Barcelona. Un establiment modern i urbà amb acabats industrials de disseny que es defineix per la cura dels seus detalls i el valor pels materials nobles, combinant màxima funcionalitat, noves tecnologies i creativitat arquitectònica.\nDestaca també l'excel·lent oferta gastronòmica que coexisteix entre el Xerta Restaurant (restaurant d'alta gastronomia guardonat amb un estel Michelin especialitzat a les Terres de l'Ebre); el Lobby Bar (centre neuràlgic d'unió entre barcelonins i hostes); i el Sky Bar (cocteleria creativa amb vista genuïnes de la ciutat). Servei delicat i personalitzat per concloure en una estada inoblidable.\nOhla Eixample t'ofereix de manera exclusiva a Barcelona el ‘Pack Pretty’ de Bela&Co. Gaudeix de les teves compres com sempre has somiat i descobreix les tendes més emblemàtiques i les boutiques més exclusives de Passeig de Gràcia amb les estilistes de Bela&Co. Experimenta una nova manera d'anar de compres on l'objectiu no és comprar sinó aprendre dels consells i recomanacions de professionals de la bellesa i la moda.\nCarrer de Còrsega, 289, Barcelona, Barcelona Telèfon: 937 37 79 77\nHotel Barcelona Princess 4* sup\nEl millor hotel per esdeveniments de Barcelona.\nHotel Negresco Princess 4*sup\nCéntrico, urbano y minimalista.\nAllotjament per a gaudir de Tarragona.


Riva es reuneix amb el director d’Afers Culturals de la Regió d’Occitània – Ràdio Valira\noients aquí avui: 1292\nLa ministra de Cultura i Esports, Sílvia Riva, s’ha reunit aquest divendres a la tarda amb el director d’Afers Culturals de la Regió d’Occitània, Michel Roussel, en el marc de la inauguració del festival d’art contemporani ‘Printemps de septembre’, que se celebra a Tolosa.\nAquesta ha estat la primera reunió de treball en matèria cultural entre ambdós territoris i s’ha mantingut amb l’objectiu d’estrènyer llaços de relació per enfortir el sector a les dues bandes de la frontera.\nDes del Govern informen que Riva ha acostat a Roussel la voluntat d’unir esforços i treballar de manera coordinada amb la finalitat d’apostar per la diplomàcia cultural per promocionar l’intercanvi entre artistes i exposicions. En concret, han tractat la promoció d’accions culturals conjuntes entre Andorra i l’Occitània amb la creació d’un grup de treball en el marc de diàleg transfronterer entre ambdues regions.\n“Volem enfortir relacions amb els nostres veïns del nord, de la mateixa manera que ja ho estem fent amb els territoris del sud, per eixamplar la relació cultural i donar vies de creixement i sortida als artistes del país”, ha exemplificat la ministra. A la trobada també hi ha assistit l’ambaixadora d’Andorra a França, Eva Descarrega, i la consellera d’arts plàstiques, Marie-Béatrice Angelé.


Qui vol quedar-se? | Antoni Dalmases\nQui vol quedar-se?\nFa unes setmanes, em referia a l’interès que mostren determinats personatges per escampar la ignorància i fer-ne norma. Dissortadament, cada dia que passa aquest interès per fomentar la ignorància es converteix en una obsessió descarada i malaltissa: volen imposar de nou els criteris casernaris del franquisme més caspós. Les lleis que van aprovant al parlament espanyol, amb un cinisme que sembla no tenir límits, ho confirmen rotundament. Aquesta gent, que van guanyar per una majoria absoluta fonamentada en una societat retrògrada i ignorant, volen convertir la majoria absoluta en impunitat absoluta, per retornar els seus súbdits –que no ciutadans- a l’edat mitjana més macabra.\nMariano Rajoy, Soraya Sáez de Santamaria, Ana Pastor a la boda de José Manuel Lara\nSi algú ho dubta, que es plantegi la llei policial repressiva imposada fa poc, que demostra fins a quin punt desconfien de la majoria de la població i com n’arriben a ser, de primaris, que qualsevol crítica o opinió expressada en contra seu es converteix en delicte que mereix sancions delirants, amb la finalitat d’atemorir, espantar i terroritzar, imposant els seus criteris bàrbars. La darrera bestiesa que han perpetrat, ha estat la de prohibir acostar-se a l’edifici de les Cortes madrilenyes unes quantes persones que s’hi havien manifestat feia uns dies. Condemnats a no acostar-se a un edifici! Això recorda aquells “arrestos” manicomials de la mili: un servidor va estar en una caserna amb un camió arrestat per haver-se aturat en una desfilada, que tenien en un racó, abandonat, sense netejar ni engegar, perquè pagués la seva culpa. I adverteixo que això que dic és tan exacte com que teníem arrestada una pilota de futbol… però podíem jugar si en compràvem una altra. No són batalletes ni facècies: són exemples de com “carburen” algunes ments amb poder. I els seus votants ho deuen trobar divertit i lògic!!\nA l’animalada aquesta, s’hi ha sumat l’atrocitat de fer recular la llei de l’avortament trenta anys enrere, només perquè la carcúndia fatxendosa –que els devia trobar massa moderns!- els voti en les properes eleccions. Queda clar com la llum del dia que no governen ni legislen per a la gent normal, sinó per a l’altra gent. I els seus votants ho deuen trobar pietós, respectuós, cristià i tolerant, potser perquè no afusellen –de moment…- les dones que avorten.\nPerò la “Cruzada” continua. L’inefable Wert –parent messetari de l’inqualificable Bauzá illenc- ara, després de la llei d’educació que no és pas més dolenta que les altres, aprovades en espiral d’estultícia malèvola, es proposa afinar la seva tasca d’”españolizar” a tots els nens, imposant un programa de l’assignatura d’història on s’expliqui que Espanha és la nassión més grande, antiga, civilitzada, cristiana, sandunga i olé del món i de l’univers. D’aquesta manera, les barbaritats que perpetren els ministres del PP i els Ciutadanos que els fan de “palmeros”, es convertiran en llei. I si són llei, no es poden canviar, perquè aquesta gent han fet un país en el qual les lleis no es canvien mai: si cal es canvien els individus (ja que no es poden afusellar –de moment…-). De la mateixa manera que han recuperat la història de Viriato i el Çid, poden proposar-se un dia recuperar la pena de mort i quedar-se tan panxos, no? I els seus votants, com que han après que la història és avorrida i no cal saber-ne, havent-hi la viquipèdia, doncs aplaudeixen entusiasmats.\nEl ministre Wert\nI així va tot. Ara bé, tot això, a la gent li és igual, segons sembla, perquè els espanyols “biennacidos” (un adjectiu molt franquista, que els deu encantar) estan units contra els malvats catalans, contra aquesta colla de sòmines que ens neguem a creure en l’orgull de ser espanyol d’aquesta Ejpanya que defensen amb ungles, vots, crits i amenaces; contra aquests catalans intolerants, il·legals, malesbèsties que es volen permetre votar com si voler ser lliure, pensar, parlar, dir i fer lliurement es pogués fer perquè sí. Els catalans som els enemics per a tots els defensors de la sagrada unitat de la llei Fernández Díaz, de la llei Gallardón, de la llei Wert i de totes les lleis naenderthal, que el cap de l’oposició i el cap del govern estan d’acord que som detestables, perquè encara ens atrevim a dir el que volem ser, gosem demanar respecte i, sobretot, gosem mostrar-nos reacis a pertànyer a un estat que té aquestes lleis tan boniques per tradicionals, tan ràncies, tan meravelloses, que fins els progres i els carques s’uneixen per insultar-nos, perquè és molt millor que construir un país normal, modern, amb lleis, ministres i governants que no es dediquin a dinamitar la cultura, el sentit comú i la convivència.\nPerquè jo puc conviure amb algú que pensi diferent –aquí ho fem des de sempre!-, però no amb algú que menteixi sobre el que dic, el que faig, el que penso i que a més em vulgui retornar a la societat obscura, teocèntrica, fanàtica, primitiva, del terror inquisitorial. I s’estranyen que vulguem marxar? L’inexplicable és que hi hagi voluntaris per quedar-se!


L'ombra d'un somni: Άκρον Σούνιον: el cap Súnion\nMolt bé, Noemi.\nAquest és, possiblement, un dels meus llocs preferits de Grècia, i si el mireu sense els ulls de la màgia, només són unes quantes columnes en un lloc feréstec i sec, rodejat de mar, cel i sol.\nPerò potser per aquesta solitud de l'entorn, sembla que els sentiments són més a flor de pell, i una posta de sol a Súnion és màgica.\nI un dia de pluja també, i un matí de sol, i...\nEspero que poguem gaudir-ne tots plegats!\n27 de gener de 2011 a les 20:43\nHa de ser preciós aquest lloc. Un lloc per pensar...\n29 de gener de 2011 a les 11:53\nS'ha de dir tot, però, tot i tenir-te un carinyo especial, has fet una entrada molt, molt a la mesura d'aquest "bloggazo", ja que fan brotar les ganes de anar-hi ja a aquesta meravella de país..\nMás vale tarde que nunca nena, però, quina entrada genius!\n30 de gener de 2011 a les 16:08\nM'ha agradat molt aquest lloc. Sobretot si es pot veure les postes de sol i a més està el temple de Posidó. Aquest dies les entrades només estan relacionades amb Grècia i cada cop tinc més ganes d'anar-hi.\n31 de gener de 2011 a les 16:34\nSúnion ha de ser molt bonic.\nBona entrada Noemi, amb poema inclós!\n2 de febrer de 2011 a les 23:05\nNo puc esperar per veure Súnion, en resum no puc esperar més pel viatge!\nMolt bona entrada Noemi!\nPD: s'agraeix que sigui curta però intensa jaja :)\n3 de febrer de 2011 a les 15:48


Crida per ampliar el grup de panderetes de Sant Pere Molanta — Ajuntament d'Olèrdola\n00:03 del 01 de juliol de 2022\nCrida per ampliar el grup de panderetes de Sant Pere Molanta\nCrida per ampliar el grup de panderetes de Sant Pere Molanta Durant els mesos de maig i juny els assaigs es fan els divendres, a les 19:15h, al Centre Cívic Gatzara http://www.olerdola.cat/news/crida-per-ampliar-el-grup-de-panderetes-de-sant-pere-molanta http://www.olerdola.cat/news/crida-per-ampliar-el-grup-de-panderetes-de-sant-pere-molanta/@@download/image/panderetes1.JPG\nDurant els mesos de maig i juny els assaigs es fan els divendres, a les 19:15h, al Centre Cívic Gatzara\nEl grup de panderetes de Sant Pere Molanta busca nous balladors i balladores. És per això que conviden als infants que ho desitgin, a partir dels 4 anys d’edat, a assistir i participar en els assaigs setmanals que fa el grup. Els convoquen cada divendres d’aquests mesos de maig i juny, a les 19:15 h, al Centre Cívic Gatzara de Sant Pere Molanta, tal i ens confirma la Yurena Cano, una de les responsables del grup de panderetes de Sant Pere Molanta.(àudio)\nEl primer assaig, divendres passat dia 9, va ser molt especial. Es van repartir sorpreses i llaminadures als infants i els assistents van gaudir d’un refrigeri. L’estrena dels assaigs aquest curs arribava després d’una intensa campanya de promoció del grup, incloent cartells distribuïts al poble i informació personalitzada per a cada alumne de l’escola Rossend Montané. En la sessió de divendres es van apuntar dues nenes al grup. Per Yurena Cano, es maco que les nenes aprenguin els balls i els vagin mostrant a les fetes on hi participen.(àudio)\nEl grup ara el formen 14 nenes. Bona part del grup l’integren nenes que ara tenen 7 anys i que van començar a ballar amb les panderetes quan en tenien 3.(àudio)\nEl proper compromís del grup de panderetes de Sant Pere Molanta és la participació a la Trobada d’Olèrdola, el proper diumenge 8 de juny. També es preveu que ballin per Firamercat, el proper diumenge 29 de juny.\nEscolta l'entrevista a Yurena Cano, realitzada per Canal 20-Ràdio Olèrdola, clicant aquí


El jutjat de Figueres cita a declarar el professor de la Salle acusat de pedofília - El Gerió Digital\nSerà la primera vegada que el tutor de 6è de Primària respondrà davant el jutge\nDijous, 3 de juny de 2010 16:57h\nEscola la Salle de Figueres © AG\nLa investigació sobre una suposada xarxa de distribució de pornografia infantil havia arribat a mans del jutjat de Burgos, que era qui s'encarregava del cas. Finalment, l'afer ha passat al jutjat de Figueres que s'ha declarat competent per jutjar-lo i ja ha citat a declarar el mestre de la Salle que suposadament enganyava menors a través d'Internet i els feia despullar davant la webcam. La cita serà el 17 de juny quan, per primer vegada, Josep R. M. donarà explicacions davant el jutge sobre els càrrecs pels quals l'ha investigat la policia estatal.\nLa policia estatal va detenir el mestre el passat 9 de març perquè hauria enganyat menors perquè es despullessin davant la webcam. Tot i la detenció, Josep R. M. va continuar donant classes quinze dies més fins que la notícia es va donar a conèixer i llavors es va fer fonedís. Carles Monguilod ha assegurat que encara que desaparegués del seu domicili, tot fa pensar que no faltarà a la citació que li ha fet el jutjat de Figueres per declarar davant del jutge.\nEl cas del suposat professor pedòfil també va acabar amb la cessió del director de la Salle de Figueres, Salvador Balart, a qui els pares acusaven d'encobriment perquè no es creien que no estigués al cas de la detenció i sostenien que havia mantingut el professor en el càrrec quinze dies més tot i saber les greus imputacions que la policia li feia.


VISITA AL GRAN TEATRE DEL LICEU ///\nEns van ensenyar com fan les perruques i els postissos, com les adapten a cada personatge i tot el que han de tenir en compte abans de les representacions de les òperes.\nVam tenir la gran sort que aquell mateix dia feien l'assaig de l'òpera Kàtia Kabànova. Ja tenien tot el material a punt i el vam poder veure. La part de sastreria i caracterització va ser molt interessant però més curta, ja que era dia de retocs i detalls. També ens van mostrar el llibre d'especificacions per a una de les properes òperes, Madame Butterfly, amb els esbossos que havia fet el dissenyador per a cada personatge.\nA més, ens van portar a visitar tot el teatre, vam seure a les butaques de platea, ens van ensenyar l'escenari i vam anar al famós Saló dels Miralls, on ens van explicar la història del Liceu.\nAquesta sortida va ser molt interessant, perquè vam tenir l'oportunitat de visitar un teatre tan prestigiós com el Liceu i l’alumnat va poder adonar-se que el teatre és una sortida professional, entre moltes d’altres, dels estudis que estan realitzant.


Neix Bestcanvi, el “banc del coneixement” amb seu al Maresme - Diari de Barcelona | Diari de Barcelona\nNeix Bestcanvi, el “banc del coneixement” amb seu al Maresme - Diari de Barcelona\nNeix Bestcanvi, el “banc del coneixement” amb seu al Maresme\nL'activista Pat Vila, impulsora del projecte, vol promocionar la solidaritat cultural i el teixit cooperatiu\nPublicat el 05 de setembre 2020\nDes de sempre, l'activista Pat Vila ha estat interessada en la cultura i les relacions interpersonals. No ha parat mai. Però ara, arran de la pandèmia i del confinament, la majoria dels seus projectes han quedat estroncats. I és precisament per això, i com a resposta a la situació personal i col·lectiva d'aïllament i frustació, que ara ha creat Bestcanvi, una nova inciativa que sorgeix de la seva manera d’entendre les relacions socials i d’unes inquietuds molt concretes. Ella ho descriu com "un banc de coneixement". Tot va començar arran de la impossibilitat de fer realitat el projecte que portava organitzant -en coordinació amb Ajuntaments i altres plataformes socials- durant molt de temps: convidar 200 persones d’arreu del món a visitar Girona i les seves comarques els dies de Sant Jordi. Però el coronavirus va fer impossible la realització d’aquesta iniciativa, que derivava del projecte Catalonia Open Doors, també coordinat per ella, i que consisteix en un esdeveniment anual on es dona a conèixer Catalunya i la seva gent a un grup d’estrangers.\n?Neix "Catalonia Open Doors". Allotjaran 250 estrangers en cases particulars perquè difonguin la realitat de Catalunya als seus països. Es comença per les comarques de Girona i es vol fer cada any coincidint amb Sant Jordi. @COpendoors\n— CatInfo Girona (@Cati_Girona) February 10, 2020\nUn cop passat el confinament més dur, la Pat i el seu marit van decidir allunyar-se de Barcelona i canviar d’aires, i se’n van anar a viure a una gran casa situada al Maresme. Segons explica la Pat al Diari de Barcelona, després d’aquesta pandèmia “serem cada vegada més pobres”, i "només podrem sobreviure si hi ha molta solidaritat i motes ganes d’ajudar-nos recíprocament”. D’aquesta sensació va néixer Bestcanvi, que pretén agrupar amics i coneguts per compartir experiències i coneixements. A tall d’exemple, si algú té coneixements de ioga, que imparteixi classes, i a canvi una altra persona li pot oferir una oratòria sobre mitologia romana, “sempre amb la idea de donar i rebre”. I és que, com diu la Pat, “l’important és que tothom hi surti guanyant”.\nAvui he conegut a l @ANGELMONDEJAR persona des de fa anys compromesa socialment amb el poble i al #JosepPla, pintor i pagès . Han visitat #elboscdelesidees i hem pensat junts com poder treure'n un profit pel veïnat q vulgui implicar se al projecte. Gràcies nous veïns i amics! pic.twitter.com/xjygSy74SR\n— Bestcanvi (@bestcanvi) September 1, 2020\nAquest projecte es basa en l’associacionisme i el cooperativisme, però des d’un vessant artístic i cultural. La seva creadora es vol allunyar del concepte de “banc del temps”, perquè es tracta de quelcom molt més distés i on la paraula “confiança” pren plena significació. La idea de la Pat és fer molts grups petits de Bestcanvi arreu de Catalunya, cadascun amb el seu cercle d’amistats, ja que considera que només funcionarà “entre grups d’amics o amics pròxims”. Però no tots els Bestcanvis han d’acabar desembocant a casa de la Pat: ella explica que, ara per ara, amb els seus amics ja en té prou, però que tenia la necessitat de compartir-ho amb tothom per si algú es veia atret per aquesta idea i ho volia exportar al seu cercle d’amistat i al seu dia a dia. “La meva idea la poso a disposició de tothom, però no perquè tothom hagi de fer Bestcanvi amb mi”.\nPer la Pat, posar en pràctica aquest model de vida és relativament fàcil, ja que la seva casa del Maresme proporciona les eines necessàries per convertir-se en centre neuràlgic del projecte i en l’escenari d’intercanvi de coneixements entre persones. De fet, ha batejat la seva nova casa com a “Bosc dels Coneixements”.\nLa nostra amiga @Natalia_2029, dona dels mil-i-uns interessos, ens ha visitat uns dies amb un @Bestcanvi ? molt ben acollit per tots els que estàvem a la casa: Una sessió de #ioga matutina que ens ha omplert de bones energies!\nGràcies, Natàlia! Et trobem a faltar!\n— Bestcanvi (@bestcanvi) August 23, 2020\nDe moment, la Pat s’hi ha reunit amb amistats pròximes i alguns escriptors de l’escena catalana, i estan formant una biblioteca entre tots, que ella anomena “El jardí dels amics”. A partir de gener, vol enfocar-se en un intercanvi de caire més cultural. La seva idea seria organitzar seminaris sobre filosofia, tallers de cuina, i xerrades sobre literatura, entre moltes d’altres activitats, totes elles amb seu a casa seva. Ara bé, es vol distanciar de la idea que ella és una mecenes, i remarca que tothom que hi vagi hauria “d’ajudar en les feines de la casa”, anant a comprar, netejant, cuinant, etc.\n“Jo només crec en la gent i en la bona gent”, sentencia la Pat. Està cremada de les institucions públiques i no es sentiria còmoda amb un projecte com aquest si fos impulsat des de les altes esferes. “No necessitem cap institució, i, mentre no actuïn, nosaltres ens espavilem”. I és que del seu modus operandi i la seva peculiar manera d’entendre les relacions humanes, del que ella anomena “diplomàcia de proximitat”, ha sorgit Bestcanvi.


Responsabilitat social corporativa i comunicació: Una qüestió no només de nous continguts - Lavola\nResponsabilitat social corporativa i comunicació: Una qüestió no només de nous continguts\nArticle d’Ariadna Bello, responsable de Projectes de Comunicació\nLa comunicació s’ha convertit en un aspecte clau per a la implantació i desenvolupament de les polítiques de Responsabilitat Social Corporativa (RSC) i sostenibilitat de les organitzacions. Molt ha plogut des que la RSC va començar a ser considerada estratègica per al desenvolupament de les empreses i la comunicació corporativa la millor aliada per a la seva correcta implantació. Avui parlem amb normalitat de comunicació de la sostenibilitat, comunicació responsable…\nLa sostenibilitat i ara, de manera més concreta, els Objectius de Desenvolupament Sostenible (ODS) han omplert de nous temes les taules dels equips de comunicació i ha obligat a posar-nos al dia sobre els reptes que afronten les organitzacions. Però és només una qüestió de continguts o hi ha alguna cosa més darrere d’això que anomenem comunicació responsable?\nLa veritat és que la RSC ha impulsat canvis en la manera com ens relacionem amb els nostres grups d’interès i, per tant, també en la nostra manera de fer comunicació. Si la revolució tecnològica va sacsejar en el seu moment i de forma radical la comunicació corporativa, la RSC ha apuntalat alguns canvis que ja no tenen marxa enrere i que tota organització ha d’entendre i saber gestionar.\nApuntarem 3 aspectes de la comunicació que fem avui i que molt tenen a veure amb l’arribada de la RSC a les organitzacions.\nUna veritable comunicació segmentada\nLa RSC ha aportat metodologia i visió a la segmentació dels nostres públics o grups d’interès.\nHem après a fer un correcte aixecament d’expectatives, a entendre que la comunicació necessita d’un diàleg permanent i de qualitat amb els nostres grups d’interès i que ha de ser sobretot “efectiva”, en el sentit que compleixi realment amb el que cada públic demana i li interessa.\nEls equips de comunicació hem après molt d’aquesta visió que va més enllà de la simple comunicació i que necessita d’accions que ens vinculin molt més amb els nostres grups d’interès, entenent-lo com un veritable valor per al desenvolupament corporatiu.\nLa Comunicació interna com a palanca de canvi\nSi el primer aspecte comentat és del tot positiu i millora sense cap dubte la nostra capacitat de comunicar-nos, el desenvolupament de la comunicació interna no és menys interessant i encoratjador.\nAmb el desenvolupament de la RSC la comunicació interna ha fet un salt molt significatiu: hem passat de la gestió de la informació interna a una comunicació que pensa en el paper de les organitzacions en relació als reptes del desenvolupament sostenible del planeta i una governança implicada amb els reptes socials.\nÉs avui també responsabilitat de les organitzacions el seu compromís amb la sensibilització i el canvi d’actituds cap a un desenvolupament sostenible i responsable, no només en l’àmbit laboral sinó en tots els àmbits de la nostra vida. Així, el paper de la comunicació interna en una organització cada dia més compromesa, tracta la seva comunicació amb els treballadors des d’una visió molt més holística i connectada.\nAquest canvi de perspectiva no és intranscendent, perquè l’enfocament donat a la nostra comunicació ja no rau tant en el que som i el que fem sinó en què aportem a la societat. De fet aquest és el gran canvi d’enfocament que, al nostre entendre, ha viscut la comunicació corporativa aquesta darrera dècada.\nComunicar per aportar valor\nEn tercer lloc i seguint el fil del que s’ha comentat en el paràgraf anterior, es troba l’afany de donar cada dia més rellevància i sentit al valor que les empreses i organitzacions aporten amb la seva activitat.\nEn aquest sentit, les Memòries Integrades (que unifiquen en un mateix document els informes de gestió i les memòries de sostenibilitat) o informes anuals, són un clar reflex d’aquest canvi cap a una comunicació que posa en valor el nostre paper en la societat de manera transparent i veraç.\nSón els equips de comunicació encarregats de donar forma comunicativa a aquestes memòries i informes, els que any rere any veuen cada vegada més la necessitat de tractar-les no només com una rendició de comptes anual, sinó com la informació matriu des de la qual desenvolupar part important de la comunicació que es realitza al llarg de l’any. Si al principi d’aquest post decidim que la RSC és estratègica, comunicar el seu valor no ho és menys i aquest canvi és ja una realitat.\nEls departaments de comunicació s’ocupen cada dia més de continguts relacionats amb la seva sostenibilitat i el seu bon govern i necessiten el desenvolupament de noves maneres i estratègies de fer-ho possible molt més connectades amb el món i amb un tarannà de corresponsabilitat, compromís i transparència amb la societat .\nSom a l’era de la comunicació que aporta valor, sense cap dubte.\nAquest article va ser publicat originalment al Bloc d’ACLIMA\nODS Serveis de comunicació Sostenibilitat corporativa\nLa responsabilitat social corporativa, valor ambiental, social i econòmic


Can Bou / La Casa de Pedra/Torre Bou | Mapes de Patrimoni Cultural\nCan Bou / La Casa de Pedra/Torre Bou\nCan Bou / La Casa de Pedra/Torre Bou El Papiol\nCarrer de l'Abat Escarré, 18-20\n08158 - 3\nBCIL 3648-I Catáleg de Patrimoni Arquitectònic del Papiol.\nEdifici de pedra, de planta gairebé triangular i tres pisos d'alçada; té un cos central cobert a quatre aigües, en el pis superior del qual es troba l'encaix motllurat en reserva d'un antic escut o ornament avui desaparegut, del qual ha perviscut la petjada. A banda i banda d'aquest cos central hi ha dos cossos laterals que s'avancen a les façanes de tramuntana i migdia.\nAl primer pis es comuniquen tots tres cossos per una balconada, també de pedra. Els acabats es desenvolupen en formes ondulades que recorden la manera gaudiniana. A la part posterior de la casa hi ha un jardí, tancat per una porta també modernista amb reixes de ferro on hi consta el nom de l'edifici, i que resulten d'un interesssant treball de forja, en gran part fet per un ferrer del poble.\nEs tracta d'un dels edificis més singulars del municipi, que s'albira a la vessant sud del poble i que s'enlaira dominant la vall del Llobregat, mentre que l'accés principal de l'habitatge s'obre al carrer de l'Abat Escarré, evitant així el gran desnivell del solar en el qual es va construir l'edifici. Primitivisme de materials, formes orgàniques i ondulació en buits i altres elements ornamentals dominen la composició de l'edifici, que tracta de conjugar-se amb la geologia de la població, i que es troba en línia amb l'edifici del castell que es troba, dominant, per sobre d'aquesta casa.\nConstrucció feta amb pedra extreta de les Escletxes, abans de que hi hagués una pedrera (1952-60) instal·lada per la indústria cimentera (Faura, 1996: 140).\nEl 1918, els hereus de Miquel Bou presenten una instància a l'ajuntament, on es declaren propietaris de les finques denominades csa Peró, casa Figueres i Casa Bial, situades al carrer del Ferrocarris, i demanen permís per cercar-les i que els sigui donada la parcel·la sobrant d'unió pública del carreró sense sortida que duu a dues d'aqueste finques. A canvi cedeixen a l'ajuntament terreny de la façana per donar al carrer una amplada constant de 6 metres. L'ajuntament accepta les obres a canvi del pagament de ls tarifes establertes (Ahicart et al., 2019).\nEl projectista de l'edifici va ser el Salvador Valeri i Pupurull (Barcelona, 1873-1954), arquitecte que forma part de la segona generació d'arquitectes del modernisme català, amb obres rellevants com la Casa Comalat (Barcelona).\nValeri i Pupurull és considerat l'autor més característic del terme municipal del Papiol, amb una important petjada al Baix Llobregat: Can Trian, Casa Gensana i Fàbrica Prats (Sant Vicenç dels Horts), el Casino de Sant Andreu de la Barca, cellers a Sant Esteve Sesrovires, etc.\nL'arquitecte Salvador Valeri Pupurull (Barcelona, 1873-1954) era fill de Joan Valeri i Anglà, mestre d'obres originari d'Oristà, a Osona. Es titula a l'escola d'arquitectura de Barcelona el 1899. Es de la segona generació d'arquitectes modernistes. Les seves obres es caracteritzen per l'ús de frontons ondulats, ornaments de derivació floral i modelat de materials en formes de composició lliure, així com per una gran exuberància.\nA principis de la dècada de 1920, el ferrer del Papiol va forjar les baranes, a excepció de la porta que es va encarregar a un ferrer de fora (Faura, 1996: 180).\nLa casa de Pedra era una de les parades del trajecte de la processó que es feia pel Corpus (Faura: 1996, 266).


BASE DE BADADES: esp·paña\nJa ho pots ben dir!! M'agrada la S... he, he...\n19 de setembre de 2008 a les 11:08\nfa mal als ulls, això!\n'micol·legi': escola de formació mitxa de micos i micòlegs.\n'onsevulva': vulva disponible en qualsevol banda.\n'eufòbia': odi a Europa que, curiosament, produiex molta joia.\n'cantimploramiques': garrafa petita que vessa per no res.\n19 de setembre de 2008 a les 14:26\nEstàs imparable, Marc. Has trobat un filó amb el Joan Badoc!!!\n19 de setembre de 2008 a les 15:01\nEntre aquesta i el "País" del Brossa (1988) hi ha només una diferència: 20 anys.\n20 de setembre de 2008 a les 0:38\nQuè vol dir "si tornen"? És que han marxat mai?\nTens raó, n'està ple d'aquests, però podrien manar més del que manen...i patiríem més del que patim!\n20 de setembre de 2008 a les 10:31\nAquests com a mínim no amaguen les seves intencions i sabem com son perquè ens ho diuen. Lo dolent és el llop que es vesteix amb pells de corder -vegis PSOE- que als catalans desseguida ens compren per dos duros i per a mostra en tenim l'estatutet que ni deixant-lo a la mínima expressió l'aproven.\nÉs la teoria de "contra Franco (o contra Aznar) vivíamos mejor".\nNo hi estic d'acord. Què vols que et digui, jo si haig d'intentar convèncer algú, prefereixo que sigui intel·ligent, respectuós i raonable...\n20 de setembre de 2008 a les 10:56\nPerò resulta que no es tracta de convèncer ningú, elbokabulari, es tracta de que o bé agafem el bou per les banyes i prenem el que és nostre o bé continuem creient que amb les bones paraules aconseguirem el que volem i allò al que tenim dret.\n23 de setembre de 2008 a les 18:26\nJo crec, diguem ingenu, que a què ens donin el que és nostre hi arribarem tard o d'hora per les bones, sigui convencent-los sigui obligant-los-hi democràticament. A veure què passa amb l'estatururut...\n23 de setembre de 2008 a les 19:43\nFelicitas pel teu blog, fa temps que me'l llegeixo.\n25 de setembre de 2008 a les 19:00


Tahiti Playa - Gastronomia\nLa Gastronomia a l’hotel\nÀmplia oferta de Restaurants\nDiferents espais pensats per a la trobada dels nostres clients, on gaudir de la gastronomia, en un ambient distès on relaxar-se amb els amics gaudint d'un bon àpat o un refrigeri.\nEl bar principal de l'hotel és obert de les 8:00h a la 01:00h. Un lloc ideal per provar la nostra selecció de còctels, a més d'una deliciosa oferta d'amanides, pizzes, hamburgueses i tapes. Podrà trobar també una zona de billar, internet i espai de lectura.\nEl nostre Restaurant ofereix un complert i variat Bufet d’esmorzar amb plats freds, calents i un sortit de pastes. En el dinar i el sopar poden tastar un Bufet Internacional combinat amb alguns plats de la Cuina Catalana i Espanyola. Durant els tres serveis tenim obert el nostre Show Cooking. Complementem la nostra oferta de menús amb una equilibrada carta de vins. El nostre establiment és dels pocs Hotels a Santa Susanna on el Restaurant té vistes directes al Mar Mediterrani i a les piscines.\nTambé, durant tota la temporada posem a la seva disposició un divertit bufet infantil adaptat per als més petits de la casa on podran gaudir d'un menú especial. A més, durant la temporada alta, a través d'una inscripció prèvia en el nostre miniclub, li oferim un servei d'acompanyament assistit pel nostre equip d'animació.\nRestaurant-Bar a l'aire lliure, situat a peu de platja i es pot gaudir d'una carta de sandwiches, hamburgueses, pizzes-pasta, plats combinats, amanides variades i productes de temporada.\nTipus de cuina: Estil Mediterrani.\nDestaca: Menú infantil\nAmbient: Relaxat a l'aire lliure, ideal per gaudir en família amb vistes idònies al mar.\nHorari obert: 10,00 hrs a 18,00 hrs en temporada alta.\nTocant la sorra de la platja de Santa Susanna però dintre del nostre recinte, tenim el nostre Restaurant Bora Bora a on oferim tot tipus de plats, entrepans, begudes i gelats. És un espai ideal per tots aquells clients que tenint la mitja pensió vulguin dinar a un bon preu sense sortir de l'hotel. Aquest lloc està obert segons temporada del mes de maig fins al mes d'octubre.\nEl restaurant Tahaa, situat a l'edifici Suites, ofereix una experiència gastronòmica amb una combinació perfecta de tradició i modernitat. La característica principal, equilibrar gustos i sabors.\nRestaurant de cuina internacional de bufet amb estacions de cuina en viu !!!!!, racons gastronòmics amb especialitats de diversos països i varietat culinària en porcions individuals, la carta de vins elaborada pel nostre sommelier amb varietats de vins nacionals i internacionals que els deixessin diferents tipus de aromes.


L'extrema dreta atia un nou boicot a València, ara contra la Rambleta - Diari La Veu\nEscriba el número 850825\nL'extrema dreta atia un nou boicot a València, ara contra la Rambleta\nEspaña 2000 i altres col·lectius ultres anuncien que seguiran el mateix 'modus operandi' que van emprar contra l'espectacle de Dani Mateo\n25 novembre 2018 01:00h\nL'extrema dreta torna a posar el focus sobre la cartellera cultural valenciana. Si tan sols fa unes setmanes el Teatre Olympia va cancel·lar l'obra de Dani Mateo, ara, a través de les xarxes socials, els col·lectius ultres de la ciutat estan cridant al boicot de Mongolia sobre hielo, el nou espectacle de Darío Adanti i Edu Galán, els dos creadors de la revista Mongolia.\nAquest diumenge, diversos perfils de col·lectius d'extrema dreta, entre ells el líder d'España 2000 a València, José Luis Roberto, estan demanant boicotejar l'espectacle Mongolia sobre hielo, programat per als dies 1 i 2 de desembre a la Rambleta. A través de Facebook han plantejat seguir el mateix procediment que van seguir contra el Teatre Olympia per a pressionar els responsables dels espais culturals i que cancel·len les actuacions. Així, animen a "protestar a través de tots els mitjans legals", com ara "per telèfon, per correu electrònic, davant l'Ajuntament i la Rambleta", indica Roberto.\nLa campanya dels ultres pregunta als seus seguidors: "Assetjar Dani Mateo i no aquestos porcs traïdors que es caguen en tu?". Així doncs, altres grups d'extrema dreta atien a boicotejar "aquesta xusma i traïdors". El grupuscle Defenem Valéncia (sic) demana fer directament "boicot". "No consentim més humiliacions cap a la nostra bandera, país i els nostres símbols", apunta el col·lectiu ultra.\nPer la seua banda, Mongolia ha replicat a la convocatòria de boicot per part de l'extrema dreta del seu espectacle a València a través també de les xarxes socials. Els responsables de la revista i de l'espectacle han assegurat que vindran a València "només per fotre'ls". "Anirem a València i us foteu", repliquen des del perfil de l'espectacle davant la campanya ultra que assetja la revista a les xarxes.\nEscriba el número 643848


La resistència birmana denuncia més de 160 llars destruïdes en l'atac de l'exèrcit sobre Thantlang\nPublicat 30/10/2021 18:45CET\nTayfun Salci/ZUMA Press Wire/dpa - Archivo\nLa resistència birmana ha denunciat que més de 160 habitatges van resultar destruïdes divendres passat per un seguit de bombardejos de l'exèrcit contra la localitat de Thantlang, a l'estat rebel de Chin, a l'oest del país.\nAra mateix es desconeix el nombre de víctimes per la dificultat per accedir al lloc dels bombardejos, segons un portaveu del grup de resistència conegut com les Forces de Defensa de Chinlandia (FDC), creat després del cop d'estat militar de l'1 de febrer, al portal de notícies Myanmar Now.\nDe fet, l'ONG Save the Children ha constatat danys a les seves instal·lacions en l'atac de divendres, que va començar tocades les 11.00 hores (hora local) després de l'ús d'armament pesat, en un incendi que continua arrasant la ciutat per la falta de servei de bombers disponible per controlar les flames.\nL'atac es va produir després que un soldat de la junta morís per un atac de les FDC, els membres de les quals van denunciar que l'havien vist saquejar una botiga.\nEn represàlia, les forces militars que ocupaven l'àrea van disparar almenys 10 rondes d'artilleria contra la ciutat abans que les seves forces al terreny comencessin a cremar les cases de manera indiscriminada, segons el portaveu de la secció local de les FDC.\nSave the Children ha aixecat la veu d'alarma davant la preocupació per la seguretat de 20 nens que es creu que romanen a la ciutat, que està pràcticament deserta després que la majoria dels 8.000 habitants es veiessin obligats a refugiar-se en poblacions de frontera amb l'Índia, mentre que altres grups de residents han creuat a l'estat indi de Mizoram.\n"La destrucció que ha causat aquesta violència no té cap sentit. No només ha danyat una de les nostres oficines, sinó que hi ha risc que destrueixi tota la ciutat i les llars de milers de famílies, nens i nenes", ha lamentat el director de Cooperació Internacional i Acció Humanitària de Save the Children, David del Camp.\n"Condemnem aquests atacs en els termes més enèrgics possibles. Els atacs indiscriminats són violacions del Dret Internacional Humanitari", ha criticat Del Campo, que també ha fet una crida a les parts perquè "s'abstinguin de qualsevol atac d'aquest tipus i posin la protecció dels civils, especialment dels nens i nenes, en primer plànol".\nAquest és un incident més dels que demostren l'escalada de la crisi a Birmània, ha considerat l'organització, que ha denunciat l'augment de la violència, que afecta un gran nombre de nens, que veuen com el cop d'estat i la crisi humanitària estan amenaçant els seus drets fonamentals de la infància.


8 ENTRADES PER L’AGENDA DE SFG – Ràdio Sant Feliu 107.0 FM\nBy Paul Marca|2014-06-12T10:29:10+02:0012 de juny de 2014|Sense categoria|Comentaris tancats a 8 ENTRADES PER L’AGENDA DE SFG\nTAQUILLES DEL FESTIVAL OBERTES\nL’empresa The Project informa sobre el Festival de la Porta Ferrada que les taquilles del Teatre Narcís Masferrer de Sant Feliu de Guíxols obriran tots els divendres i dissabtes de 18 a 20h del 13 de juny al 16 d’agost. També es podran adquirir entrades als respectius recintes 1 hora abans de cada espectacle i en tot moment a la web oficial www.festivalportaferrada.cat\nAquest divendres a les 21:30 h. concert extraordinari a l’Atzavara amb la participación de Ken Stringfellow (USA, The Posies, Big Star, R.E.M, etc.) + Copa Lotus (Folk-Rock/Vilanova DC). Donatiu 5 euros.\n-Divendres, 13 de juny a les 23:00 h. Concert de cantautors amb Lautaro (La Plata, Argentina) + Vol Menor (Calonge) + Barto Lopera (Barcelona).\n-Dissabte 14 de juny a les 23:00 h. concert de Scelion (Rock / La Llagosta) + All Your Lies (Metal / Blanes)\nSORTIDA AMB AMICS DEL MUSEU A BCN\nPel dissabte, 21 de juny s’ha programat una sortida a l’exposició “Víckings” al conjunt modernista de l’Hospital de la Santa Creu i Sant Pau (Barcelona). Sortida a les 9h de davant de l’església de Sant Feliu de Guíxols.\nPreu: socis 45€ / no socis: 50€ (inclou transport, entrada i visites guiades, dinar). Inscripcions: Oficina de Turisme (Edifici Monestir). Horari: dilluns a dissabte de 10h a 13h i de 16h a 19h / diumenges: 10h a 13h. Data màxima d’inscripció i pagament: 18 de juny. Més informació: www.amicsmuseu.cat / Tel. 972.82.15.75.\nBasquet: Dissabte, 14 de juny i diumenge, 15 de juny, matí i tarda, al pavelló de La Corxera, el Club Bàsquet Sant Feliu organitza el torneig de bàsquet en categoria cadet masculí i femení “Memorial Tomàs Ubach”\nCiclisme: Dissabte, 14 de juny al circuit habilitat a la Ronda de Ponent de Sant Feliu, Campionat de Catalunya de Ciclisme Infantil de carretera entre les 15 i les 19 hores. Organitza Sport Ciclista Guíxols.\nDIA UNIVERSAL DE LA SARDANA A SFG\nAquest diumenge, 15 de juny, a les 7 del vespre al passeig del Mar (davant de l’Ajuntament), l’Agrupació Amics de la Sardana oferirà la seva audició número 596 a càrrec de la cobla Rossinyolets, que oferiran obres de Josep Cassú, Pitu Chamorro, Lluís Lloansí, Antoni Mas, Ricard Viladesau i Jaume Bonaterra.\nBANANNA BEACH EN CONCERT A LA CASA IRLA\nAquest divendres, 13 de juny a les 22:30h. rumba catalana a la Casa Irla amb Bananna Beach, un grup de l’Alt empordà que comença a tocar a partir del 2009. Decideixen tocar rumba, al principi acompanyada d’ska i reggae, ja que desde ben petits van poder observar que aquests gènere no comportava ni comporta etiquetes ni diferències, la rumba és un gènere que convida a tothom a ballar i passar-ho be i això és el que volien transmetre.\nA mesura que ha anat passat el temps el grup ha anat enamorant-se més d’aquest gènere fascinant que és la rumba catalana i ha intentat trobar un so més rumberu, tot i conservar alguna pinzellada de reggae. Un directe fresc, divertit i tropical, capaç de fer sortir l’alegria de l’estiu qualsevol nit de l’any!\nHi haurà sopar de taverna a Cas Romagué.\nMés informació trucant a la Casa Irla al tel. 972.11.74.39 o al nostre web:https://sites.google.com/site/casairla/\nCAMPANYA DE L’ANC “DECLARA’T A CATALUNYA”\nGuíxols per la Independència informa de la campanya “Declara’t a Catalunya” de l’Assemblea Nacional Catalana (ANC) per a la creació de l’Agència Tributària de Catalunya, una estructura d’Estat imprescindible per a gestionar els recursos propis.\nEs considera que en la presentació de la declaració a Espanya a part de pagar, es dóna una informació que el govern català no té i que necessita i que, declarant a Catalunya, serà més fàcil assumir el 100%. Consisteix en què quan es faci la declaració fiscal per a l’Estat espanyol, se’n faci una còpia i s’entregui voluntàriament al Govern de Catalunya. Trobareu tota la informació especificada a http://declarat.assemblea.cat/ i s’ha projectat una sessió informativa que encara no té data.\nTambé recorden la quarta “Passejada en bicicleta per la Independència” tindrà lloc el diumenge 22 de juny. Sortida a les 10h des del KM.0 del carril bici (Tinglado) de Sant Feliu i s’anirà a Banyoles per tal de fer la volta a l’Estany. Les inscripcions són gratuïtes i les podeu fer al correu electrònic passejadesbici@gmail.com o per whatsapp al 605617980 (Vicenç).


Adam's Hotel Lingolsheim França - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 9 allotjaments a Lingolsheim.\n14 Avenue Schumann, Lingolsheim, Lingolsheim, França - Veure al mapa\nMés informació sobre Adam's Hotel\nDissenyat tant per oci com per negoci, Best Hotel Strasbourg Sud / Aéroport està situat idealment a Lingolsheim; una de les localitzacions més populars de la ciutat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nA Best Hotel Strasbourg Sud / Aéroport, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. L'hotel ofereix instal.lacions per a minusvàl.lids, magatzem d'equipatge, instal·lacions per a reunions i banquets , habitació familiar, restaurant per garantir el més gran comfort possible als seus clients.\nGaudiu de les comoditats d'alta gama com ara calefacció, escriptori, telèfon, ventilador, aparell de televisió per tal de relaxar-vos després d'un cansat dia. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Best Hotel Strasbourg Sud / Aéroport és una elecció inteligents per a viatgers a Lingolsheim, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.\nEls clients han de presentar un document d’identitat amb fotografia i una targeta de crèdit durant el registre d’entrada. Les peticions especials són segons disponibilitat i poden comportar suplements. Cal que informeu el Adam's Hotel de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.


Els Bombers fan 40 sortides a l'Alt i el Baix Empordà per les tempestes - Diari de Girona\nEls Bombers fan 40 sortides a l'Alt i el Baix Empordà per les tempestes\nA la Bisbal d'Empordà s'han acumulat 103 litres per metre quadrat\nredacció / agències | girona 14.09.2016 | 12:49\nEls Bombers de la Generalitat han fet entre les vuit del vespre de dimarts i les set del matí de dimecres un centenar de sortides arreu de Catalunya, després del front de tempestes que ha escombrat el territori des de sud-oest a nord-est. Moltes de les incidències s'han concentrat a Badalona, on s'ha produït un esclafit i ha causat la caiguda d'arbres i acumulació d'aigua en baixos i vehicles. A les comarques gironines, els Bombers han fet 40 sortides, concentrades al Baix i l'Alt Empordà. A la Bisbal d'Empordà s'han acumulat 103 litres per metre quadrat.\nEl front de pluges ha anat acompanyat de tempestes, fort vent i llamps, ha deixat registres destacats, especialment a les comarques de Girona, com els 39,6 l/m2 en 30 minuts a La Bisbal d'Empordà, 30 l/m2 en 30 minuts a Fornells de la Selva, 27 l/m2 a Monells en mitja hora i 21 l/m2 en 30 minuts a Castell-Platja d'Aro.\nA l'entorn de la capital del Baix Empordà és on s'ha acumulat més precipitació: 103 l/m2 a la Bisbal de l´Empordà i 66 l/m2 a Cruïlles Monells i Sant Sadurní.\nA més, la caiguda d'un llamp a Castelló d'Empúries, a l'Alt Empordà, ha afectat la instal·lació elèctrica d'un immoble del carrer Arenal i una dona ha hagut de ser ingressada a l'Hospital de Figueres per una inhalació lleu de fum. La incidència s'ha produït al voltant de dos quarts de sis del matí.Altres quantitats han estat els 22 litres per metre quadrat a Prades i els 20 de Badalona i Sant Martí Sarroca, en tots els casos en només mitja hora. Els ruixats van entrar aquest dimarts a la nit per Ponent i van avançar nord-est escombrant el litoral català, fins a les comarques de Girona, on a primera hora encara ha descarregat algun ruixat destacat. Tot seguit, les pluges s'han desplaçat sobre el mar.\nConsulta la previsió del temps per aquest dimecres: