Jordi Vilajoana: 'És previst iniciar les obres del Museu Thyssen de Sant Feliu de Guíxols a principis del 2004' - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nJordi Vilajoana: 'És previst iniciar les obres del Museu Thyssen de Sant Feliu de Guíxols a principis del 2004'\nquery_builder 11 gener 2003 22:50\nEl MNAC està treballant en el projecte museològic\nEl conseller de Cultura, Jordi Vilajoana, ha anunciat avui que les obres de construcció del Museu Thyssen de Sant Feliu de Guíxols, que s’ubicarà en l’edifici de l’Hospital Municipal, és previst que comencin a principis del 2004. El conseller ha assenyalat que “el Museu Nacional d’Art de Catalunya (MNAC) està treballant en el projecte museològic i, un cop finalitzat, es durà a terme el projecte arquitecònic, també durant l’any 2003, per tal de poder iniciar les obres a principis del 2004 i enllestir-les el 2006”.\nJordi Vilajoana ha agraït a la baronessa Thyssen, Carmen Cervera, la seva “actitud positiva i generosa” en les converses que han mantingut per dur a terme el Museu. El conseller ha indicat que en una reunió que van mantenir el passat mes de setembre, la baronessa li va oferir un llistat d’obres de la seva col·lecció de pintura catalana per al nou museu.\nAquesta llista està sent estudiada pel MNAC, que segons ha indicat el conseller, “apadrina el projecte, que ha assumit com a propi”. A més, el conseller ha assenyalat que el Museu de Sant Feliu podrà disposar també d’obres del Museu Nacional d’Art de Catalunya per a exposicions temporals.\nTaller de Josep Amat\nAixí mateix, el conseller Vilajoana ha anunciat que la família del pintor Josep Amat ha manifestat també la seva voluntat de donar obres, així com el taller de l’artista per al nou museu. Vilajoana ha dit que és previst tancar els acords tant amb la baronessa Thyssen com amb la família Amat durant l’any 2003.\nEl Museu Thyssen de Sant Feliu de Guíxols es construirà en l’Hospital Municipal, situat al carrer Hospital d’aquesta població, que serà cedit per l’Ajuntament el pròxim mes de març.\nEl conseller de Cultura ha fet aquestes declaracions durant l’acte d’inauguració de la nova biblioteca de Sant Feliu de Guíxols, un edifici de nova construcció aixecat en els terrenys del Cafè Mercurio i del qual conserva les façanes de grans finestrals, datades de principis del segle XX.\nL’equipament ocupa una superfície de 965 metres quadrats, distribuïts en soterrani i dues plantes: a la planta baixa hi ha l’àrea d’acollida, espais per a diaris, revistes, música, cinema i l’àrea infantil; a la primera, l’àrea d’informació i referència, així com el fons general; al segon pis, els espais polivalents i l’àrea d’administració i serveis, i al soterrani, els dipòsits del centre.\nL’anterior biblioteca, ubicada al carrer Sant Llorenç, va ser inaugurada el 1957 i va formar part de la Xarxa de Biblioteques de la Fundació “la Caixa”, que va cedir la titularitat a l’Ajuntament l’any 1996. En l’actualitat compta amb un fons de 23.000 documents i disposa de 12 PC de lliure utilització.\nEl nou equipament ha tingut un cost total de 1.454.117,98 euros (241.944.874 pessetes), dels quals el Departament de Cultura aporta 408.688,00 euros (68.000.000 pessetes), per mitjà del Programa Específic de Biblioteques integrat en el Pla Únic d’Obres i Serveis de Catalunya i d’acord amb les necessitats que preveu el Mapa de Lectura Pública de Catalunya.\nBarcelona, 11 de gener de 2003\nEl conseller de Cultura ha inaugurat la nova biblioteca de Sant Feliu de Guíxols 140


El repte de la inclusió\nPortada Actualitat Especials Especial Treballem la inclusió El repte de la inclusió\nEl repte de la inclusió comença quan arriba al centre un infant amb algun tipus de necessitat especial. De sobte, els dubtes envaeixen l'equip: Estem capacitats per atendre les necessitats d'aquest infant? Podrem aconseguir que s'integri bé al grup? Podrem adaptar totes les activitats sense desatendre la resta d'infants? Però, senzillament, els anys passen i, malgrat no ha estat sempre fàcil, tampoc ha estat tant difícil imaginàvem. Fins al punt que la decisió d'incloure aquests infants ha redefinit l'esplai i ha remodelat tots els qui en formeu part. El canvi passa a formar part de l'essència i observeu com aquells nens a qui abans els costava acceptar la diferència, ara són joves més empàtics i més conscients.\nTanmateix, arriba el dia que aquests nois i noies tenen l'edat de ser monitors. En general, la tasca dels monitors amb els joves s'acaba quan arriben als 18 anys, quan passen a integrar-se a l'equip de monitors o bé marxen de l'esplai. Ara bé, si el jove té un cert grau de dependència que no li permet assumir totes les tasques d'un monitor i, amb tot, troba en l'esplai un espai on se sent acollit, què li podem oferir? Podem, com a esplai, acceptar el repte de la inclusió dins l'equip de monitors? La voluntat, sens dubte, hi és. Al cap i a la fi són joves que estimes i pels qui portes lluitant durant anys. Així i tot, t'has de plantejar quins són els límits del teu equip i quins són els límits d'aquesta persona.\nPosem per cas que la discapacitat ve lligada a una certa manca d'autocontrol, o simplement que el grau de dependència del jove en qüestions bàsiques és elevat. Quins mínims hauríem d'establir perquè una persona pugui ser ajudant de monitor? I en referència a l'equip de monitors, quins mínims ens hauríem d'exigir per tal d'assegurar-nos que el podem incloure? Se m'acudeixen tres paraules: Voluntat (els monitors, en la seva totalitat, haurien d'estar d'acord en emprendre aquest camí); Compromís (és possible que calgui un monitor compromès amb la tasca d'orientar i guiar l'ajudant de monitor), i Coneixement (l'equip hauria de ser coneixedor de la realitat del jove, de les seves capacitats i de les seves limitacions i estar coordinats amb els familiars en tot moment).\nHi ha una dita que diu: "Que la prudència no ens faci traïdors". En aquest cas, hi afegiria: "Que tampoc ens en faci la inconsciència". Actuem amb el cor, però també amb el cap. I si, comptat i debatut, no podem assumir integrar aquest jove a l'equip, hem de ser prou coherents, conscients i responsables com per dir que no. Això sí, si ho veiem factible, endavant!


Com arribar fins a Mallorca?\nEl Certamen té lloc a Binissalem, un poble de l'illa de Mallorca. Per als qui sou de l'illa, segurament el situeu. Per als qui no sou de l'illa i estau interessats en participar al II Certamen Coral de Binissalem, a continuació vos explicam les possibilitats de desplaçament.\nAvió: és el mitjà de transport més ràpid però també sol ser el més car. Des de l'organització estem en contacte amb agències de viatges per intentar aconseguir el preu més barat possible per als cors interessats.\nVaixell: és un mitjà més barat però també més lent. La part positiva és que des de l'organització podem accedir a un descompte amb una companyia naviliera que opera rutes tant entre illes com entre península i Mallorca.\nAls cors participants que venguin fora de l'illa de Mallorca, el Certamen donarà una ajuda econòmica de 20€ per cantaire, fins a 35 cantaires, amb motiu d'abaratir una mica el cost de desplaçament.\nPer tal d'allotjar-se per al II Certamen Coral de Binissalem proposem diferents opcions:\nPer allotjar-se en el mateix poble de Binissalem, en la primera edició del Certamen es va promoure des de l'organització una xarxa de voluntariat d'allotjament entre la gent del mateix poble, per tal de fer una mica més econòmic el desplaçament a l'illa als cors participants que venien de fora. La iniciativa va tenir molt bona acollida entre els veïns de Binissalem, ja que van quedar places d'allotjament lliures. Per a la segona edició, des de l'organització estam promovent un altre cop aquest voluntariat, ja que l'experiència viscuda pels participants, tant els voluntaris com els hostes, va ser molt positiva.\nUna altra possibilitat és allotjar-se als albergs pròxims al poble. Els albergs més propers amb els quals hem contactat són: l'Alberg de Can Arabí (afores Binissalem), l'Alberg de Lloseta i l'Alberg d'Alaró.\nD'altra banda, si us estimau més, també a Binissalem hi ha cases de lloguer vacacional i des de l'organització podem posar-vos en contacte amb els responsables de diferents allotjaments.\nEn ambdós casos, les places a cadascun dels allotjaments seran limitades; segons el nombre de cantaires dels cors participants haurem d'adaptar-nos i cercar la fórmula que s'adapti millor a la situació.\nAquestes són les opcions que proposam des de l'organització, ja que tenen un cost més reduït que hotels i hostals a altres indrets de l'Illa. Si no es vol accedir a aquestes propostes, l'agrupació haurà de gestionar el seu allotjament, i des de l'organització ajudarem amb el que podrem.\nSi estau interessats en tenir més informació sobre els possibles allotjaments i les seves condicions i possibilitats, contactau amb l'organització del Certamen mitjançant el correu electrònic certamencoralbinissalem@gmail.com.


Cada estiu el teatre romà de la ciutat italiana acull un popular festival que és una cita clàssica per a turistes i amants de l’òpera\nImatge d'arxiu d''Aida' de Verdi / Fundació Arena di Verona\nManel Haro. Verona / @manelhc\nSuposo que a tots els que ens agrada molt l’òpera somiem a anar a determinats festivals alguna vegada a la nostra vida. Per exemple, viatjar a Bayreuth per veure i escoltar Wagner, a Salzburg per gaudir de Mozart o a l’Arena de Verona per assistir a un Verdi a l’aire lliure. Són esdeveniments molt diferents entre ells, però que tenen molta anomenada entre els apassionats de la música clàssica. Aquest any he pogut assistir a la ciutat italiana per veure un parell d’òperes de Verdi (cal dir que en la programació hi ha altres compositors com Puccini o Bizet). Reconec que no tenia gaire idea del que em trobaria allà, però em feia por que l’espectacle fos a l’aire lliure, perquè encara que el lloc sigui espectacular (el teatre romà), cal dir que molta gent que va a veure qualsevol espectacle a l’aire lliure el confon amb un partit de futbol. Això implica converses en veu alta, pantalles de mòbil aquí i allà… Vaja, que concentrar-se no és gaire fàcil.\nLa primera de les dues òperes a les quals vaig assistir va ser La Traviata, assegut al galliner. Això vol dir una entrada d’uns trenta euros, preu popular, en una grada de ciment en la part alta del teatre (era l’única tarifa que quedava disponible quan m’hi vaig decidir). Cal entendre que aquest festival té l’esperit (almenys ara) de ser obert per a tots els públics, d’atreure no només als amants de l’òpera, sinó també a turistes que estan de pas i gent encuriosida per la música clàssica. Això suposa que si estàs acostumat a anar a teatres tradicionals a veure òpera, et pot tocar al costat algú que es passarà tota l’estona xerrant i jugant amb el mòbil, i amb això em refereixo a vídeos llarguíssims que segurament algun dia seran esborrats perquè ocupen molta memòria (la de l’aparell, la del cervell no gaire), a d’altres més curts que actualitzaran en viu l’Instagram de centenars de comptes (aquests vídeos amb el mòbil en vertical) i d’altres per a fer connexions en viu a Facebook (i aquests vídeos en horitzontal). I també cal afegir fotografies amb flash (hi ha mòbils que tenen un flash que semblen les llums llargues d’un cotxe). Encara més, gent que s’avorreix aviat i que veu en WhatsApp el seu passatemps (amb la corresponent lluminària de la pantalla) i fins i tot assistents que fan videotrucades perquè algun amic pugui escoltar i veure algun fragment de l’òpera sense oblidar que el que diu l’altra persona des de casa seva ho escoltem els que estem al voltant. I no parlaré gaire de què a les pauses es venen gelats, cerveses i entrepans (a banda de llibrets i altres peces de merxandatge).\nNo cal fugir d’estudi: hi ha gent que va a l’Arena de Verona perquè és com una visita obligada, però en el fons no té cap interès en el que veurà, més aviat es quedarà satisfet amb fer trenta o quaranta fotos, deu o dotze vídeos, escoltar alguna ària coneguda i demostrar a les xarxes socials que són persones interessants. Fins i tot hi ha gent que va amb corbata i americana (no és això, l’òpera?). Per altra banda, un ha d’estar preparat perquè el públic esclati a aplaudir quan no toca, encara que això suposi tallar un duet. Els aplaudiments poden sorgir si entra un cantant, al final de cada ària, si entren cavalls a l’escenari (en el cas d’Aida), si algú pensa que una intervenció ja ha acabat… Cal dir que tot està pensat per ser un espectacle popular: els cantants, per exemple, saluden després dels moments més importants de cada òpera, això vol dir que després d’un highlight tot s’atura, surten els intèrprets que havien anat desapareixent de l’escenari, saluden i escolten els aplaudiments. Això diverses vegades en cada funció. I tot el repartiment, és clar, actua al gust de tothom. No cal anar a l’Arena de Verona a ser massa exigent amb l’orquestra, amb el tenor o amb la soprano, perquè aquest festival no va d’això. Va de ser una festa de l’òpera, de divertir-se i no queixar-se gaire de res. Ara bé, una cosa no treu l’altra: hi ha gent que té tan poca educació, que a un se li pot esgotar la paciència i marxar abans d’hora. És el que em va passar a mi (i a la parella que seia al meu costat) abans del tercer acte de La Traviata. Farts dels mòbils dels altres assistents, vam decidir que ja n’hi havia prou. Va arribar un moment en què l’òpera ja era una cosa secundària.\nVaig marxar decebut, especialment perquè dos dies després tornava per veure Aida, i aquesta vegada assegut en una localitat de 75 euros (i si havia de marxar abans d’hora, em faria una miqueta més de mal). Però, ves per on, en aquella grada que era més cara, només vaig veure dos mòbils que apareixien molt de tant en tant per fer alguna foto, i tots amb el llum de la pantalla reduït. Gairebé ningú parlava, ningú bevia cervesa i tot va ser una altra cosa. El funcionament és el mateix, el públic aplaudeix quan vol, els cantants saluden quan acaben una peça important, però no és la passió el que molesta, no és l’espontaneïtat ni la manca de formació. El que molesta, el que espatlla un espectacle popular com el de l’Arena de Verona és la falta de respecte cap als altres assistents. El problema és que segurament tota aquella gent que xerra en veu alta, que fa vídeos, que actualitza en directe les seves xarxes socials, que va videotrucades… no sap que encara que l’espectacle sigui a l’aire lliure, cal una mica de compostura, que allò no és un partit de futbol ni un concert de rock (dos magnífics esdeveniments també).\nAmb tot això no vull dir que la gent que paga més sàpiga comportar-se millor, evidentment, però com he dit, aquestes funcions són un producte turístic més. I si estàs de pas per Verona i no t’agrada l’òpera o no la coneixes, però vas perquè és el que toca (com els que van a veure la casa de Julieta sense saber qui era Shakespeare), el més probable és que et compris l’entrada més econòmica (a banda de què són les que més tard s’esgoten). Si t’agrada l’òpera, segurament prefereixes pagar una mica més per veure-la millor (l’acústica també guanya si seus més a prop de l’escenari) i si ho fas perquè t’agrada, potser fas alguna foto per emportar-te el record, però no estàs més pendent de veure qui et comenta un vídeo de Facebook que no pas per escoltar Amami, Alfredo. Vaig gaudir molt d’Aida i va ser una mala experiència La Traviata. La diferència va ser el comportament de la gent. Davant d’això, si algú em pregunta si val la pena anar a l’Arena de Verona a veure òpera, jo diria que sí, que és una experiència que val la pena viure, però sabent que si penses anar al galliner (les entrades de 26-30 euros), millor quedar-se passejant pel centre de la ciutat. I si vas a la següent zona de tarificació (la de 68-75 euros), probablement gaudeixis més, però la qualitat general de l’espectacle està molt per sota d’aquest preu. Tot i així, el meu consell serà sempre fugir del galliner.\nArena de VeronaGiuseppe VerdiManel HaroMúsica clàssica\nPublicat per\tRedacció\t- ag. 15, 2019


José Manuel Maíz i Luis Guillamón havien de recórrer en moto d’aigua aquest dissabte 11 de març les 170 milles nàutiques –uns 330 quilòmetres– que separen les ciutats de Palma de Mallorca i Mataró amb la finalitat de recaptar fons per diferents projectes socials que es durant a terme des dels consistoris de les dues ciutats. Al final, per motius meteorològics la travessia ha estat ajornada. La Fundació C&A donarà 150 euros per cada milla recorreguda. El regidor de Benestar Social, Oriol Batista, i el tinent d’alcalde i regidor de Palma de Mallorca, Rafael Duran van presentar en roda de premsa el projecte, la ‘I Travessia solidària Palma-Mataró’, apadrinat pel nedador David Meca.\nEls diners que aportarà la Fundació C&A per les milles recorregudes, que en cas que no hi hagués cap problema, haurien de ser 24.000 euros en total, seran destinats a projectes socials desplegats tan a Mataró com a Palma. Així doncs, Oriol Batista va anunciar que els 12.000 euros que rebrà la ciutat seran destinats a cobrir part del pressupost previst per a l’Agenda de la Solidaritat Local, l’innovador projecte que es va presentar la passada setmana. Per la seva part l’ajuntament de Palma destinarà aquests diners a Amadiba, l’Associació de Mares de Discapacitats de les Balears. Ambdós representants polítics han destacat l’oportunitat que presenta aquesta acció solidària per compartir les experiències en política social de les dues ciutats.


Col·lectiu Ronda - Sandra Zahonero\nL'any 1996 començo a treballar pel Col·lectiu Ronda realitzant tasques en l'àmbit laboral. Havent passat per altres despatxos del Col·lectiu a comarques, actualment treballo al despatx de Barcelona com a laboralista especialitzada en dret laboral-concursal. Sóc sòcia del despatx des de l'any 2003.\nAnteriorment, des del 2000 a 2015 vaig prestar serveis al despatx de Mataró, en l'àmbit Civil, de Família i d'Estrangeria i durant onze anys com a laboralista.\nDes de l'any 2014, col·laboro amb la Universitat Pompeu Fabra donant classes al Màster en Litigació Laboral.\nLlicenciada en Dreta per la Universitat Pompeu Fabra (1995).\nSuficiència investigadora en el Doctorat de Dret Laboral per la UB (1996).


Instal·lació a Lliurex client ( 32 bits) | Quadern de Pràctiques de Tecnologia\nCom saber si el nostre Lliurex és de 32 bits ?\n10- Ens cal abans d'arrancar renombrar el proxy del client Lliurex doncs la comunicació d'A4S es fa via web.\n11. A continuació executarem aquest programa Servidor-A4S fent doble clic. Direm que voleu executar el programa al terminal.\n12- Ara ja podem arrancar el Scratch2 i mentre es prem la tecla majuscules «MAJ (Shift)» del teclat, aneu i premeu «Fitxer» al menú Scratch. Podeu veure «Import Experimental Extension» o «Import Experimental HTTP Extension» a la part inferior del menú. Premeu sobre aquesta opció.\n13- Ara ja podem arrancar el Scratch2 i mentre es prem la tecla majuscules «MAJ (Shift)» del teclat, aneu i premeu «Fitxer» al menú Scratch. Podeu veure «Import Experimental Extension» o «Import Experimental HTTP Extension» a la part inferior del menú. Premeu sobre aquesta opció.\n14- Ara carregeu el programa següent i proveu la targeta Arduino i l’extensió A4S (Arduino for Scratch).


Suècia i nosaltres (Empar Moliner)\nSuècia i nosaltres\nEspanya “en el rànquing de democràcies” no va de les últimes, diuen\n2 min. Escriptora 07/11/2018 19:51\nDesprés que una resolució del Tribunal Europeu de Drets Humans dictaminés que Arnaldo Otegi no va tenir un judici just, van sortir les habituals valoracions, d’un cantó i de l'altre. D’un cantó, els que ens temem que els polítics i activistes catalans tancats fa més d’un any no tindran un judici just (l’acusació és una farsa) i hauran d’anar a parar allà mateix. De l’altre, els que diuen que “hem d’acatar les resolucions de l’alt tribunal encara que no ens agradin”, que vol dir que ja els sembla correcte que se’ls acusi del que sigui (rebel·lió va bé i, si no, espionatge) i que es passin la resta de la infantesa dels seus fills a la presó. No els volen veure per pensar que no hi són. Alt tribunal? Com diria la meva tieta Pura, que també està hipotecada, “com més alt, més animal”.\nD’entre aquests últims, sentíem en José Manuel Villegas, del partit Ciudadanos, recordant a tothom que “Espanya no és dels estats que més advertiments té del Tribunal Europeu de Drets Humans, n’hi ha que en tenen molts més”. Aquesta frase l’hem sentida també a les tertúlies. Espanya “en el rànquing de democràcies” no va de les últimes, diuen.\nParlem-ne, de la frase d’en Villegas. Espanya no és dels estats que reben més advertiments del Tribunal Europeu de Drets Humans. Correcte. D’això se’n podria desprendre que fa les coses millor que altres estats que en reben més. Incorrecte. Ho hem de comparar, per exemple, amb les denúncies per agressió sexual. Segons publicava Esther Herrera a l’ARA, basant-se en informes de l’ONU, el país europeu amb més denúncies per violació era Suècia, seguit de Bèlgica. En canvi Espanya era dels últims, juntament amb Letònia. ¿Vol dir que a Espanya hi ha menys agressions sexuals que a Suècia o vol dir que a Espanya se’n denuncien menys?


UEP!: Cales verges de Mallorca (XIX).\nAvui Cala Embasset (Sant Elm). El divendres passat, dos del nostre grup varen quedar per anar a Cala Embasset, a Sant Elm. Els altres dos encara estaven recuperant-se de la excursió que un dia abans havíem fet al Calò de Formentor i ens varen dir que no podien venir.\nLes males noticies de la nostra economia i la impotència que es veu en el nostres politics a l’hora de donar solucions, ens fa partir tot d’una que podem cap a la natura. Al menys allí, a les Cales, a la muntanya, el silenci ens fa oblidar, encara que sigui per un moment, la situació que tots patim.\nBé idò. Per gaudir d’aquesta Cala, has de estar segur del temps que farà a Tramuntana, ja que la majoria de vegades no est pot nedar per culpa del vent que aixeca ones que fins i tot fan desaparèixer la Caleta.\nPerò ara consultant la predicció meteorològica per Internet, se pot saber quasi al detall, com estirà el temps en qualsevol zona de l’illa. Pel divendres passat donava força del vent “0” i el dia totalment clar sense cap nigul, cosa que per els dies posteriors ja no era tant favorable. Idò havíem de anar-hi divendres si no volíem fer el viatge de bades.\nA les 9,30 ja estàvem a Sant Elm, amb un dia preciós. La temperatura de 27º ens va permetre fer tot el trajecte com un agradable passeig entre aquells pinars.\nPer anar a la Cala has de deixar el cotxe a Sant Elm, just al principi del camí que condueix a La Trapa y començar a caminar per aquest mateix camí, fins que trobes una bifurcació.\nAquí has de anar un poquet alerta, per que si agafes la sendera de la esquerra arribaràs a la Torre. Has de agafar la sendera que hi ha quasi al front a on hi ha un lletrero que indica “La Trapa”. Per aquest pinar passes per una edificació en roïnes que el meu company me va explicar de que es tractava però ara ja no m’hen record. No te perduda, per que en uns 30 minutets arribes al penya segat a on es troba la Cala. Ara es tracta de cercar una sendera a l’esquerra que te davalla fins la vorera del mar. Eren les 10 del matí i ja havia una parella de estrangers asseguts d’amunt les roques. Ella, molt joveneta de molt bon veure. Ell, ja granat, però amb pinta de tenir doblers. La conclusió a que varem arribar, ja us la podeu imaginar. Però a lo que anàvem.\nLa predicció no ens havia fallat. Varem trobar un aigua quieta i completament transparent. No més i havia un llanxa fondejada, per lo que varem tenir tota la Cala per noltros dos y la parella d’enamorats. Amb aquestes condicions no es pot descriure el goig que fa nedar a un lloc com aquest. Així estiguérem dues horetes fins que va començar a arribar gent. Era l’hora doncs que noltros solem partir, quan arriba la gent noltros ens anem. Eren les dotze i com Sant Elm està a prop de Palma, varem quedar en dinar cada qual a casa seva.\nHavíem fet una molt bona excursió en un dia esplèndid i varem conèixer -el que subscriu, l’altra ja la coneixia- un altra Cala verge i que us recomanem, sempre i quan mireu abans per on bufa el vent a l’illa, per que si ho fa de Tramuntana, no importa aneu, les ones i els grumés us impediran que nedeu.\nI rés més. Fins la propera, que fins ara, no ens fan pagar res per caminar per la natura.\nLa Cala a les 10 del mati\nAquest veler no es movía per falta de vent\nl'aigua clarísima a una temperatura ideal\nLa cala quan ens anàvem


Ràdio Balaguer - Pimec calcula que un 30% de les empreses tancarà i una de cada tres farà fora treballadors per la covid-19. La patronal demana a les administracions 'ajudes generoses' per evitar el tancament de pimes i autònoms\n"Cal revisar tot el pressupost i disponibilitat de l'administració, prioritzar les ajudes", ha avisat el president de Pimec. "Si no som generosos amb les ajudes tindrem més tancaments d'empreses", ha insistit González, que ha xifrat aquestes subvencions en un mínim de 20.000 o 30.000 milions. "La magnitud és tal perquè el govern espanyol s'hi posi", ha etzibat el president de Pimec, que ha recordat igualment que el tancament d'una empresa es tradueix en "drama social" i un cost per a les arques públiques. "Tancar implica uns costos i treballadors a l'atur, amb unes quotes que s'hauran de pagar. Tot sumat costa més que no l'ajuda per sobreviure", ha reflexionat en veu alta González.\nEl president de Pimec ha finalitzat aplaudint que ara se'ls tingui més en compte a l'hora de prendre decisions sobre les restriccions per combatre la covid-19. "Abans l'administració ens citava, però més per informar que per prendre decisions", ha constatat González.


Benvinguts al Paradís: 11/12\n*** Havana Club, 145m, 6a/Ae, Serrat de la Pastereta, Montserrat\nAvui estic començant a temer un daltabaix escalatori, són les dotze del migdia i a part de la sessió de bar i una infructuosa passejada fins el peu de la Santa Espina al Serrat de les Garrigoses poca cosa més hem fet que no sigui contemplar núvols i descartar possibilitats. És ara o mai, així que fem cas d'en Ferran i ens marquem com objectiu l'Havana Club, via en la que, tan en Jordi com jo mai havíem reparat, però que té a favor seu totes les lloances d'en Ferran.\nSempre ens queda l'alternativa d'aturar-nos al Serrat del Muntaner si la boira amenaça amb engolir finalment tota la Pastereta. Ves per on que em fa gràcia, fa anys que no m'atanso a aquesta paret i no perquè li manquin atractius sinó perquè la seva proximitat la relega sempre a un segon pla que mai acaba de concretar-se.\nPerò sempre hi ha l'excepció i avui tinc l'oportunitat de redimir-me del meu injust oblit tastant de nou el seu rocam que engloba vies prou variades per satisfer l'esperit golafre de la cordada més sibarita.\nLa via en sí són tres tirades, encaix perfecte donat que som cordada de tres, la resta fer metres amb algun passet més o menys pintoresc fins al cim de la mateixa Pastereta. Magnífic, tan sols ens resta demanar que l'escalada sigui tan bona com el record que en té en Ferran i si la memòria li falla convidarà ell a les birres, avisat està!\nEl dia és tan gris que encomana el seu color a tot el que ho envolta, però lluny de notar la fredor de la pedra estic atenta al moviment de les cordes que com una llambregada fimbregen a la par que el company quan li toca apretar als passos més fins. De moment la cosa promet, una fissura inicial on podem posar algun catxarro que sempre dóna alegria i una placa cada cop més vertical i presa justa que soluciona d'una tacada el problema del fred.\nMenys objeccions li puc fer encara a la segona tirada, l'únic retret és per mi mateixa, no tenir el grau per gaudir-lo com és mereix. Un mur fantàstic, tan generós en cantells com implacable en la seva verticalitat. Mantingut de dalt a baix, tira enrere de forma subtil però constant requerint destresa i força a parts iguals.\nI ara que en Jordi i Ferran ja han gaudit de la seva dosi d'emoció és el meu torn, m'adjudico l'excel·lència del darrer mur que sembla esquerp des de la feixa, però és una meravella d'escalar. Una combinació perfecte d'equilibri, precisió en els cantells i bones bústies que només endevines quan són a tocar.\nI com que una jornada sempre és més lluïda quan es fa cim arrosseguem les cordes pels darrers metres d'aresta fins un últim esglaó mínimament vertical que conclou a l'allargassada carena de la Pastereta. Fa estona que les bromes desdibuixen els perfils i atenuen el buit amb un halus misteriós que si bé místic, des del punt de vista pràctic dificulta localitzar la baixada que cap dels tres s'ha molestat en esbrinar.\nNo cal patir, però, la Pastereta és prou freqüentada perquè no hi faltin ràpels, així que en no res localitzem una instal·lació i problema resolt. Arribem al cotxe sense tan sol mullar-nos i amb un regal d'escalada a la butxaca. Està clar que avui toca convidar a en Ferran per la tria. Via curta, però amb un geni que fa te l'hagis de guanyar, bona!\n10 i 11 de novembre del 2012\nDespres d'una setmana escalant sense parar pels voltans d'Ager, ja ens ve de gust gaudir d'aquest paissatges vestits de tardor sense el neguit dels dies curts, ni les incerteses de que trobarem alla on ens enfilem. Aquestes terres aspres, tenen paisatges privilegiats i on segurament el Congost de Montrebei i els seus voltants son l'estrella de la corona.\nHem quedat amb uns amics i la seva petita tropa, la mateixa que ara fa just mig any s'estrenaven a la seva primera ferrata a les gorgues de Salenys, d'ença a ara no han perdut el temps i fins i tot ja s'han estrenat al paradís mundial per excel·lència dels "ferraters", les Dolomites. A aquest pas estem plenament convençuts que a la següent sortida serem nosaltres els que treure'm la llengua darrera d'ells.\nEns apropem fins l'encinglada i vistosa ermita de La Pertusa, als seus peus l'incombustible Joaquin Olmo i companys han amortitzat al maxim el contrafort mes llarg i vertical bastint diverses vies ferrades de nivell i llargades ben diferents. Escollim la Teletubbies, que segur que amb aquest nom es apte per totes les edats.\nRuta molt ben equipada, amb força ambient i algun pas que tira enrrere l'entrada a la via es fa per una singular placa amanida de generoses presses de colors i bestiari variat. Punt apart transitar per les esmolades arestes que semblen desafiar a les lleis mes elementals de la gravetat, on els equipadors s'han volgut curar en salut afegint-hi una generosa cotilla de tensors d'acer i ferro.\nRealment es fa curta i quan començàs a gaudir de valent, aquesta toca a la seva fi. Just a continuació pugem amb molta mes calma fins a l'ermita de la Pertusa pel cami equipat Olmo-Soler, gaudint de les vistes panoràmiques que ens regala aquest privilegiat roc.\nAl dia següent el temps es inestable i optem per arribar-nos fins el mateix congost de Montrebei. Feia molts anys que feien aquest transitat cami i ara la nostre percepció de l'entorn i de les parets que ens envolten han canviat radicalment, ara sense voler juguem a resseguir fissures i diedres tant indefinits com impossibles i mirar de posar-li nom a cada una d'elles. Vist des de aqui avall tot sembla inabastable. La constància, el pas del temps i sobre tot creure fermament en un mateix, ens fa adonar que les úniques fronteres estan dins nostre.\nTardor salvatge que ens colpeix a cada pas del camí, fortament contrastada amb la tènue, pero cada cop mes visible ma de l'home, la passarel·la esta gairebé a punt, aixi com els dos immensos mecanos de fusta fabricats per l'ocasió i que salvem dos grans talls en el nou sender prefabricat que dura a l'alberg de Montfalco. El reposat pas del temps que sempre ha gaudit la masia de Mas Carlets, s'ha vist pertorbat darrerament per les obres que estan fent per adequar-ho com a refugi.\nI per fi... l'estètic i aeri camí excavat a la roca just quan el congost mes estret es torna i que als darrers dies ha agafat protagonisme al sortir unes espectaculars imatges en el trailer de la pel.licula acabada d'estrenar: El fin\n**** Espitaires, 220m, 6a/A2, Paret de Portaclusa, Corça\nAl segle X la inamovible frontera entre musulmans i cristians s'anomenava Marca Hispànica i era aigües amunt de la Noguera-Ribagorçana on la linea esdevenia mes subtil i indefinida donada la seva complexa i difícil orografia. Just en aquest punt era on la franja era mes estreta, en part per la gran potencia dels enclaus musulmans de Lleida i Balaguer i tambe per la resistència de les petites comunitats cristianes per mantenir el contacte amb els seus coreligionaris a l'altre vessant de la frontera.\nAixo va portat a la proliferació de castells que a la vegada atreien a nous pobladors. Aquestes fortaleses o torres de guaita solien situar-se en llocs elevats, d'importància estratègica i amb gran visibilitat. A prop de Corça i senyorejant el congost de Fet, s'erigia l'encinglada Torre de les Conclues per controlar amb les seves vistes privilegiades la ribera de la Noguera-Ribagorça.\nAquesta torre tambe es anomenada Torre de Portaclosa o la Torre de les Tinyoses perque segles despres que foragitessin als moros de la península es va fer servir per tancar i aillar el ramat afectat per la tinya.\nEl Congost de Fet, fins a la construcció del Panta de Canelles a mitjans del segle XX, sempre havia estat lloc de pas i de comunicació preferent entre els pobles veins i entre la plana de Lleida i el Pirineu. Els avis de Corça sovint parlaven de ponts penjats de fusta per salvar les parets i segurament aquesta mestria en la construcció d'estructures inversemblants ens dona alguna pista per explicar-nos l'inexplicable cami a traves de la paret desplomada construït amb estaques clavades a la roca i desafiant a la gravetat i el pas del temps.\nSetmanes abans en una conversa amb els germans Ullastre (segurament el mes semblant a exploradors de paratges verticals verges que tenim a casa nostra) ens deixen anar – a vosaltres, que us agraden els llocs raros i solitaris, heu d'anar a la Portaclusa, us fascinara- Dit i fet! En Xavi s'acaba apuntant a la festa encantat de la vida i cap el Congost de Fet que hi falta gent. Arribar no es dificil si tenim clar a on anar, en Luichy un cop mes ho borda, tambe els multiples retols de la Torre de les Conclues que anem trobant ajuden molt. Pocs llocs com aquest per sentir-te lluny de tot i de tothom, res ens fa sentir la civilitzacio a prop. La bellesa nua i ferestega d'aquest indret es colpidora. Malauradament el nivell de l'embassament esta sota minims i no podem gaudir de l'ambient aquatic de ben segur ens trobariem envoltats durant tota l'escalada.\nEl primer llarg s'inicia al peu d'una cridanera xemeneia que tira enrere No dubto el mes minin en pujar en artificial. L'escalada en lliure es veu força dura per la falta de presses i una textura curiosa de la roca. Arribar als ponts de roca, no es garantia de res, ja que les bagues estan a les ultimes i canviem una d'elles. Sortida en lliure des de l'unic espit del llarg i travessem un terreny facil i trencat per anar a buscar la paret. Val a dir que si no tenim el grau per escalar en lliure i ens fa molta mandra pedalejar la xemeneia, aquesta primera tirada s'evita si pugem caminant per l'ample vira.\nLlegint la ressenya amb carinyo, intuïm que la segona i la tercera tirada es on caldra apretar de valent i li cedim els honors a en Xavi. Fissura vertical, gairebé desequipada i amb una mica de vegetació Escalada plaentera i mantinguda on podem jugar a gust amb els catxarros. Curiosa paret aquesta de la Portaclusa amb els imaginatius i encertats noms que han col·locat a les poques vies que fins ara s'han obert: Savinaires, Tasconaires, Espitaires i Mandala, amb aquesta ultima el mestre Ballart va trencar la lírica descriptiva de la paret.\nA continuació el llarg clau, una fissura en diagonal que pujarem en bavaresa mentres anem protegint amb peces grosses a mesura que avancem amunt. Tirada força llarga, on perdrem al company de vista i el pas mes delicat es per superar una xapa col·locada a un diedre finet, finet...\nLes següents dues tirades que van a carreg de Laura, van per terreny indefinit, un xic trencat i força arbustiu. Al cinquè llarg, canvia el tarannà de l'escalada per complert, ara toca ballar sobre plaques d'adherència on nomes 2 tristos claus ens desvetllen el cami que cal seguir i l'escassetat de fissures li aporten la mínima tranquil·litat necessària per autoprotegir-se. Es just en aquest moment que l'equilibri (fisic i mental) juga la seva batalla, que ens comença a ploure, un nuvol ben fosc ens deixa amb l'ai al cos per si anira a mes o passara rapid per sobre nostre, sortosament escull la segona opció.\nLa torre de les Conclues ja treu el cap i aixo significa que la paret de la Portaclusa ja comença a quedar enrrere llarga travessa per cercar els punts febles de la muralla i nervis templats per escalar vertical amb opcions molt minses per protegir-nos. Tot i que la via rep el nom d'Espitaires, no trobem mes de 10 espits en tota la via, reunions incloses. Arribem per segon cop a la torre de guaita amb un somriure d'ample a ample i no nomes per la via, que ben val la pena, si no mes be pel conjunt d'activitat i sobre tot per l'entorn tant summament salvatge que es desenvolupa en tot moment. Bona via on cal escalar i el C4 ens resultara força util. Que el sugerent nom no ens cridi a engany! Llastima d'alguns trams de vegetació i altres amb roca trencada que no ens permetran baixar la guardia en cap moment. Ruta per paladars selectes prou avesats en terreny d'incerteses Qui sapigui valorar una escalada a un lloc colpidor mes enllà del gest, aqui xalara de valent.\nUbicació: Carrer Alsamora, 25632 Sant Esteve de la Sarga, Lleida, Espanya\n**** Somiatruitres, 155m, V+, Serrat de la Corona, Àger\nLa curiositat és un bon aliat quan es tracta de fer que l'escalada mai esdevingui monòtona, si a aquesta li sumes una mínima de predisposició per dedicar temps i ganes a explorar noves raconades de la nostra geografia tens la combinació perfecte per expandir contínuament les fronteres de les nostres inquietuds verticals.\nAl Serrat de la Corona fa temps que hi teníem una visita pendent, però no acabàvem de decidir-nos per cap de les vies del seu exigu repertori, quan més o menys tenim apamat quina era l'escollida cau a les nostres mans la ressenya de la Somiatruites i immediatament tenim clar que ja no seguim postergant les presentacions.\nS'ajusta a la perfecció al que aquests dies breus i freds demanen per gaudir de l'escalada, una via que sense ser curta és prou ràpida per no patir per l'horari i alhora disposar de prou temps per dedicar-lo a indagar l'itinerari i alleugerir de pes l'arnes mercè de les seves fissures que ajuden a complementar el “generós” (la ressenya fa gala de refinada ironia) i a voltes singular equipament.\nAproximant ja te n'adones que aquesta via no és objectiu cobejat pel gruix d'escaladors, doncs per no haver no hi ha ni camí, ni sender sinó tan sols un genuí bosc a través. De totes formes és de tal evidència que en poc més de mitja hora ja som a peu de via decidint com repartir llargs. Malgrat la brevetat del croquis que duem la via resulta senzilla de seguir, en tot moment busca el recorregut més interessant sense deixar mai la lògica, ni la bonança de les fissures de banda.\nEl que més ens agrada és la seva varietat, tan aviat estàs escalant un seguit de petits murs encadenats per feixes sinuoses, com encastat dins una xemeneia o surant en algun magnífic diedre. Hi ha una mica de tot, fins i tot vegetació i mala roca que et manté ben alerta quan la dificultat baixa i et dóna la clau de pas, perquè t'obliga a llegir la paret amb ulls d'aperturista.\nTot plegat té un deix d'aventura i romanticisme fruit de l'indret que resta oblidat a l'ombra de les parets veïnes que s'enduen els honors d'un grapat d'itineraris de renom, però que ni de bon tros tenen l'exclusivitat que dóna una aparença enganyosament modesta. La via és tosca, falta encara el pas de més cordades perquè els seus passos es poleixin, però ara mateix això li dóna un encant molt peculiar fruit de la roca a controlar i un equipament escàs, però correcte i més que suficient.\nCal escalar atent, seguint el dictat de la paret, la via té ambient, passos singulars i alguna que altra sorpresa que fàcilment es converteix en anècdota. Són cinc tirades, cap d'elles massa fàcil, cap d'elles intransigent en la seva dificultat, però en totes cal afinar la intuïció i tirar d'experiència per resoldre algun que altre passatge que trenca l'harmonia de l'escalada quan aquesta guanya en intensitat.\nLa via és bona, està ben trobada i va més enllà del simple exercici del gest, requereix un cert gust per itineraris encara per amansir, eixuts, amb un punt esquerp que lluny de mantenir distàncies el que fa és donar-li caràcter.\nCuriosament també és d'en Remi Brescó, deu anys la separen de l'Ocells de Niló, però el bon ull per trobar itineraris atractius no li falla pas al mestre. Bona feina, la bellesa del paratge fa la resta. Així doncs, amb aquestes premisses la jornada, com no, esdevé rodona, sempre i quant tinguis un esperit un xic senglar!


Allò que és local sovint és el reflex dallò que és global, o més ben dit, la manifestació dun esdeveniment local està íntimament relacionada amb el futur històric a nivell mundial. Això, pel que aquí ens interessa, significa que els orígens del conflicte zapatista responen a la crisi política i econòmica que viu actualment el capitalisme, de manera que a gran escala la rebel·lió de Chiapas podria emmarcar-se en el context de neoliberalisme econòmic i dèficit democràtic que atravessa la humanitat a les portes del segle XXI. I justament aquests dos factors es fan especialment patents a Mèxic, on les contínues polítiques dajust estructural tutelades pel Fons Monetari Internacional (FMI) i el règim polític corrupte i autoritari que ha regit els designis del poble mexicà, han esdevingut els principals ingredients perquè els exclosos i marginats fessin famós el Ya basta i perquè laixecament dels indígenes de lestat de Chiapas desemboqués en una crisi econòmica i política al país.\nLa política econòmica que ha desenvolupat el govern mexicà des de mitjans dels anys vuitanta ha respost als requeriments de pagament del deute extern mitjançant els ajustos estructurals de l'FMI, caracteritzats pel seu caràcter recessiu. Aquestes polítiques, centrades en mesures de liberalització, privatització i desregulació, han significat un creixent emprobriment de la població i la precarització de les seves condicions de vida. La creixent desigualtat econòmica es posa de manifest en lelevat grau de concentració de la riquesa, de manera que el 10 % més ric disposa del 40 % de lingrés, mentre que el 10 % més pobre no arriba al 2 %. I és que en parlar de Mèxic, no es pot parlar com d'un tot, sinó que ens hem de referir a dos Mèxics, atesa la situació de dualisme que caracteritza aquesta societat. D'una banda trobem el Mèxic modern, desenvolupat, occidentalitzat, i de l'altra, el Mèxic profund, subdesenvolupat, pobre. Sens dubte, les dues cares de la mateixa moneda.\nÉs en aquest últim Mèxic on trobem el col·lectiu indígena, dispers per tot el país, la principal característica del qual és el subdesenvolupament econòmic i social. I referint-nos al cas particular de la població indígena de Chiapas, això es posa de manifest en el text que la taxa dalfabetització no arriba al 50 %, els nivells de salubritat estan sota mínims i més de la meitat de la població té uns ingressos iguals o inferiors al salari mínim. Aquesta situació de pobresa deriva directament, a ligual que en la majoria dels països subdesenvolupats llatinoamericans, del problema de la terra, principal font dingressos de la població i garant de subsistència. I és justament la defensa de la terra la clau de volta del conflicte de Chiapas i uns dels llegats més importants de la revolució mexicana de 1910. Amb el crit de terra i llibertat Zapata denunciava la creixent despossessió de terres als camperols a favor dels terratinents; quedà des daleshores establerta la propietat comunitària de la terra sota la forma demprius. Malgrat això, la reforma agrícola que havia de redistribuir les terres mai sacomplí, i malgrat que els camperols i els indígenes havien viscut i treballat les terres durant generacions, no en tenien la propietat legal. Aquesta situació sagreujà durant les negociacions del Tractat de Lliure Comerç de l'Amèrica del Nord (TLCNA), quan el govern mexicà reformà larticle 27 de la Constitució liquidant definitivament la propietat social de la terra. Així doncs, lextrema concentració de la propietat de la terra en mans dels terratinents i les cada vegada menors possibilitats dels camperols de cultivar la terra per sobreviure, l'han portat a la marginalització i l'emprobriment de la població indígena i camperola.\nLaltre gran element que configura la rebel·lió indígena a Chiapas es troba en lesfera política mexicana, establerta sobre un sistema polític de partit dominant (o de partit destat) caracteritzat pel nepotisme i la corrupció, indiferent als requeriments de democràcia dels col·lectius indígenes. El sistema de govern presidencialista dominat pel Partit Revolucionari Institucional (PRI) ha estat envoltat de mites que han encobert la manca dhonestedat política per part dels governants. Aquests mites han cuallat i queden ben representats des del partit governant a través de la seva imatge revolucionària (com indica el nom mateix del partit), les bones relacions institucionals amb Cuba o laire dantiamericanisme que han imprimit durant molts anys les declaracions públiques des del règim. Però certament, això no ha estat suficient per tapar la corrupció política generalitzada, les màfies policials, els suborns dels narcotraficants al poder judicial o la mentida legitimada des del poder. Sembla ser que tot té un límit, i es comencen a entreveure mesures de democratització i transparència en la vida política mexicana, com es va observar després de les eleccions de juliol de 1997, en els quals els altres dos partits principals, el PRD i el PAN, van entrar a formar part de lescena política. De qualsevol manera lactuació política des del Govern ha passat per sobre dels drets socials, polítics i culturals dels pobles indígenes, menyspreant-los fins al punt que els ha oblidat.\nÉs, doncs, en aquest context, on esclata la rebel·lió zapatista de l1 de gener de 1994, denunciant la violència des del poder, la discriminació racial, el domini dels cacics i la misèria eterna. Lalçament a Chiapas va posar en dubte el miracle mexicà, mostrant el revers de la història, i aleshores Salinas de Gortari deixà de ser el president que havia de conduir Mèxic a les portes del primer món. Justament a partir daleshores el país va entrar en una profunda crisi econòmica i política. Les magnífiques xifres macroeconòmiques canviaren de signe i sassistí a una sortida massiva de capital del país -per la qual cosa fou necessari lajut econòmic de Clinton de la mà de l'FMI perquè allò no desemboqués en lefecte tequila i es fes extensiu a la resta de borses llatinoamericanes, amb les consegüents pèrdues financeres. Lestabilitat que havia caracteritzat el règim polític mexicà durant més de 70 anys començava a trencar-se amb els assassinats, aquell mateix any, de Colosio -successor de Salinas de Gortari- i de Ruiz Massieu -secretari general del PRI- per les seves suposades tendències reformadores, obrint-se així importants fractures en el partit governant i, per extensió, en el sistema polític. ¿Havia lalçament de lEZLN destapat les intrigues polítiques més profundes del règim i mostrat la cara més cruel de la reforma econòmica neoliberal?\nL1 de gener de 1994 sobria a Chiapas un nou capítol de la història de la humanitat. LExèrcit Zapatista d' alliberament Nacional (EZLN) salçava en armes de la mà del ja històric sotscomandant Marcos i de les comunitats indígenes per lluitar contra "loblit", per recuperar així la memòria històrica i denunciar les violacions a què han estat sotmesos els pobles indígenes des de fa més de 500 anys. Aquest conflicte semmarca en un context econòmic i polític concret, amb demandes concretes per part dels insurgents: dret a la terra i al treball digne i transformació democràtica. La rebel·lió de Chiapas té uns trets particulars únics, per això se lha anomenada la revolució del segle XXI, en el sentit que es considera que trenca radicalment amb les pràctiques de lesquerra revolucionària tradicional.\nAmb el crit de guerra de democràcia, llibertat i justícia, aquell 1 de gener de 1994 lEZLN ocupava set muncipis de lestat de Chiapas -ocupant un ampli territori corresponent a més de la meitat de lextensió de Catalunya- amb una estratègia militar ben organitzada i un pes important de la població indígena. La seva carta de presentació era la Primera Declaració de la Selva Lacandona, on, a més de denunciar la situació de dictadura que viu el país, es fan explícites les demandes bàsiques per poder viure dignament.\nEl suport popular a lEZLN, la caiguda automàtica de la borsa mexicana i la coincidència de lentrada de Mèxic al Tractat de Lliure Comerç de l'Amèrica del Nord (TLCNA), fan moure el govern de Salinas de Gortari cap a una posició de diàleg. Daquesta manera el 12 de gener sinicia larmistici i s'entra en el que sha anomenat la pau armada, encara que ambdues parts actuen; mentre el Govern ordena la militarització de la zona rebel, lEZLN comença a fer públic el seu missatge a tot el món.\nEl 19 de febrer sobra el diàleg entre ambdues parts a San Cristòbal de las Casas, on lEZLN presenta al Govern 34 peticions, a les quals o bé no es dóna respostes o bé es fan promeses -mai complertes. Seguidament, els zapatistes responen negativament a la proposta de pau negociada del Govern, com es posa de manifest a la Segona Declaració de la Selva Lacandona, donant per trencat el diàleg. Amb la voluntat constant de lEZLN de fer de pont al poble mexicà en pro de la democràcia política i social, es convoca el juny de 1994 la societat civil mexicana -partits polítics, sindicats, associacions diverses, ciutadans independents\n- a la Convenció Nacional Democràtica -a la qual assisteixen unes 6.000 persones- amb lobjectiu dobrir nous espais de discussió i organització per a la transformació democràtica.\nMalgrat que la identitat de Marcos és descoberta el febrer de 1995, fent-se pública la seva formació de guerriller marxista i obrint-se vies de discussió sobre els suposats orígens indígenes de l'EZLN, això no trenca el clima de pau armada. Els Acords de San Andrés són els primers acords entre Govern i EZLN (febrer de 1996) sobre drets i cultura indígena -laltre gran tema, democràcia i justícia no es va tractar-, però la nul·la voluntat política de compliment per part del Govern va fer trencar les negociacions. Amb la intermediació de la COCOPA (Comissió de Concòrdia i Pacificació) es presenta un nou document com a proposta dacord sobre el qual les parts han de pronunciar-se. Aquest és acceptat per lEZLN i rebutjat pel Govern, que presenta a la vegada una contraproposta: Proposta del Govern de reformes constitucionals en matèria de drets dels pobles indígenes. Aquest document és considerat per lEZLN com una burla del Govern a la lluita dels pobles de Mèxic, com sexpressa al Comunicat l'EZLN de gener de 1997, afirmant que la contraproposta posa en crisi tot el procés de pau a Mèxic. Mentre la COCOPA continua els intents de reemprendre les negociacions (Comunicat de la COCOPA, març, 1997), no cedeix la guerra de baixa intensitat lliurada pel Govern federal contra la població a través de pressionar militarment i psicològicament les comunitats indígenes de Chiapas.\nEl significat de lalçament i els trets del zapatisme\nA través dels diferents comunicats que ha fet públics l'EZLN, poden observar-se els trets particulars que caracteritzen aquest moviment armat i que difereixen considerablement dels daltres guerrilles llatinoamericanes. La concepció de lexercici del poder sota la premissa del manar obeint com a base de la democràcia comunitària o la voluntat i l'exercici de dur a terme un diàleg inclusiu on participi tota la societat, la societat civil com a principal força legitimadora i mobilitzadora per a lanhelada transformació política, econòmica i social.\nPer a una plena comprensió de la significació de la rebel·lió de Chiapas cal fer referència a tres elements bàsics que sustenten tot el discurs i lactivitat del moviment zapatista: lluiten per recuperar el vincle de lindividu amb la terra, aposten per una nova concepció del poder modificant-ne bases i es concep la societat com un interpel·lant a través de les paraules més que no pas de les armes (article d'Ortiz a La Guillotina).\nLa ideologia política que impregna el zapatisme escapa del dogmatisme, i, malgrat moures a vegades en un mar dambigüitat, apareix com un nou moviment, com una nova revolució. Així, dos dels pilars del zapatisme, com són la nul·la voluntat de presa de poder polític, però lluitant per espais oberts a la ciutadania i els intents darticular un moviment popular a través de la interpel·lació directa als pobles, mostren una nova cara de la rebel·lió armada lluny del sectarisme (article de Moguel a La Guillotina).\nCom quedava expressat en els precedents del conflicte, lalçament de Chiapas toca directament la problemàtica que actualment viu tot el planeta fruit de la dinàmica dacumulació capitalista i nés una petita expressió, amb els seus trets propis i diferenciadors. Daquesta manera és interessant obervar el vincle existent entre el moviment zapatista i les transformacions capitalistes que sestan vivint (article Ceceña a Chiapas 2). De fet, la misèria econòmica i lautoritarisme polític que ha denunciat lEZLN no poden deslligar-se del funcionament del sistema capitalista i de lactual fase neoliberal a què senfronten tots els pobles del món. Això va posar-se de manifest el juliol de 1996 a la Primera Trobada Intercontinental per la Humanitat i contra el Neoliberalisme, celebrada a Chiapas en territori rebel, en la qual fou possible obrir vies de discussió i reflexió sobre com la humanitat pot entendre i alhora alliberar-se daquest projecte global anomenat neoliberalisme que oprimeix la condició humana des de totes les vessants: cultural, política, econòmica, social\nAmb la voluntat de crear i articular xarxes de resistència a tot el món contra el neoliberalisme se celebrava el juliol de 1997 a diferents punts de lEstat espanyol la Segona Trobada Intercontinental per la Humanitat i contra el Neoliberalisme. El sotscomandant Marcos mateix intenta encaixar els diferents aspectes de la realitat mundial en el marc del neoliberalisme, mostrant i denunciant algunes de les cares del Siete piezas del rompecabezas mundial.\n| Inici p�gina | Tornar �ndex An�lisi | Tornar �ndex Chiapas |


Vespres en dansa al Camp de Tarragona\nEl Festival Sota la Palmera de Tarragona i el Castell Templer de Barberà de la Conca acolliran diferents espectacles de dansa contemporània els pròxims dies 30 i 31 de juliol\nEls vespres d’estiu són l’excusa perfecta per sortir de casa i gaudir de les activitats programades arreu del Camp de Tarragona. És per això que us proposem dos espectacles que els amants de la dansa no us podeu perdre aquesta setmana.\nEl primer, s’emmarca en les ‘Nits temàtiques’ del Festival Sota la Palmera, a Tarragona, que es duen a terme cada dijous a l’Espai Jove la Palmera. El dia 30 de juliol és la Nit de la Dansa, organitzada per l’Ajuntament de Tarragona en col·laboració amb Genovesa, narratives teatrals i l’Espai Evohé. L’esdeveniment comptarà amb tres actuacions en directe: 'Pilot Automàtic' de DGUSTART CIA. música i dansa; 'Grills' de Gemma Güell i 'Camino' de Rebeka Sánchez. A més, es podrà veure la videodansa 'DO ut DES', dirigida per Marta Arjona i protagonitzada per Anna Borràs i Daniel Navarro, que ha estat guardonada a nombrosos festivals internacionals i recentment seleccionada finalista al prestigiós MIVSC - São Carlos Videodance Festival.\nLa videocreació també serà protagonista en l’espectacle que el divendres dia 31 de juliol es podrà veure a Barberà de la Conca. En aquest cas, la companyia reusenca Artis-Art presentarà la coreografia '(In)Somni' en el marc incomparable del Castell Templer i dins el cicle de programació cultural de l’Associació dels Amics del Castell de Barberà de la Conca. '(In)Somni' combina la dansa contemporània i el llenguatge audiovisual per crear un món oníric on les fases de la lluna es relacionen amb les diferents etapes de la vida de les dones i els elements de la natura, com la terra i l'aigua. Es tracta d'un recull de peces coreografiades per Magda Borrull, reconeguda ballarina i coreògrafa del Camp de Tarragona. Borrull, va dur a terme la seva trajectòria professional a París sota les ordres de Carolyn Carson i ha col·laborat amb prestigioses coreògrafes d'àmbit català com Marta Carrasco.\nNit de dansa a La Palmera\nDijous 30 de juliol, 22 h\nEspai jove La Palmera de Tarragona\nDivendres 31 de juliol, 22 h\nCastell Templer de Barberà de la Conca


BLOGS CCOO PV L'infrafinançament que asfixia les persones\n10 de Octubre de 2016. Paco Molina, secretari general CCOO PV\nSi no hi ha una millora real i substantiva del finançament, se'ns està condemnant a una desprotecció social i a la falta d'inversió estratègica que necessita el nostre territori.\nAcabem de reclamar aquest 7 d'octubre, Jornada Mundial pel Treball Decent, la indignitat de l'ocupació que s'està oferint i el desvergonyiment que els increments de la productivitat i dels beneficis no estiguen repercutint en la millora de les condicions laborals. L'impacte de les polítiques de retallades aplicades durant la crisi, que al País Valencià ha sigut majúscul, ha posat en escac la cohesió social.\nPer fi semblen trobar ressò aquelles propostes sindicals que reiteràvem, com la necessitat imperiosa d'incrementar salaris, no solament per la millora del poder adquisitiu, sinó com a aportació a l'economia. Algunes persones, poc sospitoses de defensar els interessos de treballadors i treballadores com Mario Draghi, ja estan dient que és imprescindible acabar amb la devaluació salarial.\nPrecisament, d'això va el problema del finançament autonòmic. No és un tema de victimisme valencià, és una qüestió eminentment social. És de manteniment dels serveis públics essencials, no solament de l'educació i de la sanitat, també de la protecció a les persones, mitjançant programes específics d'atenció per als qui ho necessiten amb caràcter d'urgència.\nMancar d'allò que per justícia ens correspon, sense menyscabament de la solidaritat territorial, ens impedeix una programació sostinguda d'inversions en infraestructures que són determinants per a la millora de l'economia i l'ocupació. Quan l'accés a les noves tecnologies i al coneixement és una qüestió global, el desenvolupament endogen del territori i la seua competitivitat passa a ser vital. Per tant, no impulsar l'Arc Mediterrani és condemnar les futures generacions de valencianes i de valencians que, comparativament, tindran moltes menys possibilitats.\nEl 9 d’Octubre és un dia per a celebrar la convivència. Un dia per a defensar una identitat pròpia, una cultura, una llengua i un espai territorial que comence a reparar la desigualtat.


Timberland Yorkdale Chukka Trail Blanc, Dressinn\nDescripció Timberland Yorkdale Chukka Trail\nEl Timberland Yorkdale Chukka Trail és un abric resistent al vent i resistent a l'aigua, dissenyat per a persones apassionades de les activitats de muntanya d'alta intensitat. Aquest abric proporciona una funcionalitat òptima i un màxim confort en entorns de muntanya.\nSens dubte, Timberland Yorkdale Chukka Trail és un abric ideal per a tots els alpinistes, ja que és adequat per a qualsevol clima variat i un vestit de muntanya ideal .\nMarca: etiqueta YC + màniga + arbre posterior\nButxaca gran cangur\nMarca de màniga estampada\nPes: 108 g / m2\nLlargada del centre del centre: 30´´\nSi estàs interessat en Timberland Yorkdale Chukka Trail, has de saber que està en estoc i al millor preu online. Tots els productes de Roba home de la marca Timberland tenen la màxima qualitat. Timberland està dissenyant productes de moda en exclusiva i pensant en les necessitats de tots els consumidors. Dóna un cop d’ull a les ofertes disponibles i compra online Timberland Yorkdale Chukka Trail avui mateix!\nCaracterístiques Timberland Yorkdale Chukka Trail\nTecnologias Timberland Yorkdale Chukka Trail\nSostenibilitat Timberland Yorkdale Chukka Trail\nTimberland Outdoor Heritage Expedition DryVent


Un autobús col·lisiona contra una marquesina a Reus\nL'autobús ha xocat amb la marquesina de la parada que hi ha a la Riera de Miró amb el carrer Don Bosco.\nPer altra banda, un llamp ha trencat part d'un mur de coronació del terrat d'un edifici del carrer Mercè Rodoreda\nActualitzada 26/09/2016 a les 18:18\nReus ha patit aquest divendres al migdia una gran tempesta que ha provocat diverses incidències a la ciutat. Per una banda, un autobus ha xocat a les 16.17h amb la marquesina d'una parada en sortir de la via a la Riera de Miró. Això ha provocat el trencament del vidre del vehicle, però no ha causat ferits.\nPer altra banda, un llam ha impactat a les 14.49h en el terrat d'un edifici del carrer Mercè Rodoreda i ha trencat part d'un mur de coronació. S'ha desplaçat fins al lloc dels fets una dotació de bombers, que han netejat la zona afectada. No ha calgut evacuar a cap veí.


Raul Capitani presenta "Otro Mundo" a l'Espai Capgròs | Mataró Ràdio\nDij, 03/01/2013 - 11:24\nEl pintor Raul Capitani és l’encarregat d’exposar aquest mes a l’Espai Capgròs. “Otro mundo” és una mostra integrada per pintures i gravats recents, realitzats durant aquest 2012. En paraules de l’artista als micròfons de Mataró Ràdio, pretén mostrar la realitat de personatges quotidians del món més suburbial. Tot plegat des d’un tractament modern, marcat per l’expressionisme i amb tocs de cubisme.\nCom dèiem, Capitani detalla que “Otro mundo” està formada per una quinzena d’obres noves que s’han realitzat en l’última etapa de l’artista. Segons explica les tècniques que integren la mostra són dibuixos i pintures en gran part però també tracta alguns gravats, una de les vessants més conegudes de l’artista, resident a la ciutat des de fa més de 30 anys.\nCapitani presenta un seguit de gravats que van quedar finalistes al certamen de gravat Mini Print de Cadaqués, que va comptar amb més de 700 participants. L’Espai Capgròs inaugura a dos quarts de 8 d’aquest vespre l’exposició.


Radiacions: Herència i anomalies\nHerència i anomalies\nLa gesta estratosfèrica de Marc Márquez i el triplet històric del motociclisme català porta una tirallonga de noms al seu darrere. A mi em van venir al cap els noms d’aquells pioners que feien d’ídols isolats enmig d’un panorama dominat per noms estrangers, dominat, com recordava ahir Le Monde, per pilots italians i australians. (Le Monde parlava de “carton plein pour l’Espagne” i de si –atenció...– l’afició a les motos té alguna relació amb els toros). Vénen al cap Sito Pons i Àlex Crivillé i aquelles sobretaules de dinar esperant, entre les olives, les escopinyes i el pollastre de diumenge, una victòria catalana in extremis. I vénen al cap els pilots que els seguien, al darrere o al costat o més recentment: Joan Garriga, Carles Cardús, Albert Puig, Emili Alzamora, Sete Gibernau, Carles Checa, Toni Elias... Noms que expliquen que aquest triplet català no ve del no-res. Mirem més: Ángel Nieto, la gran figura del motociclisme dels anys setanta, ho és a dalt d’una Derbi, la històrica marca catalana. Mirem altres modalitats: Jordi Tarrés, Jordi Arcarons, Isidre Esteve, Nani Roma, Adam Raga, Marc Colomer, Toni Bou, Laia Sanz... No ens podem deixar certàmens referencials com les 24 Hores de Motociclisme, o marques referencials com Montesa, Bultaco i la mateixa Derbi... Emblemes de la memòria col·lectiva del país, l’avi que es passejava amb una Montesa...\nPossiblement l’eclosió dels Márquez i els Espargaró ve de l’herència de tot això i d’una feina a consciència amb el planter. És significatiu que Márquez, aquell tro de somriure franc i talent espurnejant que ha passat al davant dels més experimentats, tingui de mànager i mentor, des dels 12 anys, Emili Alzamora. O que Pol Espargaró triomfi en Moto 2 a l’equip de Sito Pons. Esperançats, al Vallès Oriental vam veure créixer els Espargaró i com els pares els inculcaven un cap a lloc i els dos germans es feien costat l’un a l’altre... Tot plegat intervé en la fabricació d’un campió del món i arriba al públic, com van tastar els Espargaró en la magnífica rebuda que els va regalar Granollers, la seva ciutat. Com tastarà Márquez a Cervera.\nTot això és fantàstic i va donar una alegria afegida, necessària, fins i tot, mancats com n’estem, a molts dinars d’ahir a les cases catalanes. Però agafat de la mà de tots els noms que han precedit Márquez, Espargaró i Viñales m’hi retrunyia Derbi. L’any del triplet històric del motociclisme català és l’any, també, que ha tancat les portes la factoria Derbi, que a Martorelles havia arribat a tenir un miler de treballadors: la plantilla al carrer i la producció, a Itàlia. El certificat de defunció de la indústria de la moto a Catalunya. L’any que ve gaudirem com camells amb els duels Márquez-Espargaró, però algú podria pensar si aquesta anomalia té remei. Algú també podria pensar si veurem un altre triplet català que ja sigui internacionalment reconegut com a català.\n(Article publicat a El 9 Esportiu el dilluns 11 de novembre del 2013)\nEtiquetes de comentaris: Aleix Espargaró, Derbi, El 9 Esportiu, Marc Márquez, Martorelles, Maverick Viñales, Pol Espargaró


Actualment combino la passió per la pintura amb el Projecte Final de Carrera d’Arquitectura a Barcelona, havent realitzat el Màster Internacional d’Arquitectura i Sostenibilitat a Gant (Bèlgica).\nSi em vols deixar algun comentari, aquí tens el meu contacte.\nLes exposicions més importants que he realitzat a partir de 2010 han estat a la galeria d’art “El Balcó” de Cerdanyola del Vallès, a la galeria “Arteca” de la Biblioteca de Palafrugell, Mirades, al “B’art” de l’Ateneu de Cerdanyola del Vallès, Expressions, al Círcol Maldà de Barcelona, Espectadors, Emprenedors a EsadeCreapolis. i a l’FNAC.\nEl 2013 vaig començar a explorar el terreny internacional, exposant les meves obres a la fira d’art Art Shopping del Carrousel du Louvre a París, i a la fira Arte Padova, d’Itàlia.\nIndependentment de races, sexes i edats, és cert que gairebé tots els sentiments es poden percebre al rostre, i és per això que m’interessa presentar un treball analític sobre les diverses emocions i sensacions que se’ns transmeten a través de les expressions de diferents personatges. El meu taller és com un petit laboratori de colors, textures i tècniques que es combinen entre sí per crear diferents obres. Ho pots veure a les obres.


2013 0401. Margallo planteja cedir a les autonomies tot l'IRPF - Gironès per la independència\n2013 0401. Margallo planteja cedir a les autonomies tot l'IRPF\nMargallo planteja cedir a les autonomies tot l'IRPF\nEl ministre d'Exteriors reserva per a l'Estat només l'IVA i societats\n"Es tracta no tant de transferir aigua com de deixar-los que explotin els seus pous"\nEl Ministeri d'Hisenda només s'ha posat a fer balanç de l'actual sistema de finançament autonòmic, però al gabinet de Mariano Rajoy ja hi ha qui té propostes particulars per arreglar els problemes de les comunitats amb les finances. El ministre d'Exteriors, José Manual García-Margallo, fins i tot planteja que l'organització territorial de l'Estat és un dels aspectes que cal considerar dins d'aquest nou front que se li obre al Govern espanyol. Tot i que és una "proposta personal", els suggeriments del ministre transmesos en una entrevista a El Mundo obren un debat al si del Partit Popular, això sí, amb la vista posada a Catalunya.\nMargallo afirma que l'Estat s'ha de reservar tan sols els grans impostos que afecten el mercat interior -l'impost de societats i l'IVA- i amb aquests ingressos ha de finançar els serveis que l'Estat continua prestant als territoris. La resta, proposa el ministre, s'ha de deixar "a l'arbitri de cada autonomia". "Això és la coresponsabilitat fiscal", afirma García-Margallo, que fins i tot considera "un avantatge" de la seva proposta el fet que "s'assoleix un resultat molt semblant als concerts dels territoris forals". Al cap i a la fi, segons Margallo, es tracta "no tant de transferir aigua com de deixar-los que explotin els seus propis pous". Sense cap referència a sistemes de solidaritat interterritorial, el ministre defensa que "un model necessita decisions polítiques. Quins són els serveis bàsics que estem disposats a finançar? Una televisió autonòmica és un serveis essencial que ha de costejar tota la nació?", es pregunta.\nEn l'actualitat, les comunitats autònomes gestionen el 50% de la recaptació de l'IRPF, el 50% de l'IVA i el 58% dels impostos especials, a més d'impostos cedits totalment com transmissions, successions i donacions. El 2012, la Generalitat tenia prevista una recaptació d'uns 7.800 milions pel tram autonòmic de l'impost sobre les rendes, 5.500 milions per l'IVA i 1.900 per impostos especials. En la proposta de pacte fiscal aprovada pel Parlament es plantejava la cessió de la gestió de tots els impostos que es paguen a Catalunya i establir una quota de retorn amb uns criteris de solidaritat limitats.\nEl Consell de Política Fiscal i Financera va acordar en l'última reunió fer balanç de l'actual sistema de finançament. El conseller d'Economia, Andreu Mas-Colell, va deixar clar que la presència de la Generalitat en aquest grup de treball no responia a un retorn a la demanda del pacte fiscal, sinó a garantir els interessos de Catalunya. La Generalitat afirma que no existeix cap tipus de negociació sobre un nou finançament amb l'Executiu de Mariano Rajoy malgrat haver restablert els ponts de diàleg al terreny econòmic en les últimes setmanes i avançar en un acord per flexibilitzar l'objectiu de dèficit del 2013.\nEn qualsevol cas, el nou model de finançament ha d'entrar en vigor l'1 de gener del 2014, per la qual cosa el debat està servit. Fins i tot més enllà del finançament. Garcia-Margallo proposa que s'implantin preus públics i lamenta que "aquí ens hem obsessionat en discutir el copagament sanitari, però els laboristes britànics debaten la possibilitat d'establir taxes a les autovies en funció del que contaminen els cotxes i de les hores a què transiten".\nA més el ministre afirma que "en el tema de les autonomies, de l'estructura territorial, les circumstàncies han canviat radicalment" des de que es va posar posada en marxa ara fa més de tres dècades i, per tant, "en aquest nou món, és obvi que l'organització territorial de l'Estat és un dels aspectes que cal considerar".


Saps a quant està el preu del metre quadrat de lloguer? - Api.cat\nHome Api\tSaps a quant està el metre quadrat de lloguer?\nSaps a quant està el metre quadrat de lloguer?\nEntrem al febrer amb un petit repunt en els preus dels lloguers, els quals van acabar 2014 amb un increment del 2,6% i que situa el metre quadrat en 7 euros mensuals. En Api.cat volem repassar alguns detalls del panorama del preu dels lloguers a Espanya i si realment podem parlar d’un sector en procés de recuperació.\nUn mercat del lloguer heterogeni\nTens un pis a Badalona que vols llogar? Perfecte! El primer que has de fer és posar-te en mans d’un expert en el sector immobiliari. En contractar els serveis d’un agent de la propietat immobiliària t’assegures que el lloguer es farà de la manera més còmoda, eficaç i avantatjosa per a tu.\nUna de les primeres tasques que durà a terme l’agent de la propietat serà la de fixar el preu del lloguer. Per a això, és important comptar amb la informació més recent respecte al preu del metre quadrat a la zona on està ubicat el teu pis o àrees similars. Vegem a continuació algunes dades a nivell de Comunitats Autònomes.\nEls experts parlen d’un mercat de lloguer a dues velocitats. D’una banda, els increments registrats en mercats com Madrid, Barcelona, zones d’interès turístic o enclavaments puntuals del País Basc, augmenten l’interès dels inversors per aquestes zones, en detriment d’altres menys rendibles.\nPer comunitats autònomes, el major increment s’ha registrat a Catalunya, on els propietaris demanen un 9,8% més per arrendar els seus habitatges que fa un any. El segueixen les comunitats d’Extremadura (3,9%) i Balears (2,4%).\nAra per ara, Barcelona és la ciutat on més es paga per un lloguer. A la capital catalana s’està demanant 12,5 euros per metre quadrat. El segueixen Sant Sebastià amb 11,8 euros el metre quadrat i Madrid, on el preu se situa en 11,4 euros.\nA l’extrem oposat, és a dir, els preus més baixos, els trobem a Orense i Lugo, on amb prou feines passen de 4 euros el metre quadrat (4,1 euros).\nL’increment més acusat del preu del lloguer s’ha registrat a Jaén, ciutat on el lloguer va augmentar un 10,4% durant 2014, percentatge que s’acosta al 11% de l’increment de Barcelona.\nEl lloguer es configura, cada vegada més, com una magnífica opció, tant per al propietari que vol rendibilitzar la compra del seu pis, com per a aquell que prefereix les condicions associades a viure en règim de lloguer.\nVius de lloguer? Preferiries tenir un pis en propietat? Ets propietari i tens un pis de lloguer? Explica’ns el teu cas


Les veus de la llum - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\n-Iaia en Llibert diu que soc una mallerenga que no sap res!\n-I tinc raó Tat. Sant Jordi va matar el drac amb una espasa.\n-Veniu, us explicaré el secret més ben guardat de Sant Jordi.\nFa molts anys, als inicis del segle XXI, el poble restava sotmès a un drac gran i violent però dèbil i covard. Havia segrestat la princesa que retenia sota les seves brutes urpes.\nEl poble, sense la princesa, no era poble. O feien alguna cosa o moririen asfixiats.\nLlavors va esdevenir del no res la veu d'algú anomenat Jordi:\n-Entrellaceu les vostres mans formant una cadena; feu el més gran dels silencis i després crideu fort el que desitgeu; demostreu votant que voleu viure sense ell.\nI la gent ho va fer.\nEl drac s'ho mirava perplex des de la cova però era altiu. Irat per la darrera feta en va retenir alguns al seu cau.\nDos d'ells eren els qui havien encoratjat les pacífiques gestes. Ho heu sentit bé. Eren dos cavallers amb el mateix nom, i no un: els Jordis. Heus aquí el gran secret.\nDes de l'interior del cau ressonaven les seves veus:\n"No cediu mai al xantatge de la por ni a la temptació de la violència"\n"Davant la ràbia, tendresa; davant la tristor, esperança i davant la presó pau i llibertat"\nEls mots ofenien les oïdes del drac i a poc a poc captenien el cos d'aquell malastruc animal. Se les volia tapar però tenia les urpes ocupades retenint la princesa. La gent des d'arreu repetia les veus que de dins la cova emergien. Els Jordis no defallien tot i les adversitats de la caverna. El poble no fallava tot i el temor pel sentinella facinerós.\nLa bèstia rugia però ja no atemoria. Flamejava però ja no cremava. Per fi va cedir al poder de les paraules i fent un intent per tapar-se les oïdes va treure les urpes de sobre la princesa deixant-la lliure.\nAquesta és la vertadera història dels cavallers sant Jordis.


Donec Perficiam repeteix reunió unilateralista amb la incògnita dels assistents - El triangle\nDonec Perficiam repeteix reunió unilateralista amb la incògnita dels assistents\nLa presència de Josep Costa i de membres de Demòcrates en la primera trobada va moure ERC a demanar la dimissió del vicepresident del Parlament i a escenificar el trencament amb el partit d'Antoni Castellà\nPrimera trobada de Donec Perficiam\nDonec Perficiam, el moviment impulsat per set exdirigents de l’ANC que van abandonar el secretariat de l’entitat fa un mes, celebra aquest dimecres una altra trobada telemàtica després del rebombori generat arran de la primera, celebrada el 3 de desembre, que els organitzadors van considerar “històrica” i que ha originat un xoc entre ERC i els seus socis al govern i al Parlament, JxCat i Demòcrates.\nL’assistència del vicepresident de la cambra catalana, Josep Costa, i de dos representants de Demòcrates en un acte virtual compartit amb figures de partits ultranacionalistes, entre les quals el Front Nacional de Catalunya i Força Catalunya, va ser considerada inacceptable per ERC, que va demanar la dimissió de Costa i va manifestar que trencava amb el seu darrer soci electoral i company de bancada, Demòcrates, i que li demanava que abandonés el grup parlamentari que comparteixen.\nCosta, que va dir que hi havia participat a títol personal, va rebre el suport de Junts i, en particular, de la candidata puigdemontista, Laura Borràs, així com de Donec Perficiam, que va avalar l’explicació del vicepresident del Parlament, segons la qual no sabia amb qui coincidiria en la trobada virtual.\nPer la seva part, Demòcrates va replicar acusant ERC d’haver trencat l’acord electoral de totes dues formacions, a més de demanar als republicans que, per això, deixessin ells el grup que comparteixen el Parlament. La formació fundada pels independentistes de l’extinta Unió també va afirmar, per boca del diputat i dirigent Antoni Castellà, que el trencament en realitat s’havia produït abans.\nEn la primera trobada organitzada per Donec Perficiam, de dues hores i mitja de durada i centrada en la possibilitat de crear un front electoral favorable a la via unilateral cap a la independència de Catalunya, van participar, a més de Costa i dos membres de Demòcrates, representants de l’Assemblea de Represaliats i Activistes, el Bloc Sobiranista Català, Directe68, Força Catalunya, el Front Nacional de Catalunya i Solidaritat Catalana per la Independència. També hi estaven convidats la CUP, ERC, el PDECat, Poble Lliure i Primàries, però cap figura d’aquests espais hi va assistir.\nAquest dimecres, hores abans de la segona trobada, no es coneix qui hi particiàrà, però Donec Perficiam, això sí, ha difós que ha remès la convocatòria tant a les forces que van participar en la primera trobada com a les que no, i ha avançat que la trobada serà enregistrada, novament, per si cal transcriure els eventuals acords que s’assoleixin.\nEl moviment organitzador ha retret a ERC que fa servir “qualsevol excusa per blanquejar la seva intenció de no impulsar una candidatura forta que pugui obtenir una majoria àmplia per implantar el mandat de l’1 d’octubre de 2017” i atribueix “una tremenda irresponsabilitat” a les forces que no s’asseuen amb altres partits catalans.\nDonec Perficiam, ERC, Front Nacional de Catalunya, JxCat\nPrevLa Generalitat farà “una reflexió” sobre les restriccions de Nadal si creixen els contagis per la mobilitat durant el pont\nEl comitè d’ètica de la Generalitat no és partidari de sancionar Alfred Bosch pel cas d’assetjament sexual al seu departament


Rull: l'indult no és la solució - Notícies Política - Notícies Política - e-notícies\nPolítica · 19 de Juny de 2021. 17:18h.\nL'exconseller es rebel·la contra "l'indult reversible"\nL'exconseller Josep Rull ha manifestat que es "rebel·la" contra els indults reversibles en una entrevista aquest dissabte a Catalunya Ràdio. Rull ha afirmat també que "continuaré pensant, piulant, dient i fent". "Si reversibilitat vol dir imposar unes noves normes que diuen no pensar, no piular, no dir, no fer, jo m'hi rebel·lo. Jo continuaré pensant, piulant, dient i fent" ha manifestat en l'entrevista.\nL'exconseller condemnat pels fets del procés ha insistit que continuarà actuant "pacíficament i democràticament" i que acceptar aquesta limitació de la capacitat d'expressar-se lliurement seria "caure en el terreny de la por".\nMalgrat que Rull ha considerat que la mesura dels indults "pot ser un element que atenuï el dolor" de les famílies, ha apuntat que "si per algú és percebut com un instrument per a resoldre el plet polític, l'indult no és la solució".\nProcés, Govern espanyol, Josep Rull, Judici del procés


Home » Posts made in juny 10th, 2019\nIrregularitat i Horta eSports comencen a ser sinònims\nL’Horta comença la segona volta com va acabar la primera. Una irregularitat poc recomenada per un posible playoff es la major virtut i el major defecte dels barcelonins Temporada d’emocions fortes per l’Horta. Ara mateix, el conjunt de Gerry i Galeano es troba seté a la classificació i a 6 punts de les plaçes de playoff d’ascens a quarta divisió i la setmana que ha tingut l’equip blanc-i-negre no convida...\nPrimera setmana de la segona volta per als Clubs FDC Marca, veurem els seus resultats i com els hi ha anat la setmana de competició als equips Primera divisió: eFitners suma 5 punts de 9 possibles, on es va va perdre per la mínima contra Gentleman (2 a 1), i va guanyar contra Blazzers (3 a 1) i contra Zaragoza (0 a 1). Comença la segona volta el setè a la classificació. Aquesta setmana l’MVP és Hufego, que va aportar dos gols en...\nMoment sensible de la temporada per a l’Espanyol tant a XBOX com a PS4. El nivell de la màxima categoria en les dues plataformes està provocant col·lapses en la classificació. Això fa que la diferència de punts entre equips es gairebé mínima. La temporada ja ha sobrepassat l’equador i tot està per decidir, ja sigui per dirimir qui s’emporta el títol de campió, que és el que afecta a l’Espanyol en XBOX, o per...\nEls d’animal734 fan els deures i agafen aire per aquest final de temporada que promet ser emocionant Pel que fa a la lliga, sis punts sumats contra Showtime VP i DV7 eSoccer que permeten acostar-se a les zones de playoff. La única creu, la derrota contra el Ceuta per 1-3. Actualment, els quadribarrats es situen a la sisena posició a tan sols tres punts de la zona de playoff d’ascens. Pel que fa a la copa, victòria per un global de 3-0...\nAire nou a Can Olot\nLa remuntada de l’Olot ja ha començat i, de moment, ja avança quatre posicions respecte la setmana anterior. Tot i que la suma de punts no és del tot bona, aquests cinc punts permeten recuperar sensacions i adonar-se del nivell que poden oferir amb els fitxatges realitzats. Finalment, dos empats i una victòria que situen els de Jordi Eche a la novena posició. Els empats han estat contra equips situats a la zona de playoff, Fantasy...


» Confessions d’un dopat Papers d'esports\n16 maig 2007 per Jordi Camps\nEl ciclista francès Jérôme Chiotti va guanyar el campionat del món de BTT que es va disputar l’any 1996 a Cairns (Austràlia). Si miren el palmarès de la competició, però, veuran que és el suís Thomas Frischknecht, el que figura com a campió d’aquella edició. I Chiotti? El francès va confessar l’any 2000 que havia pres EPO al llarg de la seva carrera, i concretament en aquell campionat, i la Unió Ciclista Internacional (UCI) li va retirar el títol. L’any 2001, Chiotti va explicar totes les seves vivències en un llibre que va titular “De mon plein gre” (De bon grat).\nL’abril de l’any 2000, Jérôme Chiotti va dir prou i va confessar que es dopava en una entrevista a la revista Vélo Vert. El francès va explicar que no havia tingut mai problemes per aconseguir EPO, ni tan sols en els moments més durs del cas Festina, i que el seu pressupost per dopar-se era de 40.000 francs anyals. «No em fareu creure que productes com l’EPO, l’hormona de creixement, no poden ser detectats, o si més no comptabilitzats», es preguntava Chiotti, que també va afirmar que «en els Jocs i en els mundials, els cinc o deu primers estan lluny de la netedat». L’excampió mundial també deia en aquella entrevista l’any 2000: «Què n’hauria tret, de dir-vos llavors que havia estat campió del món gràcies a l’EPO? Tota la premsa se m’hauria tirat a sobre, m’haurien fet fora de l’equip i no tindria contracte per l’any següent. Ara això ja ha passat i puc parlar lliurement.» Havent confessat, Chiotti va ser suspès sis mesos pel Tribunal d’Arbitratge de l’Esport. Va tornar l’any 2001 i va ser campió francès de BTT, i l’any 2002, subcampió. Ja no va tornar a competir ni en mundials ni en la copa del món, i es va retirar a finals de l’any 2003, als 31 anys.\nL’any 2001 Chiotti explicava que s’havia decidit a escriure un llibre per explicar la seva experiència, però també per denunciar la hipocresia de la Federació Francesa de Ciclisme i dels organitzadors del Tour. Chiotti deia que el que va passar en el Tour del 1998 havia instaurat «la por del gendarme», i sobre Armstrong, que no creia en miracles. Respecte dels sis mesos de sanció que li van imposar, el francès interpretava que volia dir «tingues la boca tancada». Chiotti explicava que es va començar a adonar de la perillositat de l’EPO parlant amb la dona del també corredor Dominique Arnould, que era biòloga i li va explicar els efectes de l’EPO en uns experiments que feia amb vegetals, i que l’any 2000, quan a la seva dona li van fer la primera ecografia de la seva filla, estava segur que hi hauria algun problema, i que es consolava pensant que segur que no era el primer que prenia hormona de creixement i després tenia una filla.\n(Article publicat a El 9 Esportiu el 16 de maig del 2007)


Sopar del 40è aniversari de la mort d’Ernesto Che Guevara – Kaos en la red\nSopar del 40è aniversari de la mort d’Ernesto Che Guevara\nPor Autor de Kaos 2014\t Publicado el 10 Nov, 2007\nAquest setembre passat, un seguit de molletans vinculats a entitats, moviments socials de la ciutat i a títol individual, han fet diverses reunions per tal de valorar la possibilitat d’engegar una nou grup que treballi de forma estable temes de solidaritat i amistat amb el poble cubà.\nCom a primeres activitats MOLLET AMB CUBA no vol deixar passar desapercebuda la commemoració del 40è aniversari de la mort d’Ernesto Che Guevara, assasinat el 9 d’octubre de 1967 a Bolívia per forces de l’exèrcit bolivià ensinistrades per la CIA. Amb aquest motiu MOLLET AMB CUBA va instal·là una taula informativa a la Rambla de Mollet on va recordà aquest esdeveniment, va difondre la figura del Che i també va distribuí una fulla de presentació amb informacions sobre Cuba.\nD’altra banda MOLLET AMB CUBA s’ha plantejat portar a terme un projecte solidari i concret d’ajuda i millora de les condicions de vida a l’illa. En aquest aspecte es compta amb la llarga experiència del grup solidari que a Nou Barris (Barcelona) recolza l’Agermanament NOU BARRIS – EL CERRO, que servirà de suport inicial a la tasca que es vol desenvolupar des de Mollet.\nPer ultim, MOLLET AMB CUBA està portant a terme tasques de difusió i de contacte amb diverses entitats i persones molletanes per tal d’enfortir la seva base i donar-se a conèixer. En aquest sentit el grup ha preparant un gran sopar solidari amb Cuba que servirà per presentar oficialment la nova entitat i el seu projecte solidari.\nEl sopar es celebrarà al Mercat Vell el 16 de novembre de 2007 a les 21.30 hores.\nLes entrades, a un preu de 15 €, es poden comprar al centre cívic “La Marineta” els dilluns de 19.30 a 21.30 hores o contactant per e-mail o per la web..


Dirección Territorial de Gobernación (Delegación del Gobierno Valenciano)\n

ÍNDEX

1. Característiques de les oracions subordinades adjectives

2. Classificació

2.1. Segons un criteri semàntic

2.2. Segons un criteri sintàctic

\n

1. Característiques de les oracions subordinades adjectives

Les oracions subordinades adjectives (o de relatiu) provenen de dues oracions independents que tenen un element repetit. Una oració qualifica un element de l’oració anterior.

Exemple: Has comprat una novel·la . / La novel·la és molt interessant .

Així doncs, l’element repetit es pronominalitza amb un pronom relatiu i l’oració s’insereix dins de l’altra per mitjà de la subordinació.

Exemple: La novel·la que has comprat és molt interessant .

2. Classificació

Les oracions subordinades adjectives es classifiquen segons dos criteris: el semàntic i el sintàctic.

2.1. Semàntic

Segons la relació que mantenen amb l’antecedent, les oracions adjectives poden ser:

▪ Especificatives

Determinen (o limiten) l’antecedent i en restringeixen el significat.

Exemple: Els alumnes que arriben tard s’asseuen al fons de l’ aula-> ( Només els alumnes que arriben tard s’asseuen al fons de l’aula .)

▪ Explicatives

Amplien la significació de l’antecedent perquè ens dóna més informació, escrita entre comes.

Exemple: Els alumnes, que arriben tard , s’asseuen al fons de l’ aula. ->( Tots els alumnes arriben tard i, per tant, s’asseuen al fons de l’aula .)

\n

2.2. Sintàctic

A l’hora de fer l’anàlisi de les oracions subordinades adjectives, cal tenir en compte:

. La funció oracional , és a dir, les oracions adjectives fan la funció de CN (depenen d’un element de l’oració principal)

Exemple: L’Anna ha comprat una novel·la que és molt dive rtida .

CN

. La funció del pronom relatiu dins de l’oració adjectiva. Com a pronom, el relatiu pot desenvolupar una funció sintàctica. Per identificar-ne la funció, cal substituir el pronom per l’ antecedent i veure la funció que fa.

Exemple: L’Anna ha comprat una novel·la que és molt divertida .

↓

Una novel·la és molt divertida.-> que és molt divertida.

subjecte subjecte

▪ Funcions sintàctiques dels pronoms relatius

a) Que

.Subjecte

Exemple: El noi que corre cada dia s’està preparant per a una marató .

subjecte

\n

.CD

Exemple: La novel·la que has comprat és molt divertida.

CD

.CCT

Exemple: Encara penso en el dia que vaig perdre la feina .

CCT

b) Què (pronom precedit de preposició; antecedent: coses.)

.CRV

Exemple: El tema de què parleu és avorrit.

CRV

.CC

Exemple: El martell amb què claves el clau és del meu veí.

CCI

c) Qui (pronom precedit de preposició; antecedent: persones.)

. CRV

Exemple: El noi de qui parlen ha guanyat el concurs literari de Sant Jordi.

CRV

\n

.CI

Exemple: El concursant a qui han concedit el premi literari és una persona molt creativa.

CI

.CC

Exemple: La companya amb qui sovint va al cinema és simpàtica.

CCC

d) On (antecedent: una referència locativa)

.CCL

Exemple: La casa on viu és modernista.

CCL

.Remarques

.Els pronoms què , qui i on poden ser substituïts pel relatiu compost ( el qual / la qual / els quals / les quals , precedit de preposició).

.El pronom relatiu on també pot ser substituït per en què .

.El pronom relatiu que només pot ser substituït pel relatiu compost en les oracions adjectives explicatives, sense preposició.

. Quant al pronom relatiu possessiu, el català recorre a l’estructura següent: nucli + d e + el qual / la qual / els quals / les quals per indicar que el relatiu té com a antecedent un nom que fa de CN dins de la subordinada.

Exemple: En Joan, el pare del qual és metge, treballa en una empresa familiar.


La 29a Fira de Titelles de Lleida oferirà un centenar d'actuacions de les quals 16 seran estrenes - Teleponent\nInici Cultura La 29a Fira de Titelles de Lleida oferirà un centenar d’actuacions de...\nLa 29a Fira de Titelles de Lleida oferirà un centenar d’actuacions de les quals 16 seran estrenes\n'Alícia i les ciutats invisibles', d'Onírica Mecànica, inaugurarà el certamen, que se celebrarà del 4 al 6 de maig\nLa 29a edició de la Fira de Titelles de Lleida comptarà amb la participació de 26 companyies, dues menys que en la darrera edició. Són deu catalanes, vuit de la resta de l’Estat i vuit més internacionals, que oferiran 26 espectacles dels quals 5 seran estrena absoluta, 2 estrena a l’estat espanyol, i 9 s’estrenaran per primer cop a Catalunya.\nUn d’aquests últims ha estat escollit per inaugurar la fira. Es tracta de l’espectacle ‘Alícia i les ciutats invisibles’, d’Onírica Mecànica, una versió d’Alícia al País de les Meravelles, de Lewis Carroll. Un dels directors del certamen, Oriol Ferre, ha explicat que tot i que tradicionalment es tendia a inaugurar amb un espectacle internacional, enguany ho farà una companyia de Múrcia.\n“Estem molt satisfets perquè juguen amb les noves tecnologies i es tracta d’un espectacle de gran format on no hi ha titelles tradicionals”. El certamen, que tindrà lloc els dies 4, 5 i 6 de maig, ha programat un total de 101 actuacions (deu més que l’any passat) per a diferents públics en 27 espais distribuïts arreu de la capital del Segrià. De cara a l’any que ve, que celebraran les 30 edicions, estan organitzant inaugurar el certamen a la Llotja de Lleida.\nLa 29 edició de la Fira de Titelles de Lleida comptarà amb la participació d’uns 150 programadors i d’uns 300 professionals. El certamen, organitzat pel Centre de Titelles de Lleida i l’Ajuntament de Lleida, espera una afluència de 40.000 espectadors i compta amb un pressupost de 178.800 euros.\nEnguany, a més, la Fira de Titelles de Lleida arriba a la seva 29a edició amb tres premis sota el braç. Han estat guardonats en els Premis Nacionals de Cultura 2018, en els Premis Comerç i Turisme de la Ciutat de Lleida 2017 i amb el Premi Internacional Ciutat de Lleida.\nPodeu reviure l’edició e l’any passat en el següent enllaç! https://www.teleponent.cat/cap-setmana-espectacles-fira-de-titelles/\nArticle anteriorDos morts i un ferit greu en una allau a la Vall de Conangles, a l’Aran\nArticle següentLa Generalitat amplia a tots els partits judicials l’acompanyament a les víctimes


Hipermnèsia vaga, imprecisa o aleatòria | Plataforma de Intercambio\nAquesta instal·lació de l'artista Noé Bermejo —que pot veure's les 24 hores del dia— reflexiona sobre els límits de la memòria i les fronteres entre ficció i realitat dels nostres propis records. Sala 24alCUB\nHipermnèsia vaga, imprecisa o aleatòria és una inflexió sobre la identitat, i una escena més d'un work in progress al voltant de la memòria, el record i l'oblit.\nL'artista Noé Bermejo reflexiona sobre els límits de la memòria, i les fronteres entre ficció i realitat dels nostres propis records. Una estructura de metacrilat en forma d'engrama (representació gràfica de les connexions neuronals que se succeeixen en evocar un record) sosté tota una col·lecció de marcs de fotografia buits, espills, receptacles i material fotosensible, creant un evocador i desconcertant joc de llums i ombres, presències i absències, que ens parla de la fragilitat dels nostres records i del delicat de la nostra identitat, i el nostre propi arxiu vital.\nEn aquesta obra en construcció, que forma part del projecte «Memòria, Record, Oblit», l'artista acumula més de 500 portarretrats per a construir el que pretén ser una metàfora de la memòria com a arxiu i espai físic d'emmagatzematge, i com complexa i delicadíssima maquinària generadora de pseudorrealitats canviants, efímeres, recurrents.\nEls portarretrats (sense retrats) de línies corbes i rectes interpel·len al visitant que s'aproxima. Una vegada que es gravita al voltant de la peça, sorgeixen els dubtes al voltant de què contenien aqueixos quadres. Al voltant de què va succeir perquè la seua hegemonia, en una llar, en la cartel·la d'una ximenera, en el moble del rebedor, perquè es descavalcara la jerarquia de les imatges familiars, per a fer-les desaparèixer. La memòria d'aquests marcs podria pertànyer a qualsevol, a un mateix també, i la mirada es torna activa intentant tornar a algun lloc sabut, però des d'un tauler de joc tan obert com el siga la capacitat de cerca interna (i de dubte davant el ‘jo’).\nLa hipermnèsia és un fenomen psicològic que consisteix una exaltació anormal de la memòria. Una capacitat que consisteix en l'augment de la funció d'evocació lligada a la memòria autobiogràfica. Les persones amb aquesta hiperfunció són capaces de recordar quasi cada detall dels fets que han viscut, però curiosament (o no), no tenen desenvolupada la memòria fotogràfica. És una altra contradicció o l'enèsima ironia no evident que connecta amb l'ús de l'humor en l'obra de Bermejo, ara a través d'un concepte que funciona com un sol cos, però que el seu interior i capacitat de generar tot tipus de missatges a qui ho transita compleixen amb l'objectiu de qüestionar algun dels seus temes centrals: identitat, ‘jo’, oblit.


Els alumnes de Castell-Platja d'Aro aquest migdia marxen de vacances i aquesta nit comença l'hivern amb temps estable durant les celebracions de la setmana vinent - Diari digital de Ràdio Platja d'Aro\nEls centres educatius del municipi han celebrat activitats especials durant la setmana per celebrar l’arribada de les Festes\nAvui a les 23.23 hores deixarem enrere la tardor i començarà l’hivern. Una última jornada de tardor que va acompanyada del comiat dels alumnes de les classes per l’inici de les vacances escolars de Nadal.\nEn les últimes hores i dies s’han intensificat les activitats especials en els centres per celebrar l’arribada de les Festes. Aquest divendres, cap dels centres educatius de Castell-Platja d’Aro imparteixen classes amb normalitat.\nA cada centre han organitzat activitats lúdiques. A tall d’exemple, l’IES Ridaura de Castell d’Aro, avui durant tot el matí, fa unes quines solidàries (s’han recollit més de 1.100 euros per la Marató de TV3 amb les aportacions de l’alumnat) i, a més, es coneixerà el grup guanyador del concurs de portes de Nadal on han competit tots els cursos per aconseguir la porta de l’aula més guarnida i lluïda de l’Institut.\nImatges cedides per l’IES\nCantades de cançons, cagations, treballs manuals i molt més, posen el punt final en el curs 2018 i donen pas a més de dues setmanes de descans escolar, amb petits deures en alguns casos, i moltes celebracions en el camí. L’activitat escolar es reprendrà un cop els Reis d’Orient hagin passat i tothom hagi gaudit dels seus regals, és a dir, el dimarts 8 de gener.\nUna altra de les grans preguntes de cada any, quan arriben aquests dies, és quin temps farà durant les Festes. La previsió pels pròxims dies, segons els mapes del temps de la setmana vinent, indiquen un temps estable i assolellat amb l’única presència d’alguns núvols. Les temperatures mínimes no baixaran dels 7 graus i les màximes s’enfilaran fins als 18 graus.\nPrevious Previous post: “Tenim clients que fa 36 anys que ens ajuden sense interrupció. Els hi hauriem de fer un monument”. Entrevista a Joan Perich, director de Ràdio Platja d’Aro des de fa 30 anys.\nNext Next post: El parc infantil ‘El Mar dels Nens’ de Platja d’Aro obre des d’avui i fins al 4 de gener amb la recuperació de la gestió de l’empresa Soy La Fiesta, un dia menys d’obertura, el reforç d’activitats pel jovent i un viatge familiar a Disney París en joc