L'àrea psicològica per als nens de 6 a 9 anys, ensenya a identificar el problema de l'assetjament. Tracta l'ús del llenguatge de manera assertiva. Treballa tècniques per millorar l'habilitat social i treballa el concepte d'auto-imatge, per a superar qualsevol percepció errònia d'un defecte físic o sensació d'inferioritat. Aquest bloc està dividit en 4 sessions:\nDefinició i identificació de la conducta d'assetjament.\nInformar de l'assetjament. Protocol d'actuació.\nL'observador què fer quan veus a algú a qui estan assetjant?\nAutodefinició i autoestima\nA continuació es mostren les programes per a cada franja d'edat:\nNens de 6 - 9 anys\nNens de 10 - 13 anys\nNens de 14 - 17 anys\nNENS DE 6 - 9 AÑOS\nSessió Definició i identificació de la conducta d'assetjament.\nQue els alumnes identifiquen què és l'assetjament escolar, i les múltiples formes en què aquest es pot presentar:\nIntroducció molt breu sobre el que és l'assetjament i per què em fa sentir malament.\nLectura i comentari d'històries: dividir la classe en grups petits i respondre a les següents preguntes:\nLi estaven assetjant el noi/a?\nDe quina manera li assetjaven?\nCom es sentia el assetjat?\nCom creieu que se sentia l'assetjador?\nTempesta d'idees sobre el que és assetjament, així com les diferents formes en què es pot donar aquest, i recapitulació de com em sento quan em assetgen.\nSessió Informar de l'assetjament. Protocol d'actuació.\nQue els alumnes s'adonin de la importància de "denunciar" l'assetjament de cara a evitar que aquest es perpetuï. Desenvolupament d'un protocol de "denúncia" quan es produeix una situació d'assetjament (què puc fer quan em assetgen?).\n.Realitzar l'activitat: no paguis l'ànec ... denuncia-ho.\nTormenta d'idees (dividir la pissarra en dues):\nde les raons per les quals un suposadament no ha de dir als professors, que està sent assetjat\nde les conseqüències de no denunciar\nDonar unes pautes de quins són els passos correctes per denunciar que un està sent objecte d'assetjament.\nSessió L'observador Què fer quan veus que a algú li estan assetjant?\nQue els observadors de les situacions d'assetjament actuïn en comptes de quedar passius davant els esdeveniments.\nQue formin part de la solució davant el problema de l'assetjament a les aules, generant un entorn de seguretat a l'escola\nExplicar els tres tipus d'observadors que hi ha:\nNo fa res i ignora la situació.\nEl que actua de forma negativa i anima l'assetjador.\nQui realitza una acció responsable.\nTormenta d'idees de les raons per les quals un quan veu una situació d'assetjament no actua.\nAl costat de la pluja d'idees anterior, anotar quines són les conseqüències que algú presenciï una situació d'assetjament, i que no faci res.\nLista d'accions que fomenten l'assetjament i accions que dissuadeixen de l'assetjament.\nFer un eslògan contra l'assetjament.\nSesión Autodefinició, autoestima i assertivitat.\nReforçar l'autoestima dels alumnes, de cara a millorar la seva autoafirmació davant possibles casos d'assetjament psicològic o físic.\nVeure la importància del llenguatge que fem servir amb nosaltres mateixos amb vista a fomentar una alta o baixa autoestima.\nLa importància de acceptar-nos com som, amb els nostres punts forts i els nostres punts febles..\nFer una llista amb les coses que m'agraden de mi (tant físiques com psicològiques).\nQue en petit grup llegeixin la història de Jimmy i que indiquin què li ha passat a Jimmy per sentir-se tan malament. D'aquí s'exposa en grup les conclusions i es veu l'important paper que tenen les autoinstruccions (tant les positives com les negatives). Que posin ells exemples de autoinstruccions.\nRellenar la fitxa de "escolto la meva veu vencedora".\nPoner un llistat de les coses que fem amb els nostres amics i que ens converteixen en bons amics.


La Patum promociona a grau III\n29 Gen 22 Sobre pistes força exigents, doble zero de la Boira i la Sioux, podis de la Sioux i la Lola i promoció a grau III de la Patum\nA ple solet, cap a les 4 de la tarda, començava la prova de RSCE grau 2 al club L’Almozara Can Bosc, però la vàrem acabar quan ja el sol havia marxat fent bona la dita de la setmana dels barbuts en quant al fred. Però ni fred ni calor pot aturar els incondicionals de grau 2 del Cànic: Cristina&Boira en categoria XS, Ela&Patum en S, Mercè&Nugget, Loki&Josep i Carme&O’Neil en M, Juanjo&Sioux i Marc&Mia en L i finalment Secun&Lola en XL. Tota una bona representació disposada a fer mal.\nEl jutge, en Jesús Fernández Crespo, però, no ens ho va posar fàcil en cap de les dues pistes, jumping i agility, que ens va posar. Molt maques, fluides, ràpides, però o tenies distancia o bones cames o els déus de cara per poder anar superant tots els reptes que s’anaven presentant.\nLa primera en demostrar que no hi ha reptes impossibles va ser la Cristina amb la petita Boira que va aconseguir acabar les dues mànegues a 0 i amb punts de velocitat, afegint-hi una mica d’emoció amb relliscada inclosa a l’agility.\nEn categoria mini, la Patum va fer una sortida espectacular en el jumping, sense esperar a la seva guia que ja li anava dient que al final de tota aquella recta hi havia un salt que s’havia de fer pel darrera… massa tard… però així anem escalfant per a l’agility. En aquest, la Patum va anar salvant tots els entrebancs, ben aconsellada per la Neus i el va poder acabar a 0 amb PA.\nA la categoria midi, l’O’Neil va anar fent el jumping més centrada que en ocasions anterior però aquesta vegada va ser la seva guia la que es va descentrar davant d’un salt en què va deixar que l’O’Neil decidís i ella va decidir eliminar-se. A l’agility es va treure l’espineta i va poder acabar-la sense fer invents.\nLa Nugget, en el jumping, va sortir molt centrada i disposada a seguir fidelment les instruccions de la seva guia. I bé que les va seguir, fins i tot quan la Mercè li va indicar un salt en direcció contrària a la que tocava. En l’agility, la Nugget amb més iniciativa de la que tocava, va decidir fer unes seqüències més complicades que les que havia posat el jutge. Llàstima que el jutge no va valorar l’esforç de la Nugget i es va endur cap a casa un eliminat.\nEl Loki, va completar el seu jumping amb algun que altre ensurt en les trampes de la pista però en l’agility, després de fer una passarel·la i balancí espectaculars, va decidir saltar la zona de la rampa i en Josep, que no n’hi deixa passar ni una, va decidir eliminar-se i repetir la zona per treballar-la bé.\nLa Mia va sortir molt centrada però en el jumping un refús en un salt va fer decidir al Marc a repetir la seqüència i refer l’errada. També es va treure l’espineta en l’agility, acabant-lo a manera impecable només amb una falta a la passarel·la.\nLa Sioux va ser la sorpresa (encara que no tant, ja que últimament va de sobrada) ja que va fer fácil tot el que semblava difícil i va completar les dues pistes a 0 i amb PV i PA, acabant en segon lloc de la categoria L.\nFinalment, la Lola, amb el més grans, va començar el jumping, com ja ha fet altres vegades, ensumant per la pista. Ara bé, al tercer salt ja va donar el vistiplau al terreny i es va endollar fins a acabar-la a 0 amb PV. En l’agility no va tenir sort i va caure en una de les trampes de la pista, però com va ser un mal general, al final va acabar també en segon lloc de la categoria XL.


Greta Thunberg comparteix una foto en un tren sobreocupat\nDESPRÉS DE LA CIMERA DEL CLIMA A MADRID\nL'activista mediambiental sueca comparteix una imatge seva en un vagó sense seients lliures\nBarcelona 15 de de desembre del 2019. 16:10\nGreta Thunberg va arribar en un catamarà a la Península i ara torna a casa amb tren. La jove activista, de 16 anys, ha penjat en el seu compte de Twitter una imatge seva mentre creua Alemanya. La jove apareix asseguda a terra, al costat de dues enormes maletes i diverses motxilles i bosses. El tren anava ple, per sobre de la seva capacitat, assegura al seu tuit. Sigui com sigui, en les primeres 12 hores aquesta imatge acumula més de 6,4 retuits i uns 115.000 ‘m’agrada’.\nL’activista mediambiental, la ‘persona de l’any 2019’ segons la revista ‘Time’, torna a Suècia després de participar en la Cimera del Clima de Madrid, on va aprofitar una vegada més la seva influència mediàtica per denunciar els efectes del canvi climàtic i demanar a polítics i directius d’empreses que actuïn. «Des dels Acords de París, els grans bancs han invertit 1.900 milions de dòlars en combustibles fòssils. Els països del G20 són responsables del 80%. Tenim feina per fer, però alguns més que d’altres», va afirmar Thunberg, que va lamentar la falta de consciència i de sentit de l’emergència de governs i corporacions.\nDurant la cimera va haver de respondre a les crítiques de dirigents i exdirigents com Donald Trump i José María Aznar.Donald Trump i José María Aznar. El primer li demanava que es calmés i l’altre li va dir que hauria de ser a l’escola. «Estan desesperats per silenciar-nos», va dir. «No és una solució sostenible que els nens deixin d’anar a classe», però la situació és d’emergència i «no podem seguir així», va afirmar la jove.\nTrump es fica amb Greta Thunberg i li diu que es «calmi»\nL'odissea de Greta Thunberg cap a la Cimera del Clima\nThunberg carrega contra la falsa «propaganda» de polítics i empreses\nLa seva valoració general de la cimera, quant als compromisos, no podia ser més negativa. Només una hora abans de publicar aquesta foto al tren va tuitejar el següent: «En aquest moment, sembla que la COP25 a Madrid està caient a trossos. La ciència és clara, però la ciència està sent ignorada. Passi el que passi, mai ens rendirem. Només acabem de començar».\nLa impulsora del moviment FridaysForFuture va creuar l’Atlàntic al veler d’una parella de youtubers veler d’una parella de youtubers australians que documenten els seus periples pel mar des del 2014. Thunberg no es volia perdre la cimera però tampoc volia contaminar. La idea inicial era navegar fins a Galícia, però finalment van posar rumb a Lisboa pel mal temps. Des d’allà es va desplaçar amb tren fins a Madrid.\nCimera del clima Canvi climàtic Greta Thunberg


CONSUM evita el malbaratament de 6.900 tones d’aliments gràcies al seu programa Profit de donacions | Diari Sant Quirze - News SQ\nInici » a-ultimesnoticies » CONSUM evita el malbaratament de 6.900 tones d’aliments gràcies al seu programa Profit de donacions\nLa Cooperativa col·labora amb la III Setmana contra el Malbaratament d’AECOC, sensibilitzant els seus clients sobre l’aprofitament d’aliments\nSOCIETAT. A través del seu programa Profit de donació d’aliments, CONSUM ha aconseguit l’aprofitament de més de 6.900 tones d’aliments durant el 2019, un 8% més que el 2018, i d’aquesta manera ha evitat el malbaratament alimentari.\nGràcies al programa Profit de gestió responsable dels aliments i a la feina dels més de mil voluntaris amb què col·labora CONSUM, es va ajudar més de 50.000 persones, a qui diàriament es van lliurar aliments, dels quals el 76% van ser producte fresc, fet que posa de manifest el compromís social de la Cooperativa amb els col·lectius més vulnerables, al mateix temps que permet una dieta més saludable. A més, el programa Profit va evitar que s’emetessin a l’atmosfera 4.400 tones de CO₂, fet que va minimitzar l’impacte sobre l’entorn i va reduir la petjada de carboni, com a part de la política de sostenibilitat de CONSUM.\nLa Cooperativa col·labora amb la III Setmana contra el Malbaratament d’AECOC, per sensibilitzar els seus clients sobre l’aprofitament d’aliments a través de la compra responsable, mitjançant l’emissió de missatges per la megafonia als seus supermercats.\nDes del començament d’aquest any 2020, CONSUM ha donat 3.961 tones d’aliments per un valor de 10,5 milions d’euros, com a continuació a la seva política d’aprofitament d’aliments i que, majoritàriament, també han ajudat a pal·liar els efectes de la crisi derivada de la COVID-19.\nAquest programa consisteix a donar a entitats socials, ONGs, bancs d’aliments i menjadors socials els productes que CONSUM retira de la venda, però que són perfectament aptes per al consum, i que són repartits diàriament entre les persones més necessitades de l’entorn pròxim de cada supermercat. Els aliments donats són, principalment, productes envasats de les seccions de carnisseria, xarcuteria, fruites, verdures, alimentació dolça i lactis dels supermercats, però també provenen de les plataformes logístiques i de les escoles de frescos.\nConsum és la cooperativa més gran de l’arc mediterrani espanyol. Disposa de 755 supermercats, entre propis i franquiciats, distribuïts per Catalunya, Comunitat Valenciana, Múrcia, Castella-la Manxa, Andalusia i Aragó. En 2019 va facturar 2.935 milions d’euros, un 7,4% més, i va obtindre un benefici de 54,6 milions d’euros. Amb més de 3,4 milions de socis clients i 16.031 treballadors, Consum és l’única empresa de distribució amb el Certificat d’Empresa Familiarment Responsable (Efr). En 2019 la Cooperativa ha sigut certificada amb el segell Top Employers, per sèptim any consecutiu, com una de les Millors Empreses d’Espanya per a treballar, segons la consultora Top Employers Institute.\nAECOC CONSUM Diari Sant Quirze News SQ valencia\t2020-09-30


Andorra projecta un mur de formigó per protegir el punt de l'esllavissada - Empordà\nAndorra projecta un mur de formigó per protegir el punt de l'esllavissada\nLa declaració de l'estat d'emergència permetrà agilitzar la contractació de les empreses que faran les obres Els camions i els autobusos podran circular avui per la zona sota un estricte control policial i per un únic carril\nacn/ddg 12.08.2019 | 06:30\nEl govern d'Andorra construirà un mur de formigó i uns pilars amb taulons per evitar noves esllavissades a la zona on dissabte hi va haver un gran despreniment de roques. És la mesura principal que acordarà el Consell de Ministres extraordinari que se celebrarà avui al matí, durant el qual s'aprovarà la declaració d'estat d'emergència. Això permetrà agilitzar la contractació de les empreses que faran les obres. La previsió, si la meteorologia ho permet, és que el mur i els taulons estiguin enllestits el 15 d'agost i es pugui reobrir completament el trànsit a la carretera principal. Mentrestant, a partir d'avui els camions i autobusos podran circular per un únic carril. Hauran de passar un a un sota un estricte control policial i geòleg per garantir que no hi ha moviments de terres.\nEl cap de Govern d'Andorra, Xavier Espot, va detallar que el risc de noves esllavissades és «limitat» al conjunt de la zona afectada, a excepció del punt més proper al Magatzem de Sant Julià de Lòria, on l'executiu va reconèixer estar «preocupat». Espot va explicar que s'hi han observat esquerdes i els tècnics han previst que hi hagi nous despreniments en aquest punt.\nPer garantir la seguretat de tot el tram de la CG-1 on dissabte es va produirla gran caiguda de pedres, avui a les set del matí començarà la construcció d'un mur de formigó de 25 metres, a partir del Magatzem i en direcció sud «perquè és la zona on es pot generar més risc». A continuació es situaran també uns pilars metàl·lics amb taulons.\nSi les tempestes anunciades no ho impedeixen, la previsió és que aquestes obres estiguin enllestides el dijous 15 d'agost, coincidint amb el cap de setmana llarg de quatre dies, moment en què s'augura un increment de visitants a Andorra. La intenció del govern és que aleshores es puguin obrir tots els carrils sense haver d'usar el pas provisional habilitat dissabte, exclusiu per a motos i cotxes.\nPel que fa als camions i autobusos –desviats de moment cap al Pas de la Casa-, el govern confia que avui es podrà recuperar el seu pas a través de la CG-1. Si bé la intenció inicial era crear dos carrils provisionals en cada sentit per poder absorbir el pas d'aquests vehicles, finalment el govern ha optat per habilitar un dels carrils de la carretera principal sota un estricte control tècnic i policial. Espot va assegurar que «hi ha les condicions òptimes de seguretat» per activar aquest nou dispositiu. La previsió és deixar passar els camions i autobusos un a un, a marxa lenta i supervisats per la policia i els geòlegs. Aquests últims, va dir Espot, estaran fent anàlisis constants a la zona.


Obertes les línies de subvencions per millorar les prestacions sociosanitàries i per a les associacions d'immigrants\nÀrees Acció Social Benestar Social Obertes les línies de subvencions per millorar les prestacions sociosanitàries i per a les associacions d'immigrants\nDivendres, 13 de Maig de 2022 10:44\nEl Consell de Formentera, a través de l'àrea de Benestar Social, informa que s'ha obert el termini de sol·licitud de subvencions dirigides a associacions i/o entitats privades sense ànim de lucre a Formentera per al desenvolupament de programes i actuacions en matèria de serveis socials per a l'any 2022. El Consell dedicarà a aquestes ajudes un total de 45.000 euros. En aquest cas, es podrà subvencionar fins al 75 % del pressupost total del projecte presentat per cada associació o entitat, amb un màxim de 15.000 euros. Les bases d'aquestes ajudes s'han publicat al BOIB del 7 de maig.\nD'altra banda, també s'ha obert el termini de sol·licitud de subvencions dirigides a cases regionals, associacions d'immigrants i altres associacions sense ànim de lucre, que duguin a terme activitats relacionades amb la immigració o adreçades a aquest col·lectiu, amb la finalitat de promoure el desenvolupament de programes i actuacions que afavoreixin l'acolliment i la integració de persones immigrades. El pressupost global màxim destinat als ajuts d'aquesta convocatòria és de 9.000 euros. Les bases d'aquestes ajudes han sortit publicades al BOIB del 12 de maig.\nEl conseller de Benestar Social, Rafael Ramírez, ha assenyalat que aquestes dos línies d'ajudes "permetran, d'una banda, cobrir part de la despesa de programes i actuacions que contribueixin a millorar les prestacions sociosanitàries a Formentera; i, d'altra banda, afavorir les accions de les associacions i entitats que afavoreixen l'acolliment i la integració de persones immigrades".\nLes entitats interessades poden tramitar les sol·licituds de les ajudes a l'OAC o fer-ho telemàticament a través de l'OVAC.


Judith Romero, Autor a Petits Enginyers - Pàgina 3 de 10\nFitxar per anar segurs a l’escola\n13 de novembre de 2017 by Judith Romero\tin category General\ttagged as tecnologia, Vida diària\nPoder anar sols a l'escola cada matí en companyia d'altres companys de classe és una forma d'evitar fer servir tant el cotxe, fer exercici i començar el dia amb energia. No obstant això, les llargues distàncies i la foscor dels matins d'hivern fan que alguns pares siguin reticents a l'hora de deixar marxar sols als [...]\n6 de novembre de 2017 by Judith Romero\tin category Videojocs\ttagged as epilèpsia, Vida diària\nEls videojocs han demostrat ser una eina seriosa per a la difusió de coneixements, a més d'una diversió per a joves i adults. No obstant això, hi ha un col·lectiu al qual el visionat d'alguns vídeos i pel·lícules li provoca convulsions, moviments involuntaris i fins i tot pèrdues de consciència. La plataforma virtual 'Epidays' vol [...]\nImprimeix les teves joguines amb Toybox\n30 d'octubre de 2017 by Judith Romero\tin category Impressió 3D\ttagged as Impressió 3D\nImagines poder imprimir a casa totes les joguines que se't passin pel cap? La tecnologia ho ha fet possible gràcies a aparells com Toybox, una impressora 3D expressament dissenyada perquè els més petits de la casa produeixin les seves pròpies figuretes en qüestió de minuts. A diferència d'altres impressores més sofisticades, aquesta està pensada per [...]\nLes tablets ens fan millors a classe\n23 d'octubre de 2017 by Judith Romero\tin category General\ttagged as tecnologia, Vida diària\nAconseguir que els nens facin un ús adequat de la tecnologia pot semblar un repte difícil, però cada vegada més estudis científics avalen els beneficis que Internet i els nous dispositius tenen a la seva educació. Una nova experiència duta a terme a 32 escoles de tota Espanya durant el curs 2016/2017 ha conclòs que [...]\n25 de setembre de 2017 by Judith Romero\tin category General\ttagged as infants\nLa tecnologia avança sense parar i cada vegada es pot fer més pels petits de la casa. Els bebès encara no saben dir què els fa mal o què necessiten, però un equip d'enginyers i pediatres valencians ha creat Liip, un braçet intel·ligent que permet als pares conèixer el seu estat amb dades mèdiques detallades [...]\nMax, el robot intel·ligent de Meccano\n18 de setembre de 2017 by Judith Romero\tin category Robòtica\ttagged as robòtica\nEls robots intel·ligents són aquí per a quedar-se i fins i tot les empreses més clàssiques del sector de les joguines han decidit innovar i modernitzar els seus productes. El sistema de construcció britànica Meccano ha posat les seves làmines de metall, rodes i motors al servei de la intel·ligència artificial per crear Meccano Max, [...]


L’entrevista a Imanol Idiakez per part del diari ‘Segre’ indigna gran part de la premsa lleidatana - 7accents\nL’entrevista a Imanol Idiakez per part del diari ‘Segre’ indigna gran part de la premsa lleidatana\nEls mitjans van demanar que el tècnic fes una roda de premsa després que el Lleida Esportiu no es classifiqués per al play-off però el club blau concedeix l’entrevista a ‘Segre’\nLleida Òscar Buetas 01.06.2015 14.15 h\nImanol Idiakez, durant una roda de premsa. (Foto: Òscar Buetas)\nEl Lleida Esportiu es va quedar fora del play-off d’ascens en perdre contra el Cornellà en l’última jornada. L’objectiu marcat per l’entitat des del primer moment era entrar en la següent fase, raó per la qual també es va fer el fitxatge de l’entrenador d’Imanol Idiakez, amb un estil diferent al vist fins llavors al Camp d'Esports. Per aquesta raó, els diferents mitjans de comunicació de Lleida van demanar, a través de les corresponents vies imposades pel club, que el tècnic fes declaracions en no aconseguir la classificació. La sorpresa per a la majoria de periodistes esportius que segueixen l’actualitat del club blau ha estat veure una extensa entrevista del preparador al diari Segre. Curiosament, el club pretenia convocar una roda de premsa aquesta setmana amb Imanol Idiakez i el director esportiu, Jordi Esteve, per explicar quin era el full a traçar a partir d’ara.\nAixí doncs, aquesta ha estat la cirereta del pastís ja que molts mitjans de comunicació consideren un tracte injust a favor de només un diari. Entre d'altres qüestions, cal recordar que quan hi ha entrenament, abans d'aquest, els jugadors atenen als periodistes, però d'ençà que va començar la temporada és l’entitat blava que imposa al jugador que ha de parlar, esportistes triats en funció del que han fet al camp o del que es vol transmetre. Cal recordar que la temporada passada, quan els jugadors i el cos tècnic es van dirigir al club per última vegada, diversos periodistes van prendre declaracions del llavors entrenador Toni Seligrat (actualment tècnic de l'Huracán Valencia, equip que disputarà el play-off). Això va indignar una persona de la junta directiva, que va “obligar” a enviar aquelles declaracions a la resta de mitjans de comunicació que no havien pogut anar al Camp d’Esports, ja que es considerava que era una informació que tothom havia de publicar, com així es va fer.\nEn aquest sentit, la indignació entre la majoria de periodistes ha anat en augment al llarg dels darrers mesos en considerar que el tracte rebut ha estat injust per part del club, alhora que el mateix club volia transmetre el missatge que l’entitat s’havia de fer gran amb l’ajuda de tothom.\nD'altra banda, el club ha comunicat avui al migdia que els jugadors ja estan de vacances, ja que els entrenaments van finalitzar el divendres.


Brussel·les segueix de prop la causa del Tribunal de Comptes\nCoronavirus. Dimarts, 20 de Juliol 2021. 17:07\nActualitzat: Dimarts, 20 de Juliol 2021. 18:15\nL'eurocomissari de Justícia, Didier Reynders, ha assegurat: "La qüestió catalana és un afer intern a Espanya, però per descomptat seguim diversos processos, com les discussions pel Tribunal de Comptes". Brussel·les ha confirmat que està "seguint" la causa del Tribunal per l'acció exterior del Govern per l'1-O i espera "veure quina és la decisió final".\nLa qüestió ha sorgit aquest dimarts en el marc de l'informe anual de la Comissió Europea (CE) sobre l'estat de dret a Espanya. Tot i això, Brussel·les considera que el conflicte a Catalunya no és problema "d'estat de dret" i, per tant, no l'ha inclòs en el seu informe anual sobre Espanya.\nData límit per a les fiances\nDimecres a mitjanit acaba el termini per dipositar la fiança de 5,4 milions d'euros que el Tribunal de Comptes ha imposat a 34 ex alts càrrecs dels governs Mas i Puigdemont. Com que la demanda per prorrogar el termini de pagament ha estat denegada, cap dels afectats podrà beneficiar-se del fons de risc que el Govern de la Generalitat va crear fa quinze dies per cobrir-los.\nPer ara el Govern tampoc ha trobat un banc que estigui disposat a assumir l'operació del fons de risc i el conseller d'Economia, Jaume Giró, ha assegurat que no vol exposar a cap professional de l'Institut Català de Finances "a donar curs a una operació que, si tenim en compte els precedents, provocaria angoixa, inquietud i por tant a ells com a les seves famílies. Malgrat tot, el conseller ha assegurat que "el govern continuarà fent tot el que estigui a la seva mà".\nPer ara, però, els perseguits pel Tribunal de Comptes hauran de cercar alternatives per reunir els avals suficients per fer front a les fiances milionàries que recauen sobre ells. Per la seva banda, la Caixa de Solidaritat ha pogut recollir un milió d'euros, una xifra considerable, però que no pot comprendre tot el pes econòmic que reclama el Tribunal. Altres formacions han sol·licitat als seus militants aportacions extraordinàries per impedir que els encausats pel Tribunal siguin embargats.\nEn el cas que en un futur el Govern català aconsegueixi trobar una entitat avaladora, es podria substituir els que hagin dipositat els encausats prèviament, però caldria que el mateix Tribunal de Comptes acceptés aquesta operació.\nDiversos dels perseguits pel Tribunal de Comptes han denunciat que l'organisme cerca la mort civil dels ex alts càrrecs de la Generalitat que van treballar en l'acció exterior dels Governs de Mas i Puigdemont. Aquest darrer ha remarcat aquest dilluns que el Tribunal de Comptes està protagonitzant "una operació" per buscar la mort civil dels líders independentistes "per terra, mar i aire". El president a l'exili ha qualificat la institució de "caverna de capsa franquista".\nImatge principal: Edifici de la Comissió Europea a Bèlgica / Pixabay


The Daily Avalanche: de març 2015\n“Raised on Robbery” és una cançó bastant atípica dins del repertori de Joni Mitchell, tant per l’ambient perdulari que suggereix com pel seu so de country comercial. Un més dels molts singles que va generar l’àlbum “Court and Spark” de 1974. Per cert, la guitarra és del gran Robbie Robertson de The Band i els Maple Leafs (falta d’ortografia inclosa) és un equip d’hoquei de Toronto fundat l’any 1927.\nSeia al vestíbul de l’Hotel Empire\nBevia per distreure’s\nPensava per ell mateix\nHavia apostat una mica de diners en l’equip dels Maple Leafs\nLlavors va entrar una senyora amb mànigues d’encaix\nElla diu deixa’m seure\nSaps, beure sol és una pena\nÉs una pena, una puta pena\nMira aquests pallassos\nEnganxats al maleït partit d’hoquei\nEi, maco, tens un munt de pasta\nPorta’ns una ampolla\nI riurem una mica\nGinebra és el que estic bevent\nVaig criar-me robant\nSóc una cuinera força bona\nVine a la meva cuina\nT’ensenyaré la meva millor recepta\nPer més que ho intento no puc estalviar un cèntim\nEstic llevada cuinant després de mitjanit\nIntento treure pel lloguer\nSóc aspra però plaent\nLlavors teníem pocs diners\nVolien obrir una autopista de quatre carrils\nEl govern ens va donar tres mil dòlars\nHauries d’haver vist com van volar\nPrimer va comprar un Chevrolet Biscayne\nEl va deixar a una cuneta\nEs va beure tota la resta\nAquell fill de puta\nLa seva sang és whisky dolent\nSaps que no tinc mala pinta\nM’agrada com aguantes la beguda\nVine a casa amb mi, maco\nNo t’estic demanant un abric de visó\nEi, on vas?\nNo te’n vagis encara\nEl teu got no és buit i ens acabem de conèixer\nEts mesquí quan vas col·locat\nCaravaggio és un animal\nHa passat per casa, jo no l’havia invocat, un llibre que es titula “Por qué no podemos ser cristianos (Y menos aún católicos)” i RBA n’ha tret ja tres edicions. L’ha escrit Piergiorgio Odifreddi, sorprenentment italià, i jo que em pensava que tots els italians són de missa. Com el títol anuncia, el seu propòsit és fer sang a partir de la religió catòlica, una activitat a la qual no sóc especialment aficionat; però no m’he pogut resistir a llegir-lo: la curiositat m’ha vençut i he de dir que fins i tot he après alguna cosa que segurament havia oblidat.\nEl llibre comença parlant de la Bíblia com a text fonamental del cristianisme. Del Vell Testament en destaca el caràcter esquizofrènic del Gènesi on es detecta fàcilment la coexistència de dos autors, cadascun amb la seva pròpia versió de la mateixa història. Apunta després al caràcter incestuós de l’origen de la Humanitat, a l’arbitrarietat del comportament de Jahvé, a mites tan indefensables mitjançant la raó com són els de Noè, Abraham o Job i fins i tot a errors de ciències naturals (considera que els rat-penats són aus, els conills ruminants i els insectes tenen quatre potes). Res de nou en general, prou sabem que el Vell Testament és una col·lecció de textos cruels, inversemblants, xovinistes i moralment indefensables que els seus exegetes han d’apuntalar amb arguments d’un equilibri purament bizantí.\nGairebé em sap greu contemplar com algú es rabeja revelant les febleses d’aquest llibre sagrat, tan vulnerable de per si. És un exercici massa cruel, una mica com assistir al sacrifici d’una foca bebè amb l’ajuda d’un bat de beisbol; però per altra banda no veig com es podria contemplar d’una altra manera. No endebades la (antigament anomenada) Història Sagrada se sol inocular en edat immadura i de feble esperit crític, quan prodigis i falòrnies passen coll avall amb facilitat. Que hi hagi persones en edat de votar i de pagar impostos que encara es considerin catòliques només ho puc entendre si han optat mig inconscientment per oblidar que a la Bíblia hi ha una part que es diu Vell Testament i que —almenys com a norma de vida— és una rucada.\nReconec que el Nou Testament funciona molt millor a tots els nivells i que Jesús, fos o no un personatge històric, pronunciava frases memorables, que Paulo Coelho mataria per tenir-ne el copyright. L’embolic dels quatre evangelis denota manca de coordinació i, a més, contradiccions a dojo. Tampoc hi trobareu a faltar els moments David Lynch, com quan Jesús guareix una senyora endimoniada i trasllada els seus dimonis a un ramat de porcs que, posseïts, se n’hi van de cap, al mar de Galilea, per ofegar-se. Alguns detalls curiosos, com que als evangelis ni la virginitat de Maria ni la resurrecció de Jesús, ni la seva ascensió s’expressen amb claredat, afegeix dubte al dogma.\nEl llibre explora després l’evolució del cristianisme a partir de creacions purament humanes com són el papat, el sacerdoci (i el seu celibat de companyia), la missa, la comunió (i la resta de sagraments), la immaculada concepció i la infal·libilitat del Papa. Tots aquests descobriments científics i superferolítics estan degudament documentats, tot respectant la cronologia i sense cap intervenció divina. El senyor Odifreddi no aprofundeix gaire, té un estil mediocre i gasta un humor tan barat com el meu.\nA mi (deixeu-me banyar en l’art de la contradicció) m’agraden més aquests entrevistats de “la Contra” de La Vanguardia que diuen:\n—Jo no sóc religiós, però tanmateix crec que hi ha “algo”.\nSí. Rebaixes a un Outlet.\n“National Gallery” és la primera obra que conec del veteraníssim documentalista Frederick Wiseman (Boston, 1930) i, pel que llegeixo, és arquetípica de la seva manera de fer. Wiseman s’ha especialitzat en retratar com funcionen determinades institucions i ho fa sempre de forma gens intrusiva, mitjançant escenes reals, no dramatitzades, en un estil que els anglesos denominen molt graciosament com de “mosca a la paret” (fly on the wall). Malgrat això, el director nega la suposada objectivitat dels seus films, tot al·legant que la selecció del material i el muntatge final mai no són innocents, per poc programàtiques que siguin les seves intencions.\n“National Gallery” aplica aquests principis a l’observació de com es mou i respira una bèstia tan fastuosa com és el famós museu homònim de Trafalgar Square (no endebades el primer museu que vaig aprendre a estimar). Sense recórrer a veus en off ni bustos parlants —només a través de la interacció entre els professionals, el públic i la pintura— el documental aconsegueix oferir una visió sorprenentment rica i polièdrica de la institució. Des de la tropa que fa la neteja i la manutenció fins al consell directiu, a tots els participants se’ls hi dedica una estona de pantalla, mentre es planteja tàcitament quin paper ha de tenir en ple segle XXI la gran pintura clàssica i de quina manera se l’ha de tractar. En un dels escassos moments en els quals es mostra la burocràcia del museu, es debat fins a quin punt cal renunciar a l’elitisme del “High Art” per tal d’augmentar el nombre de visitants, encara que sigui mitjançant l’adhesió a una popular competició esportiva; dit d’una altra manera, la contínua temptació que sent el món de la cultura a esdevenir rendible amb perversitat neoliberal. I no puc negar que a moltes de les imatges s’apunta la sospita que el gaudi de la col·lecció de la National Gallery és un vedat exclusiu per a gents d’edat avançada, de raça blanca i de classe mitjana tirant a alta.\nPerò un cop desempallegat de la mala consciència, el film és una veritable mina. Com ja he dit, no hi ha argument, ni tesi, ni progressió dramàtica; “National Gallery” sembla actuar per pura acumulació de materials diversos per aconseguir el seu efecte. Moltes de les seves giragonses sorprenen: un ballet contemporani davant de quadres mitològics de Ticià, un concert de piano a la sala manierista dominada per Caravaggio; un taller d’apreciació de la pintura dedicada als invidents… D’altres tracten temes subsidiaris, en els quals no hi solem pensar, tot i que són indestriables de l’experiència de la visita al museu: la il·luminació, la distribució dels quadres a la sala, els seus marcs. I després hi ha els professionals (els historiadors, els guies, els pedagogs, els restauradors, els professors d’estètica…) que analitzen les pintures per a un públic que tenen davant seu. (En un determinat moment Wiseman sembla ironitzar en mostrar un equip “rival” que també està filmant un documental al museu, però que utilitza una veu en off de tipus prescriptiu).\nMeravella la quantitat de maneres amb les quals es pot contemplar una obra d’art i el film n’explora moltes fins arribar a l’extrem de preguntar-se si el museu és el millor hàbitat per la majoria d’elles. Les veus convocades a “National Gallery” per demostrar-ho són didàctiques, persuasives i brillants. No cal dir que les obres escollides per fer-ne una dissecció parcial són totes de primera categoria. Per arrodonir la festa, afegiu als noms citats els de Leonardo, Caravaggio, Turner, Pissarro, Rubens, Holbein, Poussin, Vermeer, Velázquez...\nLa pel·lícula dura tres hores de rellotge que no es noten gens, perquè cada escena s’allarga just fins abans que perdi l’interès, i a més són totes elles molt diverses i apel·len a diferents categories del plaer. Per descomptat “National Gallery” és de visió obligada per a qualsevol persona interessada en les arts plàstiques; però fins i tot el visitant més desmenjat en sortirà enormement enriquit de l’experiència. Estrenada el 2015, “National Gallery” és una de les deu millors pel·lícules del 2014. No (menteixo), una de les cinc millors. No, una de les tres. Si no quedés tan mercenari, diria allò típic del retorn de l’entrada a qui no en quedi satisfet. Que és una segona manera de garantir-vos la satisfacció per poc que us agradi mirar i pensar.\nUn cop i un altre la mateixa situació\nDurant tants anys\nLligada a un telèfon que truca\nen una habitació plena de miralls\nUna noia bonica al quarto de bany\nComprovant el seu sex-appeal\nVaig preguntar-me quan em vas dir que m’estimaves\nCreus que pot anar de debò?\nEncara així vaig alçar la meva pregària\nTot preguntant-me on havia d’anar\nAmb el cel ple d’astronautes\nI el Senyor al corredor de la mort\nMentre milions de perduts i solitaris\nCridaven i clamaven per ser trobats\nAtrapats en la lluita per una millor posició\nI la recerca d’un amor que perduri\nHas tingut moltes dones boniques\nAra em mires a mi\nCalibrant la bellesa i la imperfecció\nPer veure si valc la pena\nCom un policia\nVols que sigui de fiar\nPerò de vegades ho utilitzes com una arma contra mi\nI jo necessito la teva aprovació\nTot preguntant-me qui m’escoltaria\nVaig dir envia’m algú\nque sigui fort i fins a un cert punt sincer\nIgual que els milions de perduts i solitaris\nClamava per ser alliberat\nAtrapat en la lluita per més altes fites\nI la meva recerca d’un amor\nque no semblés aturar-se\nEl Pípila: un monument no mencionat en aquest apunt\nQuan es parla de l’escriptor mexicà Jorge Ibargüengoitia, més que la seva obra, és inevitable recordar la seva mort en accident d’aviació l’any 1983 als afores de Madrid, en un vol d’Avianca en el qual també viatjava la pianista catalana Rosa Sabater. Autor especialitzat en formes breus i sovint humorístiques, no és aquest el millor bagatge per assegurar-se un lloc a la posteritat. En vida, autors de prestigi l’admiraven secretament; actualment, de tant en tant un entusiasta com l’Enric González trenca una llança al seu favor. Aquí al blog ja vaig escriure sobre ell a propòsit de “Estas ruinas que ves”. Ara hi torno amb “Revolución en el jardín” (Reino de Redonda, 2008) una selecció de les seves cròniques i articles realitzada pel seu compatriota Juan Villoro.\nDes de 1968 a 1976 Ibargüengoitia escrigué dues col·laboracions setmanals al diari “Excélsior” que dirigia Julio Scherer. L’escriptor tenia quaranta anys i una carrera de dramaturg a l’esquena (algú li havia advertit que el seu cognom era massa llarg per enquibir-lo a una marquesina de teatre). Durant vuit anys escrigué amb completa llibertat sobre el que li donava la gana, mentre que “Excélsior” es convertia en el periòdic més llegit del país i un dels deu més importants del món. L’any 1976 el president Luis Echeverría, fart de la seva oposició, va clausurar la publicació. Ibargüengoitia continuà escrivint cròniques, ara mensuals i una mica més extenses, a la revista “Vuelta” que dirigia Octavio Paz. Així ho va fer fins la seva prematura mort als 55 anys.\nL’estil d’aquestes cròniques que Villoro ha compilat no és de cap manera espectacular, respira sempre una normalitat quotidiana que es limita a descriure el que passa. On rau doncs la seva soterrada comicitat? Potser en que evita la solemnitat i es calça les sabatilles per parlar de temes que en altres plomes resultarien pomposos. En un país tan abocat a les fanfàrries patrioteres com és Mèxic (i com ho són també la resta de constituent de l’ONU), Ibargüengoitia i els seus relats impàvids, a la Buster Keaton, resulten pura subversió.\nEl títol del post, robat amb perfecta impunitat al nostre molt mortal Joan Brossa, exemplifica molt bé la tendència anti-retòrica de l’autor que m’ocupa i té a veure amb el primer article del recull, que es diu “El lenguaje de las piedras” i va dedicat als monuments que erigim als pares de la pàtria, més per sentit de l’obligació que per necessitat estètica. Observem, per exemple, aquesta poc subtil crítica a una andròmina horrenda que ocupa una rotonda d’Acapulco.\nDe la contemplación de este monumento se desprenden dos enseñanzas, una para el escultor, y la otra para el espectador que tenga ambiciones de llegar a ser héroe.\nEl escultor debe comprender que para un observador no avezado a los términos del arte barroco, la diferencia en tamaño entre los tres bustos que están puestos en el mismo monumento no significa una diferencia en la categoría de los personajes representados, ni en la magnitud de sus respectivas empresas, sino, simple y sencillamente, una diferencia en el tamaño de sus cabezas, y que, de la observación del monumento, alguien podría pensar que de los personajes representados unos eran cabezones y otros microcéfalos.\nMás interesante, y quizás más provechosa, es la enseñanza que este monumento ofrece al aprendiz de héroe: si no es uno calvo, o no tiene la costumbre de amarrarse un trapo a la cabeza, hay que cultivar algo que constituya un sello inconfundible, como, por ejemplo, usar anteojos cuadrados, dejarse crecer una barba extraordinaria, por lo hirsuto, por lo ralo, o por lo largo, o taparse un ojo con un parche, porque en los rasgos fisonómicos nadie se fija, y un héroe sin imagen, es como si no existiera.\nDemà, més exemples d’aquestes “botanas” tan gustoses.\n“Free Man in Paris” un altre hit-single de “Court and Spark”, una alegre cançó pop d’intrincada melodia. Diuen que rememora unes vacances que va passar Joni a París amb el productor David Geffen i el guitarrista Robbie Robertson. Amb tota seguretat una experiència del tot despreocupada.\nTal com ho veig, va dir ell\nNo pots sortir-te’n\nTothom busca el benefici propi\nNo pots complaure tothom\nSempre hi ha algú que et censura\ni faig bons negocis\nHi ha molta gent que vol el meu temps\nIntenten ser bons amics meus\nJo era un home lliure a París\nEm sentia viu i sense traves\nNo hi havia ningú que em demanés favors\nNi cap futur que decidir\nSaps que m’hi tornaria demà mateix\nSi no fos pel treball que he emprès\nd’alimentar la maquinària per fer estrelles\nque hi ha darrera de la cançó popular\nTracto amb somniadors\ni amb gent que crida per telèfon\nDarrerament em pregunto per què ho faig\nSi em sortís amb la meva\nCreuaria aquestes portes\nChamps Elysées avall\nAnant del cafè al cabaret\nPensant com em sentiria quan trobés\naquell bon amic meu\nAquest senyor venia nadales i s'estava morint de càncer\nCoses que enganxo a la biblioteca (com si estiguéssim parlant d’una passa de grip al parvulari). Per exemple un llibre de la Miranda July que es diu “Te elige” (Seix Barral, 2012) i que recordava d’algun “Babelia” descatalogat. Diu a la contracoberta: “Te elige” es, según Amazon, uno de los mejores libros del año y ha sido destacado por la editorial “Oprah Magazine” [sic] como lectura imprescindible del mes. No diu de quin mes, però tanmateix no m’he pogut resistir a propaganda tan captivadora. Potser el títol conté una amenaça vampírica.\nLa Miranda July (nascuda a l’estat de Vermont l’any 1974) és una barreja de noia moderna i de dona del renaixement, polifacètica i tastaolletes, genial i derivativa o també un cas integral de morro que se’l trepitja, tan freqüent al negociat que s’etiqueta com “art contemporani”. July ha fet “performance”, ha fet música (amb aspiració de Rriot Girl), ha fet monòlegs (del Club de la Multimedia), ha fet dos llargmetratges bastant ben rebuts (“Me and You and Everyone We Know” i “The Future”), ha escrit un llibre de contes (també traduït per Seix Barral) i una novel·la que els seus amics deixen molt i molt bé.\nPerò aquí estem parlant de “It Chooses You”, un llibre sorgit d’una crisi creativa, quan l’autora intentava completar un guió que se li resistia. Així, per pur pànic de la pàgina en blanc, va anar a parar a “PennySaver”, una publicació en paper d’intercanvi comercial, tan previsible i sòrdida com el nostre “SegundaMano”, i a falta d’idees millors se’n va anar a visitar, acompanyada d’un fotògraf, gent que volia desprendre’s d’una jaqueta de cuir o d’una maleta, gent que venia cadells de gat bengalí o cap-grossos, gent que tenia a casa seva centenars de nadales o desenes d’àlbums plens de fotografies que no eren seves. A canvi de pagar 50 dòlars a cadascun dels venedors potencials, July es permetia entrevistar-los breument: preguntes més aviat senzilles i banals, no cregueu.\nAra bé, com que la gent que encara s’anuncia en paper no sol tenir ordinador, la Miranda va anar topant amb una colla de pàries digitals bastant particular: un transsexual en ple procés de reassignació sexual, un adolescent retardat i ambiciós, uns cubans exiliats de la primera volada, un ancià que escrivia limmericks de caire sexual a la seva esposa… L’autora, entre alarmada i deprimida, es mira aquesta comèdia humana com si acabés de desembarcar en un planeta remot. S’ha d’entendre que ens trobem a Los Angeles i que la gent com cal no pren mai el transport públic i es desplaça en vehicle propi de casa d’amic en casa d’amic, per això el fet de tenir un tast del món real la trasbalsa tant i li provoca reflexions de molt baixa volada.\nLa mayoría de la vida transcurre “offline”, y pienso que así será siempre. Comer y sentir dolor, y dormir y amar ocurren en el cuerpo. Pero no me es imposible imaginarme perdiendo el apetito hacia esas cosas: no son siempre fáciles y conllevan mucho tiempo. Dentro de veinte años estaré entrevistando al aire, al agua y al calor, sólo para recordar que eran cosas importantes.\nQuan a les persones ordinàries ens passen coses, com a molt obrim un blog i les redactem amb discreció, cosa que no fa mal a ningú. Els temperaments artístics com el de Miranda July, en canvi, escriuen un llibre il·lustrat que es llegeix en dues hores escasses i que no té gaire justificació (ni tan sols tipogràfica). No dubto que en un altre mitjà aquesta senyora pugui ser capaç d’aportar alguna cosa de vàlua, però a mi ja m’ha atrapat gran i cansat. O sigui que m’emprenyo i me’n torno a casa.\nAquesta senyora venia osos amorosos


La UEFA castiga Ramos amb dos partits per forçar una groga - Regió7 :: El Diari de la Catalunya Central\nLa UEFA castiga Ramos amb dos partits per forçar una groga\nep 01.03.2019 | 00:02\nLa UEFA castiga Ramos amb dos partits per forçar una groga Regió7\nEl capità del Reial Madrid, Sergio Ramos, va ser sancionat ahir per la UEFA després de forçar la targeta groga en el partit d'anada dels vuitens de final de la Lliga de Campions al camp de l'Ajax, segons va confirmar ahir el màxim organisme europeu després de la reunió del comitè de control, ètica i disciplina.\nEl central blanc, que va reconèixer haver provocat la targeta en els darrers minuts del partit per arribar «net» als quarts de final, va pagar les seves declaracions a la zona mixta posteriors al partit. «He buscat la targeta, et mentiria si digués el contrari», va indicar l'andalús als mitjans.\nEl comitè argumenta la seva decisió en l'article 15 del reglament, ja que considera que la groga va ser «a propòsit». Aquesta acció li suposa afegir un partit més al de dimarts que ve, que ja s'havia de perdre. Ramos va voler rectificar les seves declaracions l'endemà, però no va aconseguir arreglar la situació.


La imatge del mes de febrer | Homeòstasi\nLa imatge del mes de febrer\nLa imatge del mes de febrer ens recorda el natalici -fa dos-cents i escaig anys ja- del destilador del concepte d’evolució.\nI, més en concret, del lloc on la digestió de les observacions i cavilacions degué tindre lloc -al llarg dels anys-, fins arribar a cristalitzar en l’Origen de les espècies i d’altres manuscrits.\nLes passejades diàries, tot resseguint el camí de sorra, a més d’exercici físic facilitaven un bon moment per a l’exercici mental.\nThe Sand Walk\nAquesta entrada va ser publicada a 1r BAT, 2010-2011, BATXILLERAT, CMC, Curiositats de la vida, del mes, ESO, General, Imatges i etiquetada 2010-2011, BATXILLERAT, calaix mals endreços, curiositats, ESO, Imatges el 18 febrer 2011 per Homeòstasi.\n← Enllaços unitat Forces 2n d’ESO Començant a jugar amb Prezi →


Consells sobre les relacions\nLLEGEIX-HO EN afrikaans albanès alemany amhàric anglès armeni bemba bengalí birmà búlgar català cebuano chewa (Malawi) chitonga chitumbuka coreà croat danès efik eslovac eslovè espanyol estonià ewe fijià finès francès georgià grec gujarati hebreu hiligainon hindi hongarès ibo ilocano indonesi ioruba islandès italià japonès kanarès kaonde kazakh kikuiu kinyaruanda kirguís kirundi lingala lituà luganda luvale macedoni malaiàlam malgaix maltès marathi neerlandès nepalès noruec oromo pangasi panjabi polonès portuguès quítxua (ayacucho) quítxua (cusco) romanès rus samoà sepedi serbi serbi (alfabet llatí) sesotho (Lesotho) setswana shona silozi singalès suahili suahili (congo) suec tagal tahitià tai telugu tetun dili tigrinya tok pisin tsonga turc twi txec tàmil tàtar ucraïnès urdú vietnamita xhosa xinès mandarí (simplificat) xinès mandarí (tradicional) zulu àrab àzeri àzeri septentrional (alfabet ciríl·lic)\nFlaixos sobre les relacions\nSi necessitessis consells sobre les relacions de parella, acudiries a la Bíblia? Et sorprendrà veure que un llibre tan antic com aquest en realitat està ple de consells útils i actuals.\nEl 61% dels joves d’entre 18 i 25 anys opina que les relacions sexuals prematrimonials «ja no són un problema a l’Índia», segons una enquesta realitzada el 2014. Un metge de Bombai va declarar al diari Hindustan Times que «quan els joves inicien una relació, no ho fan pensant en casar-se. Tant és que es tracti d’una relació d’una nit, esporàdica o informal, com de viure junts; no senten cap obligació de pensar en el compromís».\nPENSA-HI: En qui són més comunes les malalties de transmissió sexual i les ferides emocionals? En aquells que tenen relacions sexuals abans de casar-se, o després? (1 Corintis 6:18.)\nAquells qui sovint discuteixen amb la família corren el doble de risc de morir a mitjana edat. Investigadors de la Universitat de Copenhaguen han fet el seguiment a quasi 10.000 persones de mitjana edat durant 11 anys i han vist que és més probable que pateixin una mort prematura aquells qui discuteixen constantment amb persones properes que aquells qui es barallen esporàdicament. Un dels autors de l’estudi diu que gestionar les inquietuds i exigències, i solucionar els conflictes «poden ser eines eficaces que redueixen les morts prematures».\nLA BÍBLIA DIU: «L’entenimentat parla poc, l’intel·ligent conserva la calma» (Proverbis 17:27, BCI).\nLes parelles intermitents, aquelles que tallen i es reconcilien constantment durant el festeig, tenen més probabilitat de separar-se durant els primers cinc anys de matrimoni, segons un estudi recent realitzat a 564 parelles de noucasats de Louisiana. A més, corren el perill de tenir més conflictes i estar menys satisfets amb el matrimoni.\nLA BÍBLIA DIU: «Allò que Déu ha unit, que l’home no ho separi» (Mateu 19:6, BCI).


Pols de guix, Jordi Larrégola Pàgina 12\nTrinxat de menjadors escolars\nJordi Larregola Comentaris\nNo és d’estranyar que s’hi vulgui ficar cullerada, al cap i a la fi, entre p3 i sisè de primària fan ús d’aquest servei uns 400.000 alumnes. Si el tiquet de menjador dels vostres fills costa sis euros, per exemple, compteu que estem parlant d’un negoci de 2.400.000 euros al dia\nAnèmia cultural catalana\nLa identitat del nostre poble rau en la cultura. En un idioma propi gràcies al qual tenim una literatura, un teatre i un cinema. En els castellers, els calçots i el cagatió\nEl conseller Bargalló anunciava no fa gaire la supressió dels exàmens de setembre. Responen, deia, a un model memorístic, gens en línia amb l’avaluació competencial i contínua que es planteja per a l’ensenyament\nPassa amb això de tenir èxit o no a l’escola el mateix que amb la superació de tests d’estrès per a un banc; pot ser que els superis per la teva fortalesa o pot ser per altres raons més fosques i que al cap de quatre dies estiguis rescatat. El problema és que els nois i noies no tenen gaires plans de rescat\nQui vol uns treballadors crítics? A les esquerres els sembla indecorós mantenir-lo a l’exili. Probablement els fa la mateixa nosa que als falcons neoliberals però no queda bé, no és de bon gus\nPer fi! S’acaben els números! Ja no hi haurà més vuits, ni sisos, ni quatres! Aquest pitagorisme malaltís serà extret del nostre sistema! Oh! Com en serem de feliços sense la pressió per un set o per un cinc!\nEns agrada veure els adolescents com a exploradors, però no ens sentim gens satisfets ni reflectits com a repressors\nFa la sensació que mentre ens anem adaptant als nous temps, encara no hem agafat prou perspectiva per veure’ls i interpretar-los amb una mínima correcció. Els més obvis parlen de crisi financera, però sembla bastant admès a hores d’ara que les finances són més aviat un símptoma que no pas la malaltia pròpiament\nLa llengua com a arma política\nAra fa pocs dies ens hem trobat gent manifestant-se en defensa de l’espanyol, la qual cosa, si tenim present quanta gent desconeix el castellà a casa nostra, resulta sorprenent\nFP dual. Una oportunitat\nAquest cop, tenim una novetat relativa, un fenomen que es repeteix amb una periodicitat més llarga, com els cometes. S’ha de regular novament la formació professional (hi ha titulacions que estrenaven normativa el curs passat).\nRequisits per als formadors d’estiu\nA tots aquells qui per una causa o una altra esteu involucrats en el negoci de la formació permanent del professorat em permeto donar-vos unes instruccions bàsiques basades en la meva soferta experiència\nFa uns minuts, els alumnes han creuat la porta de sortida i ja no tornen fins al setembre. Alguns et saluden educadament, altres amb simpatia, altres amb emoció continguda o amb llàgrimes i altres, senzillament marxen de manera discreta i professional, en silenci\nRecuperem la setmana blanca\nAbans no em mengin l’orella tots els suposats experts seriosos amb el tema de la racionalització del calendari escolar, amb el mantra de les “excessives” vacances d’estiu, deixeu-me dir que el calendari escolar del curs vinent desaprofita una oportunitat de lluïment per a tots aquests racionalitzadors excelsos\nL’escola està matant la creativitat. La creativitat està matant l’escola\nJo, des de la meva sala de professors al Baix Penedès, només puc pensar amb tota sinceritat que la mala escola potser mata la creativitat, però que només una escola exigent, amb alts nivells d’excel·lència, pot alimentar-la\nMestres a secundària\nEl departament d’Ensenyament ha anunciat per al proper curs la incorporació de mestres de primària per a exercir a la secundària. La mesura seria efectiva per a les matèries de matemàtiques, català i castellà del primer cicle de l’ESO\nPàgines: 17... 14 13 12 11 10


Vídeo de la Fundació Vimar - ssibe | SSIBE\nVídeo de la Fundació Vimar\nEls seus treballadors, usuaris i les seves famílies ens donen ànims en aquests moments complicats\nLa Fundació VIMAR ens han fet arribar un vídeo molt especial i bonic per donar ànims en aquests moments complicats, tant per agrair la feina que fem tots els professionals com per donar ànims a tots els pacients.\nPer a nosaltres té una significació molt important atès que els seus protagonistes són els treballadors i treballadores de la fundació i els seus usuaris i les seves famílies.\nLa lletra i música de la canço és de la treballadora de la fundació Aurora Ortiz i Sara Nicolàs que col·labora amb la llèngua de signes.\nDonem les gràcies a la Fundació, treballadors, usuaris i famílies per aquest gest tant bonic i també els agraim la gran tasca que desenvolupen amb totes les persones amb discapacitat del Baix Empordà.\nLa Fundació Vimar treballa perquè totes les persones amb discapacitat del Baix Empordà tinguin acolliment residencial (Llar Residències i Residències), atenció diürna (Centres d'atenció especialitzades i Centres Ocupacionals) i programes de suport a l'autonomia i a la pròpia llar i treballen per tant per donar qualitat de vida a aquestes persones.


Deixeu pencar als que més penquen\n"El plantejament és força simple. Madrid salva el seu sector de l'hosteleria a canvi -amb tota probabilitat- d'oblidar-se d'extremar el zel en la detecció de nous casos"\nper Salvador Cot Editor d'El Món 10 de novembre de 2020 20:43\nA Madrid, l'alcalde es permet el luxe de demanar als ciutadans que surtin a dinar, a sopar o a prendre alguna cosa. Martínez-Almeida ha arribat a insistir, públicament, en què "tenim dret a fer una pausa i passar-nos-ho bé, amb totes les limitacions, i això ens exigeix anar a dinar, sopar o prendre canyes". Tot plegat, presentat gairebé com la declaració universal dels drets del madrileny perquè, segons el seu alcalde, "els bars i restaurants són proveïdors de felicitat". Total, que la capital espanyola és l'única gran ciutat europea on la festa nocturna ha continuat i continua en plena activitat, només limitada per algunes restriccions que són fàcils d'esquivar.\nEl plantejament és força simple. Madrid salva el seu sector de l'hosteleria a canvi -amb tota probabilitat- d'oblidar-se d'extremar el zel en la detecció de nous casos. I si realment la vacuna de Pfizer és a pocs mesos de poder ser distribuïda, doncs el final de la pandèmia deixarà l'economia madrilenya en molt millor posició de partida que les d'altres territoris de l'Estat. Cinisme total amb premi per al més indecent.\nA Catalunya, mentrestant, els autònoms i les empreses s'ofeguen enmig de la passivitat de les administracions. L'última ocurrència han estat els 2.000 miserables euros que ha ofert la Generalitat amb el procediment, insultant, d'aconseguir ser el primer en parar la mà en una web que, òbviament, ha caigut en qüestió de segons. No sé ben bé si els responsables polítics del Govern consideren que això és eixamplar la base o, potser, una confrontació intel·ligent amb l'Estat. Però, en qualsevol cas, ja n'hi ha prou de jugar amb els mitjans de vida de la gent que més penca en aquest país. L'economia ha de tornar a funcionar, amb tantes prevencions com es vulgui, o els cínics que manen a Madrid seran millor opció que la fredor indiferent dels de Barcelona.


El Festival Grec no s'hauria d’acabar mai\nEstem a punt d’arribar a l’equador del Grec. N’hi ha que ja han vist més de 16 espectacles, altres (només) en portem poc més d’una dotzena i ja comencem a notar els efectes. Estem cansats i fa calor però - ja ho podem dir - estem vivint un festival al·lucinant. Durant la primera setmana hem pogut veure algunes de les grans companyies catalanes de l’actualitat com Agrupación Señor Serrano, El Conde de Torrefiel, Baró d’Evel i, fins i tot, el darrer solo d’Akram Khan. I això només per començar. D’algunes, com dels Serrano i Khan, ja n’hem parlat. També del fantàstic Vania d’Àlex Rigola. Ara toca el torn d’El Conde de Torrefiel, Baró d’Evel i un trio d’allò més peculiar: Sònia Gómez, David Climent i Pere Jou. Què tenen en comú? Estan començant un nou camí.\nPrimera parada: Sant Andreu, concretament el SAT! Teatre. A principis d’any, la companyia valenciana El Conde de Torrefiel van presentar Las historias naturales al Sâlmon. Es tractava, deien, d’un work in progress d’un espectacle que (amb sort) veuríem més endavant: La Plaza. Allò que vam veure, que molts ja vam considerar un espectacle pràcticament acabat, apuntava un nou camí completament diferent en la història de la companyia: Hi havia una veu en off, hi havia humor i ironia i eren, parafrasejant Lena Dunham, “la veu d’una generació” però no hi havia intèrprets a escena. Ni un. Tampoc hi havia textos projectats. Es tractava pràcticament d’una instal·lació.\nLa Plaza comença amb el mateix monument floral funerari però han canviat dues coses: Per primera vegada el text, que narra el recorregut des de la sortida d’un espectacle teatral fins a l’arribada a casa, és en segona persona del singular. El protagonista és l’espectador. Ets tu, soc jo. Potser no tant per imposar un punt de vista com per situar-nos, per primer cop, en el centre del relat. De fet, en un moment de l’espectacle, se’ns explica que el teatre del futur ens obligarà a reflexionar, precisament, sobre el nostre paper com a espectador.\nLa història, que explora el xoc entre una persona i la societat que l’envolta, sí que passa pels llocs comuns d’El Conde de Torrefiel i està ple de referències fàcilment identificables pels habituals a la companyia. Segona diferència: Hi ha intèrprets però no se’ls distingeix: tenen la cara coberta amb una mena de zentai. Es mouen a càmera lenta, representant escenes completament (o no) dissonants amb el text i creant una imatge plàstica d’allò més potent. Pel camí, però, encara ha canviat o ha desaparegut un altre element: la ironia. Un dels puntals dels textos de la companyia. Tampoc tenen tanta força com en altres espectacles. Potser perquè aquí, l’autèntic protagonista és el paisatge, la coreografia. La Plaza és una experiència estètica que, si t’entra, pot arribar a ser absolutament hipnòtica. “Cuanto tiempo soy capaz de disfrutar mirando una misma imagen?”\nSeguim. Propera parada: Poble Sec. Nowhere in particular, neix, expliquen Sònia Gómez i David Climent d’un atac de sinceritat: el rebuig que sempre els ha produït el treball de l’altre. Ras i curt. Durant la primera part de l’espectacle assistim a la trobada des de la diferència. No busquen entendre’s ni trobar-se. No es miren, no es toquen. I al mig Pere Jou, cada cop més performatiu, que intenta mediar. Ara bé, no ens equivoquem: la peça no és una tesi sobre els prejudicis. Tampoc ho pretén. Gómez, Climent i Jou exploren i desgranen tots els elements i les absurdes convencions de moltes trobades. Probablement pequen d’un excés de dispersió però han creat un muntatge ple de petites i divertidíssimes troballes com quan es posen a cantar ‘Ibuprofeno’ com si fos un cant gregorià. Tots tres exploren la forma i troben, encara que no vulguin, un encaix a través de l’humor i l’absurd.\nAcabem el recorregut amb una petita meravella que fa que t’oblidis de tot. Un espectacle que et deixa amb la boca oberta tota l’estona: Là. La primera part del díptic escènic Là, sur la falaise creat per Baró d’Evel, una de les grans companyies del panorama actual. I no només de circ. Perquè, com demostren amb aquesta joia formada per dos humans, dos colors, un micròfon i un ocell, el circ de la companyia formada per Blaï Mateu i Camille Decourtye està trencant una vegada i una altra amb totes les cotilles imposades i evolucionant, cada cop més, cap al moviment. I fins i tot aquesta paraula se’ls queda curta. De fet, podríem dir que Là és circ, és moviment i art (plàstic) en viu. I també ens estaríem quedant curts. Evolucionen i exploren nous camins però sense deixar de ser qui són i recordar d’on venen. En aquest aspecte, els més circenses, per exemple, recordaran Tortell Poltrona quan Mateu entra a l’escenari.\nA Là Mateu, Decourtye i Gus (l’ocell) exploren les oposicions i els límits: de la veu, del ritme i de la llum. Demostren, un cop més, una intel·ligència escènica gairebé sobrenatural, una capacitat per atrapar-nos i fer-nos oblidar de tot. Fer-nos somriure, fer-nos riure i, fins i tot, plorar de felicitat. Quina meravella.\nGrec 2018 'Vania', la llum de la veritat Aída Pallarès


Israel començarà a posar la tercera dosi de la vacuna contra la covid-19 als majors de 60 anys. Segons recull la premsa local, el ministeri de Salut israelià ha decidit aquest dijous que, a partir de diumenge, oferirà una dosi extra de la vacuna de Pfizer-BioNTech a aquest grup d'edat.\nAmb el 61% de la població vacunada amb dues dosis, Israel és el primer país que anuncia l'inici d'una campanya de vacunació de reforç. Ho fa un dia després que Pfizer hagi publicat dades preliminars que indicarien una millor protecció a la variant Delta amb la tercera dosi.\nLa informació proporcionada per la farmacèutica es basa en un estudi amb només una vintena de persones i encara no s'ha revisat científicament. De totes maneres, Pfizer planeja demanar a l'agost l'autorització del regulador dels Estats Units per posar la tercera injecció de la vacuna contra la covid-19.


Xocolata ecològica a la tassa\nHome / Productes / Productes / Xocolata ecològica a la tassa\nSKU: 8435030572135 Categoria: Tenda\nPer preparar ràpidament i fàcilment una deliciosa xocolata desfeta. Amb cacau i sucre de Comerç Just i agricultura ecològica, amb espesants naturals i ecològics (garrofí i midó de blat de moro).\nCacau de varietat Criollo. El Criollo és la varietat de cacau més apreciada per la seva qualitat, aroma i sabor. Es tracta d’un cacau molt aromàtic i menys amarg que el Forastero, que és la varietat més abundant.\nEs presenten en bosses de 1kg i paquets de 350g.


HORARIS ENTRENAMENT 2011/12 – CE BISBAL BÀSQUET\nHORARIS ENTRENAMENT 2011/12\nPosted On 8 setembre 2011\nDilluns 12 de setembre s’inicia l’activitat normal del club amb la incorporació als entrenaments de tots els equips base. Primerament, el club es vol disculpar amb les famílies per no haver pogut informar amb més antel·lació. El club es va comprometre a fer-ho tal i com es va acordar a la reunió informativa de l’1 de juliol.\nAquesta temporada, el Patronat d’Esports avança les franges horàries d’entrenament i comencen a les 16:30 h.\nEl fet que una de les escoles de primària finalitzi el seu horari lectiu més tard que la resta, fa que els clubs vegin alterades les franges horàries d’entrenament. Que s’adapten al nou horari escolar.\nAhir al matí, el president del club Joan Ferrer, visitava al director de l’institut de La Bisbal per poder arribar a un acord de col·laboració per poder fer ús de les instal·lacions de l’institut.\nAquesta possibilitat de poder realitzar part de l’activitat a l’institut queda pendent d’una reunió amb la Regidoria d’Esports, el President del club i el directiu responsable del manteniment de l’institut.\nUna temporada més, el club lamenta la manca de planificació del Patronat d’Esports i denúncia els pocs espais per practicar esport a la capital Baix Empordanesa. Un dèficit que cada dia fa més difícil la tasca i gestió dels clubs bisbalencs.


Forcadell: "Hi ha simbolismes que no valen la pena. Hem de triar molt bé les batalles perquè no totes les guanyarem" La República\nForcadell: “Hi ha simbolismes que no valen la pena. Hem de triar molt bé les batalles perquè no totes les guanyarem”\nACN Barcelona.-“A vegades hi ha simbolismes que no valen la pena i d’altres que sí”. L’expresidenta del Parlament Carme Forcadell opina, en una entrevista que publica ‘El Punt Avui’ aquest […]\nACN Barcelona.-“A vegades hi ha simbolismes que no valen la pena i d’altres que sí”. L’expresidenta del Parlament Carme Forcadell opina, en una entrevista que publica ‘El Punt Avui’ aquest dijous, que cal escollir amb encert quines batalles vol jugar l’independentisme. “Un cert simbolisme sempre és necessari. Doncs els que valen la pena tirem-los endavant. Hem de triar molt bé les batalles on anem, perquè totes no les guanyarem. Si estem disposats a perdre una batalla, que sigui una que no valgui la pena”, reflexiona. Forcadell, empresonada a Wad-Ras, confia en un acord entre ERC i Junts per acabar investint el candidat dels republicans, Pere Aragonès: “S’acabarà investint. Tinc claríssim que l’independentisme no malbaratarà aquest 51%”, ha subratllat.\nForcadell també creu que l’actual presidenta del Parlament, Laura Borràs, també se sentirà “sola”, tal com assegura que ja li va passar a ella durant el seu mandat (2015-2017): “Li diria que estic d’acord amb el que pensa; ara bé, que també pensi en les conseqüències”.Forcadell afegeix a l’entrevista que tothom és “conscient” de la fita “històrica” que suposa que l’independentisme hagi superat el 50% de vots el 14-F: “No tinc cap dubte que no el malbarataran”.Sobre les negociacions entre ERC i Junts i la doble votació fallida en la primera investidura d’Aragonès, l’expresidenta de l’ANC i exdiputada d’Esquerra apunta que encara hi ha “ferides obertes” i “diferents maneres de veure les coses”.Sigui com sigui, Forcadell està convençuda que hi haurà acord perquè Aragonès presideixi la Generalitat abans d’esgotar el calendari.


L'atur baixa més d'un 25% en un any al Maresme\n5 de maig de 2022 (17:19 CET)\nLa taxa d'atur al Maresme se situa en el 10,61%, després d'experimentar a l'abril el descens més fort dels darrers 12 mesos\nEl Maresme va registrar a l'abril el descens d'atur més important dels darrers 12 mesos. En comparació amb el mateix període de l'any anterior, el nombre d'aturats ha disminuït més d'un 25%.\nSegons dades del Consell Comarcal, el desencs de l'atur s'ha registrat a gairebé tots els municipis del Maresme. 577 persones han trobat feina, el que suposa un descens de la taxa d'atur del 2,48% respecte al mes de març. En la comparativa interanual, el descens se situa en el 25,27%\nActualment, amb aquest darrer balanç, la taxa d’atur a la comarca és del 10,61%, xifra que continua baixant però que encara és superior a la mitjana provincial i catalana, que voreja el 9,8% en ambdós casos.\nRespecte al mes anterior, l’atur baixa en 23 municipis, creix en 4 i es manté en Òrrius, Premià de Dalt i Sant Iscle de Vallalta. El descens ha estat generalitzat a tots els sectors econòmics, en especial als serveis i a l'agricultura.


Mané: «Les expulsions ens han descontrolat»\nConsiderà injusta la targeta vermella a Rocha\nTomeu Martí | 19 octubre 1998\nJosé Manuel Esnal Mané, tècnic del Club Esportiu Alabès, va comparèixer davant els mitjans de comunicació malhumorat i amb poques ganes de parlar. Les seves respostes eren breus, seques i tallants i semblava tenir ganes de complir el tràmit amb els mitjans de comunicació com més ràpid millor.\nEn una primera anàlisi del partit, l'entrenador de l'Alabès va explicar que l'expulsió del brasiler Iván Rocha havia perjudicat molt el seu equip i havia fet canviar el rumb del partit. «L'expulsió d'Iván Rocha ha estat decisiva, perquè a més de deixar-nos en inferioritat numèrica, ens ha agafat en un desajustament i el Mallorca ha aprofitat per marcar el primer gol», explicà.\nPer Mané, l'expulsió de l'exmallorquinista va ser del tot injusta, ja que «cap de les dues targetes que li han mostrat era justificada», no així la de l'altre jugador de l'Alabès expulsat, Manuel Canabal, ja que segons explicà el tècnic, «Canabal ha comès la malaptesa de dirigir-se amb males paraules a l'àrbitre».\nPel tècnic del conjunt basc, el resum de l'enfrontament és que «durant tota la primera meitat i part de la segona, hem controlat molt bé el partit, sense renunciar a crear ocasions de gol. Però a la segona part i d'una manera injusta ens han expulsat un jugador i hem hagut de reestructurar les línies, aprofitant aquest desajustament, el Mallorca ens ha marcat un gol "molt guapo, per cert" i a partir d'aquí ens han dominat clarament». José Manuel Esnal va afegir que «amb 10 jugadors primer i després amb 9 es feia molt difícil jugar, sobretot fora de casa i tot i així encara hem continuat treballant, hem aconseguit un gol i hem complicat les coses al Mallorca».\nEl tècnic de l'Alabès no va voler qualificar l'actuació de l'àrbitre, però de les seves paraules es pot desprendre que considerava perjudicat el seu equip per algunes decisions del madrileny García Aranda.


Qui som? – Horta Alliberada de Sants\nA l’Horta Alliberada hi participem un col·lectiu de persones d’una gran diversitat. Ens uneix el desig de fer comunitat al barri i estem obertes a tothom que hi vulgui participar.\nPretenem que l’Horta sigui un oasi dins la ciutat, on poder viure i relacionar-nos entre nosaltres i amb la resta de veïns i veïnes de maneres diferents a les que avui dominen en la nostra societat i que ens facin sentir a gust.\nQuins valors ens defineixen?\nEcologisme, diversitat, solidaritat, cooperació, respecte, autosuficiència, alternativa, sobirania alimentària, assemblearisme, horitzontalitat, empoderament, desalienació, suport mutu, valorar les relacions personals, relacions de cura, feminisme, dret a l’ús de l’espai, trencar amb la lògica productivista, creativitat, experimentació i creixement lliures, bellesa, plaer i llibertat.\nLes persones que participem en aquest projecte ens hem proposat que l’Horta sigui…\nUn espai on fer activitats\nUn espai que arribi a més persones i col·lectius\nUn espai on treballar els valors que ens defineixen\nA més, ens organitzem en comissions encarregades de fer propostes i gestionar diferents aspectes de l’Horta:\nComissió d’hort i plantes\nComissió d’ús de l’espai, decoració i mobiliari\nLes comissions es reuneixen un dia a la setmana.\nDe manera individual, qualsevol veí o veïna que tingui una actitud respectuosa amb els altres i amb l’entorn.\nEls col·lectius externs a l’assemblea podran fer-ne un ús sempre que…\nSiguin col·lectius o associacions sense ànim de lucre.\nEls seus principis no siguin contraris als del nostre projecte.\nRespectin l’espai i en acabar l’activitat l’espai quedi igual de net i recollit.\nSi sou un col·lectiu i voleu fer servir l’espai poseu-vos en contacte amb nosaltres a través de xxxxxx o veniu a l’assemblea!\nQuines activitats es poden fer a l’Horta?\nEs podran fer totes aquelles activitats que s’adaptin a les possibilitats de l’espai i no causin molèsties a les veïnes. Les activitats més sorolloses tindran una limitació horària fins les 21h.\nNo hi ha un horari establert, però per les característiques de l’espai es preveuen usos principalment diürns.\nAixí mateix, s’apel·la al sentit del respecte i la responsabilitat i a tenir en compte que és un espai obert, que el soroll ressona i que molts balcons i finestres, obertes durant l’estiu, donen a l’espai de l’Horta.


Joc de Sorra Sandplay | Esperanza Psicólogos\n¿Que es la teràpia de la caixa de sorra o sandplay?\n“Sovint les mans resoldran un misteri amb què l’intel·lecte s’ha debatut en va.”\nEn introduir les mans a la sorra i deixar lliure la imaginació, es mobilitzen les energies creatives de l’inconscient iniciant-se un procés psíquic que condueix a la salut i al desenvolupament de la personalitat.\nLa caixa de sorra teràpia alternativa o Joc de Sorra (Sandplay) és un procés Terapèutic de base no verbal desenvolupat per Dora Kalff, Analista Junguiana i deixebla de Carl Gustav Jung, que ens connecta amb el més profund i autèntic de nosaltres mateixos, escapant de les traves mentals que impedeixen l’accés, arribant fins i tot a assenyalar el camí a seguir.\nS’aplica tant a adults com a nens, alternant-ho amb la teràpia verbal o bé emprant-lo de manera exclusiva, molt indicat per als que es “van estancar” en una psicoteràpia verbal, i especialment útil en persones bloquejades mental, emocional o sexualment.\nCom és un mètode no invasiu, és el més indicat per a aquells nens i adults que han patit abusos i diversos tipus de violència, malalties, traumes intensos, o desastres naturals. I, per descomptat, és ideal per al que vol conèixer-se a si mateix i desenvolupar-se com a persona.\nSandplay és una teràpia innovadora (potser hereva de les visions dels xamans, dels dibuixos amb sorra acolorida dels indis Navajo i dels monjos tibetans, del jardí zen …) amb aplicacions il·limitades, tot just coneguda a Espanya.\nJoan Carles Albaladejo i Esperanza Pérez, Psicòlegs Clínics i Analistes junguianos, han estat pioners a Espanya a introduir el Joc de Sorra aplicat a Adults. Així mateix, realitzen Cursos Introductoris a Sandplay per a Professionals.\nProva la nostra tècnica de la caixa de sorra teràpia sandplay\nSandplay aplicat a nens:\nLa infància pot ser, per a alguns, una etapa complicada. És per això que moltes vegades ens adonem que els nostres petits no són del tot feliços i no tenen aquesta innocència tan pura que sol envair als nens. Una de les tècniques que Joan Carles i Esperanza Psicòlegs utilitzem és caixa de sorra teràpia alternativa o Sandplay.\nAjudar al vostre fill a superar aquest malestar pot ser molt fàcil amb Joan Carles i Esperança Psicòlegs, ja que el Joc de Sorra (Sandplay) és un mètode infantil molt efectiu per a expressar les emocions i conflictes de forma segura, utilitzant dos recipients (de mesures específiques ) pintats de blau amb sorra dins (una amb sorra seca, una altra amb sorra humida), i una gran quantitat de figuretes i objectes.\nLa caixa simbolitza un contenidor del psiquisme, els límits físics interactuaran amb els límits psíquics i donen seguretat a l’hora de jugar al seu interior, pintada de blau per representar el mar i el cel. D’altra banda, la sorra simbolitza la terra (i aspectes materns), que a més té unes qualitats sensorials que afavoreixen tant el nen com l’adult. Les figuretes i objectes serveixen per representar un “relat” o “història” (que és l’expressió oculta de les seves emocions, conflictes interns, etc.).\nAl llarg dels anys hem pogut observar que alguns nens arriben a representar moments emocionals impactants del dia de la seva vinguda al món o de la seva gestació, dades que no coneixíem prèviament. Això ha estat corroborat en preguntar als pares (sobretot a la mare) per aquests moments: si nosaltres ens hem sorprès moltíssim, imagineu els pares.\nSandplay aplicat a Adolescents i Adults:\nAquesta tècnica vivencial fa que el terapeuta pugui explorar els estats interns del pacient i com els exterioritza. Per això, cal que la persona connecti perfectament perquè aquesta teràpia pugui complir el seu objectiu: ser un mitjà d’expressió segur de conflictes, pors o de qualsevol sentiment. Quines emocions es solen expressar en aquest joc? Solen apareixen incerteses, angoixes i temors, vivències violentes, maltractaments, abusos o simplement conflictes interns.\nD’altra banda, no només podem observar emocions sinó també elements que ens indiquin quin tipus d’afecció té la persona, per exemple, si és un ésser evitatiu, desenganxat, segur o molt ambivalent.\nÉs un tractament que pot ser de gran ajuda gràcies al fet que permet que els seus sentiments i records es posin en contacte i els pugui reconèixer i exterioritzar. L’important és que el pacient creu una connexió entre el conscient i l’inconscient, deixant anar moltes vegades a l’exterior coses que es tenien molt en l’inconscient, potser per ser traumes.\nÉs curiós observar, per exemple, que quan en les sessions de teràpia verbal ja s’ha arribat a conclusions, pautes, recomanacions per reorientar la seva vida, etc, el pacient encara no les aplica; ho sap perfectament, però no dóna el pas. En canvi, en una sola sessió de Sandplay, després de relatar el que ha representat, espontàniament verbalitza allò que ja sap i encara no fa … i al sentir-se a si mateix es veu impactat, i una nova energia es crea en el seu interior, que li permet desencallar.\nEn aquest espai lliure i protegit s’estan extraient imatges de l’inconscient fent-se visibles tridimensionalment, la qual cosa facilita l’impacte en la persona. Les seves defenses es suavitzen, i allò que mai abans va poder expressar surt aquí a la llum, de manera no traumàtica.\nAixí mateix, és habitual que l’adult representi una situació, i al explicar-la connecta directament amb una experiència passada que creia ja superada … amb la ment sí que estava “superada” perquè “ho tenia clar”, però llavors s’adona que interiorment no ho està encara, i això li provoca no només una major consciència sinó l’empenta que necessitava per superar-realment.\nCom procedim a realitzar la tècnica de la caixa de sorra teràpia alternativa o Sandplay?\nLa sala de teràpia de Joc de Sorra posa a disposició del pacient les dues safates amb sorra (que la vam presentar plana) i prestatgeries amb multiplicitat de figuretes i objectes que representen el món (físic conegut, mitològic, religiós, etc; el món extern i l’intern)\nUn cop estigui tot a punt, hem de demanar-li (al nen o l’adult) que triïn una de les dues safates (sorra seca o mullada), i que amb la sorra i aquestes figures poden fer el que vulguin, però sempre dins de la caixa. El terapeuta és l’ajudant i acompanyarà, en tot moment, al pacient.\nAixí doncs, el terapeuta ha d’estar present amb total interès però en silenci, supervisant en tot moment l’escena però sense interactuar ni interferir. El silenci de l’analista li permet estar receptiu a tot el que passa: com el pacient es relaciona amb la caixa, amb la sorra, amb els prestatges, amb les figuretes, quines sensacions percep del pacient … a més d’escriure esquemàticament l’ordre col·locació de les figuretes, i / o de les formes que està dibuixant a la sorra.\nEn acabar la composició, el terapeuta li preguntarà sobre el que ha passat en aquesta caixa; mai interpretarà davant del pacient, ja que això no només li condicionaria sinó que podria interrompre els beneficiosos efectes de la teràpia en el seu psiquisme. Com a màxim, li pot fer alguna pregunta oberta, que serveixi d’espurna perquè el pacient busqui resposta al seu interior.\nSi bé després d’analitzar una sessió aïllada el terapeuta pot veure el que succeeix a l’interior del pacient, és en el transcurs de les sessions de Sandplay quan el terapeuta veurà cap on el seu psiquisme s’està dirigint per millorar.\nÉs per això que si creieu que el vostre fill necessita ajuda terapèutica o bé voleu desenvolupar les potencialitats que teniu ocultes, i voleu beneficiar-vos de la nostra tècnica de la caixa de sorra teràpia alternativa de Sandplay, podeu contactar amb Joan Carles i Esperança Psicòlegs a través del nostre telèfon 615 94 10 60 o envieu-nos un e-mail a esperanzapsi@gmail.com. Gràcies per la vostra confiança!


Eufòria o crisi postpandèmia? | Zona Sec\nEl futur del solar de l’antic Teatre Talia\nFons europeus i l’espoli inacabable\nL’ocupació del nostre país es fa palès en un espoli econòmic de caire colonial i en un ciberespionatge sense precedents\nEls catalans vàrem pagar a l’Estat el 2021 la xifra rècord de 44.198 milions d’euros en impostos (IRPF, IVA, IS, etc.) i l’Estat ens tornarà a l’entorn de la meitat (uns 22.000 milions) el 2023 mitjançant lliuraments mensuals, tot ben dosificat. La diferència és el dèficit fiscal, un espoli sense parangó ni dins ni fora de la UE. D’altra banda, la resposta de la UE a l’embat de la crisi sanitària, i a la transformació digital de l’economia sobre el principi de la sostenibilitat ha estat crear un fons de 750.000 milions d’euros (el Next Generation), dels quals 140.000 van destinats a l’Estat espanyol fins al 2026. En teoria una oportunitat per millorar el model econòmic i empresarial. A la pràctica, s’ha usat el vell model centralista per a la gestió dels fons, en detriment de les comunitats autònomes.\nEl 2021, dels 26.634 milions d’euros que va rebre l’Estat dels fons europeus només 11.246,8 es van transferir a les autonomies, dels quals 1.578,7 a Catalunya (el 14%): 206,08 d’euros per habitant, (la penúltima comunitat), en front dels 412,48 d’euros per extremeny, 353,36 d’euros per riojà, etc. A més, la finalitat d’aquests fons ja l’havia decidit l’Estat i no la Generalitat. Una altra part es va adjudicar a través de concurs i d’aquesta Catalunya en va rebre el 17%. L’Estat va adjudicar a dit la resta. El resultat final és que Catalunya només va rebre el 7,8% dels fons, tot i representar el 19% de l’economia de l’Estat. Si sumem el dèficit fiscal als 3.500 milions de “dèficit” de fons europeus, sobrepassem els 25.000 milions d’euros en un sol any (el pressupost de la Generalitat per al 2022 és de 38.139 milions). Aquesta és la magnitud de l’atracament.\nEspionatge a dojo\nEn l’àmbit polític, escrivia el diari Liberation sobre el ciberspionatge a l’independentisme català: “le plus grand cas d’espionnage politique en Europe” i el Washington Post deia sobre el Catalangate que “és una violació flagrant de les llibertats civils”. En una democràcia fins i tot el secret d’estat té límits: la vulneració de drets i la comissió o ocultació de delictes. No hi ha hagut, en el moment d’escriure aquestes línies, resposta política –repeteixo, política– i contundent de veritat a les accions criminals de l’Estat. Demanar la dimissió de la ministra de Defensa més aviat sembla un gest per salvar el cap del principal responsable, Pedro Sánchez. No cal legalitzar la marihuana, com proposa Santiago Niño Becerra, per amansir la població, la societat catalana ja és zombi, gràcies a la submissió dels polítics catalans a l’Estat. El dramaturg Ramón María del Valle-Inclán explica en la seva Luces de Bohemia l’última nit de Max Estrella, un poeta bohemi i cec que, irònicament és el que millor veu la realitat d’aquella Espanya: decadència moral i material, corrupció, incultura, supèrbia… que el poeta sintetitza en la frase “España es una deformación grotesca de la civilización europea”. Res ha canviat en un segle.\nL’electricitat posa en perill l’economia\nLa crisi energètica i la invasió d’Ucraïna posen al descobert el mal govern i la hipocresia dels polítics\nPedro Sánchez va dir que l’augment del preu de l’energia era culpa de Putin (fins ara era el postcovid): hipòcrita! Paul Krugman, premi Nobel d’economia, afirma, en canvi, que no hi ha cap raó objectiva perquè en pugi el preu: la UE continua rebent gas rus malgrat la guerra. L’elevat preu de l’electricitat ve de més lluny. El sistema de càlcul del preu majorista és comú a tota la UE i es fixa segons el de l’últim kilowatt, el generat amb gas, que és el més car. Aquesta era una manera d’afavorir i incentivar els productors d’energia renovable, la més barata, però ara ja no serveix. El 2021 el gas només representava el 21% de la generació d’electricitat a la UE; i a l’estat espanyol només el 8% el passat gener: hipòcrites!\nEls guanys de les companyies\nLes tres grans companyies (Endesa, Iberdrola i Naturgy) el 2021 van guanyar 6.500 milions, un 40% més que l’any anterior cometent grans abusos: l’estiu passat Iberdrola i Naturgy, van buidar els embassaments gallecs de Cenza, As Portas, Belesar i Sales en un 70% per produir energia barata i cobrar-la a preu d’or. Cal recordar que en cap país europeu s’ha arribat als preus de l’electricitat espanyola, potser perquè en molts d’ells les empreses elèctriques són estatals i aquí privades. Recordeu Esperanza Aguirre el 2005 dient allò de “antes alemana que catalana” quan Gas Natural pretenia fer una OPA a Endesa. Ara Endesa és en un 70% d’Enel, de l’estat italià, i aquesta elèctrica estima que guanyarà 7.400 milions d’euros del 2022 al 2024, dels quals més de 5.000 milions aniran a la seu de Roma. Calen profundes reformes estructurals dels mercats energètics, ara només es fa un pegat temporal, hipòcrites!\nUn aprenent de Franco ha envaït Ucraïna. Pedro Sánchez vol que el jutgin per crims de guerra, però el 15 de març va impedir al Congreso modificar el codi penal per jutjar els crims del franquisme: hipòcrita! I després de dir que la independència és cosa del segle XIX, defensa la d’Ucraïna: hipòcrita! La del Sahara Occidental la deixa en mans del sàtrapa del Marroc: hipòcrita! Les armes que s’envien a Ucraïna són ajuda “per a la pau”: hipòcrites! Aquí van prohibir dir “presos polítics” i a Rússia “guerra”: hipòcrites! Hi ha 59 guerres actives al món, i si ets ucraïnès t’acullen, però si fuges d’una guerra a l’Àfrica per Melilla et reben a hòsties: hipòcrites! El periodista Jaime Peñafiel explica que van fer un test de Wechler a Felip VI i va resultar un coeficient intel·lectual de 27 sobre 100, i li diuen “el preparao”: hipòcrites! I el primer Borbó de la dinastia franquista conviu als Emirats amb el traficant d’armes libanès Abdul Rahman El Assir, a qui el CNI li perdona deutes tributaris perquè no expliqui els negocis amb la monarquia espanyola: hipòcrites! I el general Fernando Alejandre explica que l’exèrcit espanyol tenia un pla militar contra l’independentisme català… Sobra Putin, però sobre tot, tants fills de Putin.


ESCOLA EN VALENCIÀ |\nL’any 1989, essent Conseller d’Educació, Cultura i Ciència l’Hble. Sr. En Ciprià Císcar Casabán, sota la Presidència de la Societat d’En José Luís Alapont Raga i la direcció d’En Joan Sancho Castillo, el col·legi Unió Musical es transforma en la sisena Escola en Valencià de la Comunitat.\nDonar resposta i ser coherents amb la competència ligüística, cultural, social i actitudinal del centre.\nLlei 4/1983, de 23 de novembre, d’ús i ensenyament del Valencià.\nPromocionar i utilitzar el valencià en tots els àmbits de la Comunitat Educativa.\n1.- Creació del Departament de Valencià amb marc horari i assignació pressupostària que dirigit pel professor del centre i aleshores estudiant de Filologia Catalana, Manel Polo Verdeguer permetra desenvolupar accions com les següents:\n1.1 Cursos de formació en centres adreçats al personal docent i no docent.\n1.2 Escola de mares i pares.\n1.3 Creació de l’alfabetització en Valencià amb pautes metodològiques Ramain de la ja existent en castellà.\n1.4 Traducció de tots els materials curriculars al valencià.\n1.5 Adquisició de la biblioteca d’aula de l’alumne i de consulta en valencià.\n1.6 Contacte amb l’assessoria de valencià.\nTROBADES LLÍRIA 2000\nEN RECORD I HOMENATGE\nLLOCS WEB D’INTERÉS\n(Adreces molt útils)\nRecursos de Valencià.\nGuia d’usos lingüístics.\nManual d’usos lingüístics de la Universitat Jaume I\nServeis lingüístics de les universitats valencianes.\nREFLEXIONS AL VOLTANT DE L’ACTUAL SISTEMA EDUCATIU\nAL VOLTANT DE CATALÀ O VALENCIÀ\nLas Provincias 020713\nLas Provincias 040713


Falten voluntaris per a la propera edició del Voluntariat per la llengua a Montmeló\n13:22 | 16/02/2019\nS’obre el nou període per participar en el programa del voluntariat lingüístic\nL’Oficina de Català de Montmeló ha organitzat fins ara setze edicions del programa del Voluntariat per la llengua a Montmeló i compta amb la col•laboració de diversos establiments i entitats del poble.\nGràcies a aquest programa es posa en contacte una persona que parla català de manera habitual (voluntari) amb una altra que, tot i tenir els coneixements bàsics per parlar-lo, encara no s’ha atrevit a usar el cátala (aprenent).\nEl programa va adreçat a persones majors de 18 anys i suposa un compromís mínim de 10 hores (una hora a la setmana durant deu setmanes) per tal de trobar-se on vulguin i parlar tenint en compte que no hi ha cap tipus de condicionament pel que fa als temes de conversa. La participació al Voluntariat per la llengua facilita que les persones, que tenen coneixements de llengua catalana i encara no la parlen, guanyin prou fluïdesa per incorporar-la de manera natural en les activitats quotidianes, laborals o de relació social. I a la vegada fa que les persones que parlen habitualment el català no canviïn de llengua si s’adrecen a persones desconegudes o bé es pensen que el seu interlocutor és originari de fora de Catalunya.\nTant si vols deixar-te anar a parlar en català com si vols ajudar a algú a fer-ho, adreça’t a l’Oficina de Català de Montmeló durant el mes de febrer i març i dóna les teves dades personals: nom, cognoms, edat, adreça completa, telèfon i adreça electrònica. Nosaltres ens posarem en contacte amb tu.


B-catenin activity induces an RNA processing program with impact on therapy resistance of T Acute Lymphoblastic Leukemia /Role of LCOR in Triple-Negative Breast Cancer Stem Cell Immunity\nUs convidem al pròxim IMIM Seminar organitzat pel programa de càncer que tindrà lloc el dimecres 23/03/2022 a les 14:00h. El seminari constarà de dues xerrades, una a càrrec de la Dra. Violeta Garcia, investigadora postdoctoral, Grup de recerca en cèl·lules mare i càncer (IMIM) amb el títol "β-catenin activity induces an RNA processing program with impact on therapy resistance of T Acute Lymphoblastic Leukemia" i l'altra a càrrec d'Iván Pérez, investigador predoctoral, Grup de recerca en cèl·lules mare canceroses i dinàmiques de metàstasi (IMIM) que portarà per títol: "Role of LCOR in Triple-Negative Breast Cancer Stem Cell Immunity".\nUs convidem al pròxim IMIM Seminar organitzat pel programa de càncer que tindrà lloc el dimecres 16/03/2022 a les 14:00h. El seminari constarà de dues xerrades, una a càrrec de Daniel Álvarez, investigador predoctoral del Grup de recerca en mecanismes moleculars del càncer i de les cèl·lules mare (IMIM) amb el títol "IKKα contribution to cell adhesion and migration" i l'altra a càrrec de Laura Garrido, investigadora predoctoral, Grup de recerca en mecanismes de la tumorigènesi i progressió tumoral (IMIM) que portarà per títol: "Analyzing the role of cancer-associated adipocytes in breast tumor metastasis".\nUs convidem al proper IMIM Seminar sobre Hottopics in Neuroscience que tindrà lloc el dimecres 16/03/2022 a les 12:00 h. El seminari constarà de dues xerrades, una a càrrec d'Alba Garcia, supervisada per la Dra. Olga Valverde de la UPF amb el títol "Modulation of expanded endocannabinoid system ameliorates cognitive deficits in a mouse model of FASD" i l'altra a càrrec del Dr. Beltrán Álvarez, supervisat pel Dr. Rafael Maldonado de la UPF que portarà per títol: "A self-administration operant model for the study of spontaneous pain and adverse side-effects of novel analgesics".\nRNF144B: a novel p53-activated tumor suppressor / Modelling CAF-derived responses to chemotherapy in patients with colorectal cancer\nUs convidem al pròxim IMIM Seminar organitzat pel programa de càncer que tindrà lloc el dimecres 09/03/2022 a les 14:00h. El seminari constarà de dues xerrades, una a càrrec de Etna Abad, investigadora predoctoral del investigadora predoctoral, Cancer Biology laboratory -MELIS Department UPF amb el títol "RNF144B: a novel p53-activated tumor suppressor" i l'altra a càrrec de Jordi Badia, investigador postdoctoral, Grup de recerca traslacional en microentorn tumoral (IMIM) que portarà per títol: "Modelling CAF-derived responses to chemotherapy in patients with colorectal cancer".\nHarnessing the personalized antitumor T cell response to treat cancer\nUs convidem al pròxim IMIM Seminar organitzat pel Programa de Cancer, que tindrà lloc el dimecres 02/03/2022 a les 14:00 h. El títol serà "Harnessing the personalized antitumor T cell response to treat cancer", a càrrec de la Dra Alena Gros, Group Leader Tumor Immunology and Immunotherapy Groups at Vall d'Hebron Institute of Oncology.


La cuina de la Neus: carxofes confitades\nUn plat on la carxofa assoleix un gust intens\nActualització: 02.02.2018 - 18:51\n—1 gra d’all sencer\n—10 grans de pebre negre\n—1/2 fulla de llorer\n—mig litre d’oli\nNetegem les carxofes, les tallem i les deixem una estona amb aigua, sal, llimona i una mica de julivert.\nEn un cassó posem l’oli, el llorer, el gra d’all, els grans de pebre negre, les escalunyes i les carxofes. A foc lent, deixem confitar tots els ingredients durant uns 40 minuts. L’oli no ha d’arribar a bullir.\nEscorrem les carxofes, les escalunyes i les servim. Les carxofes es poden menjar soles com a primer plat o acompanyar una carn o un peix. Podem aprofitar l’oli perfumat per a confeccionar un altre plat.


En l'aigua, la coordinació és la clau\nPresident de la Confederació Hidrogràfica de l’Ebre\nActualitzada 09/04/2018 a les 18:03\nEl Dia Mundial de l’Aigua és una data important. Un recordatori dels molts aspectes que tenen a veure amb aquest recurs. I per a mi, una oportunitat de posar en relleu les Confederacions Hidrogràfiques.\nEn les nou dècades de vida, la CHE ha treballat per un concepte que, encara que tots intuïm, és desconegut: la unitat de conca. I ho ha fet planificant, coordinant i gestionant en un territori que creen l’Ebre i els seus afluents, del qual formen part els usuaris de la conca en nou Comunitats, més enllà de cap altre tipus de fronteres.\nI recalco la seua tasca principal de planificació perquè sobre l’aigua (fenòmens extrems, qualitat, quantitat, estat de cursos, aspectes mediambientals), es relacionen moltes competències que impliquen diverses Administracions que s’han de coordinar entre elles.\nEn aquest context em sembla oportú citar el diàleg impulsat pel Govern central amb tots els actors per assolir un gran Pacte Nacional per l’Aigua i en el qual la CHE està present, centrat en quatre eixos: atenció de dèficit hídric, compliment d’objectius ambientals, gestió del risc d’inundació i governança.\nLa CHE ha redactat els plans que responen als mandats de la legislació europea en matèria d’aigua: Pla Hidrològic de l’Ebre, Pla de Gestió de Risc d’Inundació i Pla de Sequera (actualment en revisió). I hem fet un esforç participatiu en la seua definició. Són documents fonamentals, que aporten un ampli coneixement sobre la conca, però també recullen tota mena de mesures, estatals, autonòmiques, provincials, municipals...\nDos d’aquests plans són específics per a la gestió de fenòmens extrems: inundacions i sequeres. En una conca mediterrània com la de l’Ebre, el nostre aprenentatge s’ha centrat a adaptar-nos a l’alternança de períodes secs i d’avingudes, introduint realitats inapel·lables com el canvi climàtic i un desenvolupament sempre sostenible.\nEns trobem en un període sec en gran part del marge dret de l’Ebre. Sí, és una conca heterogènia que ens fa conviure períodes secs en subconques, amb avingudes continuades en d’altres. I poc es reconeix que part de la tasca de la Confederació ha estat evitar conflictes quan ens ha faltat el recurs. La CHE va nàixer per generar riquesa on no hi havia aigua, aquest bagatge i el seu caràcter democràtic ha permès a aquests usuaris ser partícips de les decisions en moments complicats (i en la gestió ordinària).\nLa resposta per a un desenvolupament sostenible si parlem d’escassetat és la planificació, l’aposta per la modernització (de vegades s’oblida, però hem realitzat un important nombre d’accions de tecnologització i obres per fer més eficients els sistemes, com l’automatització del Canal d’Aragó i Catalunya o la millora agroambiental al Delta de l’Ebre) i la implicació (torno a la càrrega) de les Comunitats Autònomes, que tenen la competència en Agricultura. Tot això no només redunda en estalvi, sinó que també repercuteix en una millora de la qualitat. Però hi ha altres vies, com la conscienciació dels municipis amb els plans urbans davant de la sequera.\nAcabo parlant sobre l’altre fenomen, les inundacions. Encara més en aquest cas parlo de coordinació. El Pla d’Inundació, el PGRIEbro, ha estat un pas de gegant. Es parla de la CHE, sí, però també d’ordenació del territori, d’urbanisme, de Protecció Civil...\nDes del MAPAMA s’ha mogut fitxa amb la revisió del Reglament de Domini Públic Hidràulic, restringint els usos en zones inundables. A la Confederació, malgrat les retallades pressupostàries, continuem aviciant el nostre SAIHEbro com a eina de predicció i vigilància, tenint en compte la dificultat de les previsions hidrològiques.\nActualment treballem amb la Universitat de Saragossa en un model que permeti millorar la simulació d’avingudes a l’eix de l’Ebre, zona especialment complicada per les contínues avingudes i per les figures de protecció ambiental. Si unim l’esforç de gestió dels embassaments per reduir cabals en els moments d’avinguda, veurem que no hem parat.\nI avancem cap a apostes de desenvolupament sostenible. La Conca de l’Ebre s’està convertint en un important exemple de desenvolupament de programes que uneixen protecció de riscos i restauració fluvial.\nEn marxa tenim la restauració fluvial més gran a Europa, al riu Arga, a Navarra, que permetrà recuperar un espai natural, la fauna autòctona i reduir afeccions per inundacions. Estem executant la restauració fluvial de l’Híjar-Ebre a Cantàbria i apostant pel projecte LIFE Resilence que busca la implicació de la Unió Europea amb les mesures del Pla d’Inundació a l’eix de l’Ebre.\nTots tenen un denominador comú: són fruit del treball conjunt del Ministeri, la CHE, les Comunitats Autònomes i els municipis. Repeteixo: en l’aigua, la coordinació és la clau.