Ficha disposicion RESOLUCIÓ de 6 de novembre de 2019, de la Direcció General de Funció Pública, per la qual es convoca la provisió, pel sistema de lliure designació, d'un lloc de treball vacant de naturalesa funcionarial en la Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública, convocatòria número 67/2019. [2019/10603]\nRESOLUCIÓ de 6 de novembre de 2019, de la Direcció General de Funció Pública, per la qual es convoca la provisió, pel sistema de lliure designació, d'un lloc de treball vacant de naturalesa funcionarial en la Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública, convocatòria número 67/2019.\nNúmero identificador: 2019/10603\nReferència Base de Dades: 009742/2019\nRESOLUCIÓ de 15 de gener de 2019, de la consellera de Justícia, Interior i Administració Pública, per la qual es proveeix, pel sistema de lliure designació, un lloc de treball de naturalesa funcionarial anunciat en la convocatòria número 67/2019, de 6 de novembre de 2019. [2020/524] (DOGV núm. 8727 de 28.01.2020) Ref. Base de dades 000848/2020\nRESOLUCIÓ de 6 de novembre de 2019, de la Direcció General de Funció Pública, per la qual es convoca la provisió, pel sistema de lliure designació, d'un lloc de treball vacant de naturalesa funcionarial en la Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública, convocatòria número 67/2019. [2019/10603]\nVist que hi ha un lloc de treball en la Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública el sistema de provisió del qual és el de lliure designació, d'acord amb el que es disposa en l'article 102 de l'LOGFPV, i en les relacions de llocs de treball de la Presidència de la Generalitat i de les conselleries, així com dels organismes i entitats gestionats per la conselleria competent en matèria de funció pública, aprovades per la Resolució de 27 de desembre de 2018, de la consellera de Justícia, Administració Pública, Reformes Democràtiques i Llibertats Públiques (DOGV 8456, 03.01.2019).\nConvocar per a la provisió pel sistema de lliure designació el lloc de treball que s'esmenta en l'annex II de la present resolució.\nUna vegada realitzats els tràmits anteriors, la Direcció General de Funció Pública emetrà un informe preceptiu i vinculant amb relació a les sol·licituds que complisquen els requisits i el remetrà a la Conselleria de Justícia, Interior i Administració Pública perquè emeta la resolució corresponent d'acord amb el que estableix l'LOGFPV.


Teleassistència ha realitzat 14.650 trucades a persones vulnerables pel coronavirus - Diari de Girona\nTeleassistència ha realitzat 14.650 trucades a persones vulnerables pel coronavirus\nEl seguiment i l'atenció de les persones usuàries es fa en coordinació amb els serveis socials de cada comarca o municipi\n06·05·20 | 11:43\nEls operadors de Teleassistència Dipsalut\nLa teleassistència pública de la demarcació de Girona, que gestiona l'Organisme de Salut Pública de la Diputació de Girona, Dipsalut, s'ha adaptat a la realitat imposada per la Covid-19 introduint-hi canvis com ara el reforç del seguiment de les persones grans, dependents o amb malalties cròniques que viuen soles.\nDes que es van activar el Pla Procicat i el Pla de Contingència del Servei —el 12 de març passat, amb motiu del coronavirus— i fins aquest 26 d'abril, s'han dut a terme 14.651 trucades de seguiment a les persones usuàries de la teleassistència pública de les comarques gironines.\nSegons informa el Dipsalut, s'ha posat especial atenció en aquelles que tenen més risc de presentar complicacions en cas de contraure la Covid-19.\nLa prioritat és detectar, amb celeritat i per actuar-hi amb immediatesa, diferents situacions de risc o d'emergència que puguin sorgir: urgències mèdiques o circumstàncies especials com, per exemple, la manca de cobertura de necessitats bàsiques, entre d'altres.\nEl seguiment i l'atenció de les persones usuàries es fa en coordinació amb els serveis socials de cada comarca o municipi. En la gestió d'aquestes emergències, segons cada situació, el Servei local de Teleassistència mobilitza les unitats mòbils del servei (que compten amb els equips de protecció individual reglamentaris) o altres recursos públics d'emergències, i contacta amb els familiars que la persona usuària hagi indicat.\n20 emergències per Covid-19\nEn el mateix període, s'han atès 943 emergències, una vintena de les quals són urgències mèdiques que estan relacionades directament amb el coronavirus. Aquests darrers casos s'han gestionat conjuntament amb el Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM).\nEls professionals del centre d'atenció del servei també s'encarreguen de donar consells de prevenció, resoldre els dubtes de les persones usuàries, informar de la simptomatologia de la Covid-19. Entre el 12 de març i el 26 d'abril, han atès 6.306 consultes relacionades amb el coronavirus.\nMentre duri la situació d'emergència, el Servei local de Teleassistència també ha habilitat una línia gratuïta 900. Aquest servei està adreçat a persones que viuen soles, amb factors que s'associen a un risc més gran de presentar complicacions si contrauen la Covid-19 i que no compten amb el servei de teleassistència a la seva llar. També va dirigit a persones a les quals s'ha diagnosticat la malaltia.


D'estar per casa, Bernat Ded�u (lpc3.com)\nD'estar per casa\nBernat Ded�u 20-12-2010\nOrquestra Camera Musicae. Coral de la Universitat Rovira i Virgili. Tomàs Grau i Montserrat Rios, directors.\nL'Auditori, 13 de desembre de 2010\nLa visita de l'Orquestra Camera Musicae del Camp de Tarragona (OCM) a l'Auditori barceloní és una molt bona notícia i conforma un d'aquells esdeveniments que serveixen per explicar millor la somorta vida musical catalana. Encara enguany, la mobilitat de les nostres formacions musicals és tremendament reduïda i resulta molt difícil veure orquestres del país fora del seu nucli d'acció més immediat. Aquesta notícia és ben trista, fins i tot escandalosa, més encara si pensem que molts tòtems sonors (com ara l'OBC i l'Orquestra del Gran Teatre del Liceu) són sufragats per tots els catalans i quasi únicament gaudits, si es dóna el cas, pel públic barceloní. En aquest sentit, cal recalcar especialment que l'OCM sigui una excepció a la constant; no només presenta una activitat frenètica, amb visites sovintejades a la capital, sinó que mostra una àmplia incidència musical al Camp que li dóna nom. Felicitem de tot cor als seus impulsors, perquè no ho han tingut gens fàcil.\nFet l'elogi, passem a la música; sovint, el crític nostrat sempre experimenta certs problemes existencials quan analitza la feina d'una orquestra de casa, plena de cares conegudes i saludades. Com a músic, servidor coneix perfectament les dificultats d'alçar un concert al territori, per la manca d'hores d'assaig, les dificultats econòmiques i laborals que arrosseguen els meus col·legues i que -toquem metall- no tenen gaire pinta de millorar... Nogensmenys, sovint cal denunciar-ne les mancances sonores amb la mateixa energia amb la qual jutjaríem una orquestra professional de la millor categoria. Així com no serem mai un país normal fins que els músics de casa tinguin unes condicions més dignes i abandonin la indigència, tampoc no hi arribarem fins que la capacitat crítica ens la comencem a aplicar tots plegats. Tolerar certes actituds i defectes interpretatius, simplement perquè els fan els de casa, no ajuda ningú; per tenir una vida musical normal, també ens cal un públic d'esperit crític. Fi del sermó.\nEs pot acusar de perepunyetes aquest signatari, però aquest clima d'estar per casa, que tant mal fa encara a algunes de les nostres formacions, es va repetir -dissortadament- al concert ressenyat de l'OCM. Una orquestra seriosa no pot sortir a escena amb alguns integrants duent-hi ampolles d'aigua, no pot tolerar que el seu contrabaixista mogui l'instrument com si fos en una orquestra de tangos, mentre pica l'ullet a les cel·listes; una orquestra que es presti no pot admetre que el seu notable concertino, Giovanni Giri, xiuxiuegi amb sonora indignació "al trompa, lo mato", després d'un atac fallit de l'instrumentista en qüestió a la peça de Hindemith (l'atac havia estat efectivament erroni i entenem que l'expressió era metafòrica, però aquest no és el tema...), ni por assumir que -en sortir a escena- alguns dels músics saludin a la família amb gran entusiasme. Ho sento; no són mers detalls, ni manies persecutòries. Són signes de professionalitat, que cal exigir als nostres músics amb la mateixa energia amb la qual n'aplaudim sacrificis i encerts. Són detalls, insisteixo; i no cal passar per alt que la música s'ordeix sobretot en matisos.\nFeta l'esmena, l'OCM va plantejar un programa eclèctic i molt complert, iniciat amb una correcta interpretació del Magnificat de J. S. Bach. Entre les veus solistes, hi van destacar la soprano Marta Mathéu, de timbre clar i molt segura a l'Et exsultavit spiritus meus, així com el tenor Albert Casals, d'agut fàcil i centre ben format (li endevinem un bon futur en el repertori mozartià i belcantista, i d'aquí cap amunt). Al baríton Xavier Mendoza li manca pes vocal i elegància en el fraseig, mentre a la Marta Valero -tot i notar-li un enfosquiment tímbric de la veu certament bonic- ens costa encara ubicar-la en el registre de mezzo. Al llarg del Magnificat, l'orquestra va demostrar una bona disposició. Cal insistir en la importància del seu concertino Govanni Giri que, a banda d'intents d'assassinat, condueix la seva secció amb molta traça, incidint en el fraseig amb una musicalitat i intenció que agrairíem també a la batuta... Cal destacar també la tasca de la Coral de la Universitat Rovira i Virgili i la seva directora Montserrat Rios, amb una interpretació sense fissures.\nA la segona part, l'esperit nadalenc ens va envair -coses del calendari...- amb Tuttifäntchen (1922), extravertida composició de Paul Hindemith amb una expressa voluntat il·lustrativa i dansable, que el director Tomàs Grau no va tenir problemes en concertar amb un tempo ben àgil. El compositor Albert Guinovart, artista resident a l'OCM des de la temporada 2008-09, va posar-hi la seva part amb una Suite Nadalenca formada per arranjaments de peces populars de tota la vida; en Guinovart les desplega de meravella, i suposo que produeixen caliu entre el públic, tot i que a servidor ja li produeixen certa fatiga... A l'orquestra li somriu la corda alta, però els violoncels presenten excessius problemes de coordinació i un so notòriament metàl·lic. L'agilitat del metall -com sap el concertino...- també s'ha de millorar força. Grau porta l'orquestra amb mà ferma, i n'assegura la quadratura, però li aniria bé complementar aquesta seguretat amb més ductilitat en el gest (desfer-se de la influència Salvador Mas, matar el pare, seguint amb la metàfora fàcil, l'alliberaria interpretativament...).\nEn qualsevol cas, el primer que cal fer és abandonar per sempre l'estar per casa, i anar més enllà. Si no és molèstia...


Microsoft no se’n surt amb la música\nEl 2 d'octubre del 2017 Microsoft estava de dol. Eren les 12 del migdia quan Jerry Johnson, director general de Microsoft Groove, decidia publicar al seu blog una entrada per confirmar el que feia temps que es veia a venir: després de dos anys de vida, Groove Music abaixaria la persiana a finals d’any. Tanmateix, l’anunci no va fer gaire soroll als mitjans. Era un servei de música a demanda molt semblant a Spotify, Deezer, Google Play Music o Apple Music, però que havia passat extremadament desapercebut entre el gran públic. Pagant una tarifa plana de deu dòlars al mes o bé cent cada any, l’usuari podia tenir accés il·limitat a un catàleg de més de 50 milions de cançons. Però el 31 de desembre del 2017 la plataforma va deixar d’oferir el servei de música en streaming i va arribar a un acord amb la seva gran rival, Spotify, perquè els seus usuaris poguessin fer-hi una migració còmoda. “Els serveis de música a la carta han posat les cançons a l’abast de tothom -assegurava Johnson en el comunicat-. Per això ens encanta poder anunciar-vos que hem arribat a un acord amb Spotify”, explicava relativament satisfet el directiu. També va anunciar que els usuaris de Groove Music tindrien tres mesos per traslladar-hi les seves llistes de reproducció, i que a més rebrien una prova gratuïta de 60 dies a Spotify Premium. Així va ser com, a partir del gener del 2018, Groove Music va passar a ser un simple reproductor capaç de fer sonar tan sols cançons emmagatzemades al propi dispositiu.\nPerò per entendre aquest fracàs cal anar molts anys enrere. Microsoft no ha tingut mai sort amb la música. De fet, la primera patacada li va arribar el 2006. El 2004 l’empresa havia anunciat la creació del servei MSN Music, pensat expressament per competir amb l’última gran revelació d’Apple: iTunes. El servei no va arribar mai a fer-li ombra, i el 2006 van decidir transformar-lo coincidint amb l’estrena a bombo i platerets dels Zune, uns dispositius molt similars als iPod i que també van fracassar. El juny del 2012 Microsoft va decidir no fabricar-ne més i la plataforma de música va passar de dir-se Zune Music a Xbox Music. El juliol del 2015, coincidint amb l’esperit de la companyia d’unificar continguts de cara a la sortida de Windows 10, va replantejar la plataforma i la va anomenar Groove Music.\n“Microsoft va patir un desposicionament estratègic clar en el negoci de la música”, explica Xavier Ferràs, professor d’Esade expert en innovació. Per a l’entès, la companyia va actuar d’una manera tan “lenta i dubitativa” que va fer que s’acabés quedant atrapada enmig del no-res. “Mentre Apple es va erigir com a pionera en el sector fins al punt de convertir els iPod i l’iTunes en el disseny dominant de la indústria, els moviments de Microsoft van ser llegits com a simples intents d’imitació”, explica. Per Ferràs, alhora, Groove Music ho va tenir molt complicat per competir també amb Spotify. “S’enfrontava a una start-up que no tenia res a perdre, amb una marca fresca, jove i audaç, i que gaudia d’una estructura molt més flexible que la de Microsoft”, conclou aquest professor.\n“Quan les empreses tecnològiques volen abordar un negoci nou, cal tenir clar que hi ha agents que parteixen sempre amb avantatge: els pioners, com Apple, i les ‘start-ups’, com Spotify”, explica Xavier Ferràs, professor d’Esade expert en innovació. Microsoft va intentar plantar-los cara, i en cap dels dos casos no se’n va sortir


Santa Maria d’Arles de Tec, una passejada per la història del Vallespir – Revista Sortida\nSanta Maria d’Arles de Tec, una passejada per la història del Vallespir\nL’abadia benedictina de Santa Maria d’Arles sur Tech, fundada l’any 778, pot presumir de ser l’abadia carolíngia més antiga de Catalunya. Quan es va fundar, l’abadia primitiva es va establir damunt les ruïnes de les termes romanes al lloc dels actuals banys d’Arles.\nAl segle IX, després de les terribles incursions normandes, recercant més seguretat, els monjos van traslladar l’abadia a l’indret actual, sota la direcció de l’abat Sunifred, membre de la família comtal rossellonesa. Sota aquesta protecció, després de la dels comtes Reis de Barcelona que el van succeir, assegurà a l’abadia privilegis, proteccions i donatius de santes relíquies.\nNombroses donacions van permetre a Santa Maria del Vallespir una forta empenta, posant-la a les primeres files de les abadies catalanes a l’edat mitjana. A partir de llavors, es va procedir a noves regles de creació artística per edificar i adaptar l’abadia: l’edifici i les obres preromàniques, el gòtic i el barroc en són testimonis.\nLa seva església és un dels edificis romànics més interessants d’aquesta època i té una unitat considerable.\nEl gruix de l’obra és del segle XI i consta d’una planta basilical, amb tres naus i tres absis, sense transsepte.\nTotes les naus tenen volta de canó, les laterals corresponen a la construcció que es va consagrar el 1046 i la central, lleugerament apuntada, molt possiblement cal situar-la a l’època de la segona consagració (1157).\nL’església romànica compta amb un gran orgue del segle XV que va ser restaurat al segle XVIII. El claustre gòtic dels segles XIII s’adjunta a l’església. Davant del temple, hi ha un Sant Sepulcre, sarcòfag del segle IV, en un indret secret, amagat, i conté les relíquies dels Sants Abdó i Sennen.\nUna recomanació: no deixeu de visitar el centre històric de la nostra vila. El recorregut pels vells llocs històrics i els seus carrers antics.\nEl Molí de lEs arts i els Tallers\nL’antiga fàbrica de teixits d’Arles s’ha convertit en el Molí de les Arts i els Tallers. Avui la fàbrica acull una botiga amb 250 m² d’exposició: el conservatori de teixits i tallers d’artesania i pintura, ha esdevingut un espai d’expressió de l’art contemporani.\nAquí es van fer les teles catalanes famoses per la seva solidesa i la fantasia de les seves decoracions. Per desgràcia, davant les dificultats econòmiques, l’activitat va disminuir gradualment i les màquines van ser silenciades permanentment el 1989.\nEl lloc, adquirit pel municipi el 2012, ara està dedicat a l’ofici i ofereix als visitants un passeig ple de poesia i sorpreses al centre de la creació.\nEls antics edificis de pedra han tornat a la vida, transformats en tallers de vitralls, fusions, coberts, foneria i braseria que s’obren al camí de roca que va cap al parc i al riu, mentre que un arriba al domini dels pintors a la terrassa.\nA la sala de màquines, els antics telers encara estan allà, preparats per tornar al servei i en la clara i vasta botiga, aparador de la creació “Made in Vallespir”, uns quinze artistes locals han compartit espai per presentar les seves obres en una exposició càlida i acolorida (tallers de coberts, fosa, llautó, vitralls, fusió, joieria i pintura, espai d’expressió de l’art contemporani).\nEl centre d’interpretació\nEl Centre d’Interpretació de l’Arquitectura i del Patrimoni del Palau se centra en el fet religiós i el fet sagrat en relació amb la temàtica patrimonial de PATRIMC@T : el patrimoni religiós.\nAquest antic edifici de finals del segle XIX destaca per la seva majestuosa arquitectura. Antiga propietat dels fundadors de la fàbrica de xocolata Cantalou Catala, aquest edifici va ser reformat pel municipi l’any 2021 en el marc del programa POCTEFA Patrimc@t.\nLa seva planta baixa està dedicada a la recepció del recinte de l’abadia així com a l’oficina de la mancomunitat d’informació turística, a la planta superior hi ha tres sales dedicades al Centre d’Interpretació de l’Arquitectura i el Patrimoni del País Transfronterer d’Art i Història centrada en la religió i l’art sagrat, altres tres sales acullen exposicions temporals.\nOficina de Turisme d’Arles de Tec\nTel : 33(0)4 68 39 11 99\nAbadia d’Arles de Tec\nSortida número 53: Juny i juliol 2022\nEstiu musical a La Vall de Boí\n13 de juny de 2022/by Revista Sortida\nAquest estiu (RE)descobreix La Vall Fosca\nL’Alt Urgell es dona a conèixer amb una vintena de rutes guiades\nEls Festivals de Senderisme dels Pirineus es consoliden a les 11 comarques pirinenques\nEl record més divertit de les vacances – Nàutic Parc El Ribes de principis de segle. La festa de l’estiueig


Nacionalisme extremeny - Viquipèdia, l'enciclopèdia lliure\nBandera nacionalista estremenya.\nEl Nacionalismu estremeñu es un moviment polític poc desenvolupat a Extremadura.\nA la comunitat autònoma d'Extremadura han existit intents de crear moviments que anessin més enllà del típic regionalisme extremeny que no han prosperat. Avui no existeixen moviments plenament nacionalistes extremenys organitzats ni partits nacionalistes registrats. No obstant això, el PREx de Coalición Extremeña (PREx-CREx) va donar el 2007 un gir en el qual reconeix el caràcter de nació per Extremadura encara que sense canviar la seva línia regionalista cap a un possible nacionalisme extremeny.\nEls més propers a aquestes tendències solen tenir sovint unes postures més reivindicatives cap a l'idioma extremeny que els regionalistes.\nCom a anècdota cal destacar que el 1999 es va inscriure al registre de partits polítics el "Bloc Nacionalista Extremeny", que cert moviment d'extrema esquerra d'àmbit extremeny en els anys 80, el BPEX, va tenir relacions amb altres moviments sobiranistes o independentistes d'esquerra d'altres zones i que el 1986 el Bloque Extremeñista Revolucionario ocupava l'alcaldia de Majadas de Tiétar.\nSegons les enquestes, els extremenys estan entre els que se senten més identificats amb Espanya o fins i tot al capdavant en aquest aspecte, mentre que, a la pregunta de com se'n senten d'orgullosos de pertànyer a Extremadura, els resultats també estan entre els més alts. A la pregunta en la qual es posen en comparació els sentiments extremeny i espanyol, els resultats no són molt diferents dels d'altres comunitats com Aragó. En una enquesta de CEPS-multiprofessional, l'any 2005 el 4,2% dels extremenys enquestats va afirmar sentir-se "només extremeny", Sota de tot s'esmenten els resultats referits al sentiment espanyol i extremeny entre els extremenys.] mentre que en les enquestes del CIS la xifra ha oscil·lat entre el 0,6% i el 3%.\n↑ Manifiesto político del PREx en un espacio del Coordinador General de Coalición Extremeña\n↑ El Coordinador General de Coalición Extremeña afirmando en su blog estar plenamente convencido de que Extremadura es una nación\n↑ Registre de partits polítics del Ministeri de l'Interior per ordre alfabètic\n↑ El Bloque Popular Extremeño assistí junt amb el PSAN, Herri Batasuna i BNG al mitin d'Unidad Popular Castellana a Villalar.\n↑ El alcalde de Majadas de Tiétar, del Bloque Extremeñista Revolucionario, convoca una reunión de Colectivos sociales y políticos reclamando la paralización de la central nuclear de Almaraz.(El País)\n↑ Resultats d'enquesta de CEPS-Multiprofesional a Extremadura.\nalsacià • andalús • anglès • aragonès • aranès • asturià • basc • bretó • càntabre • canari • castellà • català • cors • dalmata • escocès • estremeny • flamenc • gallec • gal·lès • mari • murcià • occità • padà • sard • savoià • sicilià • sudtirolès • tàtar • txetxè • valldostà • valencià • való • vènet\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/w/index.php?title=Nacionalisme_extremeny&oldid=22292691»\nNacionalismes de l'estat espanyol\nLa pàgina va ser modificada per darrera vegada el 9 nov 2019 a les 20:49.


Joan Roma: BORREDA- FESTA DE LA GENT GRAN\nBORREDA- FESTA DE LA GENT GRAN\nBORREDÀ – DIADA DE LA GENT GRAN\nAquest diumenge, dia 7 de novembre va tenir lloc la celebració de la festa de la Gent Gran. A les 12 del matí es va fer una assemblea en el Centre Cívic per exposar i aprovar el programa d’activitats de cara l’any vinent, i passar comptes de l’exercici passat.\nDesprés, a les 2, es varen trobar més de 80 persones en el Restaurant Baix Pirineu per celebrar el dinar de germanor i acabar la festa amb un bon ball.\nAbans , però, i com ja s’ha fet en altres anys, en nom de la Associació de la Gent Gran, Antonio Velasco va agrair la feina feta per la Junta i va recordar la importància del seu funcionament. Va passar la paraula a l’alcalde de Borredà perquè saludés a tots els participants i podés fer algunes propostes de cara l’any vinent.\nL’Alcalde va començar la seva intervenció, felicitant als organitzadors i encoratjar-los per continuar , els propers anys. També va donar diverses informacions sobre activitats de la gent gran i la predisposició de l’ajuntament de continuar col•laborant i subvencionant les activitats programades.\nVa anunciar també la continuïtat del programa “àpats a domicili” que beneficia a 14 persones del poble, amb una participació directe de l’ajuntament, tant en el pagament d’una part del cost, com en el repartiment a domicili.\nTambé continuarà el sistema de teleassistències. Un servei totalment gratuït i que és assumit per la diputació de Barcelona i l’ajuntament.\nI tot seguit , va anunciar la decisió de l’ajuntament de retre un reconeixement a dues persones del poble. La primera fou a la Carmeta, una dona de 87 anys que al llarg de més de 40 anys s’ha ocupat dels nens més petits del poble. Una activitat totalment privada, però que ha donat un magnífic servei a Borredà i era lògic fer-li un obsequi de record en el moment en que s’ha retirat.\nEl segon homenatjat va estar en Romualdo Freixa, un home polifacètic, gran col•laborador i participador de totes les activitats del poble, al llarg de tota la seva vida. Un home que ha estat el nostre forner, però que a banda de la seva activitat professional, n’ha tingut moltes d’altres totalment altruistes. Ha estat fundador de l’ADF Sobrepuny, ha participat en la elaboració de documents, llibres, articles, etc, relacionats amb Borredà o el seu entorn. Una persona que té un amplíssim coneixement de la història del nostre poble, i que va dedicar uns anys a l’ajuntament, en qualitat de primer tinent d’alcalde.\nEn definitiva una persona molt apreciada i valuosa pel poble, i que ara , una vegada jubilat ja formar part de la Junta de la Gent Gran.\nEn resum als dos homenatjats, l’ajuntament els va fer un obsequi perquè quedés constància d’aquest acte , per sempre més.\nAcabat el parlament , es va iniciar el ball, amb el mateix músic de l’any passat. Un animat ball que dona fe, de la bona harmonia i ganes de viure de tota la gent del poble. I prova d’aquesta vitalitat serà celebrada a finals de més, amb una festa a una dona del poble que farà els 100 anys. La primera centenària del poble. Els familiars i l’ajuntament li organitzarem una bona festa. Per molts anys a tots, i que la vida continuï amb la mateixa bona entesa i harmonia que hem tingut fins ara. Felicitats a tots els participants.


UMH - HISTÒRIES CLÍNIQUES, INFORME D'ALTA i FULLA DE PROBLEMES\nNosaltres: HISTÒRIES CLÍNIQUES, INFORME D'ALTA i FULLA DE PROBLEMES\nHISTÒRIES CLÍNIQUES, INFORME D'ALTA i FULLA DE PROBLEMES\nConèixer, valorar críticament i utilitzar les tecnologies i fonts d'informació clínica i biomèdica, per a obtenir, organitzar, interpretar i comunicar informació clínica, científica i sanitària.\nHistòries Clíniques. Les històries s'aportaren manuscrites (un mínim de 10 històries per rotació en la rotació de 6 setmanes). Completar, com a mínim: -Motiu de consulta -Anamnesi del problema objecte de consulta ingresse, --Interrogatori per òrgans i aparells (Anamnesis per òrgans i apartats) --Antecedents personals i familiars --Exploració física, que ha de ser COMPLETA, esmentant també la seua normalitat. Les històries NO HAN DE REFLECTIR el nom complet del pacient. Encara que l'aportació d'informes escrits dels evolutius diaris dels pacients és opcional, no s'ha d'entendre que el seguiment del malalt és de menor importància per a l'aprenentatge.


Vols conèixer el procés estratègic d’èxit de la Real Federación Española de Hockey?\nCom implementar plans d'igualtat en organitzacions esportives?\nCom aplicar plans estratègics? La col·laboració amb la Federació de Bàsquet de l'Aràbia Saudita\nCom saber si la instal·lació és viable? L'exemple de dos nous centres esportius a Xile\nQuina utilitat té el Segell de Qualitat per al sistema esportiu?\nQuins son els models de gestió de les instal·lacions esportives municipals? Revisió i evolució\nAquests son els ODS que afecten a les organitzacions esportives\nConeix el nostre equip ›\n+ de 270 projectes realitzats\n+ de 25 instal·lacions esportives\n+ de 75 organitzacions esportives\n+ de 5 institucions internacionals\nEl principi de bona governança per al...\nL’entorn empresarial actual es troba en constant canvi. La planificació estratègica de les diferents organitzacions esportives tendeix cada vegada més cap a una gestió activa, flexible, participativa i orientada al curt termini.\nRecursos per als professionals de l'esport


Setanta anys després de la seva creació, l'històric edifici del Pòsit tornarà a obrir les seves portes a Arenys aquest estiu. També ho farà el berenador Martínez i, els dos establiments permetran recuperar aquesta emblemàtica zona del Port d'Arenys, on s'instal·laran dos restaurants més.\nEl restaurant Pòsit tornarà a obrir per seguir oferint una cuina basada en el peix fresc, segons va publicar La Vanguardia la setmana passada. Però l'espai incorporarà nous estils de cuina, com l'italià pels seus propietaris, del restaurant Gio. L'edifici, però, haurà de ser reformat per adequar-se a la normativa que reclama la Generalitat.\nTambé obrirà un històric del port d'Arenys com és el berenador Martínez, que passarà a dir-se Can Dani dels Mariners per convertir-se en un nou espai de 300 metres quadrats i que comptarà amb una gran terrassa que s'ubicarà just al costat de la platja. L'edifici serà d'obra nova i està previst que també es posi en marxa aquest estiu amb una oferta de peix, fideuàs i arrossos.\nLa zona, tanmateix, també veurà com obren cinc nous establiments per dinamitzar un port d'Arenys de Mar que els darrers anys havia perdut l'atractiu que li havien donat aquestes propostes gastronòmiques. D'aquests cinc edificis, dos seran nous restaurants i tres es destinaran a altres activitats vinculades amb la nàutica. | Redacció.


Esports - El SantCu cedeix el lideratge a la Guineueta a falta d'una jornada per acabar la lliga\nEls vermell-i-negres perden 1 a 0 a camp barceloní amb un gol d'estratègia dels locals\nel 6/juny Joan Garcia Futbol PDF\nEl SantCu ha perdut (1-0) davant la Guineueta i cedeix el lideratge del subgrup B de Primera Catalana al conjunt barceloní a falta d'una jornada per acabar la competició. Una diana de Cristóbal León al minut 62 a la sortida d'un córner ha estat suficient per superar un equip vermell-i-negre que ha tingut opcions d'empatar el matx fins als darrers minuts. Els d'Oriol Alcázar necessiten guanyar la darrera jornada davant el Mataró i esperar una desfeta de la Guineueta al camp del Llefià.\nEls santcugatencs han sortit al terreny de joc amb la mentalitat que exigia el matx, però no han acabat de dominar el primer període davant la Guineueta, que ha sortit amb un punt més d'intensitat. El conjunt de Nou Barris, que arribava amb possibilitats d'aconseguir l'ascens matemàtic per a les fases de promoció a Tercera Divisió, s'ha apropat amb perill a la porteria del Sant Cugat als instants inicials. De fet, en el minut 4 els barcelonins han demanat un possible penal sobre Godbless, però el col·legiat del partit no ha presenciat cap mena de contacte.\nA partir d'aquest instant, el Sant Cugat ha reaccionat i ha encadenat possessions llargues i arribades a l'àrea contrària que, en més d'un instant, han posat l'ai al cor als barcelonins. La primera ocasió clara dels vermell-i-negres l'ha tingut Willber amb un xut lateral que s'ha estavellat al costat esquerre de la porteria de Yan Carlos. Abans d'arribar al descans, Arnau Benet ha disposat d'una altra ocasió clara a la sortida d'un córner, però el cop de cap del lateral vallesà ha sortit desviat. Tots dos conjunts han seguit comptant amb opcions per obrir el marcador, però s'ha arribat al descans amb empat en el lluminós.\nA la represa el Sant Cugat ha desplegat el seu joc i ha dominat la possessió de la pilota. La Guineueta no trobava la manera de generar perill ofensiu, però ha estat en el minut 62 de partit quan, gràcies a un bon cop de cap a la sortida d'un córner, Cristóbal ha obert la llauna a favor del conjunt barceloní. Malgrat aquestes jugades aïllades, els vermell-i-negres han tornat a portar l'ofensiva del partit i han cercat l'empat amb insistència. Una d'elles gràcies a una bona jugada individual de Ferran Roca.\nLa Guineueta, que afrontava el matx amb la necessitat de recuperar la diferència de gols, ha apujat l'aposta ofensiva i ha tingut una altra ocasió molt clara a la sortida d'un córner, que podria haver suposat la sentència definitiva. Ha estat a partir d'aquest instant quan el partit s'ha trencat i cap dels dos equips ha aconseguit gaudir de cap més opció clara de diana.\nEl tècnic, Oriol Alcázar, ha ressaltat la dificultat del matx i ha valorat "l'esforç de l'equip" tot i que les opcions de promocionar a Tercera Divisió s'han reduït.\nA la propera i darrera jornada el Sant Cugat Futbol Club rebrà la visita del Mataró, que ocupa la tercera plaça a la taula classificatòria. Per poder guanyar la lliga i, per tant, accedir a les fases de promoció d'ascens a Tercera Divisió, el conjunt santcugatenc necessita guanyar i que la Guineueta perdi al camp del Llefià.\nVeníem al Camp de la Guineueta amb molta il·lusió i sabíem que la seva afició animaria moltíssim. De fet, penso que han estat a punt de passar el límit de què és correcte. Els nois han sabut competir i jugar força bé. Per detalls s'ha complicat tot.\nImatge del matx entre el SantCu i el Mollet / Foto: Kevin Centeno


El Pi retrata el PP\nEl Pi retrata al PP\nEls símbols de Bauzá els assumeix ara tot el partit, també Biel Company, que vota amb la resta en contra de recuperar la Llei de normalització original\n3 min. Palma 03/11/2015 20:58\n651x366 La bancada del PP, mentre intervé el diputat Biel Company / ISAAC BUJ La bancada del PP, mentre intervé el diputat Biel Company / ISAAC BUJ\nLa jugada d'El Pi, duent abans que ningú al Parlament la Llei de normalització, mostra un MÉS distret, que es deixa prendre una bandera. Confirma la imatge d'un Pacte que s'adorm, que es perd per les bardisses i s'enreda en debats secundaris, mentre altres actuen amb pipella. Però, més enllà d'aquesta sensació, que alguns ja havien percebut pel comportament de l'esquerra en qüestions com la del relleu a IB3, allò que aconsegueix El Pi és retratar el PP.\n“Han de triar entre votar Bauzá o passar pàgina i entendre el missatge de les urnes”, ha dit als populars el defensor de la iniciativa, el diputat Pep Melià. El PP ho tenia fàcil si no s'hagués volgut banyar. Podia abstenir-se en la presa en consideració de la llei i guanyar temps per triar quan s'hagi d'aprovar. Però ha optat per triar de bon principi i, seguint la lògica de Melià, ha triat Bauzá. El Pi es frega les mans perquè entén que cada moviment en fals que fan els populars serveix per cedir-los terreny. El PP, quan es desperti, s'adonarà que si es mou cap a un costat cedeix terreny a El Pi, però si es mou cap a l'altre el cedeix a Ciutadans. Ja res és com abans de Bauzá.\nEl PP es voldria moure cap endavant i passar pàgina de Bauzá, però no pot. No pot perquè si ho fes ara es dividiria. Com a mal menor, opta per intentar donar una imatge d'unitat encara que el cost sigui assumir que no es mou i encara que es vegi que darrere aquesta aparença hi ha desunió. La decisió d'aquest dimarts, de votar en contra de l'admissió a tràmit de la Llei de normalització, té, a més, un precedent que ajuda a explicar-la. No s'entén sense tenir present que el PP fa només unes setmanes va optar per sortir del ple en la votació de la derogació de la Llei de símbols. Aquella decisió, que no va entendre ningú perquè no estava justificada, només va servir per sortir del pas i per no haver de mostrar el partit xapat.\nCom que no pot tornar a sortir del ple, el PP tria. I quan tria Bauzá provoca que s'identifiqui tot el partit amb la política lingüística de l'expresident. Els símbols de Bauzá els assumeix ara tot el PP. El vot en contra d'aquest dimarts deixa en no res les crítiques internes que s'han sentit contra la política lingüística de Bauzá. Paraules. A l'hora de votar, tots han votat igual per defensar la modificació de la Llei de normalització que va impulsar Bauzá. Biel Company, que sembla que aspira a presidir el PP balear i que s'havia mig desmarcat de la política lingüística de l'expresident, també ha votat en contra d'admetre a tràmit la proposta per retornar a la Llei de normalització original, que es va fer en temps de Gabriel Cañellas, un dels seus avaladors. Tanmateix, no són ni els símbols ni la llengua els que provoquen la divisió dins el PP. Més aviat és la lluita pel poder.


És professor titular jubilat de Ciència Política i de l'Administració i ha exercit la docència des del 1970 a la Universitat de Barcelona, la Universitat Autònoma de Barcelona, la Universitat Pompeu Fabra, The American College i The New School for Social Research. És autor de la primera tesi doctoral escrita en català des de la Guerra Civil, l’any 1974, amb el títol “El concepte de cultura política segons Almond: a la recerca de l’especificitat política dels pobles”.\nRibó ha ocupat diversos càrrecs dins de l'Institut Internacional de l'Ombudsman (IIO), del qual forma part des de l’any 2006. Va ser president de la Junta Directiva Europea en un primer mandat des de 2009 fins a 2012 i un segon mandat des de 2016 fins a maig de 2021 i alhora que director de la Junta Mundial.\nDes del seu càrrec com a síndic ha estat un dels fundadors de la IALC (International Association for Language Comissioners), primera Associació Internacional de Comissaris de Llengua, constituïda a Barcelona l’any 2014. També ha impulsat, juntament amb altres ombudsman, la Xarxa Europea d'Ombudsman del Sector Energètic (NEON), fundada formalment el gener de 2015 a Brussel·les.\nDes del 2001 és el president del Patronat de la Fundació Ulls del Món\nAdjunts/es: Laura Díez (2004-2010), Jordi Sánchez (2010-2015) i Jaume Saura (2015-actualitat)\nAdjunts/es per a la defensa dels drets dels infants i dels adolescents: Jaume Funes (2004-2006), Xavier Bonal (2006-2010) i M. Jesús Larios (2010-actualitat)


Berlusconi: els anys daurats (II) - Hemisfèria\nContinuació del perfil Berlusconi: el naixement d’un imperi (I)\nSom a l’any 1994, l’any en què Berlusconi dobla l’aposta i decideix postular-se com a candidat a primer ministre. Aquest moviment no es pot entendre sense conèixer el context en què ens trobem. Dos anys abans, en el 1992, s’havia produït la primera detenció en el marc del dispositiu judicial Mani Pulite. Procés també conegut com a Tangentopoli -de tangente, que en italià significa comissió-, en el qual es va revelar un inaudit i gairebé institucionalitzat sistema de corrupció, de finançament il·lícit dels partits i d’enriquiment personal d’importants figures polítiques del país. Les principals formacions polítiques s’ensorren i deixen orfe un espai que ha de ser reconfigurat. I Berlusconi hi veu la gran oportunitat. Segons alguns, l’empresari tenia tan sols la intenció d’escapar dels constants problemes judicials que el perseguien aconseguint la immunitat parlamentària reconeguda a l’article 68 de la Constitució italiana. Fos aquest o no el primer objectiu de la candidatura, el cert és que l’aventura política de Il Cavaliere va tenir un èxit espectacular i el que podia semblar una experiència puntual va acabar convertint-se en la consolidació de la figura política italiana més important i decisiva de les darreres dues dècades. És el que s’ha anomenat la berlusconització de la política.\nPRIMERA (I CURTA) EXPERIÈNCIA\nBerlusconi guanya les primeres eleccions, a les quals es presenta de forma aclaparadora amb quasi el 43% dels vots emesos. Per entendre l’èxit d’aquesta aposta política cal tenir en compte, entre d’altres qüestions, tres factors determinants. En primer lloc, la figura d’un empresari d’èxit, emmarcada dins del conegut relat d’un home fet a si mateix -un self-made man, com es coneix en anglès-, podia semblar la indicada per treure el país de la situació caòtica en què es trobava en un moment en què la confiança en la classe política era inexistent. D’altra banda, no cal oblidar el poder mediàtic que Berlusconi tenia a les seves mans en una època on la televisió, com expliquen Gianpietro Mazzoleni i Anna Sfardini en el llibre Politica Pop, va començar a ser un dels principals escenaris de campanya. La personalitat del candidat, extravertida, riallera i simpàtica -només cal veure la facilitat amb què explica acudits [veure vídeo]- connectava a la perfecció amb futurs votants. Finalment, les aliances teixides per configurar la seva candidatura, tot i que inverosímils i pràcticament irrealitzables, van resultar crucials a l’hora de la veritat. Dins del Pol de les Llibertats -com es va anomenar la candidatura-, s’hi trobaven el partit neofeixista Aliança Nacional (AN), amb el qual la formació de Berlusconi va concórrer a les regions del sud d’Itàlia, i la Lliga Nord (LN), amb qui Berlusconi va presentar-se al nord del país, partit que llavors defensava la plena sobirania del que van anomenar com a Padania. Es tractava per tant de dos partits -la AN i la LN- antagònics que es presentaven junts però no s’aliaven entre si. Un experiment polític que va servir per guanyar les eleccions però no per conformar un govern estable.\nEL PRIMER MINISTRE EXPLICANT UN ACUDIT PROTAGONITZAT PELS SEUS RIVALS POLÍTICS\nEs viuen sis mesos insostenibles, marcats pels procediments judicials que colpegen contínuament Fininvest -corporació en què Berlusconi havia renunciat quan va entrar en política a qualsevol tipus de càrrec però de la qual segueix tenint un important nombre d’accions-, les innumerables protestes i manifestacions sindicals en contra de les polítiques que es volen realitzar i la presentació per part de la Lliga Nord -un dels socis de govern- d’una moció de censura defensant que no s’està avançant cap a la major autonomia que el partit demanava per a les regions del nord. Mentrestant, el Consell d’Administració de la radiotelevisió pública italiana, la RAI, dimitia en bloc -denunciant que les mesures que s’estaven prenent buscaven afavorir Mediaset, empresa fundada per Berlusconi– i el mateix primer ministre rebia una citació judicial el dia en què presidia una reunió de la ONU a Nàpols per un presumpte i antic delicte de corrupció a un funcionari públic. Vista la situació i tot i que només ha passat mig any, Berlusconi es veu obligat a presentar la seva dimissió al president de la República del moment, Oscar Luigi Scalfaro. El mateix dia, curiosament, en què el seu germà Paolo és condemnat a set anys de presó -tot i que no hi acabaria entrant mai- i a pagar una important multa per un procés que naixia de la llavor de Tangentopoli. Causa per la qual poc després el primer ministre també seria processat.\nLa primera experiència de govern és un fracàs, però, lluny de representar el final de la vida política de Berlusconi, suposa el punt de partida d’una llarga trajectòria. El relleu com a primer ministre, un cop que Il Cavaliere ja havia dimitit, l’agafa Lamberto Dini, qui fins llavors era ministre d’Economia, en un moviment inaudit. El president de la República decideix nomenar un primer ministre de caire tècnic, que no s’havia presentat mai a unes eleccions, per conformar un govern tecnòcrata fins que se celebrin nous comicis. Aquest període dura gairebé un any fins que, a l’abril de 1996, Romano Prodi, representant del centre esquerre, guanya les eleccions. La fràgil coalició dels partits que donen suport al govern d’una o altra forma provoca que Prodi hagi de deixar pas a Massimo d’Alema i que aquest, posteriorment, deixi el seu lloc en favor de Giuliano Amato. En cinc anys, tres primers ministres. Els últims anys de la vida política italiana, així com l’èxit continuat de Berlusconi, no s’entenen sense tenir en consideració les constants disputes del centre esquerre italià.\nHem arribat al 2001 i Berlusconi vol tornar a ser primer ministre. Per aconseguir-ho forma una aliança molt semblant a la primera, és a dir, amb la presència de la Lliga Nord i Aliança Nacional, però amb la suma d’altres partits -entre els quals una petita força siciliana obertament feixista- i sota un altre nom: La Casa de les Llibertats. Un dels temes principals de la campanya electoral consisteix en assenyalar per part dels seus oponents el fort conflicte d’interessos amb el qual governaria Berlusconi, que en aquest moment és la persona més rica d’Itàlia i la vuitena d’Europa. La candidatura, tot i això, guanya les eleccions amb claredat, aconseguint la meitat del total de vots emesos i la majoria absoluta en les dues càmeres legislatives. Aquesta legislatura seria la segona de la República italiana que aconseguiria durar cinc anys i, per tant, esgotar els terminis previstos per la Constitució -la primera s’havia viscut cinquanta anys abans-. Això, però, no significa que fos una legislatura plàcida, ja que d’episodis curiosos se’n van viure uns quants.\nUN QUINQUENNI INSÒLIT\nEl segon mandat de Berlusconi s’aguanta sobre quatre potes molt inestables. La primera la representen els procediments judicials sobre el primer ministre que contínuament ocupen les portades dels diaris. La segona, lleis fetes pràcticament a mida per burlar la justícia i allargar els processos fins que aquests prescriguessin -fet que enfronta més d’un cop Berlusconi amb el Tribunal Constitucional i el president de la República, que a Itàlia té el poder de vetar projectes de llei i retornar-les a les càmeres legislatives-. En tercer lloc, una forta contestació social a les polítiques del govern -que es va traduir en fins a sis vagues generals- i, finalment, diverses anècdotes, més o menys afortunades, en l’àmbit nacional i internacional.\nDurant aquest període Berlusconi va veure com no només ell, sinó també els membres del seu cercle de confiança, es veien abocats a ser protagonistes habituals de les cròniques judicials. De cop van reaparèixer en escena els fantasmes de possibles relacions entre la Màfia i Il Cavaliere. Un dels seus principals col·laboradors, el senador Dell’Utri, va ser condemnat a nou anys de presó per un delicte de col·laboració externa amb associació mafiosa. Però el senador no va trepitjar la presó: van ser suficients un projecte de llei que reduïa els terminis de prescripció dels delictes de tipus econòmic i l’habilitat de la defensa per allargar els temps de la justícia.\nEn altres dues lleis es podria resumir la polèmica que va acompanyar el primer ministre durant el seu segon mandat. Amb la primera es considerava incompatible l’exercici del govern i tenir càrrecs administratius o honorífics en empreses, però no es feia cap referència al fet de ser titular de paquets accionarials d’aquestes. Berlusconi va seguir d’aquesta manera dominant de facto els seus negocis, ja que els principals càrrecs ja els havia atorgat a persones de la seva màxima confiança, entre els quals els seus fills. El primer ministre només va haver de renunciar a la presidència del club de futbol A.C. Milan, que tants èxits havia aconseguit durant els darrers anys, tot i que no se’n va allunyar mai del tot. La segona llei, també molt polèmica però de temàtica totalment diferent, va ser la llei Bossi-Fini. Berlusconi, després de declarar que “l’arribada massiva de clandestins ens farà marxar del nostre país”, va donar suport al text redactat pels líders de la Lliga Nord –Umberto Bossi– i l’Aliança Nacional –Gianfranco Fini-, que entre d’altres coses pena com a delicte ser migrant i trobar-se en territori en situació irregular -llei que, per cert, encara avui segueix vigent-.\nDe les situacions típicament berlusconianes, en canvi, se’n poden rescatar unes altres poques. Pels annals de la història queda aquell discurs en què Berlusconi va comentar al llavors eurodiputat socialista alemany Martin Schulz que seria la persona ideal per interpretar el paper de kapo en un llargmetratge sobre la segona guerra mundial que s’havia de rodar a Itàlia [veure vídeo]. O el dia en el qual el primer ministre va assegurar que Mussolini era un dictador benèvol, ja que “no matava els seus enemics, com feien els nazis i els comunistes”. Molts italians tampoc hauran oblidat com Berlusconi deia comprendre els evasors fiscals, fet que fins i tot era “moralment just” i es relacionava amb el “dret natural”.\nINTENSA DISCUSSIÓ ENTRE BERLUSCONI I SCHULZ AL PARLAMENT EUROPEU\nLa política internacional del segon govern Berlusconi també va patir algun revés. El violent assalt a l’escola Díaz i la mort de Carlo Giuliani per obra de la policia italiana a la manifestació antiglobalització celebrada a Gènova l’any 2001 durant la reunió del G8, les properes relacions entre el primer ministre i el seu homòleg rus, Vladimir Putin -amb qui avui l’uneix una estreta amistat-, i el suport d’Itàlia a la guerra d’Iraq, tot i que no va arribar als nivells del govern espanyol, van trobar-se entre els episodis més destacats de la seva acció política.\nEn última instancia, cal repassar alguns dels procediments judicials pels quals Berlusconi estava essent investigat mentre era primer ministre. Se’l va acusar, a ell i al seu cercle personal, de falsejar els comptes de Fininvest en el cas que es va conèixer com a All Iberian 2. Una llei del 2002, però, va fer que els delictes d’aquest tipus prescriguessin en quatre anys i no en set, podent-se allargar fins als quinze, com estava establert fins llavors. El cas va prescriure abans de la resolució final de la justícia. Pel cas SME, en canvi, en què Berlusconi era acusat d’un delicte de suborn a un jutge, el primer ministre va ser absolt per una banda i considerat culpable per l’altra, tot i que, com que el cas havia prescrit, l’acusat no va ser condemnat.\nTot i la intensitat d’aquest periode Il Cavaliere va aconseguir mantenir-se al cap del govern durant la legislatura completa, com ja s’ha comentat. No va aconseguir, però, guanyar de nou les eleccions del 2006, que van tornar a portar Romano Prodi al Palazzo Chighi. El democristià va liderar de nou una fràgil coalició de centre esquerre que només va durar dos anys. Berlusconi no s’ho va pensar dos cops, es va presentar a les eleccions i va tornar a a ser escollit primer ministre. Però d’això ja tindrem una altra oportunitat per parlar-ne.\nAquest article pertany a una sèrie sobre Berlusconi. Pots llegir la tercera part en aquest enllaç.\nMireia Quingles| octubre 23, 2015


The Monarch Bangalore Índia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nVeure tots els 2.189 allotjaments a Bangalore.\n#54 Brigade Road,, Bangalore Centre, Bangalore, Índia, 560001 - Excel·lent ubicació - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a The Monarch?\nMés informació sobre The Monarch\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, The Monarch es troba a la zona de Bangalore Centre de la ciutat de Bangalore. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Per opcions de turisme i atraccions locals, no es necessita anar enfora ja que l'hotel gaudeix proximitat a Brigade Road, Centre Comercial Garuda, Centre Comercial Bangalore Central.\nThe Monarch ofereix un servei impecable i compleix amb totes les exigències dels més experimentats viatgers. Aquest hotel ofereix nombroses instal.lacions en el lloc per satisfer el més exigent dels clients.\nEls clients poden triar d'entre 65 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. The Monarch és la vostra destinació si buscau allotjament de qualitat a Bangalore.\nComentaris d'Agoda (171)Comentaris de Booking.com (19)\nTots els tipus de viatgers (171)Viatger de Negocis (27)Parelles (69)Viatgers en solitari (32)Famílies amb infants petits (15)Famílies amb infants grans (14)Grups (14)\nMuy bien situado,limpio y el servicio muy correcto\nRecepción y hall,muy flojos para un hotel tan bien ubicado\nEl hotel me ha parecido correcto,las habitaciones limpias,ha mí me toco una que la casa de delante la tenía cerquísima,no veía ni el cielo.La situación,lo mejor,en pleno centro comercial.Resumiendo,un hotel para recomenrar si son estancias cortas,una noche o dos,creo que más noches hacen ver las carencias de este hotel.


Apartment Punat Krk Croàcia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nFrankopanska 77, Punat, Krk, Croàcia, 51521 - Veure al mapa\nMés informació sobre Apartment Punat\nTant si es tracta d'un viatge de plaer com si és de negocis, Apartment Punat és una elecció d'allotjament magnífica quan visiten Punat. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAprofiti's de la riquesa de serveis i avantatges d'aquest hotel de Punat. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix aparcament de cotxes, habitació familiar.\nLes instal.lacions de l'hotel han estat seleccionades amb cura per tal de satisfer el més alt grau de comfort i conveniència, amb aire condicionat, balcó/terrassa, aparell de televisió LCD/pantalla de plasma, nevera, forn microones a cada habitació. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Apartment Punat és una elecció inteligents per a viatgers a Punat, i ofereix una estada relaxant i sense molèsties.


Fluir o no fluir, aquesta és la qüestió\nEn el darrer article parlava de la facilitat o la dificultat d'entrar en la música, de deixar que flueixi sense esforç, i de com m'afecta això a l'hora de tocar. He rebut alguns mails i comentaris al facebook, tant públics com privats, al respecte d'aquest tema, i m'he animat a seguir escrivint sobre això. De fet, volia comentar un parell de bolos dels quals no vaig escriure en el seu moment, tot i que havia pensat a fer-ho.\nFa unes setmanes vam tocar amb Triángel (el trio de Ramón Ángel Rey) al Festival de Miranda de Ebro. L'endemà mateix tocàvem amb el mateix grup i el mateix repertori al Jamboree. I les sensacions van ser totalment diferents, fins i tot diria que oposades. Tot el que dissabte a Miranda era nervi, tensió, dificultat per tocar amb naturalitat, esforç per fer que les coses sonessin d'una determinada manera, diumenge al Jamboree es va convertir en sensació de llibertat, fluidesa, comunicació, flux d'idees noves,... Quina era la diferència? D'una banda potser podríem parlar del so i del local: el Jamboree és un local petit, toquem molt a prop, el so és més recollit; a Miranda el local era gran, el so era dispers, tocàvem més lluny entre nosaltres i del públic, depeníem més dels monitors,... Però el que jo crec que a mi em va influir més va ser el factor mental. A Miranda ens estaven esperant per escoltar el nostre projecte, era un Festival (encara que no fos un gran festival, aquesta paraula té les seves connotacions), el dia anterior havien tocat la Sílvia Pérez Cruz amb el Colina i l'Albert Sanz, un pianista a qui admiro profundament,... Al Jamboree, un diumenge, no hi havia gaire gent, part del públic era allà sense saber exactament amb què es trobaria,... Vaig tocar sense cap mena de pressió, bàsicament perquè jo mateix no me'n vaig posar.\nUna cosa semblant em va passar en el darrer bolo, a Sant Cugat, a trio amb el Matthew Simon i el Rai Ferrer. El repertori eren tot standards (excepte un blues amb pont del Matthew), el concert era al cafè de l'Auditori, el local era ple de gom a gom però l'ambient era distès. Vaig tocar molt a gust, em sentia comodíssim, les idees venien sense cap esforç.\nCrec que hi ha un parell de coses que m'afecten especialment. El públic i els músics amb qui toco. Sobre el públic, a vegades saber que hi ha algú en particular em fa sentir més segur o menys. Per exemple, si sé que entre el públic hi ha algun músic a qui admiro, això em fa estar massa pendent de què pensarà sobre el que toco i, és clar, m'afecta negativament. En canvi, si sé que hi ha algú que aprecia el que faig, em fa sentir més segur i toco millor o, com a mínim, més tranquil. De la mateixa manera, quan toco amb músics dels que considero "de debó" (els que toquen igual que caminen, parlen o respiren, els que segurament no tenen tantes cabòries i que fan música d'una manera natural) jo mateix em poso pressió al damunt. I, tot i que de vegades aconsegueixo superar aquesta pressió perquè tocar amb ells és molt més senzill, perquè ho fan tot fàcil, a vegades em supera aquest desig d'intentar tocar com penso (erròniament) que ho hauria de fer. I, segurament, aquí és on rau l'error, en intentar fer alguna cosa enlloc de fer el que ve d'una manera natural.\nSé que amb aquestes confessions algú pot pensar que estic posant al descobert les meves febleses. M'és igual, em sembla que la gent que em coneix em valora pel que sóc i per com sóc. I suposo que el que em té en consideració ho seguirà fent, i al que no li agrada tant el que faig no el faré canviar d'opinió per més que em justifiqui amb paraules. La música parla per sí sola. Si escric això és per ajudar-me a mi mateix a entendre'm i a trobar solucions a temes que em capfiquen. I si ho faig públic és perquè m'agrada enriquir-me i aprendre amb les aportacions i els comentaris que rebo, i també perquè potser això pot ajudar a algú altre.\nMarta Pugès (fisioterapeuta especialista en artistes i psicomotricista) ha dit…\nÉs molt interessant tot el que comentes. Deixa'm que et digui, però, que no són les teves febleses. El que expliques és la relació directa entre el cos i la ment i és una relació que tota persona humana té. Les emocions són necessitats com el menjar i el beure i no les podem escollir el que si que podem triar és què fem amb elles però per poder escollir primer necessites aprendre a escoltar-les.\nEl músic té una gran facilitat a escoltar el seu so i el que transmet (en general) però a vegades s'oblida que el cos es troba en unes altres emocions i el pot portar a un bloqueig que li dificulta expressar el què s'havia proposat o que fins i tot el pot portar a una lesió física.\nDes del meu punt de vista professional (fisioterapeuta especialista en artistes i psicomotricista) sempre he considerat que per facilitar la feina al músic cal que tingui un molt bon coneixement del seu cos (físic, emocional i social) perquè d'aquesta consicència en pugui treure un òptim rendiment igual que un esportista d'elit.\n28 de gener de 2012, a les 11:14\nGràcies pel teu comentari, Marta.\nCertament, mai he tingut prou cura del meu cos, no només a l'hora de tocar, sino en el dia a dia. Per exemple, sóc conscient que la meva postura a l'hora de seure no és la més adequada, però no només al piano, sinó també quan sec a taula per menjar o en qualsevol altra situació. El mateix em passa amb la meva postura al caminar, o amb les espatlles. De tant en tant m'adono que no les tinc relaxades, que estic fent força per mantenir-les en una determinada posició enlloc de dixar-les caure. En fi, que sóc un desastre, però em sembla que no hi puc fer gaire cosa més a aquestes alçades. Potser vaig errat, no ho sé.\nSigui com sigui, tens raó quan dius que les emocions no es poden escollir. El que m'agradaria és aprendre a controlar-les millor. Potser algun dia me'n surto. Gràcies un cop més per llegir i per interessar-te, fins aviat.\n28 de gener de 2012, a les 13:28\nDani comas ha dit…\nAra fa dotze anys llegia en una "postalcard" d'aquestes que et regalen que "La única barrera que existeix ets tu, només cal que aprenguis a saltar-la".\n28 de gener de 2012, a les 20:03\nMarta Pugès (fisioterapeuta especialista en artistes d'escena i Psicomotricista) ha dit…\nNo es mereixen Joan! Sempre és interessant intercanviar opinions!\nRespecte als teus nous comentaris deixa'm que et digui que per poder canviar alguna cosa primer se n'ha de ser conscient i pel què expliques ets més conscient de la teva postura que moltes altres persones al món! Així doncs penso que SI que pots fer moltes coses a aquestes alçades i t'animo a experimentar-les! Si vols Jo et puc ajudar!\nLa pregunta interessant, però, és...Com és una bona postura?\nEl que he descobert al llarg dels anys és que el problema més greu és el desconeixement de l'anatomia i la fisiologia del cos. Quan estudiava piano recordo que sempre s'em deia que la millor postura era la relaxada o distesa i ara com a professional de la salut que sóc et puc assegurar que aquesta visió de la postura és errònia i pot ser fins i tot nociva.\nSempre és interessant parlar d'aquest tema amb els músics.\nVull deixar-te un concepte clar: el TO MUSCULAR.\nEl to muscular és l'estat permanent de contracció d'un múscul. Pot ser més alt o més baix i varia en cada persona i segons el moment en què es troba. Només desapareix amb la mort de l'individu o amb la denervació local.\nEl To està íntimament relacionat amb les emocions. Així doncs una variació en el to muscular implica una variació en la postura. És aquest vincle el que ens ho posa tant difícil. Aleshores quina és la solució? El coneixement!\nCal tenir coneixement de qui sóc, com sóc, com estic, què vull fer,... és a dir cal conèixer's millor a un mateix (física, psíquica i socialment).\nTal com cita el Dani Comas "la única barrera que existeix ets tu, només cal que aprenguis a saltar-la". Deixa'm que hi afegeixi que només podràs saltar-la quan et coneguis a tu mateix i t'acceptis tal i com ets.\nLes emocions no es poden escollir ni controlar. Les emocions venen i l'únic que podem fer és escoltar-les, acceptar-les i donar-los una sortida.\n30 de gener de 2012, a les 0:07\nSé que la barrera sóc sovint jo mateix, estic en el camí d'aprendre a saltar-la, a veure si me'n surto. Gràcies pel teu comentari, Dani!\nI fa temps que intento conèixer-me millor a mi mateix, intueixo que és la manera de poder aconseguir fer el salt. En part, suposo que per això escric.\nGràcies un cop més a tots dos pel vostre interès.\n30 de gener de 2012, a les 9:02\nHola Joan, felicitats per la música i felicitats pel blog! felicitats i gràcies :)\nTot un plaer escoltar-te i llegir-te.\nÉs molt important això del que parles aquí, i penso que ho fas d'una manera molt natural i fluida :) a tots ens passa, ara mateix escribint em passa, sóc conscient de que t'escric i vull comunicar-me però no sé ben bé com... la forma... i la cosa que vull dir... saps? la diferència amb la música és que el moment present és compartit, la simultaneitat, l'acord...\nAixò que descrius tant bé no és un problema, és una realitat, un engranatge: l'hemisferi cerebral esquerre fa l'anàlisi i l'hemisferi dret la síntesi, són processos simultanis, no cal que eliminis el pensar el que hauries de fer, és necessari, i ja ho fas això de fer el que ve d'una manera natural, ets un gran músic!\n17 de juliol de 2012, a les 0:13\nGràcies pel teu comentari, visitant anònim. Però segueixo pensant que quant menys pensem millor, si més no a un cert nivell. Està bé tenir una idea clara del missatge que vols expressar, però no pots pensar en les lletres que formen cada paraula que vols dir. Aquesta és la sensació que odio quan estic tocant. Això pot ser útil i adequat quan escrius, però no quan parles. Crec que és un aprenentage, quan estudies està bé saber les notes que vols tocar, i treballar-ho, però a l'hora de la veritat el millor és deixar-se anar i esperar que el missatge surti amb fluidesa.\nSigui com sigui, agraeixo molt les teves opinions i les teves amables paraules, em fa feliç que t'agradi escoltar-me i llegir-me. Cada cop és menys habitual trobar comentaris al blog avui que amb Facebook tot és molt més immediat. Fins ben aviat.\n17 de juliol de 2012, a les 18:23


Reflexiona Barça | We Love Barça\nZona Blog / Jogo Blaugrana\nEl Barça ha fet molts fitxatges nefastos al llarg dels últims anys. Es poden solucionar? Com solucionar-ho?\nPogba? No siusplau\nEl Barça juga als jutjats\nBruno Nevado De Wilde\n13 Octubre, 2015 - 16:30\nDurant les últimes campanyes el Barça ha realitzat fitxatges que han sigut o polèmics, o desproporcionats que han portat rebombori a Can Barça i que han provocat acomiadaments, dimissions i fins i tot eleccions. Ja és hora de que el Barça fixi amb una mica de sensatesa, força i amb interès de present, però sobretot de futur.\nAquest és un repàs dels fitxatges més polèmics, que encara que alguns hagin produït bons resultats, es podrien haver evitat i realitzar un fitxatge més sensat i amb més rigor que hagués ofert millors resultats esportius. Els fitxatges polèmics per altres aspectes els deixarem de costat.\nJérémy Mathieu: Encara que va fer una bona primera temporada, es podria haver evitat un fitxatge de 20 milions d’euros per un jugador que aleshores tenia 30 anys i que no havia sobresortit en el Valencia. Un dels possibles recanvis a aquests jugador actualment podria ser Alberto Moreno.\nDouglas: Aquests ha sigut el fitxatge més nefast que ha realitzat el Barça des de la contractació de Txigrinski. Es un jugador que només ha jugat un parell de partits oficials (Divuitens de final contra l’Osca) en una temporada i poc més. Va costar 6 milions d’euros, i venia d’un club on no el volien per la seva falta de qualitat. Per una mica més es podria haver fitxat a Erik Durm.\nVermaelen: Encara que jo sigui un gran defensor d’aquest jugador, s’ha de veure com un error garrafal de Barça tenint en compte que el va fitxar amb 29 anys, amb una lesió crònica i per 16 milions d’euros. Donarà resultats, però quan? Actualment ja té una edat i encara que es recuperi i torni a ser el d’abans, no durarà massa temps. Un fitxatge que podria substituir a Vermaelen seria Aymen Abdennour.\nAmb això podem veure que el Barça ha de cercar més en el mercat i s’ho ha de pensar dos cops abans de fitxar, perquè desprès mira que passa...\nOperació: Sortida Inminent\nTOP 3: ALTERNATIVES A ALEIX VIDAL\nTOP 3 - JOVES PROMESES - PORTER


El Blog de Miguel Zaragoza: Ja tenim nou president de la Generalitat\nJa tenim nou president de la Generalitat\nEl nou president de la Generalitat ha promès a les 12.23 hores el càrrec i ha rebut de mans del president sortint, la medalla que l'acredita com a màxima autoritat de Catalunya.\nJosé Montilla substitueix en el càrrec a un altre socialista, Pasqual Maragall que a l’any 2003 va aconseguir la presidència encapçalant el govern catalanista i d’esquerres composat pels partits d’esquerres del nostre país PSC,ERC i iC-EUIA.\nSom moltes les esperances que els progressistes en dipositat en aquest Govern, confiem en la maduresa de tots els partits que composen l’Entesa i amb l’experiència adquirida als darrers tres anys perquè no es cometin alguns dels errors que van eclipsa la gran tasca de govern que va aconseguir l’anterior tripartit amb Pasqual Maragall.\nL’actual President José Montilla ja va deixa clar al debat d’investidura que les seves prioritats i les del seu Govern son les polítiques socials sense deixar de costat les infrastructures que el nostre territori necessita per al seu desenvolupament.\nCrec sincerament que aquest nou Govern serà molt positiu no només per Catalunya sino també per Molins de Rei.\nPublicado por Miguel Zaragoza en 0:48\nPremi alumnes del Castell Ciuró\nXarxa de Blocs socialistes de Molins de Rei


Què puc fer contra el canvi climàtic?\nBarcelona. Dilluns, 16 de desembre de 2019. 11:54\nActualitzat Dilluns, 16 de desembre de 2019. 12:23\nDiumenge va acabar la Cimera del Clima de l’ONU, la COP25. Un cop més s’ha evidenciat la dificultat dels governs de prendre decisions unànimes. És evident la desconnexió entre les agendes governamentals i els científics sobre la crisi climàtica, així com la necessitat urgent d’actuar. L’emergència climàtica és un fet i la majoria de la població reclama accions urgents contra l’escalfament.\nDavant d’aquesta situació, molts ciutadans es pregunten què poden fer contra el canvi climàtic. La resposta és un munt d’accions. Com a individus podem dur a terme petites accions que ajuden a frenar l’escalfament i tenir cura del medi ambient.\nÉs per això que en els tres mesos vinents ElNacional.cat us presentarà tot un paquet d’accions que us permetran reduir la vostra empremta ecològica. En la nostra vida quotidiana podem contribuir, activament, en la lluita contra l’escalfament del planeta. La llista d’accions és interminable. Es tracta de canviar els nostres hàbits en favor del planeta.\nAquí teniu algunes de les accions que podem dur a terme en la nostra vida quotidiana, que es basen en la regla de les R: redueix, recicla, reutilitza. Es tracta de reduir el consum de béns, per reduir la generació de residus, i reduir el consum d’energia, fent-ne un ús responsable.\n1. Redueix les emissions. Deixa l’ús del transport privat i opta per utilitzar mitjans de transport sostenibles com ara la bicicleta, el transport públic o els vehicles compartits. El vehicle elèctric és l’alternativa al transport basat en els combustibles fòssils.\n2. Estalvia energia. La utilització d’electrodomèstics d’alta eficiència energètica contribueix a l’estalvi d’energia, com també l’ús de leds o l’aïllament adequat de la llar. El control de la temperatura mitjançant la domòtica.\n3. Redueix el consum de béns. Un consum responsable i eficient comporta una reducció de la creació de residus, sobretot dels plàstics.\n4. Recicla. Utilitza els contenidors urbans, com també les deixalleries. Saps que pots estalviar més de 730 quilos de CO2 a l’any reciclant només les deixalles que produeixes a casa?\n5. Reutilitza. Cal donar una segona oportunitat a tot allò que no utilitzes. Els mercats de segona mà o l’ús compartit són una opció.\n6. Alimentació. Cal consumir productes de proximitat i de temporada. Evitar, tant com es pugui, consumir productes envasats, sobretot el plàstic. Redueix el consum de carn, ja que la ramaderia és un dels sectors més contaminants de l’atmosfera.\n7. Treball. El teletreball s’imposa com a model sostenible, ja que evita els desplaçaments, com també les videoconferències.\n8.Els boscos. Consumeix fusta amb segell sostenible i col·labora en el manteniment dels boscos evitant incendis forestals.\nAquestes són algunes de les moltes accions que pots dur a terme per lluitar contra el canvi climàtic. Cada diumenge ElNacional.cat et donarà aquests i més consells per poder contribuir a fer un planeta més net. És sens dubte el repte principal que té la nostra societat, i és al nostre abast.


Conquestes i colonitzacions de l'edat medieval i l'edat moderna: l'evolució dels regnes\nEn aquest curs es presenta una panoràmica de la història de conquestes i colonitzacions de l'edat medieval i l'edat moderna. Després de comentar la caiguda de Roma a la península Ibèrica, s'explicarà l'arribada dels vikings al Mediterrani i l'evolució dels regnes medievals de la corona catalanoaragonesa i el Regne de Castella i Lleó, algunes característiques de la societat de l'època i el trampolí que va projectar les societats ibèriques a Amèrica.\nA més, s'ha programat una sessió d'història d'Àfrica per donar a conèixer com es va construir el gran regne del Sahel. Tot seguint un ordre cronològic, s'explicaran algunes característiques del procés d'expansió de la monarquia hispànica sobre el nou món, i finalment s'explicaran altres conflictes importants, com ara la Guerra Civil Peruana o la Guerra de Successió espanyola.\nS'ha programat també una dinàmica de grup per conèixer el nivell de coneixements dels assistents sobre els diferents temes que es tractaran al llarg del curs.\n1. El pas dels vikings pel Mediterrani\n2. La corona de Castella i Lleó i la guerra dels Dos Peres\n3. La corona catalanoaragonesa: un regne mediterrani\n7. La societat indiana\n8. La conquesta de Quito i de la selva amazònica\nDavid Tella Ruiz, doctorand d'Història d'Amèrica a la Universitat de Barcelona.\nRicardo Piqueras Céspedes, professor d'Història d'Amèrica i degà de la Facultat de Geografia i Història de la Universitat de Barcelona.\nMarta Hidalgo Pérez, doctora en Història d'Amèrica per la Universitat de Barcelona.\nCeleste Muñoz Martínez, investigadora de la Universitat de Barcelona i membre del Grup d'Estudis de les Societats Africanes.


Pintat i Rossell discrepen sobre la constitucionalitat del canvi de la Llei de Seguretat Pública - Altaveu el diari digital d'Andorra\nPintat i Rossell discrepen sobre la constitucionalitat del canvi de la Llei de Seguretat Pública\nEl líder de Terceravia ha demanat suport, sense sort, per aconseguir els consellers necessaris per portar el text al Tribunal Constitucional\n23/12/2020 (17:29 CET)\nJosep Pintat durant el debat d'aquest dimecres. Terceravia\nEl Consell General ha aprovat la modificació de la Llei de Seguretat Pública i de Sanitat amb els vots en contra dels consellers de Terceravia. El seu president, Josep PIntat ha dit que hi ha indicis d'autoconstitucionalitat i ha demanat suports per arribar a la cinquena part de la cambra necessària per poder portar el text al Tribunal Constitucional. El ministre de Justícia i Interior, Josep Maria Rossell ha opinat que "les restriccions i limitacions es fan a través de la llei precisament per no vulnerar la Constitució".\nPintat ha afirmat que "amb aquest projecte es pretén desplegar mesures que només s’haurien de poder adoptar sota l’empara de la llei de l’estat d’alarma i emergència". S'ha preguntat si les mesures que s'han pres fins ara mancaven de la necessària cobertura legal. Creu que aquesta modificació, a més, vulnera l’autonomia dels comuns i es tracta d’una clara invasió de competències, estableix mesures coercitives que poden afectar la seva llibertat i integritat física o moral, genera més inseguretat jurídica i quedaria a la discrecionalitat del Govern i exempt del necessari control parlamentari. Rossell ha replicat tot assegurant que "confon la limitació de l'exercici amb la suspensió de drets, que no es pretén".\nHa destacat, en relació a la llei, que "no 'hauria tirat a la piscina sense aigua" per assenyalar que el text no vulnera la Constitució "Mai se m'hagués acudit presentar una llei que fos inconstitucional", ha especificat. El president del grup parlamentari demòcrata, Carles Enseñat, ha afegit que "la llei és perfectament constitucional" i ha argumentat el respecte als drets fonamentals i, per tant, a la Constitució del text.\nPel que fa a la petició del líder de Terceravia d'obtenir suports per portar la llei al Constitucional, la consellera de Liberals, Eva López ja ha anunciat que no el tindria per part de la seva formació. "Ens neguem absolutament a formar part d'una demanda d'inconstitucionalitat que posaria en dubte el criteri d'aquesta cambra i dels consellers que votaran a favor d'aquesta llei", ha subratllat. La consellera del PS, Judith Salazar ha reconegut, però, que "si un grup de la cambra està demanant analitzar la constitucionalitat de la modificació, això s'ha de tenir en compte".\nTampoc ha prosperat la defensa que ha fet Pintat de l'estat d'alarma ja que Eva López ha demanat que es tinguin en compte les conseqüències negatives de decretar-lo i Judith Salazar ha recordat que l'estat d'alarma preveu també limitacions de drets fonamentals i no només suspensions.\nEn l'explicació de la llei, Rossell ha exposat què la situació provocada per la pandèmia fa necessària per al govern una modificació legislativa per prendre mesures obligatòries sobre la mobilitat, o el dret de reunió per protegir la salut pública. Raül Farré, de Ciutadans Compromesos ha afirmat que el text "és útil i necessari" i ha criticat que "no s'hagi arribat a un consens unànime: és evident que no tots anem pel mateix camí".\nEl PS hi ha votat a favor destacant la introducció dels criteris de temporalitat i control parlamentari\nSílvia Ferrer de Liberals ha indicat que la modificació respecta els principis de legalitat i proporcionalitat i que l'agilitat és necessària en el context. Recorda que no inclou la vacunació tot i que "té totes les garanties". Salazar ha anunciat el vot favorable del PS destacant la introducció dels criteris de temporalitat i control parlamentari, de les recomanacions de la comissió de bioètica i la no obligatorietat de tractaments mèdics per donar garanties als ciutadans. Pintat, per la seva part, ha manifestat que "s'està disfressant una llei d'estat d'alarma i d'emergència amb una altra, res més, perquè el nom molesta". El text s'ha aprovat amb 23 vots a favor i els quatre de Terceravia. En acabar la darrera sessió de l'any, la Síndica general, Roser Suñé síndica general, Roser Suñé, ha demanat "que la generositat guiï les nostres actuacions", com va fer pel consell de Sant Tomàs, aquesta mateixa setmana.


X_LICENSE_NUMBER_ISSUE_X Nerja Espanya - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Nerja, Apartment Casa Sandra II Nerja és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nAmb una oferta de serveis hotelers superior i ampla gama d'entreteniment, Apartment Casa Sandra II Nerja és compromet a que la seva estada sigui el més còmoda possible. Els clients de l'hotel poden gaudir de aparcament de cotxes, instal.lacions de barbacoa.\nTotes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com piscina exterior que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Descobreixi una encantadora mescla de servei profesional i ampla gama de característiques a Apartment Casa Sandra II Nerja.\nCal que informeu el Sandra 01-1 de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació. Cal abonar l’import total de la reserva abans de l’arribada. Interhome t'enviarà una confirmació amb tota la informació del pagament. Un cop hagin rebut el pagament, t'enviaran un e-mail amb les dades de l’establiment, com ara l’adreça i el lloc on has de recollir les claus. En arribar, cal abonar un dipòsit de 200 EUR per si hi ha desperfectes. Aquest dipòsit es reemborsarà el dia de sortida en funció de l'estat de l'allotjament.


Restablerta la circulació de trens entre Arenys i Pineda | Ràdio Palafolls\nHome Societat Restablerta la circulació de trens entre Arenys i Pineda\nMarc Ferri , juliol 26, 2016\t / 519 0\nDesprés de gairebé tres hores amb talls en la circulació, a hores d’ara s’ha pogut restablir el servei a la xarxa viària catalana. Malgrat tot, hi segueixen havent afectacions que poden causar demores de fins a 30 minuts. Rodalies de Catalunya espera una recuperació progrssiva de la freqüència de pas.\nDes de les deu del matí no hi havia servei entre Arenys i Pineda, motiu pel qual s’ha habilitat un servei alternatiu per carretera.\nDe moment es desconeix la causa dels talls. Els responsables del servei han al·legat incidències que afecten les instal·lacions, però no han donat més detalls sobre l’origen o la tipologia d’incident.


RABAT, L'ÚLTIM MOHICÀ - Univers MotoGP by Damià Aguilar - Catalunya Ràdio\n06/10/2015: RABAT, L'ÚLTIM MOHICÀ\nCategoria: Pretemporada 2015\nUn got és un got i un plat és un plat, i Tito Rabat és Tito Rabat. Ahir es va operar de la fractura del radi esquerre en un hospital d'Almeria, després d'una caiguda entrenant-se. Se li va bloquejar una roda i va anar per terra, i pràcticament ha esgotat les seves opcions de continuar viu en la lluita per revalidar el títol de Moto2, si és que en tenia.\nRabat podria prendre-s'ho amb calma, recuperar-se una setmana a casa i després viatjar cap a Austràlia per reenganxar-se a la competició, però no; vola igualment al Japó, i amb la intenció de córrer! De moment li han recomanat que no marxi avui, que ho faci demà, i "sense presses". Quan sigui al circuit de Motegi, els metges el sotmetran a diverses proves per veure si està capacitat per córrer. En aquests casos, mai no saps si els metges imposen la seva condició o l'actitud dels pilots els estova.\nJo crec que és massa i tot; té un os fracturat i té un 0,00... d'opcions de revalidar el títol. Perdoneu, però algú ho havia de dir. Encara que ens astori que el Tito sigui com ells, com tots aquests pilots fets d'una altra pasta, que donarien la vida per no perdre's cap de les seves curses. Rabat, l'últim mohicà... fins que en vingui un altre que protagonitzi un altre episodi traumaticotraumatològic. Rabat correrà si els metges al Japó l’hi permeten. Un pilot és un pilot, una moto és una moto, un títol és un títol...\nJa sabíem que tard o d'hora Johann Zarco seria campió. A l'Aragó, el francès va notar la pressió i no va poder posar-se la corona. A Motegi, necessita tot just tres punts més que Rabat per ser-ho. Àlex Rins, tercer de la general, ja no l'atraparia ni guanyant-les totes d'aquí a final d'any. I si Rabat no rep l'OK per sortir a córrer, abans de començar la cursa, el pilot francès serà matemàticament campió del món de Moto2. Però l'últim mohicà Rabat té una raó per continuar corrent: la lluita pel subcampionat amb Àlex Rins. Un subcampionat és un subcampionat.\nQuartararo rebaixa encara més el rècord de Jerez\nSilverstone reasfalta i renova\nLes dades de la salvació?\nEl Doctor no vol revolts!\nKenny Roberts: "Serà Márquez contra Márquez"\nEl dorsal reversible\nEl Tro en el seu nirvana\nSanti Hernández: l'home que no veu les sortides


Temps extratextual | Wikiteka, apuntes, resúmenes, trabajos y exámenes de Secundaria, Bachiller, Universidad y Selectividad\nEscrito el 31 de Agosto de 2017 en catalán con un tamaño de 2,18 KB\nEls segles 14-15 1.Prosa religiosa i moral: conreada per frares que usen la literatura com a vehicle de predicació en temps de crisi. 2. Prosa Humanística: Reflecteix les noves actituds racionalistes provinents d'Itàlia. 3. Novel·la cavalleresca: Apareix al Segle XV, és filla dels romans francesos que van circular per Europa durant els segles 13 i 14.\nNarradors. 1. Narrador intern: Pot ser el protagonista i explicar la història en primera persona, o ser un testimoni. 2. Narrador extern o omniscent: No intervé en la història, es la veu narradora que explica els fets en tercera persona.\nTemps i espai. El temps esta relacionat amb el conecpte de narració i l'espai ho esta amb la descripció. .1.El temps en la narració es pot interpretar de dues maneres, pot ser temps historic, l'epoca en que succeeix l'acció o temps narratiu, que son hores dies o anys que dura l'acció. 2. Lespai, es el lloc on pasa l'acció, hi ha espais exteriors o oberts i espais interiors o tancats.\ntemps historic espais exteriors lespai espais interiors selga temps narratiu selges


El Barco | La Finestra Digital\n"El llegat dels ossos" de Dolores Redondo\nSeguint la lloable política de potenciar la ficció pròpia, Antena 3 ens presenta la nova sèrie de Globomedia: ‘El Barco’. Després de l’èxit aconseguit amb ‘Hispania’, Antena 3 recupera alguns del seus actors fetitxe en una aventura on intrigues catastròfiques conviuen amb d’altres de més amoroses.\nEl vaixell de 75 metres d’eslora al que es refereix el títol porta el nom de “Estrella Polar” i en ell viuen els últims supervivents (almenys que ells sàpiguen) d’un cataclisme de magnituds devastadores. La tripulació, composta majoritàriament per una colla de joves aprenents de navegació, haurà de fer front a les vicissituds d’una trama que navega entre el misteri, l’amor, un pèl de comèdia i molta aventura.\nDos són els principals reclams de “El Barco”, per una banda la magnitud de la producció i per l’altra la selecció del repartiment. I és que pel rodatge de “El Barco”, Globomedia compta amb dos platós de grans dimensions, un d’ells a alta mar (la segona goleta més gran d’Espanya) i l’altra a terra ferma, un gran decorat que reprodueix l’interior del vaixell dividit en quatre plantes, des de la sala de màquines fins el camarot del capità, la sala de joc, la cuina o el menjador.\nMario Casa encapçala un repartiment que es completa amb Blanca Suárez (El Internado), Juanjo Artero (El Comisario), Irene Montalá (El Internado), Luis Callejo (Suprecharly), Neus Sanz (Los hombres de Paco), Javier Hernández (El pacto) o Marina Salas (3 metros sobre el cielo). Noms alguns molt atractius per l’audiència més jova.\nRicardo Montero arriba a l’Estrella Polar viudo i amb dues filles. Com a Capità del vaixell fa gala d’una gran força exterior, que contrasten amb els seus complexos i carències interiors. Juanjo està molt segur al timó del vaixell però no ho està gens en el seu retrobat paper de pare. Ell serà la figura autoritària que necessita la tripulació per seguir el bon camí.\nJuanjo Artero dona vida a el Capità de l’Estrella Polar després de passar-se 10 temporades fent de “Charlie” a ‘El Comisario’.\nAinhoa és la filla del Capità. És guapa i llesta, però també ambiciosa i passional. Desprès de la mort de la seva mare s’ha encarregat de cuidar de la seva germana petita i de ser un punt de recolzament pel seu pare. Té les idees molt clares, però potser no tant en els temes amorosos.\nA Blanca Suárez la vam conèixer a ‘El Internado’ i ja l’hem pogut veure en pel·lícules com ‘Cobardes’, ‘El Cónsul de Sodoma’, ‘Fuga de cerebros’ o ‘Carne de Neón’. El seu nom sona també com a part del repartiment de la propera pel·lícula de Pedro Almodóvar, ‘La piel que habito’.\nUlises no arriba al vaixell com alumne sinó com a polissó amb l’objectiu de conèixer el seu pare, el primer oficial de l’Estrella Polar. Rebel i impulsiu, els seus coneixements sobre el mar seran de gran ajuda per la tripulació malgrat el seu geni, atractiu per uns, insuportable per altres.\nMario Casas, cada vegada més cepat, ja és un rostre conegut tant en cinema com en televisió, on l’hem vist a ‘Obsesión’, ‘SMS’ i ‘Los hombres de Paco’.\nEncarregada del laboratori científic del vaixell, Julia Wilson és llicenciada en Medicina i Biologia. Arriba a l’Estrella Polar amb més informació i secrets que cap altre tripulant. Sentimental, noble i fidel, no acaba de creure’s la situació en la que han acabat trobant-se.\nIrene Montalá es coneguda pel públic més jove pel seu paper a ‘El Internado’, però de fet compta amb una amplia carrera tant en teatre i cinema (‘La mujer del Anarquista’, ‘Tu vida en 65”’, “Una casa de locos”, “Fausto 5.0”,…) com en televisió (‘Herederos’, ‘Temps de silenci’, ‘Cuéntame’,…).\nRacista, masclista i d’aparença amargada, De La Cuadra és un home de gran experiència en el mar, capaç, segons les seves paraules, de saber en quin Mar es troba només tastant la seva aigua. No ha estat mai més de cinc mesos a terra i porta gairebé tota la seva vida al costat del Capità Montero, a qui dedica tota la seva atenció i lleialtat.\nLuis Callejo porta deu anys fent cinema (‘Princesas’, ‘La caja Kovak’, ‘Che: Guerrilla’, ‘La mujer del anarquista’, ‘El patio de mi cárcel’, ‘ Mal ajeno’,…). A televisió se’l coneix sobretot pes seu paper de Márquez a ‘Los hombres de Paco’.\nAmb tant atractiu com a falta d’escrúpols, Luis Gamboa deu el seu caràcter de ferro al seu passat militar. Conspirador i impulsiu resulta el personatge antagonista del Capità. Sempre enigmàtic, aviat crida l’atenció del cor d’Ainhoa.\nL’actor colombià Juan Pablo Shuk és tot un expert en telenovel·les. Aquí se’l coneix pricipalment pel seu paper a ‘Pasión de Gavilanes’.\nCriada entre mariners, la cuinera del vaixell sap com ficar-se la tripulació a la butxaca, excepte a De La Cuadra, ja que és l’única capaç de fer-li reprimendes. De gran instint maternal serà la gran protectora de Valeria i Burbuja.\nNeus Sanz arriba a ‘El Barco’ després de la seva experiència com a Rita a ‘Lo Hombres de Paco’. Neus Sanz va començar la seva carrera als 17 anys amb la companyia de teatre La Cubana, i a participat en els rodatges de ‘Volver’ i ‘Carlitos i el campo de los sueños’.\nAmb una mentalitat d’un nen de vuit anys degut a un accident que li va afectar al cervell, Burbuja és molt actiu i és ple d’inquietuds. De vegades fins i tot sembla el més llest del vaixell. Després de l’accident, Burbuja va canviar les seves funcions de mariner per les d’ajudant de cuina.\nIván Massagué és dels actors més prolífics i polifacètics de ‘El Barco’. A televisió l’hem vist a ‘El Grupo’, ‘El Comisario’, ‘Policias’, ‘Hospital Central’, ‘Periodistas’, ‘El cor de la ciutat’, ‘Siete Vidas’ o ‘La Familia Mata’. Al cinema potser l’haureu vist a ‘ Soldados de Salamina’ o ‘El laberinto del Fauno’, entre d’altres.\nAlumne de l’Estrella Polar, sembla que està poc dedicat als estudis i molt preocupar per fer-se un nom entre les noies del vaixell. Però el seu èxit és escàs, ja que xuleria de desprèn no deixa veure la seva tendresa de fons.\nPer a Javier Hernández, Piti suposa un dels seus paper més importants. Anteriorment havia participat en alguns episodis de ‘Fisica o química’, ‘Águila Roja’ i en la mini-sèrie “El Pacto”.\nVilma és treballadora, seriosa i desconfiada. El seu passat amorós ha tingut conseqüències inesperades i viu un moment de gran inseguretat. A l’Estrella Polar’ aprendrà a confiar de nou en la gent i qui sap si també en l’amor.\nA Marina Salas la coneixereu sobretot pel seu paper de Laura Fuster a ‘Mar de fons’, ell de Critina Martos a ‘Desaparecida’ o el de Silvia Latiegui de ‘Hay alguien ahí’.\nLa coixesa que pateix Ramiro no han pogut apartar-lo de perseguir els seus somnis. Formar part de l’Estrella Polar l’ha suposat una gran oportunitat d’aconseguir-los, però també l’ha obligat a separar-se de la noia del seu cor. El temps dirà si el distanciament farà trontollar els seus sentiments.\nAquest gallec de 27 anys diplomat en Pedagogia Teatral, deu la seva experiència en la interpretació principalment al teatre i diverses participacions en curtmetratges, i petits papers a sèries com ‘Eva y Colegas.com’ o ‘Aida’.\nEstela és l’alumna més tranquil·la i romàntica del vaixell. Ella serà l’encarregada de portar la calma a les situacions més extremes, però segurament també serà la que més haurà de patir.\nEstela suposa el primer paper per aquesta guapa model equatoriana de 23 anys.\nUn dels personatges més peculiars de la sèries. Cura i estudiant del vaixell. Ingenu en ambdues funcions.\nBernabé Fernández és l’encarregat de donar vida a Andrés Palomares. A Fernández també l’haureu vist a ‘Al salir de clase’, ‘Cosas de la vida’, ‘Aída’ o ‘El Internado’.\nValeria és la filla petita del Capità. Amb una imaginació extrema, ella ens donarà la mirada més innocent de la situació. Ràpidament es farà amiga de Burbuja, amb el que formarà un bon tàndem. Patricia Arbuces és la nena de 6 anys encarregada d’interpretar a Valeria.\nCrítica i públic\nTot i que la crítica de Ferran Monegal per El Periodico considerava ‘El Barco’ com “d’una qualitat més que ressaltable”, amb “diàlegs, moviments de càmera, tractament del color i llenguatge visual” com “ingredients que conformen una bona arquitectura”, elevant a Mario Casas a fitxatge fonamental i mostrant-se molt satisfet de la recreació de la catàstrofe, són molts els crítics que s’aparten d’aquesta opinió. En general, la crítica no ve amb massa bons ulls ni el nivell dels efectes, ni la construcció d’un guió on predomina el tòpic, ni l’actuació dels actors més joves.\nTot i així, el públic ha estat molt més receptius. De fet ‘El Barco’ s’ha convertit en la quantitativament millor estrena de ficció dels darrers dos anys, aconseguint un 23,4% de share i 4.769.000 espectadors. I el que crida més l’atenció és el seu target, ja que el 35% d’aquests espectadors estan en el grup d’edat de 13 a 24 anys, i un 28,4% de nens de 4 a 12 anys.\nAnunci del primer Twittersodi.\nSembla clar que els productors de ‘El Barco’ tenien ben clar quin era el target de la sèrie, i pensant en aquest han pres especial cura d’estar ben present a les xarxes socials. A hores d’ara, la sèrie ja compta amb més de 75.000 fans a Facebook, i anant encara més enllà ‘El Barco’ s’ha convertit en la primera sèrie nacional en comptar amb Twittersodis, una mena de spin off en els que cada dilluns i mitjançant tweets es complementa la trama de la sèrie televisiva amb subtrames en les que els protagonistes poden fins i tot interactuar amb els seguidors del Twitter. Els seguidors de ‘El Barco’ destaquen sobretot la simpatia que desprenen els seus personatges.\nDesprés de visionar els tres primers capítols de ‘El Barco’, un no acaba de treure’s del cap el cúmul de despropòsits que acumula. Les subtrames que ens planteja ‘El Barco’, més pròpies de una sèries juvenil de tarda, contrasten estrepitosament amb la trama general sobre el desastre. Els personatges, tan típics com tòpics, no desprenen la credibilitat que tant requereix la falta de nivell en els efectes.\nEscenes com les de Ramiro arriscant la vida per trobar cobertura en el mòbil per fer saber a la seva xicota quan se l’estima; o la del tancament accidental d’Ulises i Ainhoa en una càmera frigorífica donant-se calor amb la cara tota lila; o el descens subaquàtic d’Ulises i De La Cuadre en el que a penes fan altre cosa que treure bombolles de la boca, no fan altre cosa que rebaixar ell nivell d’una sèrie que per altra banda cal lloar pel seu intent de fer una ficció diferent. La llàstima és que de fet no ho sigui tant.\nNo obstant, el guió sí que acaba per resultar curiós, i seguits més per l’esperit tafaner que per la fascinació, resulta fàcil quedar-s’hi enganxat, esperant a veure de quina estúpida manera faran avançar els estúpids esdeveniments.\nPotser la bona feina de part del repartiment ajuda. Tampoc fan mal les gratuïtes escenes de les dutxes, on el cul del cura té més protagonisme que la fi del món.\n‘El Barco’ s’emet les nits de dilluns en Antena 3. També es poden veure a través de web d’Antena 3.\nCreadors: Daniel Écija, Álex Pina i Iván Escobar\nIntèrprets: Juanjo Artero, Irene Montalà, Mario Casas, Blanca Suárez, Luis Callejo, Neus Sanz, Iván Massagué, Juan Pablo Shuk, Javier Hernández, Marina Salas, Bernabé Fernández, David Seijó, Giselle Calderón, Patricia Arbues\nÁlex PinaAntena 3Bernabé FernándezBlanca SuárezDaniel ÉcijaDavid Molina EncinasDavid SeijóFernando González MolinaGiselle CalderónGlobodemiaIrene MontalàIván EscobarIván MassaguéJavier HernándezJuan Pablo ShukJuanjo ArteroLuis CallejoMarina SalasMario CasasNeus SanzPatricia Arbues


L’Ajuntament de Manacor impulsa la campanya Tenen gènere les juguetes? Dona-li dues voltes! amb l’objectiu de “fer reflexionar els infants, les famílies i tota la societat sobre la importància d’abandonar el sexisme i els estereotips de gènere a l’hora de comprar i regalar les juguetes aquest Nadal”, ha explicat la batlessa de Manacor, Catalina Riera. Aquesta “és una de les accions que s’emmarca en el marc del Pla d’Igualtat i des dels departaments d’Igualtat i d’Educació volem que tota la societat reflexioni sobre els rols de gènere i el sexisme que transmetem en fer determinats regals”, ha afegit la regidora de Polítiques Socials, Maria Isabel Bauzà.\nI és que “joc i les juguetes ajuden a formar la identitat personal, promouen les capacitats i habilitats que serviran a la vida adulta; per això triar bé o ajudar a triar és important si volem que els infants es desenvolupin en igualtat d’oportunitats”, ha explicat Marga Gelabert, la tècnica d’Igualtat de l’Ajuntament. Per fer que aquesta campanya arribi tant als infants com als adults “hem preparat una proposta didàctica que faran tots els escolars d’educació infantil i primària del municipi, pòsters que conviden a reflexionar i també hem inclòs en el programa de les festes de Nadal una pàgina amb recomanacions i reflexions per tal que les famílies trobin eines per regalar igualtat”, ha afegit la batlessa de Manacor.\nAixí, per exemple aquesta campanya anima tothom que faci regals a triar les juguetes sense pensar si són per a un nin o per a una nina. Perquè “decidir que hi ha jocs per a nines i jocs per a nins és sexisme; les juguetes no tenen gènere i els colors tampoc”, explica la campanya. En aquest sentit també s’anima a les famílies a mirar i comentar els anuncis de juguetes “perquè hem d’educar el sentit crític; és important que expliquem als infants que no hi ha colors, ni juguetes, ni comportaments propis de nins o de nines”. A més des de la campanya Tenen gènere les juguetes? Dona-li dues voltes! s’intenta fomentar que se cerquin llibres, jocs, videojocs i juguetes en què nines i nins, dones i homes, tenguin igual protagonisme i siguin referents positius. “Cal que prestem atenció als models i referents que tenen els nostres infants per rompre amb la normalització de les desigualtats”, conclou el full de recomanacions.\nPer part seva l’alumnat d’educació infantil i primària de tot el municipi treballarà en una carta als reis “que vol posar l’èmfasi en la importància que els nins i les nines puguin jugar en llibertat sense estar condicionats per colors o per estereotips de gènere”, ha explicat la tècnica d’educació, Maria Antònia Taberner. Així els alumnes i les alumnes hauran de demanar tres regals als reis: un personal, un per a la família i un per a la classe. “Volem fer reflexionar sobre allò que de manera conscient o inconscient vinculam amb homes i dones per poder arribar a la conclusió que físicament tothom és diferents i únic però tothom ha de tenir les mateixes oportunitats; per això nins i nines poden jugar al que volen i amb el que volen”, ha conclòs Taberner.


Una quarantena d'empresaris s’interessen pels Segments Estratègics Turístics | RadioIlla Notícies Formentera\nInici Actualitat Una quarantena d’empresaris s’interessen pels Segments Estratègics Turístics\nUna quarantena d’empresaris s’interessen pels Segments Estratègics Turístics\nAhir a les 11 h a la sala d’Actes del Consell de Formentera s’ha fet una jornada explicativa per introduir els segments estratègics turístics a Formentera. “L’objectiu de la trobada ha estat el de propiciar la col·laboració públic-privada per crear productes que facin més competitives les empreses de Formentera i ajudin a diversificar el producte”, segons ha explicat la consellera de Turisme, Alejandra Ferrer. Uns 40 representants del sector privat hi han assistit.\nA les illes hi ha vuit diferents Segments Estratègics Turístics, de gastronomia, cultura, turisme actiu, ecoturisme, turisme esportiu, salut (sanitari i benestar), luxe i MICE (Meetings. Incentives, Conferences and Exhibitions). Els presidents de cadascun dels SET han explicat als empresaris de Formentera les seves experiències i han convidat empresaris de Formentera a què s’adhereixen a aquesta iniciativa.\nFinançament públic per iniciatives privades\nPer part seva, el director gerent de l’Agència Estratègia Turística de les Illes Balears, Jaume Alzamora ha detallat que en vista a aquest 2019 es disposa de finançament propi per part de l’agència de turisme que ascendeix a 2.950.000 €. Aquests sous es destinaran a projectes de gestió, suport a l’oferta, millora del destí, comercialització, innovació i competitivitat.\nA més, hi ha una segona partida d’1.200.000 € d’un projecte de l’Impost de Turisme Sostenible. Amb aquests diners es crearan accions de generació de demanda, és a dir accions promocionals que es consensuaran amb els Consells Insulars.\nLes empreses de Formentera que hi participin en aquests segments estratègics tendran veu per decidir a on es destinen aquests recursos i podran fer propostes per millorar la competitivitat del seu sector i de l’illa, així com col·laborar en la confecció del programa d’activitats i esdeveniments turístics dels quals es farà promoció al llarg de l’any.