Per què El Maky és en castellà? – El Maky\nPosted on 8 abril 2010 by Maky\nDurant aquests dies em trobo fent recopilació del que han estat aquests 10 anys que porto administrant aquesta web, i m’han vingut al cap molts records i també qüestions, que aprofitant aquest aniversari voldria aclarir. Com és que aquesta web compagina tant l’idioma castellà com el català?. Al ser un projecte personal d’una persona bilingüe, era lògic que la web també ho sigués. Si veieu les versions anteriors, i sobretot en els primers anys d’existència El Maky, únicament era en castellà, i això com tot té una explicació.\nAl realitzar la web a l’any 2000, molt dels continguts que van servir de punt d’inici al projecte eren recopilacions d’informació que disposava en el meu ordinador i que m’interessaven. Per exemple, la categoria Humor, era una recopilació d’acudits, i aquestos els tenia bàsicament en castellà, la categoria Enginyeria Química es nutria pràcticament dels meus apunts universitaris, i per aquella època, ara desconec el que passa a la universitat, la majoria de professors no donaven la classes en català, per tant la informació que vaig pujar estava feta en castellà, i així podria anar esmentant una per una les categories que van veure la llum per aquella època.\nAra és molt freqüent troba webs realitzades amb la llengua catalana, però per aquella època no era tan habitual, i El Maky no era una excepció. Per sort les coses estan canviant, i es per això quan vaig crear la categoria de Bloc cap a l’any 2007, on anava recopilant comentaris de noticies del dia a dia, vaig triar el català com dominant en els primers articles. Em volia treure una miqueta l’espina de tants anys sense expressar-me en català, tot i que per mantindre l’audiència heretada dels anys anteriors, al principi dels articles sempre incloc l’enllaç a Google Translate per la gent que no domini aquesta llengua.\nDurant aquests 3 anys he anat compaginant els dos idiomes com he pogut. L’elecció de l’idioma del post que realitzo depèn de la font d’informació, tot i que intento mantindre com llengua més dominant, el castellà, suposo que per motius d’inèrcia de tots aquests anys, o simplement es que vaig estudiar l’EGB fa uns quants anys, on l’ensenyança en castellà era la principal, i per tant vaig adquirir un domini gramatical més ampli en aquesta llengua, sempre tenint en compte que sóc de ciències, i per tant el meu vocabulari no és el millor de mi.\nEn els darrers mesos potser us heu adonat compte que el català està desapareixent una mica de la web, les entrades en aquest idioma cada cop són més baixes, i això com tot, també té una explicació, i és molt simple. Els dos últims projectes que he iniciat en els darrers mesos fora de El Maky són íntegrament en català, per tan podria dir que ja em trec l’espina de practicar aquesta llengua, i ja no és tan necessari mesclar llengües dins d’aquest bloc, ja que sóc conscient que a vegades aquest fet pot despistar l’audiència.\nBlog castellano, català, elmaky, idioma, web\nEl poder de la cuchilla


Estàs solter/a i et costa lligar a Barcelona? En aquesta ciutat, conèixer gent nova i lligar és molt més senzill del que et penses. I si t’agrada molt sortir de marxa, no et preocupis, perquè en aquest article de ShBarcelona hem seleccionat, per a tu, les millors discoteques per lligar a Barcelona. Això sí, els miracles no existeixen, així que hauràs de treballar-t’ho una mica pel teu compte.\nDiscoteques ideals per a singles\nDiscoteques elegants per lligar\nEns recomanaries alguna altra discoteca de Barcelona on lligar sigui més fàcil?\nUna discoteca de Barcelona molt sonada i on lligar és ben fàcil és Luz de Gas, al carrer de Muntaner, 246. En aquest local podràs ballar fins que no puguis més amb clàssics que fan que et tornis boig, com per exemple: “We Will Rock You”, de Queen. Amb una mica d’entusiasme seràs capaç de lligar i triomfar la nit que hi vagis. En canvi, si que pel motiu que sigui, a Luz de Gas no et menges ni una rosca, sempre pots anar a Magic, en el Passeig Picasso, 40, un local ideal per lligar, fins i tot resulta més fàcil que a l’anterior. Aquí posen música de tot tipus, des de rock i indie, fins a les més famosetes perquè et moguis a gust. Això sí, el local és més petit i, per tant, la quantitat de gent per metre quadrat més gran. L’únic inconvenient d’aquesta discoteca és que moltes vegades es converteix en l’últim recurs per la gent que no ha pogut entrar a altres discoteques, com l’Apol·lo.\nContinuem el nostre rànquing de discoteques per lligar a Barcelona amb Heliogàbal, al carrer de Ramon i Cajal, 80, un bar musical amb un ambient més intel·lectual. L’estil musical sol ser indie i la pista està plena de gent disposada a lligar amb tu. Però com que tots tenim estils i gustos diferents, la discoteca Karma, a la Plaça Reial, 10, destaca perquè la freqüenten una combinació de gent de rotllo hippie i d’altres més rockers.; de manera que si t’agraden aquests mons, aquesta és la teva discoteca ideal per lligar a la Ciutat Comtal.\nArticle recomanat: Les millors discoteques de Barcelona.\nOpium, al Passeig Marítim, 34, és una de les discoteques per lligar a Barcelona més conegudes. El més recomanable per gaudir al 100% és anar-hi a l’hora de sopar, per poder estar-hi a dins una vegada que comenci la música; ja que, en cas contrari, hauràs de suportar grans cues. El millor que té aquesta disco és que compta amb una terrassa que mira al mar. Se t’ocorre un lloc millor per seduir a qui t’agrada? Acabem les nostres recomanacions amb Oshum, que trobaràs al carrer Marañón, 17. Es tracta d’un lloc molt elegant i avantguardista. Aquí la gent ve a ballar els caps de setmana, però gairebé d’etiqueta, ja que l’ambient és molt chick i has vestir de forma adequada.


La CGT veu la vaga com una “obligació moral” per evitar el desmantellament de la sanitat pública – CGTCatalunya\nInici > General > Notícies > La CGT veu la vaga com una “obligació moral” per evitar el desmantellament de la sanitat pública\nLa CGT veu la vaga com una “obligació moral” per evitar el desmantellament de la sanitat pública\nLa CGT va justificar ahir la vaga programada per a totes les institucions públiques i per als centres de l'Institut Català de la Salut (ICS) de cara al proper 18 de novembre com una ''obligació moral per evitar el desmantellament de la sanitat pública''. El representant sindical de la CGT a l'Hospital Joan XXIII de Tarragona, Agustí Aragonès, va dir que la decisió s'ha pres com a últim recurs davant la ''barbàrie'' que significa la contínua política de retallada del Govern en matèria de sanitat. ''No ens ha quedat més remei i ho fem per dignitat'', va explicar Aragonès que, al mateix temps, va admetre que encara no sap si la resta de sindicats també la secundaran.\nDavant aquesta incertesa, Agustí Aragonès, va manifestar que l'aturada ha de servir per demostrar que encara hi ha gent que vol seguir lluitant per canviar la situació actual. Així, la vaga començarà el 17 de novembre a les deu de la nit i s'allargarà fins el dia següent a la mateixa hora.\nDe cara l'any vinent, des del sindicat van assegurar que creuen que les retallades continuaran. Per aquesta raó, van lamentar que amb la congelació del sou des del 2008 i la retallades en salari del 5% d'enguany, el seu poder adquisitiu s'ha reduït en prop d'un 20%. A tall recordatori, Agustí Aragonès va detallar que des de l'inici del les retallades, l'Hospital Joan XXIII de Tarragona ha dut a terme prop de 300 operacions menys, s'han reduït en 128 els llits del centre sanitari i les llites d'espera han augment en els darrers mesos.\nDos dies abans, vaga de metges\nAgustí Aragonès es va mostrar ''respectuós'' davant la convocatòria de vaga del sindicat de metges programada per dos dies abans -el 15 i el 16 de novembre-. Tot i així, el representant de la CGT va dir que és evident que la falta d'unitat redueix l'impacte de la mobilització i que, fins hi tot, ''ens podem quedar sols i sense participació''.


"La feina més important d'un professor és fer que els estudiants estimin la música."\nEl mes de maig, el Departament de Pedagogia de l’Esmuc va invitar Max Tabell, professor de la Sibelius Academy, per impartir classes i conèixer el nostre centre a través del programa Erasmus d’intercanvi de professorat. Durant la seva estada, vam poder entrevistar-lo després de la seva presentació “Tots podem improvisar” al Seminari de Didàctica.\nPodries presentar-te per als estudiants i professorat de l’Esmuc?\nJo treballo a la Sibelius Academy, que és una institució d’ensenyament universitari de música situada a la capital finesa, Hèlsinki. Treballo al departament de Pedagogia de la Música, on formem el professorat de música de primària i secundària. Molts dels nostres estudiants també són docents a escoles de música. Vaig estudiar al Departament de Pedagogia de la Música quan era jove i després de dos anys em vaig passar al Departament de Jazz i em vaig graduar com a pianista de jazz.\nI què ensenyes a la Sibelius Academy?\nSóc al Departament de Pedagogia, pop jazz piano (música contemporània comercial: jazz, pop, blues), i ensenyo Teoria de la Música, Percepció Auditiva i Improvisació per a estudiants d’Interpretació de la Música Clàssica. Ara he vingut, a través del programa d’intercanvi de professorat, convidat pel Departament de Pedagogia. M’interessa molt observar l’educació musical d’instrument en grups, perquè nosaltres allà no en tenim tants com aquí a Catalunya, i vull veure com ho feu. He tingut l’oportunitat de visitar diverses escoles que treballen aquesta modalitat d’ensenyament. Vaig ser cap del departament de Pedagogia Musical durant set anys, així que també busco escoles on els nostres estudiants puguin venir a través del programa Erasmus.\nHas impartit una sessió al Seminari de Didàctica anomenada “Tots podem improvisar”. Em podries explicar què és la improvisació per a tu?\nSóc pianista de jazz i, per a mi, la improvisació és una part natural de la música. Penso que no existeix la música afroamericana sense improvisació. Porto alguns anys ensenyant improvisació a intèrprets de música clàssica i, quan vaig començar a fer-ho, vaig haver de desenvolupar una nova manera d’afrontar la improvisació, diferent dels mètodes que tenim a jazz. Va ser molt educatiu per a mi mateix.\nPodries descriure aquesta nova manera que comentes d’abordar l’ensenyament de la improvisació?\nUna cosa molt important que vaig descobrir és que molts dels intèrprets de música clàssica tenen por d’improvisar. No ho han fet mai, i fins i tot la paraula improvisació els fa molt respecte. Així doncs, faig molts exercicis i propostes perquè es relaxin, i jocs amb aquesta mateixa intenció: que arribin a tenir la sensació d’estar en un espai segur i puguin deixar enrere la por. No sé si és una cosa cultural, però almenys a Finlàndia aquest és un punt important. Necessito crear aquest espai en el qual se sentin prou segurs per abandonar la por i entenguin que tot el que facin serà acceptat.\nTu ensenyes la improvisació dins d’un estil musical?\nComencem sense harmonies, sense escales o tonalitats; només fent sorolls. Jo sóc músic de jazz i, per a mi, l’element rítmic és bàsic. Per això el ritme està sempre present quan improvisem. Fem molts exercicis rítmics. A més, penso que el ritme és un bon punt de partida per a tothom: començar a aprendre amb un ritme simple i després anar afegint a poc a poc altres elements com harmonies, escales i colors. De vegades faig que els estudiants improvisin sobre imatges o pel·lícules. I també faig improvisacions tonals. Em sembla important aprendre alguns elements bàsics de la música tonal: com funciona, com es pot improvisar des d’allí... Això és difícil per a molts músics. Fins i tot a alguns que han tocat música tonal tota la vida els costa molt haver d’improvisar.\nPer a tu, l’ensenyament de la improvisació és una eina per desenvolupar alguna altra cosa, o és un objectiu en si mateix?\nHi ha diferents objectius. Pot ser una eina per millorar la interpretació com a instrumentista, per exemple per als música de clàssica. A través de la improvisació els ajudo a ser millors músics; no millors improvisadors. Amb aquests exercicis i els recursos que treballem, després interpreten millor el repertori musical que toquen habitualment. Se'n poden sortir fàcilment en cas de cometre errors en el tema, i trobar noves aproximacions a la seva interpretació de Mozart o Bach, per exemple. Alguns estudiants, per descomptat, s’acaben interessant per la improvisació i es decanten per aquesta vessant. Aquest és també un altre objectiu, encara que no sigui el meu principal quan ensenyo a intèrprets de música clàssica. Per als pianistes de jazz, en canvi, sí que és una part important. Cal tenir en compte que els nostres estudiants exerciran com a professors, i necessiten aquesta eina per treballar amb els nens i nenes a les escoles.\nEl grup amb què vaig treballar a l’Esmuc ha estat un gran grup. De vegades noto que hi ha diferències entre els estudiants d’Interpretació i els de Pedagogia, i això ho veig a escoles de diversos països. Els de Pedagogia acostumen a tenir una ment més oberta a noves idees i reptes, més disponible. Hi ha molts motius perquè això sigui així. Un podria ser els mètodes d’aprenentatge de la música, que són diferents per als estudiants d’Interpretació de Música Clàssica i els de Pedagogia de la Música. Probablement ja hi hagi una mentalitat diferent quan decideixes estudiar una carrera o una altra.\nConsideres que un bon pedagog hauria de ser un excel·lent intperpret?\nÉs una pregunta complexa. És evident que un bon pedagog ha de saber i ha d’estudiar la música, però potser no és tan important que sigui expert en un instrument. Per exemple, a la Sibelius Academy s’estudien diversos estils musicals, músiques de diferents cultures i molts instruments per aprendre la música, però no necessàriament per aprendre l’instrument. Els nostres alumnes tenen un instrument de música clàssica i estudien tots els instruments del conjunt de jazz: bateria, guitarra, baix, teclat, cant. En aquest cas, es potencia la diversitat per aprendre allò bàsic de l’instrument i per aprendre música. Han de saber com tocar per ensenyar-ho als seus estudiants i oferir-los recursos. Però no crec que l’excel·lència de l’instrument sigui fonamental. Tampoc és res negatiu, sempre pot aportar alguna cosa, però per a ser un gran mestre no cal ser un gran intèrpret.\nI què cal, doncs, per ser un gran mestre?\nEl que cal és saber música, conèixer el sentit de la música, de quina manera ens afecta, quins sentiments pot fer aflorar. El més important per a un professor de música és fer que els estudiants estimin la música. Aquesta és la nostra feina.


Antonio David ha denunciat un col·laborador de 'Sálvame' | GTRES\nAntonio David Flores ha engegat una estratègia legal per a ensorrar els seus detractors\nper Daniel H. Marín 29/10/2021 17:15h\nAntonio David Flores fa molt de temps que rep atacs dels seus antics companys de 'Sálvame' i no està disposat a seguir tolerant certs atreviments.\nL'acusen d'haver agredit físicament i verbalment la seva exdona, Rocío Carrasco, però no n'han aportat cap prova. L'últim a seguir alimentant els rumors ha estat Kiko Hernández, que rebrà una demanda exemplar.\nL'excol·laborador pretén que els tertulians de Telecinco no informin tant a la lleugera de successos que no estan demostrats. Considera que està sent víctima d'una campanya de desprestigi que només busca exiliar-lo dels mitjans de comunicació. Tot i això, no es quedarà de braços plegats mentre el seu exèrcit d'enemics aconsegueix el seu propòsit.\nKiko Hernández ha acaparat l'atenció dels espectadors de 'Sálvame' amb una notícia que ha deixat en molt mal lloc Antonio David Flores. Assegura que l'exguàrdia civil li deia «puta» a Rocío Carrasco davant dels fills que tenen en comú. David i Rocío. Segons el mitjà digital 'Informalia', Kiko haurà de demostrar davant del jutge aquesta exclusiva tan perjudicial.\nKiko Hernández s'haurà de presentar als tribunals | GTRES\nAntonio David no vol parlar amb cap periodista perquè considera que ha de ser un jutge qui solucioni el conflicte. No està disposat a lluitar als platós de televisió, ja que és conscient que es troba en inferioritat de condicions. L'única opció que té és ser pacient i confiar en la destresa del seu advocat, Iván Hernández.\nAntonio David Flores perd la paciència\nEl malagueny s'ha reunit amb el seu entorn proper per a advertir-los del mal que li podrien fer determinades informacions. Han fet un pacte de silenci i tothom s'ha compromès a no parlar amb cap periodista. Tot i això, algú ha trencat les normes i ha filtrat que l'excol·laborador vol demandar Kiko Hernández.\nEl tertulià ha estat una temporada apartat de Telecinco perquè havia d'assimilar la mort de la seva amiga Begoña Sierra. Segons va explicar Carlota Corredera, estava fent teràpia per a recuperar el temperament que sempre l'ha caracteritzat. I tot just tornar al plató de 'Sálvame', va demostrar que el tractament havia funcionat i va donar una notícia explosiva.\nKiko assegura que Antonio David no parlava bé de Rociíto davant dels seus fills, David i Rocío. I aquestes declaracions han fet que l'exguàrdia civil hagi perdut la paciència i s'hagi posat en contacte amb l'advocat. Segons una font fiable, «demandarà Kiko, la productora i qui tingui la gosadia de dir aquestes barbaritats sense tenir cap prova».\nAntonio David Flores confia en la justícia | GTRES\nRocío Carrasco va aportar molts documents a La Fábrica de la Tele, la productora que hi ha darrere de 'Sálvame' i del polèmic documental. Aquests documents van servir per a convèncer els col·laboradors de Telecinco, però no han persuadit el gran públic. Hi ha molta gent que encara confia en l'exgendre de Rocío Jurado, ja que cap jutge ha declarat que sigui culpable.\nAntonio David està molt ben aconsellat\nLa protagonista de 'Rocío. Contar la verdad para seguir viva' acusa el pare dels seus fills de demanar ajuda a la justícia per causes absurdes. En un primer moment, la gent va confiar en ella, però el pas del temps ha demostrat que el testimoni que va donar té moltes incoherències. Antonio David, per la seva banda, confia que el declararan innocent, perquè ha guanyat una infinitat de judicis.\nKiko Hernández hauria d'estar preocupat, ja que l'ex de Rociíto ha elaborat una estratègia perfecta per a fer-li pagar el que ha fet. Fa quatre mesos que embruta la reputació del malagueny i encara no ha aportat cap argument que demostri que diu la veritat. El col·laborador haurà de donar explicacions davant del jutge, i en aquest terreny el demandant té més experiència que ell.\nÚltima hora Última hora Cor Última hora Violència Masclista Última hora Denúncia Última hora Maltractament Última hora Justícia Última hora Sálvame Última hora Telecinco Última hora Rocío Carrasco Última hora Kiko Hernández Última hora Rocío Flores Última hora Antonio David Flores


1a-sessio - verbascripta\nGLOSSARI I CREACIÓ D'UN BLOC. REDACCIÓ D'UN POST\nCaracterístiques i glossari dels blocs:\nObservem un bloc. De quines parts diferents consta:\nCapçalera amb títol, cos central amb les entrades o articles ordenats per cronologia inversa (el post més recent va a l’inici).\nCada article què indica? Títol, text amb suport audiovisual, data, autor, etiqueta (o categoria), enllaç als comentaris que s’hi poden deixar.\nLes etiquetes ajuden a organitzar el contingut del bloc per temes o categories. Convé crear-ne poques en obrir el bloc per tal que ens ajuden a classificar el tema de l’entrada.\nAl lateral (dret o esquerre) un calendari arxiva els contingut per data, hi ha un llistat de categories usades, un buscador intern i un blogroll o llista de blocs classificats i recomanats.\nEls blocs permeten afegir complements (o plugins): un rellotge, la previsió del temps, les últimes fotos personals o alienes apujades en alguna web, què diuen els nostres contactes en algun xat visible, quins són els darrers enllaços que hem establit... etc.\nPer dins, el bloc té un plafó de control molt intuïtiu on es controlen tots els elements del bloc: escriure i modificar les entrades, monitoritzar els comentaris que ens deixen, determinar les etiquetes i crear els enllaços de les diverses llistes de blocs que proposem, veure estadístiques, modificar el disseny de la plantilla, donar permissos a d’altres usuaris, afegir plugins o widgets.\na)Blogroll o llista de blogs: menú que es mostra a la portada del bloc en què apareix la llista d’enllaços que l’autor recomana i que destaquen per la relació que tenen amb la temàtica del bloc.\nb)Comentari: són el motor d’interactivitat entre l’autor i el lector i el que ajuda a crear coneixement i feed-back. Hi ha diferents graus de permís per comentar: des dels usuaris registrats fins als anònims.\nc)Enllaç permanent: cada article o entrada té una pàgina independent amb una direcció específica de manera que es pot enllaçar i recuperar només una entrada i no tot el bloc.\nd)Etiquetes i categories (tags): són els elements que faciliten l’organització i identificació dels continguts generals tant en el bloc com en tota la web.\ne)Plugin o widget: són complements que permeten ampliar les possibilitats de la plataforma: rellotges, mapes, comptadors de visites, petits xats, enquestes, diaporames, videos, seleccions musicals i sonores, etc.\nf)Post, article o entrada: el cos del contingut que forma el bloc.\ng)Retroenllaços (trackbacks): és la relació automàtica que es crea entre la referència que fem sobre un bloc que citem i aquest. Podem detectar quins blocs enllacen directament a un article publicat.\nh)RSS, feed o sindicació: a través d’aquests ens envien avisos quan un bloc que ens interessa actualitza la seua informació.\nBLOCS I WIKIS DE REFERÈNCIA\nLa Paraula Vola: Didàctica de la llengua amb les TIC. http://laparaulavola.blogspot.com\nSegon de Bat: E-Quadern per a l’expressió escrita de segon de batxillerat. http://segondebat.blogspot.com\nCurs Superior de Valencià: Bloc compartit per crear amb el llenguatge... aprenentatge. http://curs-superior.blogspot.com\nEl quadern gris de 3r. http://quaderngris.blogspot.com\nContes del món. http://contesdelmon.wikispaces.com\nDiccionari per a ociosos. http://diccionariperaociosos.wikispaces.com\nHistòries del senyor Keuner: http://senyorkeuner.wikispaces.com\nDiaris de segon: http://diarisdesegon.wikispaces.com\nEls llenguatges de Pao: http://llenguatgesdepao.wikispaces.com\nLectures de la tercera: http://lecturesdelatercera.wikispaces.com\nProcediment per a obrir un bloc, redactar una entrada i deixar un comentari en un dels nostres blocs:\nAneu a www.google.es\nPitgeu a dalt sobre "el meu compte".\nDalt, a la dreta, en “Proveu nous serveis” pitgeu baix del tot en “més”\nPitgeu ara en “Blogger”\nEn esta nova pàgina podeu seleccionar en primer lloc la llengua de google: español, català, english, français. Sempre la podeu canviar en qualsevol moment. Nosaltres seguirem les instruccions i el panell en català. Ara introduïu en “nom d’usuari” el vostre compte de correu de gmail i en contrasenya, la vostra contrasenya de gmail i pitgeu en “accedir”.\nEn la nova pàgina se’ns proposa seguir els passos de registrar-se, assignar un nom al bloc, i triar una plantilla. Ja apareix la nostra adreça de correu i el nom que li hem donat al correu. Ara hem de triar en “Mostreu nom” el nom de l’autor del bloc que volem mostrar públicament. Accepteu les condicions del servei i pitgeu en “continuar” (fletxa roja inferior dreta).\nPensem un títol “original” per al bloc i que gire al voltant del curset: Jugant amb blocs, el blocaire desesperat, la mare de tots els blocs, curs de blocs, etc. Ara poseu el mateix nom en la casella de “Direcció del bloc URL” amb totes les paraules juntes, com si d’un sol mot es tractara, i comproveu-ne la disponibilitat. Si us diu que “aquesta direcció de bloc està disponible, pitgeu en “continuar”. Si no, afegiu algun numeret més al nom del bloc i ja està. No deixeu d’anotar el nom de la URL que heu creat: nom del bloc amb els mots junts seguit de .blogspot.com, així no l’oblidareu. Doneu-li al profe esta informació per a enllaçar els vostres blocs en la web del curs.\nAra elegiu una de les dotze plantilles que us proposen. Sempre podreu canviar-les després per d’altres o inclús podreu fer-ne grans modificacions de colors, etc. Pitgeu, sobre un dels cercles de cada plantilla una vegada hàgeu triat –i vist preliminarment com queda- la plantilla definitiva.\n“El seu bloc s’ha creat”. Pitgeu sobre la fletxa “Comenceu a publicar”\nEn la nova pàgina s’ha obert directament l’editor de l’entrada o post. La pestanya activa és “Creació d’entrades” i el subapartat és crear. Però farem un recorregut per la configuració prèvia. Pitgeu en la pestanya “Configuració.\nApareix el títol, que podem canviar per un altre sempre que vulguem, però no és convenient quan es difonga el bloc. En descripció podem anotar el subtítol del bloc si volem, d’alguna manera explica la finalitat o funció, per exemple: Bitàcola del curs de blocs i wikis. La resta d’apartats no caldrà modificar-los. Pitgeu baix sobre “guardar configuració”.\nPitgeu ara en el subapartat “Format” (dins de la pestanya superior de “Configuració”). Ací podeu conformar al vostre gust la manera com apareix les dates o deixeu-les com estan, són vàlides. Sí que cal modificar l’apartat de “Zona Horària” a GMT+01-Madrid i l’idioma com voleu que aparega el bloc per dins i per fora, al públic. Fets els canvis, pitgeu en “guardar configuració”.\nAra pitgeu a dalt, al subapartat “Comentaris”. La configuració per defecte és vàlida. Però observeu estos apartats per si voleu canviar-los:\n-Persona que pot realitzar els comentaris\n-Vincles de retrocés (millor: “mostrar”)\n-Mostrar comentaris en una finestra emergent? (millor: “sí”)\n-Correu electrònic de notificació dels comentaris (introduïu la vostra adreça de correu habitual on rebre els comentaris que us facen als escrits del bloc).\nGuardeu ara la configuració. Apareix, com abans, “La configuració s’ha desat correctament”.\nPitgeu sobre el subapartat “Arxiu”. Per defecte, les dues qüestions que apareixen són les habituals. Guardeu configuració.\nPodem prescindir de l’apartat “Feed del lloc” ja que la configuració per defecte és l’habitual.\nEn “Correu electrònic” s’indica la possibilitat d’enviar automàticament a un màxim de deu adreces de correu els escrits que fem als blocs. I en la segona casella podem completar una nova adreça de correu dins del bloc per a publicar qualsevol entrada des d’un e-mail diferent. És a dir, no cal que entrem a publicar en el bloc els escrits amb foto. Ho podem fer des del nostre correu particular enviant-lo a l’adreça que completem. Però no cal usar ara aquest servei.\nPrescindim de “OpenID” i pitgem sobre “Permisos”. Aquest apartat permet que el bloc tinga fins a cent autors als quals se’ls convida a escriure articles o entrades (no els comentaris). No tindran possibilitat d’alterar res del bloc excepte els seus propis escrits. El creador del bloc és, a més, l’administrador. Però podem concedir a qualsevol autor convidat la potestat de ser també administrador. Pel que fa a l’apartat “Lectors del bloc”, entre les possibilitats oferides sempre se sol deixar, per defecte, que QUALSEVOL PUGA VEURE AQUEST BLOC”.\nPassem a la tercera pestanya, la de “Disseny”. Hi ha quatre apartats:\n-Fonts i colors\n-Edició de HTML\n-Seleccionar plantilla nova\nLa que s’utilitza fonamentalment és la primera: “Elements de la pàgina”. Ara l’explorarem.\n-En la capçalera, on esta el títol del vostre bloc, pitgeu en “Editar” i vegeu quines coses es poden fer: entre d’altres, afegir una foto o dibuix darrere del títol del bloc o substituint el mateix títol. Tanquem la finestra i passem al cos del bloc, on diu “Entrades del bloc”. Pitgeu en “Editar” i mireu quins canvis es poden fer opcionalment al voltant de la informació que acompanyarà cada escrit nostre. Tanqueu la finestra. Ara, fixeu-vos en la columna lateral (a dreta o esquerra, segons la plantilla triada).\nPitgeu sobre “Arxiu del bloc”, “Editar”. En títol, canvieu-lo a la llengua que vulgueu. Després, seleccioneu la manera com voleu que s’arxiven els escrits. De moment podeu deixar-los com estan. “Guardeu els canvis”.\nPitgeu ara en “Dades personals”, “Editar”. Canvieu la casella del Títol a la llengua que vulgueu. Per regla general apareix només el nom de l’autor del bloc, però podeu deixar-hi més informació personal de caràcter acadèmic en “Descripció” i la resta d’informació que vulgueu omplir. “Guardeu canvis”.\nPer acabar el repàs de la barra lateral, pitgeu sobre “Afegiu un element de pàgina”. Hi apareixen tots els “gadgets” que podem incloure en la barra lateral. Els més usats són: llista de vincles, imatge, html, etiquetes... Ara tanqueu la pàgina, o cancel·leu.\nPitgeu sobre el requadre taronja “GUARDAR”. Acabem de configurar de manera bàsica el bloc. Prescindirem avui de revisar els apartats de dalt “Fonts i colors”, “Edició de HTML” i “Seleccionar plantilla nova”. On sí que podeu trastejar és en “Fonts i colors” després que hàgeu redactat un escrit. Passem a fer-ho.\nREDACTAR LA PRIMERA ENTRADA DEL BLOC:\nEl tema de redacció de la primera entrada al bloc serà opcional:\n-Un comentari sobre la facilitat o dificultat d’obrir un bloc i els passos seguits.\n-Un comentari sobre un dels blocs visitats i els apartats / temes / categories, etc., que presenta. Un model de comentari el teniu en esta URL que podeu veure prement sobre ella:\nPitgeu sobre la pestanya superior esquerra “Creació d’entrades”.\nS’obri la finestra on posem el títol i redactem l’entrada. És millor que pitgem sobre la dreta a la pestanya “Redactar” (si no està activada). Es configura el marc com un simple full de word. Ja hi podem escriure. En acabar, podem pitjar sobre “vista prèvia” a veure el resultat i tornar arrere pitjant sobre “Hide preview” (Ocultar vista prèvia). Quan hàgem quedat satisfets de l’escrit, escriurem una etiqueta en “etiquetes de comentaris” que continga el tema general: ressenya, resum, opinió, etc. Finalment, pitgem sobre el requadre taronja “publicar missatge”. En la nova pàgina que diu “El missatge del bloc s’ha publicat correctament!” per veure’n el resultat final al bloc podem pitjar optativament en “Visualitza el bloc” o en “en una nova finestra”\nEn acabar, tanqueu la sessió (dalt a la dreta) i visiteu els altres blocs nostres per veure què hi ha escrit.\nAra deixeu un COMENTARI pitjant davall (en “comentaris”) d’algun post dels nostres blocs. Escriviu en la casella que s’obri “Deixeu els vostres comentaris”, introduïu les lletres que apareixen en “comprovació de paraules” i, on diu “escolliu una identitat” poseu en Nom d’usuari i en clau el vostre correu de gmail i el password . Finalment, pitgeu sobre “publiqueu el vostre comentari” i així resta publicat. No es pot esborrar, per això, podeu comprovar primer amb “vista prèvia” com està redactat.\nJa heu publicat i comentat un post. Ja coneixeu l’ús bàsic d’un bloc.\nCaracterístiques i glossari dels blocs\nProcediment per a obrir un bloc, redactar una entrada i deixar un comentari.\nRedactar la primera entrada del bloc\nDescarrega't aquesta pàgina en PDF pitjant ací.


Soriano sobre els ajuts a Spanair: "No són una subvenció, sinó una inversió"\nEl president de l'aerolínia ha criticat la seva principal rival, Ryanair, a qui ha acusat de "jugar al joc de la confusió", després que aquesta els retragués les ajudes del Govern i ha reconegut que estan estudiant assumir algunes de les rutes que la companyia irlandesa vol deixar de fer a Girona\nRedacció Barcelona 22/02/2011 10:14\n260x366 Ferran Soriano Ferran Soriano\nFerran Soriano ha defensat els crèdits concedits per la Generalitat a Spanair, l'aerolínia que presideix. En declaracions a Catalunya Ràdio, ha considerat que “no es tracta de subvencions o d'un ajut, sinó d'una inversió” per intentar convertir l'aeroport del Prat en un hub internacional. Soriano ha minimitzat la xifra de 10 milions d'euros rebuda, tot recordant que l'Estat espanyol va invertir 1.300 milions a Iberia, o Portugal 1.200 milions a TAP. Ha reforçat l'argument amb una comparativa sagnant: Barcelona té 23 interconnexions internacionals i París 165. “Tots dos competim pel World Mobile Congress”, ha explicat.\nSoriano també ha dedicat dures paraules a Ryanair, que va criticar Spanair precisament per aquest suport del Govern. “Juguen al joc de la confusió. És una idea horrorosa que cap companyia, sigui aquesta o Microsoft, faci xantatge amb aquestes coses. És un model transaccional: si pagues volen. Les administracions han de saber això”.\nEl president de Spanair ha reconegut que estan estudiant assumir algunes de les rutes que Ryanair vol deixar de fer a Girona. La resposta podria arribar les properes hores, tot i que ja ha avançat que “en cap cas” mantindrien rutes a aeroports secundaris europeus.


Fabricant i proveïdor de la plataforma de perforació hidràulica de superfície muntada sobre erugues separada SWMC-370-DTH de la Xina Shehwa\nEquip de perforació hidràulic de superfície muntada sobre erugues separada SWMC-370-DTH\nLa plataforma de perforació SWMC-370-DTH s’utilitza àmpliament en mines a cel obert, com ara ciment, metal·lúrgia, mines de carbó, pedreres, perforacions de forats de granada en projectes de construcció de ferrocarrils, carreteres, conservació d’aigua, energia hidràulica i defensa nacional.\nplataforma de perforació hidràulica de superfície muntada sobre erugues separada\nLa plataforma de perforació SWMC-370-DTH s’utilitza àmpliament en mines a cel obert, com ara ciment, metal·lúrgia, mines de carbó, pedreres, perforacions de forats de granada en projectes de construcció de ferrocarrils, carreteres, conservació d’aigua, energia hidràulica i defensa nacional. El seu rang de mida de forat d'obertura és de 90-178 mm, que es pot equipar amb diversos tipus de compressors d'aire per realitzar perforacions DTH a alta pressió.\n1. Capacitat de descàrrega\nEl cos del bastidor està dissenyat amb un dispositiu d’eix gravitatori, que redueix la resistència a la fricció durant la marxa, millora la fermesa de la connexió entre el cos i la via i fa que el xassís de la plataforma de perforació sigui durador i estable. En creuar el pendent, i l’escalada longitudinal pot arribar als 35 graus.\n2. Reductor rotatiu\nEl reductor de dents rectes té un augment de la temperatura baix, una elevada capacitat de càrrega i una llarga vida útil, que pot ajustar la velocitat de rotació segons la duresa de la roca. El capçal rotatiu està equipat amb motor hidràulic Eton per aconseguir les condicions de treball estables. Està equipat amb unió d'amortiment de reforç per reduir la força de reacció d'impacte dels forats de perforació per danyar el reductor rotatiu.\n3. Dispositiu d'eliminació de pols\nEl col·lector de pols adopta la tecnologia de neteja de pols per polvorització per impulsos, que té una forta capacitat de neteja de pols, alta eficiència d’eliminació de pols, baixa concentració d’emissions, baixa taxa de fuites d’aire, baix consum d’energia, un funcionament estable i fiable i protegeix la salut dels operadors. Amb un material filtrant d’alta qualitat, es garanteix l’eficiència d’eliminació de pols i la vida útil.\n● PRINCIPALS ESPECIFICACIONS\nDiàmetre del forat de perforació 90-178mm\nPressió d'aire treballant 1,7-2,5 MPa\nParell de gir 3280N.m\nVelocitat de gir 0-110 rpm\nForça d’elevació 20KN\nOscil·lació del marc lliscant 54 ° esquerre / 50 ° dret\nLlançament del marc lliscant 135 °\nOscil·lació de ploma de perforació Esquerra / dreta 45\nLlançament del boom de perforació horitzontal 22 ° / 65 °\nCapacitat de qualificació 35 °\nFabricant de motors YUCHAI Diesel, etc.\nPotència nominal 73,5 / 92 Kw\nDimensió 5750 * 2170 * 2300 mm\nPes 7200 kg\nAnterior: Equip de perforació hidràulic de superfície muntada sobre erugues separada SWMC-360-DTH\nPròxim: Plataforma de perforació pneumàtica SWMC-380-DTH\nMaquinària per a l'explotació de carbó\nMaquinària Minera Pesada\nMaquinària Minera Internacional\nEmpreses de maquinària per a mineria\nMaquinària minera sense rutes\nPlataforma de perforació pneumàtica SWMC-380-DTH\nSuperfície separada de cadenes SWMC-360-DTH ...\nSWMC-T45 Martell superior hidràulic de perforació superficial ...


Dimecres dins l'octava de Pasqua\nText de l'Evangeli (Lc 24,13-35): Aquell mateix diumenge, dos dels deixebles feien camí cap a un poble anomenat Emmaús, que es trobava a onze quilòmetres de Jerusalem, i conversaven entre ells de tot el que havia passat. Mentre conversaven i discutien, Jesús mateix se'ls va acostar i es posà a caminar amb ells, però els seus ulls eren incapaços de reconèixer-lo (...).\nMentrestant, s'acostaven al poble on anaven i Ell va fer com si seguís més enllà. Però ells van insistir amb força dient-li: «Queda't amb nosaltres, que es fa tard i el dia ja ha començat a declinar». I va entrar per quedar-se amb ells. Quan s'hagué posat amb ells a taula, prengué el pa, digué la benedicció, el partí i els el donava.\nLlavors se'ls obriren els ulls i el van reconèixer, però Ell desaparegué del seu davant (...). Llavors mateix es van aixecar de taula i se'n tornaren a Jerusalem. Allí van trobar reunits els Onze i els qui eren amb ells, que els van dir: «Realment el Senyor ha ressuscitat i s'ha aparegut a Simó!». També ells contaven el que havia passat pel camí i com l'havien reconegut quan partia el pa.\nAmb la resurrecció l'Escriptura s'ha desvetllat d'un mode nou\nAvui, partint d'allò inesperat, l'Escriptura s'ha desvetllat d'un nou mode. Òbviament, la nova lectura de les Escriptures solament podia començar després de la resurrecció, perquè únicament per ella Jesús quedà acreditat com enviat de Déu. Ara calia identificar ambdós esdeveniments —creu i resurrecció— en l'Escriptura, entendre'ls d'una nova manera i arribar així a la fe en Jesucrist com el Fill de Déu.\nPer als deixebles, la resurrecció era tan real com la creu. Es rendiren simplement davant la realitat: després de tant titubeig i astorament inicial, ja no podien oposar-se a ella. És realment Ell; viu i ens ha parlat, ha permès que el toquem, tot i que ja no pertany al món del que normalment és tangible.\n—La paradoxa era indescriptible: Ell era completament diferent, no un cadàver reanimat, sinó algú que vivia des de Déu d'un mode nou i per a sempre; i, al mateix temps, sens pertànyer ja al nostre món, era present de manera real, en la seva plena identitat.\nL'Eucaristia, aliment del Cristià\nAvui els deixebles no marxen separats, cadascú pel seu compte, sinó tots junts. I no parlen d'assumptes aliens, sinó del que s'havia esdevingut: la passió i la mort de Jesucrist. La comunió de companyonia es transfigura i es transforma en una comunió de record, que culminarà en una comunió d'hospitalitat, de "comensalitat" i, finalment, de captació interpersonal.\nEl que és impressionant del cas és que "Jesús company" de camí i "Jesús comensal" no és copsat en la seva darrera veritat fins que culmina en "Jesús Eucaristia", és a dir, fins que no es dóna a conèixer —i a menjar!— a Si mateix en "partir el pa".\n—Senyor Jesús, que continueu i continuareu fent en la vostra Església el gest de "partir el pa" fins a la fi dels temps, concediu-nos la gràcia de menjar-vos per a "ser-vos" i de "ser-vos" per a menjar-vos, alhora que "ser-nos" mútuament vertaders germans en la comunió d'amor. Amén.


Sal oceànica / Ocean salt, d’Eavan Boland : Salze Editorial\nInici Llibres Sal oceànica / Ocean salt, d’Eavan Boland\nPer primera vegada en català, la poeta més important d’Irlanda i una de les més celebrades avui dia a Europa.\n«Una de les poetes més fascinants i valentes de l’últim segle.» (Elain Feinstein, Poetry Review 96:3, tardor de 2006)\nquantitat de Sal oceànica / Ocean salt, d’Eavan Boland\nSKU: 9788409376810-1 Categoria: Llibres Etiquetes: Eavan Boland, llibre, poesia\nDrets i permisos\nRessenyes i ressò\nAmb selecció, traducció i introducció de Miquel Àngel Llauger, Salze Editorial presenta en edició bilingüe l’antologia Sal oceànica, una tria de més de seixanta a partir de l’obra completa d’Eavan Boland. En paraules de Llauger, Sal oceànica –títol manllevat d’uns versos del seu llibre Codi (2001)– recull tots els motius de la seva poètica, que gira al voltant de la recuperació de les històries dels segles de privació i de la veu de la gent anònima com a indestriables de la qüestió de la dona: «Perquè, si la història d’Irlanda és una història de derrota, les dones són les derrotades entre els derrotats […]. Als poemes d’aquesta antologia, el propòsit de recuperar la gent anònima i de donar veu als que no n’han tinguda és, en gran part, el mateix de donar veu a les dones».\n125 × 11 × 195 mm\nFavini Prisma Ivori 300 gr\nÒfset crema 100 gr\n© Eavan Boland Estate. Published by arrangement with Carcanet Press Ltd.\n© De la traducció i de la introducció: Miquel Àngel Llauger, 2022\n© De la present edició: Salze Editorial, 2022\n© De la fotografia d’Eavan Boland: Maura Hickey, 2011\nDirecció de la col·lecció: Marta Vilardaga i Josep Porcar\nDisseny i compaginació: vetavisual.com\nEdita: Salze Editorial\nThis book was published with the support of Literature Ireland.\nQualsevol forma de reproducció, distribució, comunicació pública o transformació d’aquesta obra només pot ser realitzada amb l’autorització dels seus titulars, si bé, excepcionalment, i sempre citant l’autoria i l’editorial, Salze permet al lector la difusió pública d’algun fragment de la traducció, en cap cas superior a sis versos.\nElain Feinstein: «Una de les poetes més fascinants i valentes de l’últim segle.» [Poetry Review 96:3, tardor de 2006]\nAlex Susanna: «Aquesta antologia d’Eavan Boland, traduïda per Miquel àngel Llauger a SalzeEditorial, em sembla una pura meravella: qui s’hi acosti no en sortirà igual. Poesia de la bona, on mite, història, llengua, irlandesitat i domesticitat es barregen i fan de cada poema una festa de la intel·ligència» [Twitter, 30/III/2022 – PDF]\nLa Veu dels llibres: «Eavan Boland, la poeta més important d’Irlanda, per primera vegada en català» [La Veu dels llibres, 4/V/2022 – PDF]


Sánchez i Torra acorden treballar en un ordre del dia de la taula de diàleg\nActualitzat 7/9/2020 20:00:57 +00:00 CET\nEl president del Govern central, Pedro Sánchez, ha telefonat aquest dilluns a la tarda al president de la Generalitat, Quim Torra, i han acordat que els seus gabinets treballin un ordre del dia per celebrar la propera reunió de la taula de negociació "que ha de tenir lloc a Barcelona", han explicat a Europa Press fonts de la Presidència del Govern català.\nDesprés que dijous el portaveu d'ERC al Congrés, Gabriel Rufián, anunciés un acord amb Sánchez per convocar aquesta taula --que els republicans preveien per a mitjan setembre--, Torra ha recordat a Sánchez "les cites judicials que ha d'afrontar els propers 17 i 23 de setembre" en el Tribunal Suprem sobre la seva inhabilitació.\nUNS 15 MINUTS DE CONVERSA\nEn la conversa, que ha tingut lloc cap a les 18.45 i ha durant entorn de 15 minuts, Sánchez ha plantejat a Torra que el seu equip proposi la data de la trobada, detallen a Europa Press les mateixes fonts.\nNo obstant això, Torra ha replicat que "la data de la taula és instrumental, ja que l'important és abordar l'arrel del conflicte", que el president ha insistit que està en el dret d'autodeterminació i l'amnistia als dirigents polítics empresonats per l'1-O.\nDurant la conversa, el president català també ha demanat a Sánchez que "concretés" una eventual aplicació d'un nou Estat Alarma en resposta a la pandèmia de Covid-19, que van abordar divendres en la Conferència de Presidents.\nTal com va fer en aquella trobada, Torra li ha reclamat una "solució ràpida" que habiliti les baixes laborals per als pares i mares de tots els nens que hagin de fer la quarentena.


GUY CLAXTON: "NO ES POT OBLIGAR A APRENDRE" ~ AMPA ESCOLA EL VINYET\nGUY CLAXTON: "NO ES POT OBLIGAR A APRENDRE"\n21.1.14 Guy Claxton, Inspiracions, Reflexió Educativa Sense comentaris\nDurant els últims 12 anys, Guy Claxton, co-director del Centre per a l'Aprenentatge del Món Real (CRL), Professor de les Ciències de l'Aprenentatge de la Universitat de Winchester, i autor de diversos llibres sobre el tema, ha estat treballant amb un nombre creixent de professors d'escola per descobrir alguns petits canvis en el mètode d'ensenyament per tal d'animar els estudiants a assumir més responsabilitats en el seu propi aprenentatge. Per exemple, els canvis subtils en el llenguatge que fem servir per parlar amb ells i d'ells poden tenir un poderós impacte en la manera com es veuen ells mateixos com a estudiants.\nNo es pot obligar a aprendre\nDiu Claxton que si els professors no saben en què consisteix l'aprenentatge, tenen les mateixes oportunitats d'afavorir-lo que d'obstaculitzar-lo. Ensenyar és doncs, una activitat subversiva on l'alumne és qui es subverteix (no el sistema).\n1. No es pot obligar a aprendre. L'aprenentatge i el desenvolupament es donen espontàniament, en tant que no es pot forçar sinó tan sols facilitar-lo.\n2. El que es necessita o es vol saber, s'aprèn abans. No s'aprèn res que no estigui relacionat amb la satisfacció d'una necessitat, desig o per evitar alguna amenaça. L'única motivació és la qualitat de la nostra supervivència.\n3. Quan les persones se senten amenaçades, deixen d'aprendre. El professor ha de diferenciar el desafiament de l'amenaça.\n4. El professor ha de reconèixer els senyals de l'alumne que se sent amenaçat. Quan un alumne no pot seguir, el que convé és una pausa. Un sermó no millorarà les coses.\n5. No es pot aprendre allò per al que no s'està preparat. El suggeriment seria la de tenir una idea intuïtiva del que s'anirà ensenyant i ajustar-ho a la resposta de l'alumne. L'interès de l'alumne indica clarament la seva preparació per aprendre l'ensenyament que se li està proporcionant.\n6. L'alumne pot cedir la seva responsabilitat al professor, però no pot relegar-se-la. El poder del professor és un poder prestat, circumstancial, mentre l'alumne vagi assolint l'autonomia. L'alumne té el dret i la responsabilitat de decidir el seu objectiu i el professor, si l'alumne ha decidit ser ensenyat, de triar el millor camí per a aconseguir-ho.\n7. Qualsevol cosa que s'ensenyi, el que s'ensenya és "la pròpia personalitat". L'alumne aprèn sobre si mateix i sobre el professor. Un professor, així, pot proporcionar un bon model per a l'alumne (encara que també pot no fer-ho). Si el professor no exemplifica les seves recomanacions, de poca utilitat serà tota prèdica que aquest fes.\n8. L'aprenentatge necessita el seu temps. Tot aprenentatge demana un temps per ser assimilat.\n9. L'ensenyament és part d'un context d'aprenentatge. L'essència de l'aprenentatge és la creació d'associacions entre les diverses parts de la teoria sobre el món que s'activen alhora consecutivament, el que s'aprèn, queda lligat al context en què s'ha après. Per tant, una de les tasques del professor és la de variar els trets no essencials del context d'aprenentatge perquè no dominin els continguts i es fixin els trets rellevants.\nLes necessitats del professor\nSi el professor no és comprensiu, difícilment podrà ajudar un alumne bloquejat. El professor ha de tenir la sensibilitat suficient com advertir fins on ha arribat l'alumne per entendre com guiar-lo a destí.\nUn docent que s'identifica amb l'alumne, acaba projectant els seus desitjos en ell, llavors la por al fracàs el pot paralitzar. És preferible desitjar l'èxit de l'alumne abans que necessitar-ho.\nEn alguns casos, el professor evita l'èxit de l'alumne simplement perquè necessita a qui ensenyar. I no es tracta d'una necessitat merament econòmica, pot ser una necessitat emocional.\nCom pot un professor servir d'ajuda, llavors? Pot actuar com un director, guiant un curs en particular, creant situacions o dissenyant seqüències d'experiències. O pot actuar com a entrenador, dirigint les conseqüències de l'acció per mitjà de la recompensa i el càstig.\nSuposant que l'alumne vulgui aprendre i el problema consisteixi en que el nou coneixement no s'integri, el professor podrà ajudar indicant-li altres tipus de ponts, a través dels quals establir connexió:\nPonts lògics: estratègies de deducció que vinculin els conceptes.\nPonts analògics: la metàfora, és a dir, establir una connexió entre un coneixement existent que tingui alguna característica comparable al nou coneixement.\nPersonal: dades de l'experiència personal, això és establir un vincle a través de la pròpia existència.\nLa pregunta és doncs si és millor l'aprenentatge per descobriment que l'aprenentatge per exposició. Probablement, la resposta sigui que tant se val mentre l'alumne pugui apropiar-se del coneixement.\nCal considerar que per a gran part dels nens, l'escola és un lloc idoni per a l'exploració social. Els amics, el grup, són motivació suficient per anar a l'escola en molts casos. Les relacions escolars són intenses i tenen una gran importància en les nostres vides. Però l'escola, és també el lloc per a aprendre, per a adquirir coneixement intel·lectual. El millor servei que un adult pot donar a un nen és el d'aprendre a aprendre, desenvolupar un conjunt d'estratègies útils per a potenciar el que s'ha après i desenvolupar una actitud d'aprenentatge en les diferents experiències de la vida.\nCLAXTON, G. (1987), "Ensenyar", a: G. Claxton Viure i aprendre, Aliança, Madrid, pàg. 213-239.


25-03-2018: CADET FEMENÍ vs CLUB HANDBOL VILAMAJOR ~ CLUB HANDBOL RIBES\n25-03-2018: CADET FEMENÍ vs CLUB HANDBOL VILAMAJOR\nCH RIBES 27 - 26 CLUB HANDBOL VILAMAJOR\nSegon partit del aquest cap setmana boig de handbol. Un partit en el que les ribetanes han rebut a l'equip de Vilamajor. Ha estat un partit d'infart!!\nAmbdòs equips amb un joc intents amb defenses fortes i amb molt bones jugades. Un partit molt igualat que s'ha reflectit en el marcador en les dues parts; però les nostres noies han sabut aprofitar algunes poques errades del equip contrincant i amb això han arribat a una victòria molt treballada.


Ramon Fernández 'Papolo': "Recordo amb tendresa viatjar a...\nRamon Fernández 'Papolo': "Recordo amb tendresa viatjar a Lahiguera en Vallesana"\nRamon Fernández 'Papolo', mecànic industrial nascut a Lahiguera\nVa ser un dels artífexs dels actes d’agermanament de Castellar amb Lahiguera (Jaén) el 2006. Va arribar a Castellar amb només quatre mesos, però sempre ha mantingut viu el record de la població andalusa\n· Et coneixen com ‘el Papolo’...\nEl Papolo sembla que va ser un besavi meu, era un motiu que li van posar. Al meu pare li deien el Monjo per una senzilla raó: la seva besàvia era monja, es va divorciar de Déu i després es va casar i va tenir fills. Al meu pare li deien Alfonso el Monjo i la meva mare era la Papola. Com que m’assemblava a la meva mare, em van posar el sobrenom de Papolo.\n· Vas néixer a Lahiguera però als quatre mesos ja vas venir a Castellar. Quan vas anar-hi?\nEm diuen que quan tenia quatre anys m’hi va portar la meva àvia paterna. La meva mare va tenir un avortament i llavors vaig estar tres mesos a Lahiguera. Cap als anys seixanta i escaig, La Vallesana va començar a fer viatges amb José Garrido a Lahiguera. O era per Setmana Santa o per vacances. Aleshores el meu pare es quedava a treballar a can Tolrà i la meva mare i el meu germà i jo marxàvem a Lahiguera i ens hi estàvem quinze dies.\n· Quins records et venen a la memòria d’aquells viatges?\nEls recordo amb molta tendresa i eren viatges molt emotius. Als anys seixanta i setanta quan arribaves allà, pensa que no hi havia cotxes i el fet d’aribar un cotxe o un autocar era una festa. Tot el retrobament de la gent era molt maco, la gent plorava d’alegria. Allà tot era jugar al camp i no feies gaire més cosa.\n· Aquí a Castellar, els carrers Ermot i Sant Sebastià sempre s’ha dit que són una petita reproducció de Lahiguera...\nA Castellar es pot dir que hi havia dues Lahiguera. Els primers de Lahiguera que van venir aquí va ser entre els anys 1948 i 1949. El meu pare tenia un cosí que vivia al carrer Bassetes i un tiet al carrer Sant Iscle. Li van dir de venir aquí. S’estava construint la fàbrica nova de la Tolrà. La gent treballava a la fàbrica o a la construcció i després anava a fangar horts. El meu pare anava i venia de Lahiguera i el 1956 vam dir de venir tots a Castellar. Vam estar uns mesos al carrer Sant Iscle i després el pare va trobar una casa al carrer Sèquia. A part del nucli antic, als carrers Doctor Vergés i Lleida hi havia molta gent de Lahiguera.\n· Va haver més gent de Lahiguera a Castellar que al propi poble?\nEt puc assegurar que cap als setanta érem gairebé 1.200 persones de Lahiguera i allà, a Jaén, n’éren uns 3.000. Quan vam venir, Castellar no tenia ni 4.000 habitants. El que passa és que també va venir molta gent de Granada i d’Almeria, sobretot.\n· Què hagués estat Castellar sense la gent de Lahiguera?\nÉs anecdòtic el que et diré ara. Però mira, el que és avui la llibreria La Centraleta era la centraleta de telèfons de Castellar. Estava sempre abarrotada. No hi havia telèfons, la meva mare no parlava català i m’enviava a mi que demanés conferència per parlar amb la seva mare a Lahiguera. Parlàvem amb la telefonista de Lahiguera i donaven cita a les 12.30 h perquè a les 12.15 tenien una conferència amb Granada. Com va venir tanta gent, el carrer Major estava ple de carnisseries per atendre tothom. Potser els nouvinguts vam aportar alguna cosa, molts dels que venien eren emprenedors o valents. El tema de bars i restauració es va revifar.\n· Sempre has fet gala d’aquest esperit d’ajudar els altres?\nDeu ser influència del meu pare i la meva iaia. Vivíem al carrer Sèquia, en una casa molt petita de dues habitacions. Però sempre hi havia gent, semblava la fonda del Pi. Era gent que venia a l’aventura, amb gana. El pare els deia que es quedessin quinze dies fins que trobessin alguna cosa. El matalàs mai estava fred, sempre hi havia algú. El pare del constructor Ribas també va ajudar molta gent. Al carrer Doctor Vergès cantonada amb Lleida va fer una casa molt gran i al soterrani sempre hi havia gent.\n· Com vas viure l’agermanament amb Lahiguera el 2006?\nEra com un deute tornar al poble d’origen. És emocionant perquè, a banda de tota la gent que va anar-hi, a Lahiguera va anar molta gent que no era del poble, gent d’entitats i particulars. Hi ha molta gent que no ha tornat des de l’agermanament i quan es fa gran li costa viatjar. Estaria disposat a donar un cop de mà perquè es fes un altre viatge.\nNo perdono la impuntualitat\nEl meu pare i la meva iaia\nQualsevol varietat d’arròs\nJoan Manuel Serrat i Carlos Cano\n‘Mientras dure la guerra’ d’Amenábar\n‘Aprender a vivir’ de José Antonio Marina\nAnar a Austràlia a veure el meu fill\nUn record de Lahiguera?\nL’agermanament del 2006


Pla Jove — Centre d'Estudis Locals d'Alaior\nPiscataway Centre d'Estudis Locals d'Alaior\nYou are here: Home / Estudis / Pla Jove\nbuy neurontin online without dr approval La idea de realitzar un Pla Jove va sorgir per complementar el Pla Jove d’àmbit autonòmic del Govern de les Illes Balears de 1999, que requeria la implicació de les administracions locals per portar a terme la majoria de les actuacions. Per aquest motiu, era un bon moment per realitzar-ne un a nivell local que orientés una acció comunitària coherent als reptes presents i futurs que ens plantejava la realitat dels joves d’Alaior entre 14 i 30 anys.\nPer a l’elaboració del pla era imprescindible tenir un coneixement de la realitat de la joventut. Abans del 2004 tan sols es disposava d’estudis sobre temes específics i només Ciutadella en disposava d’un de global. Per suplir la falta de coneixement, es va fer un estudi entre els anys 2001 i 2002 de les tendències actuals i futures dels joves d’Alaior. L’objectiu era identificar les seves necessitats socials, educatives, econòmiques i polítiques, que contribuís a la realització d’un Pla Jove de la manera més ben fonamentada possible.\nAl llarg de tot aquest procés, coordinat per la sociòloga Antònia Florit, cal ressaltar alguns esdeveniments significatius duts a terme en el marc del projecte. Per una banda, es va realitzar una enquesta representativa de la població jove amb la col·laboració de voluntaris i dela Creu Roja Joventut. Complementàriament, es feren una trentena d’entrevistes a diversos professionals i responsables d’entitats dels diferents àmbits socioeducatius dels joves.\nPer altra banda, es van organitzar dues jornades de participació ciutadana i de debat. Una primera va tenir lloc al mes de febrer del 2002, en la qual es discutiren les necessitats dels joves. Hi participaren representants d’aquest col·lectiu, de l’associacionisme, de les mares i els pares, del món empresarial i dels agents socials. Una segona va tenir lloc al mes de gener del 2003 per tractar el Pla Local per a la joventut. Es van realitzar xerrades a càrrec de professionals de l’àmbit de la joventut, i una posterior sessió de debat i contrast de les propostes amb la ciutadania.\nL’estudi i el Pla Jove va comportar un millor coneixement de la realitat del jovent d’Alaior i l’elaboració d’un conjunt de mesures per atendre les seves necessitats presents i futures. És satisfactori veure com algunes de les propostes del pla s’han materialitzat: el Consell Municipal de la Joventut, el sistema d’aval de lloguers, la promoció d’habitatges de protecció oficial, l’ampliació d’equipaments esportius, programes per afavorir la integració social (com el programa ALTER) i la creació del casal de joves Es Bot. Tot plegat, un exercici necessari en una societat canviant com la nostra que afecta especialment els joves, tant des del punt de vista de les necessitats com dels valors.


Marc Pastor. Tres ànimes en un sol cos | Anna Carreras i Aubets\nMarc Pastor. Tres ànimes en un sol cos\nLlegir Marc Pastor (Barcelona, 1977) sol ser un plaer dels grossos. Criminòleg de professió, Pastor treballa a la policia científica dels Mossos d’Esquadra. Va deubtar amb Montecristo (2007), una novel·la on es combatia el nazisme; l’aventura va seguir amb La mala dona, creant un dels personatges femenins més inquietants i rodons del segle: la Vampira de Barcelona. Més endavant, a L’any de la plaga, ens va envair els cervells amb ultracossos i a Bioko va experimentar amb els viatges temporals a l’illa de Fernandoo Poo, una presó per a presos polítics. Fa dos anys, gràcies a Farishta, la seva novel·la més íntima, vam aprendre de la Polinèsia francesa i dels límits del sacrifici de la paternitat. Fugint de l’avorriment, Marc Pastor toca totes les tecles. Ara, amb Els àngels em miren (Amsterdam), torna a la novel·la negra situada en una Barcelona actual en què la DUI hauria tingut èxit però el resultat no ha estat la república ideal somniada.\nFarishta era un thriller protagonitzat per una jove d’origen afganès de divuit anys adoptada per un general rus. A Els àngels em miren, el capitost és Abraham Corvo, un mulat d’ascendència guineana que juga amb les paraules com si fos poeta. És germanastre d’Irene Corvo i Víctor Negro, personatges de L’any de la plaga. Ell ha de resoldre el cas de dues noies joves localitzades mortes en un pis okupa, al barri de Sant Andreu de Barcelona, en el que sembla un assassinat ritual laberíntic. En aquesta ocasió, el context polític exterior és convuls, s’acaba de proclamar la República catalana (com passa, també, al flamant premi Sant Jordi d’enguany, Digues un desig, de Jordi Cabré) i el cos dels Mossos necessita recuperar el prestigi perdut. L’estil de Marc Pastor es distingeix per no clavar la mirada només sobre la trama base, sinó subratllant la visió del que passa al voltant. Per això les seves novel·les no són només negres o només fantàstiques o només thrillers. Són universos polièdrics amb molt d’ofici al darrere. I aquest, en concret, és el seu millor trencaclosques, tant en extensió com en capes de significat, de lectura i de llenguatge. Humà, autobiogràfic a estones, terapèutic, creatiu i superlatiu a nivell europeu. Som dins un videojoc.\nEls àngels em miren comença i acaba amb una inspecció ocular i un aixecament, i s’estructura a partir de les quatre úniques setmanes que dura la investigació d’Abraham Corvo i Triana Santos, d’homicidis. A la primera setmana, i a còpia de diàlegs, coneixem els personatges i llegim detalladament el protocol del desplegament de les forces de seguretat encarregades del crim de les noies (Homicidis, la Científica, sotsinspectors, caporals, sotscaps, sergents, inspecció ocular, recollida de proves, autòpsies…), un treball en equip i sense torns. La primera conclusió falsa: suïcidi. Falta sang, a totes dues els han tallat la punta de la llengua i els han tatuat unes ales negres esteses “amb la tinta encara brillant”. El que m’agrada de la literatura de Marc Pastor―més enllà del seu estil, de la capacitat per recrear tota mena de registres lingüístics i de no encasellar-se a cap gènere, dels universos polidetallats que crea com si fes orfebreria, dels personatges que graviten entre el lumpen i l’aparença de normalitat, del seu sentit de l’humor tragicòmic i molt anglès, del terror fantàstic que l’ha convertit en un dels grans d’aquest país― és la seva destresa a l‘hora de passar pel sedàs literari els detalls d’ofici que coneix de primera mà i que planta al text amb un hiperrealisme fascinant: “No seria el primer cop que la filmació d’un homicidi no es pot passar a judici perquè algú s’ha dedicat a fer bromes sobre la manicura del cadàver”, “El jutge esternuda i escampa ADN per tot arreu”, “Segle XXI, l’edat daurada de la informació, les xarxes socials i les connexions instantànies arreu del planeta. I aquí encara treballem en gabinets a la llum d’una gresola, escrivint notetes amb una ploma de faisà que després segellarem dins de sobres, endreçats taxonòmicament en arxivadors tancats a pany i forrellat”.\nUna realitat laboral quotidiana i sense filtres que Pastor sempre integra i combina amb serrells de fusta literària: “El dolor que hi ha impregnat a la fotografia em crema els dits a través dels guants”, “Amb la fressa de la serra mecànica –polsim d’os brollant del crani de la Silvana en una nevada macabra”. Marc Pastor pensa que la virtut més sobrevalorada de la literatura és l’estètica. Ell dibuixa i va al cinema. I totes dues coses es noten quan escriu, quan ataca amb eucaliptus o quan ens omple els ulls de plomes d’aviram.\nEl narrador parla en cursiva i té una consciència posseïda per un esperit demoníac provinent de la màgia negra equatoguineana que li domina la voluntat. Abraham Corvo pensa en aquest registre manipulat pel més enllà, però en canvi s’expressa amb l’argot policial real de les investigacions d’aquesta casta. Els esperits antics són els d’avui. Els àngels mormolen i estan emprenyats. Llegim el llibre i mirem al voltant a la recerca d’un magma d’ales esteses com un esclat de violència. Marc Pastor ens ha tornat a deixar amb la boca oberta i amb la llengua en desús.


El Celler a Catavinum 2017\nEls tres vins del celler que es van presentar a concurs han obtingut guardó.\nEl Concurs "Catavinum World Wine & Spirits Competition" acaba de publicar els resultats del tast de vins i licors del món de l'edició 2017. Els tres vins del celler que es van presentar a concurs han obtingut guardó:\nEl jurat de Catavinum ha destacat que els vins són molt intensos i molt complexos en aromes, amb cos alt i ben equilibrat i molt persistent.\nEls Igols és el nostre vi elaborat amb vinyes velles en vessants de fort pendent de pissarres, essència del Priorat. La gamma Mustardó, un extra de les nostres soques del Mas del Mustardo, la finca més septentrional de la DOQ Priorat i una de les que es troba a major alçada.\nDes de Celler Joan Ametller agraïm el reconeixement a la feina i ens sentim orgullosos pels guardons obtinguts.\nEs poden consultar els resultats dels vins en Catavinum\nPer a la realització del concurs, es van tastar un total de 3480 vins i licors de més de 20 països: Argentina, Austràlia, Àustria, Bulgària, Canadà, Xile, Grècia, República Txeca, França, Alemanya, Itàlia, Malta, Portugal, Sud-àfrica, Espanya, Estats Units ...\nEls objectius del present concurs són els següents:\nInformar els consumidors i professionals sobre la qualitat dels vins / licors premiats, ajudant a la difusió i comunicació dels mateixos.\nAportar un missatge d'orientació al 80% dels consumidors que esperen referències internacionals sobre els vins i licors de qualitat.\nPotenciar la producció i elaboració de vins i licors de qualitat.\nContribuir a la difusió de la cultura dels vins i licors.\nEl concurs Catavinum World Wine & Spirits Competition (CWWSC) està organitzat i desenvolupat per Catavinum a Vitoria-Gasteiz (Espanya).\nEstàs aquí:Home Blog El Celler a Catavinum 2017


Fridays for Future: “Hem de reduir la nostra petjada al món” | Sóc de Sant Cugat\nFridays for Future: “Hem de reduir la nostra petjada al món”\nL’Àngel Segura, la Clara Blampain i el Pau Mestre són tres joves de Sant Cugat que fan de portaveus del moviment Fridays for Future. Aquest moviment fa just un any que organitza activitats i accions diverses per sensibilitzar la població sobre els efectes del canvi climàtic i que pressiona els polítics en aquest sentit. El 21 de febrer a les 17.30 h ens esperen a tots i totes a la plaça de Lluís Millet de Sant Cugat per fer el recorregut de cada divendres amb l’objectiu d’alertar tothom que el futur del medi ambient està a les nostres mans.\nAra fa un any va néixer el moviment Fridays for future de Sant Cugat. Com sorgeix?\nVa sorgir el 15 de febrer del 2019, ja s’havia convocat la vaga general pel clima del 15 de març. En aquell moment no hi havia encara res planejat, ni a Sant Cugat, ni a Barcelona. Fent una acció ple clima va desembocar en la creació d’aquest moviment, el 15 de març va ser el nostre primer acte a la plaça d’Octavià, però prèviament vam fer una reunió, diríem el 22 de febrer fent una crida a tots els joves perquè participessin per poder crear aquest moviment de Sant Cugat i fer a primera acció.\nVa ser difícil aquest inici? Us va costar trobar joves que estiguessin interessats a formar-hi part?\nRealment no. Vam fer una crida i la nostra sorpresa va ser que de cop la gent va començar a respondre. Va estar molt bé, perquè cada cop se sumava més gent i ara som uns 120 joves. El nucli organitzatiu som unes 40 persones.\nQuina és la mitjana d’edat tenen els components de Fridays for future de Sant Cugat?\nEntre 12 i 18 anys.\nL’objectiu és créixer i arribar a més joves?\nI com ho treballeu això?\nHem començat a fer una campanya informativa important a través de les xarxes socials i el grup de difusió de whatsapp que tenim. I cada vegada ens respon més gent. També intentem conscienciar-los a través d’accions o xerrades, tallers. És important explicar el que podríem acabar patint i què podem fer. Per exemple també vam fer abans de l’estiu una xerrada a la UAB adreçada a futurs professors de primària amb l’objectiu que ells informin els seus futurs alumnes de tot plegat. Darrerament també hem iniciat un cicle de xerrades a les escoles de Sant Cugat.\nEntenc que és molt important explicar-ho a les escoles, sensibilitzar els menuts i aquests poden acabar fent el mateix amb els pares i mares…\nLa idea és aquesta, els adults poden aprendre dels fills. N’hi ha que es motiven més i ho acaben traslladant a les famílies. Sempre els hi diem que intent parlar-ho a casa perquè no és un tema que se’n parli sovint a les llars. És important parlar de les conseqüències del canvi climàtic i de tot el que podem fer en aquest sentit i a casa no se’n parla. Animem a fer-ho.\nDigueu-me tres coses que els hi indiqueu que poden fer el dia a dia.\nEvitar al màxim el transport privat; si s’ha d’anar a Barcelona doncs millor fer-ho en tren. També els hi diem que si veuen que els seus pares agafen el cotxe per anar a comprar el pa, que els hi proposin fer una volta, per exemple, en bici. Hi ha molta gent que està acostumada a la comoditat d’agafar el cotxe i, i fins i tot, els hi fa cosa agafar el bus o anar en bici. El transport públic es pot millorar, però amb el que tenim es pot anar a molts llocs. Sobre els aliments els hi diem que evitin els industrials, i recomanem els productes de proximitat. És important no abusar els recursos… a casa no malbaratar aigua quan ens dutxem, per exemple, o apagar els llums, etc. Els canvis mai són fàcils però els animem, i ho fem explicant el perquè de les coses. Hem de reduir la nostra petjada al món.\nQuin balanç féu de la feina feta durant aquest primer any?\nFem un balanç molt positiu. De no haver-hi cap grup ecologista jove a Sant Cugat, a passar ser més d’un centenar de persones que estem compromeses amb la causa, crec que això és bastant bo.\nDisculpeu la pregunta… hi ha companys del vostre institut que us miren com bitxos rars per tot el que esteu fent?\n(Riuen). No. Ho entenen perfectament i els hi agraïm.\nQuedir clar que jo no us miro malament, eh!, al contrari! Però de vegades a aquesta edat pots estar més pendent de la música o tenir altres interessos que no són precisament aquests.\n(Riuen més). Sí, sí. Està clar que el canvi climàtic no és la seva máxima preocupació.\nQuè significa per a vosaltres la figura de la Greta Thunberg?\nLa Greta és una imatge icònica del nostre moviment. És una persona que ens ha despertat. Molts pensàvem perquè no hi havia un moviment de joves sobre el canvi climàtic, perquè justament som els que haurem de viure-hi en aquest futur que tenim al costat, i en veure la Greta va ser quan molts vam decidir participar-hi activament, manifestar-se cada divendres i pressionar els governs. Ara, el nostre moviment va més enllà d’una sola persona; sí que va ser qui ens va despertar, però ara ja cada nucli és un món. No és el mateix el moviment Fridays for future de Barcelona, que el de Sant Cugat, el de Sabadell o el d’Escòcia. Cada Fridays for future és un món de joves ecologistes que han vist l’oportunitat de fer seves les reivindicacions.\nTeniu alguna mena de connexió amb els moviments d’altres poblacions?\nSí, fem trobades d’àmbit estatal, europeu o més locals en l’àmbit de Catalunya. Estem en permanent contacte amb els moviments més propers. És un moviment tant global que constantment estem veient com es manifesten per Europa, Àsia, Amèrica… per tot arreu… A nivell de xarxes socials sí que intercanviem accions o comentaris amb moviments d’arreu del món.\nEntenc que les xarxes socials, per un moviment integrat bàsicament per joves, són molt importants.\nSí, a través de les xarxes és el canal a través del qual fem difusió de tot el que fem. I com és un moviment tan extens, fem molta pinya. Si fem una acció però no la publiquem, doncs no arriba i, pràcticament, seria com si no l’haguéssim fet. Les xarxes socials juguen un paper molt important.\nL’Ajuntament va declarar l’emergència climàtica de Sant Cugat fa relativament poc i, en aquest sentit, s’ha convocat la taula de treball corresponent. Esteu satisfets amb les passes que la ciutat està donant en aquest sentit?\nNosaltres vam iniciar una sèrie de reunions amb el govern de l’Ajuntament de Sant Cugat i se’ns va explicar que a final d’any hi hauria un pla d’acció concret per aplicar, però no es va fer i, en aquest sentit, ens vam sentir una mica desplaçats i menystinguts. Ens va agradar que és declares l’emergència climàtica, però no era el que esperàvem. Ara mateix estem a l’expectativa de com avança tot plegat. Nosaltres continuem fent molt treball intern per defensar-lo a les taules corresponents.\nQuines accions considereu que l’Ajuntament de Sant Cugat hauria de dur a terme?\nTenim un document de prop de tres pàgines del document que estem valorant amb el llistat dividit per àmbits com transport públic, urbanisme, energies, sensibilització, comunicació… que considerem que s’han de fer a nivell local.\nCom per exemple…\nHi ha molta feina a fer, però prioritzem temes concrets com la vianantització del centre i d’altres com l’educació on cal una major implicació sobretot el que afecta el medi ambient. Un gran pas serà quan l’educació prengui consciència de la crisi mediambiental.\nInsistim que es faci un contracte de subministrament d’energia de l’Ajuntament amb energies renovables. D’altra banda, volem que es potenciï el producte local als horts urbans, cal crear més zones d’horts urbans i començar a teixir de veritat el que hauria de ser una xarxa de productes de km 0. Sant Cugat no pot tenir la sobirania alimentària, però sí que s’hi pot acostar bastant; hi ha estudis tècnics del mateix Ajuntament de Sant Cugat que ho deixen bastant clar en aquest sentit. Cal fomentar l’agricultura, fer pedagogia, perquè estem convençuts que molta gent es faria un mini hort a casa si tens uns coneixements mínims d’agricultura. Això seria genial!\nCada divendres, a dos quarts de sis de la tarda, us concentreu a la plaça de Lluís Millet (estació de FGC de Sant Cugat) i feu un recorregut pel centre fins a arribar a la plaça de la Vila, davant de l’Ajuntament. Us plantegeu fer recorreguts alternatius per altres barris del centre més allunyats com Parc Central, Coll Favà, Volpelleres… o anar fins a Valldoreix o la Floresta per tal d’arribar a més població?\nSi, sempre comencem a la plaça de Lluís Millet, arribem fins a la plaça d’Octavià i acabem a l’Ajuntament. Per ara, no hem pensat ampliar els itineraris, però no descartem fer-hi accions als barris.\nCoincidint amb el primer aniversari de Fridays for future de Sant Cugat, teniu pensades algunes activitats especials?\nEstem treballant una exposició que volem fer a la Casa de Cultura, però ja ho explicarem. Probablement l’acció més gran que farem serà la manifestació del 21 de febrer, és a dir, volem que aquell divendres siguin molts els santcugatencs i santcugatenques que ens acompanyin, volem que sigui multitudinària. Hem convidat a les associacions de pares i mares de les escoles de Sant Cugat perquè ens ajudin a promoure aquesta concentració especial, també s’hi afegirà l’assemblea de la bici de Sant Cugat, etc.\nGràcies per la feina que feu, ens veiem el 21 de febrer a les 17,30 h. a la plaça de Lluís Millet!!!\nTatiana Blanqué: “Sempre he estat molt conservadora i volia trencar amb la meva manera de treballar”


Evolució de la Covid-19 a Sitges Sitges suma 9 casos positius nous en els darrers set dies, segons el departament de salut. L’Ajuntament recorda que cal seguir les mesures de seguretat sanitàries per evitar possibles rebrots de la pandèmia. https://www.sitges.cat/serveis/salut-publica/actualitat/noticies/evolucio-de-la-covid-19-a-sitges-2 https://www.sitges.cat/serveis/salut-publica/actualitat/noticies/evolucio-de-la-covid-19-a-sitges-2/@@download/image/20200829_113745.jpg\nSitges ha registrat en els darreres set dies 9 caos nous positius per Covid-19 confirmats, segons dades del Departament de Salut de la Generalitat de Catalunya.\nLa regidora de Salut Pública de l’Ajuntament de Sitges, Elisabeth Pérez, explica que “malgrat les dades són optimistes, no hem de baixar la guàrdia. Només així podrem acabar amb la pandèmia”. La regidora demana “extremar les precaucions en els contactes familiars i personals en els mateixos domicilis, que és on es donen més els casos positius”.\nDes de l’inici de la pandèmia, Sitges suma un total de 331 casos positius. S’han realitzat 3.761 proves PCR, de les quals el 9,1% han resultat positives. La mitjana d’edat se situa en 56 anys i s’han produït 54 defuncions. A nivell comarcal, el Garraf suma la darrera setmana un total de 55 casos confirmats PCR, segons el portal www.dadescovid.cat.\nL’Ajuntament recorda que cal mantenir les mesures de seguretat sanitàries, entre les quals portar la mascareta, mantenir la distància social i rentar-se les mans regularment, entre d’altres. També es recomana reduir les reunions socials i familiars, o relacionar-se amb grups estables per contribuir a la combatre la pandèmia.


Un helicòpter amb radar tèrmic buscarà el niu de la vespa asiàtica a la Garrotxa - El Gerió Digital\nUn helicòpter amb radar tèrmic buscarà el niu de la vespa asiàtica a la Garrotxa\nGovern i apicultors acorden altres mesures com col·locar 300 trampes o fins i tot incrustar microxips als insectes\nDimecres, 25 de setembre de 2013 18:21h\nAgents Rurals i apicultors buscant exemplars de vespa asiàtica a la Vall d'en Bas © ACN\nMarina López, Tània Tapia / Garrotxa / La Vall d'en Bas\nTots els esforços per localitzar el niu de vespa asiàtica detectat a la Garrotxa i poder-lo eliminar abans de l'hivern.\nEl Departament d'Agricultura, sindicats agraris i apicultors han pactat diverses mesures que posen en funcionament a partir d'aquest dimecres per combatre la presència d'aquesta espècie invasora, que és especialment agressiva amb les abelles autòctones i pot arribar a aniquilar-les.\nEls Agents Rurals utilitzaran un helicòpter equipat amb un radar de visió tèrmica per intentar trobar el niu, que està a 25 graus. Altres mesures són col·locar 300 trampes o, fins i tot, utilitzar microxips incrustats als insectes.\nDes que dijous passat van detectar la presència d'un focus de vespa asiàtica a la Garrotxa, a la zona de Sant Privat d'en Bas, tots els intents per localitzar el niu han estat infructuosos. La vespa asiàtica és una espècie invasora molt agressiva, sobretot amb les abelles autòctones. A més, té molta capacitat de reproducció i es pot estendre amb molta facilitat. Per això, Govern i apicultors s'han reunit aquest dimecres al matí d'urgència per pactar diverses mesures per atacar el problema des de diversos flancs.\nAquets dimecres ja han intentat localitzar el niu de la vespa asiàtica amb un sistema "primitiu", segons ha explicat el director dels serveis territorials d'Agricultura, Vicenç Estanyol. Calculen que el niu està a un quilòmetre de distància d'una zona de ruscos d'abelles autòctones de la Vall d'en Bas. Els apicultors han estat durant la tarda controlant els ruscos i han capturat els exemplars de vespa asiàtica que s'hi apropaven. Després, a cada insecte li lligaven una cinta vermella i l'alliberaven, amb la intenció de seguir-lo fins al niu.\nEl president dels Apicultors Gironins Associats, Àngel Noguer, ha explicat que aquest sistema ha estat eficaç a França, on va permetre localitzar algun niu. La intenció és localitzar el niu abans que els insectes hivernin. Durant la hivernació, és quan més es reprodueixen i del niu poden sortir 200 noves mares a la primavera, que s'estenguin fundant altres nius. Cada mare pot tenir fins a 1.500 obreres.\nPer terra i aire\nA banda d'aquest primer sistema, els Agents Rurals tenen previst començar a pentinar el territori amb un helicòpter equipat amb un radar de visió tèrmica. Ho hauran de fer a primera hora del matí, quan les temperatures no siguin massa elevades, i intentaran trobar el niu que té una temperatura de 25 graus. "S'està buscant un niu únic, que és niu fix, i pensem que amb un radar de visió tèrmica el podrem localitzar", ha afirmat Estanyol.\nParal·lelament, repartiran 300 trampes a diversos punts estratègics, sobretot prop dels ruscos d'abelles, per intentar capturar vespes. Actualment ja hi ha un centenar de trampes repartides. Són uns recipients que contenen un líquid que atrau la vespa asiàtica, però no les espècies autòctones. "Estem veient que funcionen i si en podem posar més, millor", ha afirmat Noguer. Els Agents Rurals preveuen distribuir-ne unes 200 més al llarg de la setmana vinent a la Garrotxa, a l'Alt Empordà i al Ripollès.\nUn altre sistema que estan investigant és la possibilitat de trobar microxips amb localitzador que es puguin incrustar en els insectes per poder seguir el rastre dels exemplars i trobar els nius. Estanyol ha admès, però, que aquesta és la possibilitat és la més "experimental" perquè el Departament no disposa d'aquesta tecnologia, però estan buscant si existeix al mercat i si podria ser efectiva.\nDetecten un focus de vespa asiàtica a la Garrotxa


Marisa García Tablado, directora general de Fundació World | Consumer\nMarisa García Tablado, directora general de Fundació World\nVision L'atenció a la Banya d'Àfrica ha decaigut, però les necessitats allí són cada vegada majors\nData de publicació: Dissabte, 29deOctubrede2011\nLa Fundació World Vision és l’ONG amb majors expectatives de creixement en els propers anys. Un dels seus secrets radica en la no dependència dels fons públics, ja que en èpoques de crisis es retallen les subvencions i això implica no poder desenvolupar els projectes previstos. La seva directora general, Marisa García Tablado, destaca a més com la seva presència en un total de 98 països els aporta una visió global de la pobresa i de les seves causes, sense perdre el matís local que aconsegueix una atenció de les necessitats específiques de cada comunitat. En l’actualitat, una de les seves prioritats és la Banya d’Àfrica, on les necessitats són cada vegada majors i reclamen a les ONG que siguin creatives perquè els mitjans mantinguin l’interès per aquest drama. Un altre dels seus punts forts són els apadrinamientos, que intentarà augmentar en 2012, ja que aquesta no solament és una forma d’atreure donants, sinó “una relació entre persones que permet als adults una major comprensió de la realitat dels nens que viuen en situacions de pobresa i vulnerabilitat”.\nLa tragèdia en la Banya d’Àfrica es manté, però després de diversos mesos, amb prou feines és notícia. Com han d’actuar les ONG perquè aquestes situacions no caiguin en l’oblit?\n“Les organitzacions humanitàries han de ser més creatives i treballar perquè els ciutadans no s’oblidin de les emergències”Vivim en temps efímers. Les notícies es publiquen de manera massiva i en temps real, però alhora, són efímeres, passen aviat, perden vigència en benefici d’una altra notícia que lleva protagonisme a l’anterior. L’atenció dels mitjans de comunicació al problema actual de la Banya d’Àfrica ha decaigut. No obstant això, les necessitats allí són cada vegada majors. Per aquest motiu, les organitzacions humanitàries han de ser més creatives que mai, trobar formes noves perquè l’atenció no decaigui, treballar perquè els ciutadans no s’oblidin de les emergències solament perquè ja no les veuen en el telenotícies. És sens dubte un gran repte.\nCal ser constants en les campanyes de comunicació?\nLes causes per les quals treballem moltes organitzacions no sempre són notícia en el sentit que entenen molts mitjans de comunicació massius, especialment, els temes que no responen a la novetat del dia a dia, com el desenvolupament o les causes de la pobresa. No obstant això, sí són causes actuals i rellevants per a la societat. Per aquesta raó, part del repte que tenim les ONG de desenvolupament és aconseguir que aquests temes que no estan en l’agenda dels mitjans tinguin un espai, treballar amb els periodistes perquè siguin aliats en el nostre treball i cridar l’atenció sobre els conflictes i les emergències oblidades.\nCom es pot perpetuar l’efecte d’una campanya, sobretot, sense caure en el sensacionalisme?\n“Les causes per les quals treballem moltes organitzacions no sempre són notícia”Per part de les ONG, la clau està a facilitar informació veraç, objectiva i contrastable de la situació concreta que es vol donar a conèixer. Però també el compromís dels mitjans de comunicació és fonamental i les ONG hem d’esforçar-nos per mantenir un diàleg permanent amb ells, amb els quals hem de treballar com a socis per donar a conèixer a la societat les situacions dels països i comunitats en situació de màxima vulnerabilitat.\nCreu que la solidaritat interessa poc?\n“La solidaritat és un motor fonamental de la nostra societat actual”No, tot el contrari, la solidaritat és un motor fonamental de la nostra societat actual. Tal vegada no sigui molt visible ni especialment cridaner, però la meva experiència com a directora de World Vision m’ha mostrat que a Espanya els ciutadans som molt solidaris, ens comprometem amb causes com la infància, fins i tot en situacions econòmiques molt difícils com l’actual, i perseverem en el nostre desig d’ajudar. La majoria dels nostres padrins i donants segueixen recolzant els nostres programes de desenvolupament malgrat les dificultats.\nEls ciutadans estan sensibilitzats?\nEls ciutadans estem exposats a una barreja, moltes vegades molt complexa, de missatges, causes, històries i anuncis que, en ocasions, no ens permeten destriar amb facilitat a quina prestar-li major atenció i temps. En certa forma, hem de lluitar per aconseguir major atenció, atreure a les persones perquè s’interessin per temes que sovint semblen distants, però que són molt propers perquè són situacions que afecten als éssers humans, en les quals tots podem sentir l’empatia i solidaritat necessàries per informar-nos i poder ajudar.\nPerò en general, en època de crisi, les ONG travessen una situació delicada?\n“Veiem aquests temps de crisis com a oportunitats per desenvolupar noves iniciatives de captació de fons”Això pot ser particularment cert quan les activitats de les ONG depenen dels fons públics en forma de subvencions, la qual cosa fa que els programes no es puguin dur a terme a causa de la retallada pressupostària. No és el cas de la Fundació World Vision, ja que les aportacions dels donants particulars constitueixen la nostra font de recursos. Veiem aquests temps com a oportunitats per desenvolupar noves iniciatives de captació de fons i tenim el privilegi d’haver experimentat un creixement en relació a anys anteriors. La base de donants és molt sòlida i molts d’ells fins i tot han augmentat les seves donacions.\nWorld Vision està considerada una de les ONG amb major projecció de futur, a què creu que es deu aquest èxit?\nDiria que hi ha tres factors fonamentals. En primer lloc, World Vision és una organització internacional present en 98 països i això ens permet tenir una visió global de la pobresa i de les seves causes, treballar la interculturalitat des de l’interior de l’organització i tenir la possibilitat de representar a les comunitats amb les quals treballem en àmbits internacionals, com el Consell Econòmic Consell Econòmic i Social de Nacions Unides, on tenim estatus consultiu, o el de Seguretat Alimentària d’Alt Nivell de Nacions Unides. D’aquesta forma, podem influir en decisions polítiques d’alt nivell perquè responguin a les necessitats de les poblacions més pobres i vulnerables. El fet de tenir una presència tan extensa també ens permet atendre en menys de 48 hores emergències i crisis humanitàries. L’any passat, portem ajuda a 60 emergències.\nAl mateix temps, som molt locals perquè treballem en cooperació permanent amb les comunitats. Ajudem a prendre decisions sobre el seu propi desenvolupament, a millorar les seves collites, a escolaritzar als seus fills i al fet que accedeixin a serveis de salut bàsics. Nosaltres treballem amb les comunitats i no per a elles, som part d’elles perquè el nostre personal és, en un alt percentatge, local. Això ens permet conèixer molt bé la seva cultura, idiosincràsia i les seves necessitats.\nEl tercer factor és la transparència: ens regim per uns estàndards de transparència extremadament exigents. Administrem els nostres fons amb responsabilitat i eficiència, realitzem auditories internes i externes, i fem públiques nostres comptes en cadascun dels països en els quals estem presents.\nPerquè una ONG sigui fiable, què ha d’explicar i a qui?\nHa de difondre tot el que fa i com ho fa als seus donants i a les persones interessades en l’organització. Ha de fer-ho de forma proactiva, sense esperar al fet que se li demani rendició de comptes, perquè és una tasca rectora del seu bon quefer. Ha d’estar disposada a mostrar els seus processos d’auditoria interns i externs als governs, entitats i donants en general. Els seus comptes anuals han de ser públiques, estar auditades i presentades al Protectorat de Fundacions i Associacions del Ministeri d’Assumptes Socials. World Vision, a escala internacional, compleix aquests requisits de transparència que a Espanya, a més, estan validats per la Fundació Lleialtat, entitat que analitza la transparència i les bones pràctiques de les ONG.\nEl seu objectiu és combatre la pobresa i generar desenvolupament sostenible. Quin és la seva estratègia?\n“Els beneficiaris han de convertir-se en protagonistes del seu propi desenvolupament”El nostre sistema de treball es basa en Programes de Desenvolupament d’Àrea. Aquests tenen una durada prevista d’uns 15 anys. El motiu que el nostre compromís amb les comunitats sigui a tan llarg termini és la nostra estratègia, basada en un desenvolupament holístico. Això significa que amb el nostre treball no solament incidim en el desenvolupament del sector econòmic, educatiu o sanitari, entre uns altres, sinó que entenem que el desenvolupament també ha de donar-se en la capacitat organitzativa de les comunitats, en la capacitació i transferència de coneixements, en l’enfortiment de les comunitats i en el desenvolupament de les capacitats personals i de lideratge dels nostres beneficiaris, de manera que es converteixin en protagonistes del seu propi desenvolupament.\nQuins seran les prioritats de World Vision en 2012?\nEn primer lloc, augmentar el nombre de nens i de famílies beneficiàries dels programes de desenvolupament que realitzem a través dels apadrinamientos, alhora que millorem la qualitat i els processos dels programes. També ens esforçarem per augmentar la nostra base de padrins, sense els quals no seria possible realitzar el nostre treball. Finalment, volem consolidar la nostra entitat a escala nacional i reforçar les activitats que realitzem de sensibilització i promoció de la justícia.\nQuines qualitats té l’apadrinamiento per atreure donants?\nPer World Vision, l’apadrinamiento no és solament una forma d’atreure donants, sinó una relació entre persones que permet als adults una major comprensió de la realitat dels nens que viuen en situacions de pobresa i vulnerabilitat. Per a nosaltres, és una estratègia de sensibilització, d’acostament humà. Per això, la fomentem mitjançant cartes i visites, entre unes altres. Jo mateixa tinc dues nenes apadrinades i he tingut el privilegi d’anar a visitar a una d’elles, que viu a Ghana. Conèixer-la i veure la seva realitat i la de la seva família ha estat una experiència única. És molt gratificant comprovar que, amb una mínima aportació mensual, les meves nenes apadrinades poden assistir a l’escola, formar part d’un programa de salut infantil, gaudir juntament amb la seva família d’unes condicions de vida dignes i, la qual cosa és encara millor, contemplar el seu futur amb esperança.\nTreball de World Vision en la Banya d'Àfrica\nDavant la tragèdia que es viu en la Banya d’Àfrica, la Fundació World Vision ha iniciat la campanya “La dieta contra la gana“, una forma d’alimentació solidària, que permet calcular l’impacte d’una donació. En aquesta emergència, World Vision treballa en tres fronts: tasques d’ajuda humanitària, que inclouen el lliurament de menjar, aigua potable, utensilis de primera necessitat i atenció mèdica; planificació i posterior engegada de programes de reconstrucció, que retornin a la família la possibilitat de refer la seva vida i previnguin situacions similars en el futur; i accions conjuntes amb altres ONG per incidir en les polítiques dels governs locals, amb l’objectiu que responguin a les necessitats de les comunitats més afectades per la sequera i la fam. “Quan sigui possible, a més, engegarem projectes d’agricultura i reg, així com pous i bancs de cereals”, subratlla Marisa García Tablado.\napadrinamiento transparència ONG


Portes obertes 2021 - Santa Teresa de Lisieux\nInici/Miscel·lània/Portes obertes 2021\nEnguany no farem una sessió en dissabte, com fèiem habitualment, sinó que oferirem diversos dies de visita en petits grups.\nSeguint la normativa, els grups per a les visites tindran un màxim de 10 persones (per part de les famílies), que seran acompanyades d’un màxim de tres professors.\nCaldrà reservar dia trucant al\ntelèfon 93 430 93 18\npendent d’actualització en funció de les dades corresponents a les portes obertes 2022\nAmb independència d’aquestes sessions grupals, es continua atenent a les famílies mitjançant entrevistes personals (presencials o telemàtiques).\nCal contactar també amb el telèfon de l’escola: 93 430 93 18, i recepció derivarà els missatges a les diferents caps d’estudis.\nBy stladmin| 2021-10-04T17:11:03+00:00\t5 febrer, 2021|Categories: Miscel·lània|Tags: Portes Obertes, Preinscripció|Sense comentaris


Gin Osprey | bcn parapent\nParapent de muntanya Gin Osprey, de Gin gliders.\nEl petit tàndem\nL’Osprey és un petit tàndem per a pilots que volen amb passatgers lleugers i/o amb vents més forts. Va ser concebut per satisfer les demandes dels pilots professionals en tàndem, però les seves característiques accessibles fan que sigui atractiu per igual als pilots de lleure.\nFàcil de gestionar en l’enlairament i l’aterratge\nAmb una superfície de només 34 m², l’Osprey és fàcil de gestionar a l’enlairament. En comparació amb un tàndem de mida convencional, és possible un major marge de seguretat amb vents més forts. Malgrat l’àrea reduïda, l’aterratge continua sent còmode, fins i tot amb vent nul. El perfil aerodinàmic EPT (Equalised Pressure Technology) permet una baixa velocitat de parada amb una bona retenció d’energia i una finestra ben definida.\nVelocitat i estabilitat\nL’Osprey té un ampli rang de velocitat i una velocitat màxima alta. El tallador d’11 cm és excepcionalment llarg i l’ala es manté estable fins i tot a les velocitats més altes. A més, un trim negatiu de 2 cm permet al pilot establir una velocitat de trim més baixa. El planador està certificat EN B en tot el rang de pes de 100-210 kg.\nL’Osprey omple els buits deixats per altres tàndems del mercat. El disseny únic redueix el nombre de línies i els tres nivells d’elevació fan que l’ordenació de les línies sigui senzilla. També és adequat per volar amb vents més forts, i el seu maneig directe i sensible fa que el vol tèrmic sigui una alegria pura.


Harry Gelb: matèria primera | Els de dalt\n← parelles arquitectòniques: Fante i Besora\nVirgili a Nebraska →\nHarry Gelb: matèria primera\nDe Irene Pujadas | 24 novembre 2013 · 18:16\nLa Revolució, pel que semblava, era una cosa que calia fer dins un mateix, en un mateix, per un mateix, al voltant d’un mateix, sobretot sexualment, però també mentalment i a més, en tot moment, també mentre rentàvem els plats o cagàvem.\nHi ha estones en què el símil entre Jörg Fauser i Harry Gelb, autor i protagonista de Matèria primera (Labreu, 2013), se’ns fa gairebé inevitable. Dos aspirants a escriptors que batallen per fer-se un lloc en el món cultural alemany, que beuen com cosacs i que tenen una visió tan àcida com tendra d’aquest cúmul de follons que és la vida: vista la magnitud de la tragèdia, no tenim gaires dubtes a l’hora d’etiquetar Matèria primera com una novel·la autobiogràfica i el seu protagonista com un alter ego subtil i matisat de l’escriptor de Frankfurt del Main.\nTot parteix d’una idea: Harry Gelb, ionqui intermitent alemany, individu extensament dispers però amb certa habilitat per agafar distància amb les coses, vol fer alguna cosa a la vida. I una de les poques que sap fer sense morir d’apatia és escriure. Però Gelb és d’aquells escriptors que creuen que els han de passar coses, que hi ha d’haver revolucions i perills i vicissituds perquè la ploma s’activi i flueixi amb la finesa d’un Dostoievski i l’espontaneïtat d’un Fante o un Kerouac. En busca d’aventures, doncs: és així com comença un viatge errant per alguns dels passatges mítics de la contracultura dels anys 60 i 70 (Istanbul, Frankfurt, Berlin), recol·lectant històries que li permetin escriure la Gran Novel·la del Segle XX.\nSembla que no l’escriu, però sí que ens regala un conjunt d’anècdotes impagables d’aquells anys d’efervescència política: opiòmans polititzats, fans incondicionals de Mao Zedong, devotes del yin yang i hippies que es dediquen a despilfarrar el budget familiar per trobar la Pau Espiritual. El fragment que explica el final de la relació de Gelb amb una tal Sarah, que també fa palès l’abisme que hi ha entre l’aspirant a escriptor i alguns dels aspirants a revolucionaris que es va trobant, és canela fina:\nLa Sarah es posava morena als camps de naps en comunió amb la mare Terra, mentre jo em tornava a fotre amfetamines i em tancava a la meva habitació amb Burroughs, Fallada i llibres sobre narcotràfic, envoltat pel fum dels cigarros; tenia les cortines corregudes i seguia tots els moviments de la Sarah. Naturalment, també llegia les seves cartes i ja feia temps que havia identificat el meu enemic mortal, un d’aquests mocosos, vaig suposar, que l’Ede i jo havíem plomat a Istanbul, aquests beneits del love & peace amb els seus sacs de dormir, les guitarres, les seves bajanades sobre Woodstock, el togetherness, el karma. Mai no em vaig refiar d’aquests paios. Tots volien fotre un clau ràpid, especialment aquells que es passaven el dia parlant de la consciència. Ommm. Recorrien el tercer Món amb els xecs del papà, finançats per les càries, Standard Oil i la indústria armamentística, mentre predicaven l’ascetisme, els brots de soja germinats, el yin i el yan i les radiacions còsmiques. Paràsits. Intentava fer-ho entendre a la Sarah, però amb això només empitjorava les coses. S’estava allà asseguda amb els seus pantalons bombatxos i interrogant el Yi jing, llençant penics anglesos. I això va continuar durant nits senceres, i sempre em mirava amb ulls brillants cada vegada que em fotia un parell de Ritalin.\nÉs a través de la perspectiva de Gelb, personatge del món fictici que abraçaríem fins l’infinit, que ens endinsem en un retrat particular, espontani i francament perplex d’una època de gran efervescència política. Cinisme i tendresa, utopia i degeneració, drogues i consciència política, el pas de l’anarquisme a la subcultura com a potència comercial, Baader-Meinhof i el budisme zen, escriptors beat i cases ocupes, nostàlgia i metamfetamina i al bell mig Harry Gelb, que només volia fer alguna cosa amb la seva vida. Tot i ser una novel·la complexa, a vegades fins i tot feixuga, la qualitat d’aquesta primera edició de Fauser en català es deu, en gran part, a l’excel·lent traducció d’Ignasi Pàmies. Jorg Fäuser ens presenta el panorama dels anys 60 i 70 amb un estil directe i mordaç, totalment desproveït d’idealismes i basat en la seva pròpia experiència vital: matèria primera, sense ornamentacions ni decorats.\nEtiquetes: jörg fauser