El tricicle “JAU”\n16 Juny 2015 by Escola Arnau Berenguer\nVISITA DELS ALUMNES DE LA LLAR D’INFANTS A L’ESCOLA.\nAhir ens van visitar alguns nens i nenes de la llar d’infants de El Palau d’Anglesola, van venir amb les seves senyoretes la Marta i la Maite.\nVan estar una estona amb nosaltres, vam esmorzar junts i van jugar a l’aula de P-3 i al pati.\n12 Juny 2015 by Escola Arnau Berenguer\nAquest dijous a l’entrar del pati els alumnes de P-5 de l’escola han explicat el conte ” Les set cabretes i el llop” a tots els nens i nenes d’educació infantil . Aquest ha estat el projecte que ha treballat aquesta classe durant tot aquest curs i els nens han treballat amb molt il.lusió per a fer aquesta activitat.\nAls alumnes de P-3 i P-4 els ha agradat molt escoltar i veure el conte i els ha fet molta gràcia com actuaven als seus companys i companyes.\nVosaltres ho voleu veure? Clica :Les set cabretes i el llop\n1 Juny 2015 by Escola Arnau Berenguer\nA P-5 hem fet formatge !!!\nJa fa dies que a la classe del llop i les set cabretes parlem dels beneficis que ens donen les cabres: pèl, pell, carn, llet… i avui han vingut a la classe, el Robert i la Lia, pares de la Natàlia, que d’aquest tema en saben molt.\nEns han ensenyat a fer quallada i a més a més l’hem tastat: què bona!!\nLes explicacions del procés per a elaborar formatge, han estat molt interessants i també hem après nou vocabulari: munyir, proteïnes, greix, comptagotes, motlle, quall, xerigot, quallada… Amb aquesta activitat, hem fet treballar tots els sentits: vista, oïda, olfacte, tacte i sobre tot, gust! Què bé ens ho hem passat! Gràcies Robert i Lia!\n30 Mai 2015 by Escola Arnau Berenguer\nUn dia a Tarraco\nEls nens i nenes de tercer i quart hem anat d’excursió a Tarragona que amb llatí s’anomena Tarraco.\nNomés arribar vam esmorzar i vam entrar al gran museu arqueològic. Allí ens van explicar moltíssimes coses sobre els nens romans. En acabar la visita vam jugar als jocs que ells feien servir. Va ser molt divertit!\nEn sortir del museu les mestres ens van deixar deu minuts per jugar i descansar, després vam anar a visitar algunes restes de l’època que quedaven.\nEn finalitzar el recorregut vam anar dinar al parc més proper que hi havia. Ens ho vam passar pipa! Però ràpidament vam haver d’anar a buscar l’autocar per anar cap al Port. Allí ens van explicar la importància de les armilles salvavides en alta mar. Ens les vàrem posar i vam sortir a navegar com autèntics grumets. El viatge en vaixell va durar bastant, allí ens van explicar moltes coses interessants i vam poder veure Port Aventura.\nFinalment vam berenar i vam marxar cap a Palau.\nVa ser un dia super divertit!!!!!!!!!\n27 Mai 2015 by Escola Arnau Berenguer\nSortida d’educació infantil a Cal Fino.\nEl passat divendres dia 22 de maig, els alumnes d’educació infantil vam anar d’excursió a la casa rural de Cal Fino , a Puigverd de Lleida.\nEns vam trobar un lloc molt agradable i bonic i els nens van poder fer moltes activitats. Tots els monitors van ser molt amables i ens van tractar molt bé.\nEns van ensenyar els terraris amb els seus animals, vam poder jugar al sorral i al “xiqui park”, vam fer molts jocs i cançons i ens van ensenyar a fer brotxetes de fruita amb xocolata, estaven boníssimes!\nVa ser molt interessant veure la seva col.lecció de personatges de contes i la col.lecció de “fofuches” fetes per l’Imma.\n26 Mai 2015 by Escola Arnau Berenguer\nTallers de català (P3-P4-P5)\n22 Mai 2015 by Escola Arnau Berenguer\nHEM ACABAT EL PROJECTE DE LA PREHISTÒRIA!\nEls nens i nenes de tercer hem donat per acabat el projecte que hem estat treballant els últims mesos a Cicle Mitjà sobre l’època de la Prehistòria. Durant setmanes hem estat investigant i buscant informació sobre la vida al Paleolític, hem après com elaborar un power point i hem preparat una presentació per explicar tot el que hem descobert.\nFa unes setmanes els nostres companys i companyes de quart ens van explicar el que havien après del Neolític; avui ha estat el nostre torn i els hem exposat les nostres presentacions…i la veritat és que tot i els nervis ho hem fet molt bé!


La piedra que horada la lluvia: Deu anys, Miquel\nDeu anys, Miquel\n(fragment del poema "Ben poca cosa tens", del llibre Autobiografia)\nEl dia d'avui, onze de novembre de dos mil tretze, es compleix una dècada d'ençà la mort del poeta català Miquel Martí i Pol, possiblement la ploma més magnífica que ha recollit el nostre país. Nascut el 1929 a Roda de Ter (comarca d'Osona, Barcelona), amb catorze anys començà a treballar en una fàbrica tèxtil de la zona, juntament amb la familia. Als dinou anys una malaltia pulmonar l'obliga a reposar en el llit durant un temps el qual nodreix amb la lectura. No és fins 1954 que publica el primer llibre de poemes, Paraules al vent, que obté el premi Óssa Menor. Es casa i s'introdueix en el món de la música, relacionant-se amb la Nova Cançó. Ja en la dècada dels seixanta, la seva poesia opta pel realisme històric, que impregnarà dues de les seves obres: El poble (1966) i La fàbrica (1972).\nMiquel Martí i Pol, 1980.\nTot i així, l'esclerosi múltiple que li és diagnosticada resultarà determinant en el transcurs de la seva poètica, doncs la poesia de Martí i Pol deriva, en aquests temps, en una visió més fràgil i humana. L'Amor, expressió bastida del desig, i la Mort (vista de prop i de lluny), serán temes molt visibles en sua poesia, especialment en els llibres Vint-i-set poemes en tres temps (1972), La pell del violí (1974), Cinc esgrafiats a la mateixa paret (1975) i Quadern de vacances (1976). Però serà amb Estimada Marta, de 1978, que rebrà reconeixement per part dels seus contemporanis com Joan Brossa, Vicent Andrés Estellés o Pere Quart, entre altres.\nConrea prosa tot i que en menor mesura, no en menys qualitat literària, clar està: Contes de la Vila de R. i altres narracions (1978) n'és un, d'exemple. Com a "torsimany" (s'entèn, per > traductor), tradueix a Flaubert, Saint-Exupéry, Gianni Rodari i Apollinaire, per dir alguns noms d'una llarga llista. Igualment, ell també és traduït en altres llengües, com el japonés, l'alemany, el rus, i fins i tot al castellà! I encara continua!\nVa rebre el reconeixement que molt pocs escriptors reben en vida, amb una trajectòria impecable i fructífera, juntament amb la família, que sempre era al seu costat fins els últims moments.\nMira'm els ulls, hi pots llegir el retorn.\nEnllaços d'interés: http://www.miquelmartiipol.cat/\nPlana web del poeta en escriptors.cat: http://www.escriptors.cat/autors/martipolm/\nSelecció de textos: http://lletra.uoc.edu/especials/folch/martipol.htm\nPublicado por Jordi Rodríguez en 10:02\nMariola Nos 11 de noviembre de 2013, 15:13\nJoan Fontanillas Sánchez 11 de noviembre de 2013, 21:42\nLa seva poesia no ha envellit amb el pas dels anys. Mediàtic, però de qualitat!\nTraducció: Edward Segon -fragment- (Christopher Ma...


IMIM: L’IMIM s’adhereix a la iniciativa europea de Transparència sobre l'Ús d'Animals en Experimentació Científica - PRBB (en)\nLa European Animal Research Association (EARA) està promovent activitats per guanyar la confiança i la comprensió dels ciutadans espanyols, europeus i d’altres països en relació als objectius i beneficis derivats de l’ús d’animals en recerca i la regulació i nivells de benestar animal que s’apliquen a aquestes pràctiques. Per donar suport a aquesta iniciativa, més de 106 organitzacions –entre elles l’IMIM- han subscrit un Acord de Transparència sobre l'Ús d'Animals en Experimentació Científica.\nPer desenvolupar una investigació i innovació responsable i participativa que augmenti el seu impacte en la nostra societat, els centres de recerca, empreses i organitzacions han de respondre a aquestes preguntes. Només d'aquesta manera els ciutadans poden forjar opinions amb fonament per participar en el desenvolupament de la investigació i ciència.\nL’Acord sobre transparència sobre l'ús d'animals en experimentació científica a Espanya que ha liderat la Confederació de Societats Científiques d’Espanya en col·laboració amb l’EARA, va ser presentat el proppassat 20 de setembre a Madrid i estableix els passos que els centres de recerca espanyols han de seguir per participar en el debat públic. Una de les primeres iniciatives portades a terme és un reportatge sobre la recerca en animals anomenat “Animales bajo lupa” que ha realitzat i emès TVE i en el que han participat de l’IMIM Montserrat Torà, cap dels Serveis Cientificotècnics de l’IMIM i Marta Riera investigadora del grup de recerca en Nefropaties. La col·laboració s’ha realitzat en el marc del Comitè Ètic d’Experimentació Animal del PRBB.\nWeb del PRBB: recercaambanimals.prbb.org


Classes – Matadepera Swing Weekend\nAl Matadepera Swing Weekend podreu gaudir de classes de Lindy hop i Colleigate shag de diferents nivells, a més d’extensions d’aeris, Balboa i Followers’ style.\nIntermig (1 – 2,5 anys): Ja fa un any com a mínim que balles. Vas a ballar regularment, tens clar el concepte de connexió i tots els passos bàsics.\nAvançat (> 2,5 anys): Ets un fanàtic del swing. Fa més de 2 anys i mig que balles. Vas a ballar sempre que pots. Entens perfectament com liderar / seguir la majoria de passos, i busques millorar la teva tècnica.\nIntermig (6 mesos – 1,5 anys): Coneixes les bases del shag i ets capaç de liderar / seguir la majoria de passos. Vols aprendre passos nous i millorar la tècnica dels que ja saps. Ets capaç de seguir tempos ràpids, però sense arribar als 300 bpm.\nAvançat (> 1,5 anys): Fa més d’un any i mig que balles shag. Ets un fanàtic del shag i el balles sempre que pots. Has viatjat a workshops internacionals, i potser fins i tot n’ets professor. Els tempos ràpids no et fan por, i ets capaç de ballar a 300 bpm.\nLes extensions es poden agafar com a complement a les classes de Lindy hop / Collegiate shag o bé per separat.\nNomés es podrà fer una de les dues extensions.\nFollowers: Coneixes les bases del Lindy hop i ets capaç de seguir el que et marquen els leaders sense cap problema. Tens ganes d’aprendre noves variacions i de rebre consells d’una de les millors ballarines internacionals. Les classes seran en anglès.\nAeris: No es requereix experiència prèvia en acrobàcies. És imprescindible inscriure’s en parella.\nBalboa Intermig: Coneixes tots els passos bàsics. Fa més d’un any que el balles. Aquest nivell de 3 hores serà impartit íntegrament pels professors internacionals Marcus Koch & Bärbl Kaufer.


La decisió de deixar la seva família i un treball estable va ser per satisfer el desig de veure món, però també en la necessitat de forjar-se un futur en un lloc amb majors oportunitats. No ha estat fàcil, però amb empeny, Verónica ha sabut tirar endavant sortejant la crisi i enfrontant-se, en ocasions, als odiosos prejudicis.\nA Barcelona, Verónica no tenia amics ni coneguts que poguessin ajudar-la. Malgrat tot, no es va desesperar i només baixar de l’avió ja estava picant portes per demanar feina. “Crec que vaig recórrer totes les botigues de costura de Barcelona. No parlava castellà, però em feia entendre per dir que jo sabia cosir”, comenta Verónica.\nNo sap encara si va ser la sort o què, però als pocs dies va aconseguir una feina en una botiga de costura on hi va treballar tres anys. Després va passar per altres treballs similars fins que va arribar el negoci que ara és seu. Era l’any 2006.\nAllà va tenir dos caps i va ser la darrera cap qui, motivada per la crisi, va decidir vendre-li la botiga. “Per a mi va ser una oportunitat. Sabia que podia sortir endavant, havia guanyat clients i podia tenir-ne més”, afegeix. Però no va ser fàcil aconseguir els diners per al traspàs. Els bancs no li concedien crèdit a causa de la seva condició d’estrangera sense propietats ni estalvis que l’avalessin. “Jo els argumentava que el meu aval eren les meves mans i la meva iniciativa”, recorda. Quan finalment va aconseguir el crèdit que necessitava va ser com un nou inici per a Verónica, encara que ser dona i immigrant ha sigut també una dificultat a vèncer. Al ser romanesa, a vegades l’estereotip sobre el seu origen que anida en algunes ments estretes, s’ha posat en evidència a vegades de manera sutil i d’altres no tant, però això no l’ha doblegat. “Una persona val per allò que és. T’afecta que et diguin segons quines coses, perquè ets romanesa, però això no et pot enfonsar. Ho he viscut molt malament, però sóc una persona positiva”, diu.\nA Verónica també li ha tocat lluitar contra altres prejudicis, vinculats aquesta vegada a la seva condició de dona i d’emprenedora. “Des de molt jove he hagut de demostrar que estic ben preparada en la meva professió, i el mateix va passar quan em vaig fer mestressa del negoci”, assegura tot recordant algunes anècdotes amb els seus clients. “Al principi venien persones que preguntaven pel sastre o el pelleter. Quan els hi deia que jo era “el sastre”, ells se sorprenien, no s’imaginaven que era jo qui els faria la feina. La gent desconfiava, però he deixat que el meu treball parli per mi”, diu.\nVerónica ha sabut també superar la crisi apel·lant una particular estratègia de màrqueting: mimar la clientela. “Els hi faig descomptes, regals. Tinc molts detalls amb ells i la meva atenció és molt familiar, ja siguin clients antics o nous”, assegura. I a això li afegeix el plus de la responsabilitat i el treball lliurat en la data pactada. Una maniobra de mercat que li ha sigut tan rentable que li va permetre muntar una segona botiga el passat mes de febrer.\n“Avui dia s’ha de treballar dur i més si ets dona. Jo treballo quinze hores al dia. Hi ha mesos que són bons, d’altres que no. El més important és tenir sempre un pla B, estar preparada per a les situacions adverses”, diu Verónica i afegeix que el secret per a què et vagi bé en els negocis és pensar sempre en el client i també en la gent que treballa per a tu.\nEn els seus plans de futur, Verónica aspira a tenir una tercera botiga i també, potser, formar una família amb el seu xicot peruà. “Els estrangers hem de lluitar més i no ens rendim tan fàcilment”, asegura. Una lluita permanent que ha donat els seus fruits i per a això no són pocs els que li diuen, al veure que li va tan bé, que segurament està reunint diners per tornar aviat al seu país. “S’equivoquen els que pensen així. Espanya és ara el meu país. M’agrada estar on estic”, diu amb una gran seguretat.\nContent View Hits : 19905406


Martí Boada: «El bosc és una gran universitat, un lloc on no parar mai d’aprendre»\nConversem amb Martí Boada, doctor en Ciències Ambientals, naturalista, geògraf i divulgador que acaba de publicar el llibre «Poesia Forestal». Un recull de més de 130 poemes on dialoga amb la naturalesa.\nhttp://<iframe src=»https://www.ccma.cat/audio/embed/1095528/» allowfullscreen scrolling=»no» frameborder=»0″ width=»500px» height=»281px»></iframe>\nELS HUMANS NO SOM LA MILLOR ESPÈCIE DEL MÓN (16/07/2020)\nLA NATURA NO URBANA SÍ QUE ESTÀ ACTIVA (22/05/2020)\nA Visca la Terra», parlem de l’esclat de la flora i la fauna aquesta primavera. En parlem amb Martí Boada, geògraf, naturalista i doctor en Ciències Ambientals.\nSIGUEM MÉS HUMILS, NO ENS PODEM SALTAR LES LLEIS DE LA NATURA (03/04/2020)\nCientífics i naturalistes de tot el món s’estan plantejant nous estudis sobre els canvis d’hàbits dels animals en temps de confinament humà. Els ocells estan canviant la manera de cantar durant el confinament i ahir els oients del programa van mostar interès sobre el comportament dels coloms. Què els està passant? Ho consultem al doctor en ciències ambientals, geògraf i naturalista Martí Boada.\nA «Visca la terra!», en parlem amb Martí Boada, doctor en Ciències Ambientals, i Roser Maneja, doctora en ciències ambientals, investigadora de l’Institut de Ciència i Tecnologia Ambientals i professora del Departament Geografia de la UAB.\nSeguim amb la Champions de les pedres: el Monument Favorit dels Catalans! El nostre ministre monumental, Joan Morales, avui rep Joan Vizcarra, que defensa les muralles de Montblanc, i Martí Boada, «supporter» del castell de Montsoriu. I ja podeu votar el següent duel! Cartoixa d’Escaladei vs. Sant Climent de Taüll!\nMartí Boada: «Els boscos de Catalunya estan passant un mal moment» (16/10/2016)\n«El suplement», d’11 a 12 h (24/01/2016)\nMartí Boada: «Catalunya és una terra de boscos i sense saber-ho» (05/08/2015)\nEntre paraules, avui: «Montseny» (27/02/2015)\nMartí Boada: «Ara baixen les erugues en processó» (27/02/2015)


Aquesta és la conclusió de l'Informe Chilcot, que apunta que el govern de Tony Blair no va esgotar totes les opcions pacífiques abans d'envair l'Iraq el 2003 i que l'exprimer ministre va prometre a Bush que li faria costat passés el que passés\nRedacció 06/07/2016 - 12.19 Actualitzat 07/07/2016 - 01.01\nEl govern de Tony Blair es va precipitar quan es va sumar a l'aliança encapçalada pels Estats Units en la guerra de l'Iraq. Aquesta és la conclusió de l'anomenat Informe Chilcot, la comissió del Regne Unit per analitzar la implicació britànica en la invasió de l'Iraq el 2003. Segons l'informe, l'executiu de Blair no va esgotar totes les opcions pacífiques i va al·legar la suposada amenaça de les armes de destrucció massiva "amb una certesa que no estava justificada". El responsable del grup de treball, John Chilcot, ha explicat davant els mitjans que "l'acció militar no era en aquest moment l'últim recurs".\nEl mateix exprimer ministre va reconèixer l'any passat per primera vegada els "errors" d'aquella guerra i que les autoritats britàniques no disposaven d'informació d'Intel·ligència precisa sobre la presència d'armes de destrucció massiva en el país àrab. Chilcot ha dit aquest migdia que els arguments sobre "les circumstàncies en les quals es va decidir que hi havia base legal per a una acció militar del Regne Unit estan molt lluny de ser satisfactoris". Segons l'informe, Blair va prometre al president nord-americà de l'època, George Bush, que li faria costat passés el que passés.\nMés d'un milió de morts\nEl nombre total de morts a l'Iraq des de l'any 2003 és difícil de saber perquè no n'hi ha hagut cap registre acurat i independent. Segons l'organització nord-americana Just Foreing Policy, hi van perdre la vida aproximadament 1,2 milions de persones. Fins a l'any 2006, i segons el Ministeri de Salut iraquià, la violència havia causat 400.000 morts. En canvi, altres fonts occidentals parlaven de 600.000. Un any més tard, l'institut demogràfic britànic Opinion Research Business ja augmentava la xifra de morts fins al milió. El nombre de militars estrangers caiguts és l'únic que se sap amb certesa: són 4.485 nord-americans, 179 britànics i 100 d'altres nacionalitats, entre ells 11 espanyols.


ABD atén més de 100.000 persones durant el 2018 - ABD\nInici » Actualitat » ABD atén més de 100.000 persones durant el 2018\nJa està disponible la memòria d’activitats 2018 de l’Associació Benestar i Desenvolupament ABD. Un any més hem continuat sumant esforços col·lectius per millorar l’atenció de les persones que es troben en situació de fragilitat social. Cada vegada hi ha més necessitats, i per això treballem per acompanyar-les més i millor.\nDurant el 2018 hem atès a 113.817 persones, això representa un 17,5% més que al 2017. Aquesta tasca ha estat possible gràcies a la feina de 1.523 professionals i de 453 persones voluntàries. Tanmateix, és una satisfacció constatar com continua creixent la projecció de l’entitat amb més de 120.000 visites a la pàgina web i amb prop d’un milió de persones a les quals hem arribat des de les xarxes socials.\nDesenvolupem més de 80 programes, propis i serveis de contractació pública, que van dirigits a defensar i a garantir els drets de les persones. A més, la nostra feina està alineada amb els objectius de desenvolupament sostenible (ODS) de l’Organització de Nacions Unides. Estem presents amb més de 100 plataformes de participació i hem format a més de 21.000 persones.\nA més, hem posat en marxa el nostre full de ruta, que té uns objectius estratègics molt clars:\nAprenentatge mutu i gestió de l’entitat com a patrimoni comú.\nAlbirem molts reptes a l’horitzó. Per al 2019 volem fer més passos i aconseguir una organització més atenta, flexible i transversal, que promogui la innovació, l’anàlisi de l’entorn, la comunicació constant, el compromís del voluntariat i la participació de les persones que acompanyem.\nSi vols saber més sobre la nostra entitat no dubtis en descarregar-te aquí la memòria d’activitats.


A Espanya comprem les mascaretes més cares d'Europa\nLes mascaretes, un producte d'us obligatori i de primera necessitat\nSocietat / Parlem d’economia…\n“La mascareta és un dispositiu dissenyat per protegir de les inhalacions atmosfèriques perilloses, incloent-hi els fums, vapors, gasos i particulars en suspensió, com la pols i els microorganismes” (Wikipedia). Des del passat mes de març 2020, la mascareta ha passat a ser un producte obligatori per sortir de casa. També per l’interior de les cases i oficines quan hem de compartir espai amb altres persones que no són del nostre entorn familiar habitual, no solament en el nostre país, sinó pràcticament a tots els països del món.\nQuan comprem un producte, a part del preu fixat pel fabricant, cal afegir un impost indirecte, l’IVA (Impost sobre el Valor Afegit). És un impost unificat a la Unió Europea (UE). Espanya el va implantar el 1986. L’IVA és igual a tots els països de la UE, excepte en el tipus de gravàmens. En Espanya, actualment tenim tres tipus de gravàmens: el general: 21%, el reduït, 10%, i el súper-reduït: 4%. Aquest últim s’aplica en els productes de primera necessitat. Per exemple: el pa, la llet, les verdures, els llegums, cereals, medicaments, etc.\nLes mascaretes no estan dins d’aquesta llarga llista “de productes de primera necessitat”. Per tant, a Espanya comprem les mascaretes segons el preu del fabricant i li afegim el tipus general de l’IVA del 21%. Des del passat mes de març, ningú dubtaria en qualificar les mascaretes obligatòries com a producte de primera necessitat. Els països de la UE no han tardat a gravar la compra de les mascaretes com un producte de primera necessitat. L’abril del 2020, la UE aprova una Resolució en la qual informa que no aplicarà cap sanció als països que rebaixin els tipus d’IVA dels productes relacionats amb la covid-19. Alguns exemples són: Portugal, 6%, França, 5,5%, Itàlia, 0%, Bèlgica, 0%; Holanda, 0%; Alemanya, 5%, Irlanda, 0%… Espanya, 21%. El tipus més alt de la UE.\nJoan Buscà és economista\nUcraïna, una guerra amb uns efectes econòmics imprevisibles\nBalanç econòmic de l’últim any, per Joan Buscà


Muntanyenc: Desirée, al Cavall Bernat\nDesirée, al Cavall Bernat\nAquest dissabte la previsió del temps no era cap meravella, però volíem fer-ne alguna amb el Mohawk per anar agafant forma de cara a les vacances. Descartat el Pedraforca, en vam buscar alguna de ràpida a Montserrat, i vam acabar a la Desirée del Cavall que cap dels dos havia fet.\nA sobre he posat la ressenya dels Escalatroncs, que trobo particularment encertada, i on s'hi veuen bé els trams més obligats de la via.\nLa via comença per una placa magnífica, que s'adreça ràpidament i cal fer ús de l'A0 fins gairebé la primera reunió (a sota).\nDel segon llarg destaca la divertida bavaresa del començament. Després ja només cal anar seguint els parabolts per una placa cada vegada més difícil. L'entrada a la reunió es pot fer en A0 o per l'esquerra dels blots en lliure, clarament més fàcil.\nAl tercer llarg el Mohawk ha volgut provar-se, i he vist que està en un bon nivell de forma, contemplant com treia en lliure i sense patir massa, tot el tram d'Ae inicial i de primer! Una bona lliçó! Clar que diuen que només és 7a....\nMentre pujàvem anàvem veient l'embús que s'estava formant a la Punsola (a sobre), on hem arribat a comptar fins a 3 cordades en una mateixa reunió!\nDesprés la llarga tirada d'aritificial, sense gaire història excepte el còdol que cal encintar per poder continuar, i que no està precisament a prop! Al company no li va fer gaire gràcia el cordino que hi vaig posar i va preferir passar en lliure..., sobre gustos!\nArribats a la R4, el cel s'ha anat enfosquint, però ens ha donat temps d'acabar tranquil·lament. Només ens quedava una bonica tirada amb trams sorprenents, costa d'entendre que per allà s'hi pugui pujar en lliure fins que t'hi poses. És aèria i vertical amb trams desplomats, però sempre hi ha molt bones preses que permeten d'anar pujant per aquell mar de bona roca.\nEns ha agradat força, tot i que si hagués pujat jo de primer, em sembla que hauria posat alguna peça extra a la fissura.... Els friends petits hi deuen entrar de conya.\nDes de Gorros, l'aspecte de la Desirée és el de dalt (gràcies Lu!), amb el Mohawk al cim i jo a la quarta reunió a punt per pujar. Costa de creure que aquest llarg no passi de V+....\nDesprés, foto de cim i baixada per la canal del Cavall. A mi em feia angúnia després del record de l'accident que vaig patir-hi fa un parell d'anys, però ara hi ha el tram superior equipat amb cordes. Així ja no em fa tanta por!\nPublicat per Gatsaule a 11:05 p. m.\nMolt bona piada!!\nQue bona la foto de la Lu!!! ;)\nIntrigat em tenen aquests plans per l'estiu si entreneu en aquestes vies....\nEnhorabona aquesta via és obligada de fer i després de la Puigmal, potser és la més maca. Suposo que ara la cosa està molt millor de quan jo la vaig fer, la tirada més dura per mi va ser la quarta, l'artificial, alguns burils estaven petats i el maquina que anava amb mi la va fer gairebé tota en lliure, no crec que ara ho fes.\nFelicitats per la via, esteu molts forts perquè, jo despres de fer-la, mai hagués dit que era una via ràpida de fer.\nOstres Joan, dissabte us vam veure des del cim de l'Elefant, que bo!! Des d'allí realment sembla mentida que el darrer llarg sigui només V+. Una via molt maca!\nFelicitats Joan! aquí sí que la roca és de confiança no?\nEnhorabona, amb el reequipament ha quedat una via força bona i amb caracter , tot seguir amb els seus passos obligats.\nDr. House ha dit...\nOsti Gatsaule! No te res a veure amb la piada però és que fa temps que quan et llegeixo sempre ho penso.\nNo t´han dit mai que ets clavat a un periodista de TV3? aquell que està normalment per la zona d´Orient Mitjà....no recordo el nom...\nSembla el teu germà bessó!! :)\nRealment és que es veu una ben bona línia i en la piulada es nota que és de disfrutar! aiixxx...\nquines ganes que li tinc!\nBé, a seguir amb l'entreno!\ni de res ;)\nMolt guapa la via! Veig que et busques bons aliats per fer aquestes vies de caràcter!!!! ara amb el reequipament si que sembla una bona via per anar a fer metres i una mica més de compromís. Així m'agrada, anar acumulant informació per quan l'anem a fer nosaltres!\nGràcies, Atori, és una bona via!\nMohawk, és genial, fins i tot has quedat bé!\nSevide, res de l'altre món, en pots estar segur...\nMingo, la quarta tirada en lliure? Costa de creure! Ara està ben equipada, però no sabem el què durarà!\nJoan B, doncs no trobo que sigui una via on t'hi puguis entretenir, i només són 5 llargs!\nEduard, nosaltres també, però no us vam reconèixer..., he, he!\nJaume, aquí la roca t'agradaria més que a Sant Llorenç, però el lloc no ho sé pas...\nJoan Asin, és ben bé això: una via segura però força obligada i interessant.\nDr. House, ara em faràs mirar la TV... I jo que em pensava que m'assemblava al Clooney!!\nLux, segur que la gaudeixis d'allò més quan hi vagis. I no t'oblidis de provar el 7a en lliure!! Gràcies per la foto, hem quedat molt bé!\nLlorenç, com que no hi ha manera de quedar amb tu, que veig que t'estàs convertint en el Ballart del segle XXI!\nMontserrat - Frares Encantats - Agulla Salvat Papasseit - Via W. Amadeus Mozart 19/06/2021\nLa Tossa d'Alp des d'Urús. Una volta.\nPic del Martell: combinació Àngel rock-Àcid làctic\nMontgrony, via de l'Alicorn\nVia Esbarzers a la Roca de les Onze Hores, Sant Ll...\nEscalar a Vilamala, Arantxa al país dels sons trobats\nSerra del Verd, des de Gósol\nVia del Carles, al Gorro Frigi\nDues bones propostes per córrer pels Rasos de Peguera


QUI VA ASSASSINAR EL GENERAL PRIM? | VIU a fons\nQUI VA ASSASSINAR EL GENERAL PRIM?\nMadrid, 27 de desembre de 1870. Fa quasi 148 anys. El general Joan Prim i Prats, el català més poderós de la història d’Espanya, era víctima d’un atemptat que, tres dies més tard, li acabaria provocant la mort\nEl carruatge de Prim va ser bloquejat per tres cotxes al carrer del Turco (actualment Marqués de Cubas) mentre cobria el trajecte entre les Corts (actual Congrés dels Diputats) i la seva residència al carrer de Alcalá. Era vespre avançat i el carrer on va ser emboscat era una via secundària sense trànsit en aquella hora.\nUn grup de deu homes encaputxats ocults darrera els cotxes van obrir foc contra els ocupants de la berlina de Prim i els seus acompanyants: el general Moya i l’assistent Gonzalez Nandín. Prim va ser qui va rebre la pitjor part: els trets d’arcabús, disparats a boca de canó a través de la finestra dreta de la berlina; li van abastar l’espatlla, el braç esquerra, la mà dreta (amb la que va intentar protegir-se) i la cara. En canvi, reveladorament, els seus dos acompanyants no van patir pràcticament ferides.\nTres dies més tard, el 30 de desembre, el general Prim moria a la seva residència del carrer Alcalà. La versió oficial, que es manté encara avui, sosté que a causa de la infecció de les ferides. Però les diverses investigacions acadèmiques i periodístiques que s’han portat a terme d’ençà de la seva mort, no han fet més que posar en tela de judici la versió oficial. El general de les mil batalles, que havia superat ferides de guerra molt més greus, va morir a la seva residència i mentre era tractat pels millors metges, a causa d’una septicèmia.\nSERRANO I PRIM EREN ELS DOS GALLS DE PANSES DEL GALLINER POLÍTICO-MILITAR ESPANYOL DEL XIX\nDes d’un bon començament la premsa de l’època, sobretot els rotatius de tendència liberal o republicana, van assenyalar el general Serrano, el gran rival politic de Prim; i el duc de Montpensier, cunyat de la reina Isabel II, que el de Reus havia obligat a renunciar al tron. Ben mirat raons no els en devien faltar. Serrano i Prim eren els dos galls de panses del galliner politico-militar espanyol del XIX. I d’ençà que, els dos, havien deposat Isabel II, Serrano exercia provisionalment la Regència d’Espanya.\nMontpensier i Luisa Fernanda. Font Viquipèdia\nI el duc de Montpensier, solidaritat familiar a banda, també podia tenir les seves raons. Antoine d’Orleans, fill del darrer rei de França, havia estat casat amb la infanta Luisa Fernanda d’Espanya; germana petita -de fet, l´única germana- de la deposada reina Isabel II. Però les motivacions de Montpensier anaven més enllà de la defensa dels interessos de la seva cunyada. Quan Prim, el 1868, la va deposar i la va enviar a l’exili; Montpensier, va protestar i, a la vegada, es va postular per a posar les seves natges al tron de Madrid.\nEl general Prim, per la seva banda, havia situat peces importants sobre la línia de sortida d’un projecte que havia de rescatar Espanya de l’atavisme i transportar-la a la modernitat. Una d’aquestes peces era el príncep Amadeu de Savoia, de la casa reial piemontesa (els promotors de la unificació italiana). Amadeu venia d’una casa moderadament moderna. Res de l’altre món, més aviat discrets, però comparats amb els Borbons espanyols eren, si val l’expressió, la llum reveladora de les lletres, de les arts i de les ciències.\nEL GENERAL PRIM, QUE NO ERA REPUBLICÀ NI ERA CATALANISTA, TENIA, PERÒ, UNA IDEA D’ESPANYA RADICALMENT OPOSADA A LA DE LES OLIGARQUIES CASTELLANES\nDesprés de l’atemptat la policia va actuar d’immediat. La qual cosa en cap cas equival a dir que ho fes de forma efectiva. Encara ningú no ha pogut donar una resposta a un dels grans interrogants de la qüestió: la policia, per ordre de no se sap qui, va centrar tota la investigació en l’entorn dels moviments clandestins obreristes i republicans. I fins i tot, es va investigar el diputat republicà José Paul y Angulo. Una investigació que, després de fer córrer rius de tinta, va quedar en no res.\nIsabel II, Serrano i Amadeu I. Font Viquipèdia\nEl general Prim, que no era republicà ni era catalanista, tenia, però, una idea d’Espanya radicalment oposada a la de les oligarquies castellanes -diguem-ne madrilenyes- que l’havien governada des del segle XVI. Prim era un regeneracionista, que pretenia imposar una idea catalana d’Espanya. Una monarquia federal on Catalunya hi jugava un paper protagonista. Econòmic i, també, polític. La idea espanyola de Prim era unificar geogràficament el poder polític i econòmic: desplaçar el poder polític cap a la perifèria.\n“Voleu córrer massa catalans, no correu tant que podríeu caure”, va etzibar Prim als diputats catalans a les Corts. El general de Reus, el català més poderós de la història d’Espanya, que en el moment de l’atemptat era president del govern espanyol, havia situat una segona peça molt important en el seu particular tauler polític: el, també, català Laureà Figuerola Ballester, nascut a Calaf (Anoia) el 1816, seria ministre d’Hisenda del primer govern Prim (1869) i creador de la unitat monetària espanyola: la pesseta.\nLa llista de sospitosos era suficientment àmplia. A Serrano i a Montpensier, per raons obvies, els podia incomodar, fins i tot contrariar, l’arribada imminent d’Amadeu de Savoia a Madrid. Imposat per Prim a les Corts espanyoles, va arribar just per assistir al funeral. I sense el seu principal suport i amb tots els enemics possibles, regnaria com bonament podria. Fins que passats tres anys fart de les oligarquies cortesanes de Madrid que el boicotejaven permanentment, abdicaria i retornaria a la seu Piemont nadiu.\nPerò la llista no acabava amb Serrano, Montpensier i els seus llargs i tenebrosos tentacles. La idea espanyola de Prim (liberal, progressista -del segle XIX- i mercantilista) inquietava enormement a Madrid. Sobretot a les oligarquies funcionarials. Cedir el poder a les elits burgeses de Barcelona, de Reus, de València, de Bilbao, de Santander, de Coruña o de Màlaga; ho veien com una gegantina amenaça: la destrucció del tòtem “Madrid, quilometro cero” que precipitaria la caiguda de l’altre tòtem “Madrid, villa y corte”.\nPerò encara hi havia un altre factor tant o més important que, reveladorament, va passar desapercebut. L’any 1869 -un any abans del magnicidi- el general Prim, en la seva condició de president del govern espanyol, va negociar amb l’administració nord-americana la venda de la colònia espanyola de Cuba. Encara faltaven trenta anys per a que els nord-americans, amb el pretext de prestar ajut militar als independentistes cubans, envaïssin l’illa i la incorporessin, temporalment, al seu patrimoni colonial.\nPRIM, VISIONARI, VA NEGOCIAR LA VENDA DE CUBA… …PER L’IMPORT DEL DÈFICIT ACUMULAT DE L’ESTAT ESPANYOL: 400 MILIONS DE DÒLARS DE L’ÈPOCA\nPrim, visionari, va negociar la venda de Cuba (en aquella època la compra i venda de colònies, amb les seves ciutats, els seus quarters, les seves explotacions i els seus esclaus, era una pràctica habitual) per l’import del dèficit acumulat de l’estat espanyol: 400 milions de dòlars de l’època. Prim, conscient que a Cuba acabaria passant el que va passar, es volia anticipar als esdeveniments i obtenir un rendiment econòmic per l’erari públic espanyol: el sentit pràctic tan català i tan oposat a la tradició imperial castellana.\nNaturalment aquelles negociacions, teòricament conduïdes en secret, es van filtrar interessadament i no van agradar a certs sectors, diguem-ne, de l’economia espanyola. I no ens referim tant als propietaris de les plantacions de sucre i de cafè -que també- com a un fosc i poderós contuberni de traficants d’esclaus. En aquell context es important destacar que les paradoxals lleis internacionals prohibien el trafic de persones, però en canvi no deien res de la tinença d’esclaus. Quedava a criteri dels governs.\nEls Estats Units, a l’acabar la seva guerra civil (1861-1865) havien abolit, definitivament, l’esclavitud cinc anys abans del magnicidi de Prim. Espanya no ho faria fins el 1886. I tant el contuberni esclavista espanyol -un mercat negre similar al que actualment pot ser el narcotràfic o el tràfic d’armes-, com els propietaris de les explotacions (a Cuba hi havia més de 400.000 esclaus) devien interpretar els moviments de Prim com una veritable amenaça: la fi del negoci -del brut negoci- i de l’estatus econòmic i social.\nNaturalment els traficants d’esclaus no eren uns qualsevols. No tenien cap punt en comú amb el perfil del “camell” contemporani. Hi havia des d’armadors (alguns catalans, cal dir-ho) fins a poderosos polítics. Il·lustrativament l’any 1840 (trenta anys abans) la reina Maria Cristina de Borbó (mare d’Isabel II, la deposada; i sogra de Montpensier, el sospitós) havia abdicat al fer-se pública la seva implicació personal en una trama il·legal de comerç d’esclaus. Es tanca el cercle. Qui va assassinar el general Prim?


cinc cèntims: REVETLLA 2017\nNingú com el genial cantautor galàctic Jaume Sisa sintetitza la màgia i fascinació de la nit de Sant Joan:\nEn la vigilia de la nit més curta de l’any, ens escapem furtivament a la clàssica barraca de llauna acordonada per un maldestre perímetre de seguretat de la plaça de Joanic. En Martí duu la llista dels explosius desitjats a la butxaca, pràcticament un calc dels de l’any passat, eficàcia provada: bombetes, abelles, pistoletes, fonts i coets petits (amb un plus sorpresa de piules i ‘bateria antiaèria’!).\nMillor oblidar-se del preu de tot plegat i emparar-se a la il·lusió dels menuts... sopant al balcó, contenint l’afany de Martí i Arnau d’esclatar-ho tot... des de la distància. Carreguem finalment amb tot l’arsenal, disposats a desembarcar a la plaça Rovira o, definitivament, a la del Nord...\nCada batalló, segons edats dels piròmans i del tipus d’explosius, s’atrinxera en un racó de la plaça i desplega l’assortit incendiari.\nEn l’espai que hem conquerit, just davant d’Els Lluïsos, ens trobem amb alguns amics de l’escola, amb el mateix propòsit... Compartim petards, i moltes rialles..., i els descobrim una pirotècnia ben divertida: unes granotes molt inquietes, i el desconcertant Perro Cagón... Quina festa!\nAl balcó de casa, amb l’esclat continu de petards i coets de fons, ens repartim la coca de Sant Joan i brindem ‘txin-txin’ per la revetlla del 2003, per les següents revetlles compartides, i per totes les que encara viurem plegats... per molts anys!\n...en Sisa ho diu ben clar, en aquell prodigiós àlbum del 81, en estreta i prolífica col·laboració amb la virtuosa companyia teatral Dagoll Dagom, bon profit!:\nEls indis tenen coca allà al Perú,\nels ianquis coca-cola refrescant,\nels catalans la coca de llardons\ni l'estupenda coca de Sant Joan!\nPublicat per ALBERT SANCHEZ ROIG a 19:24\nEtiquetes de comentaris: ARNAU, MARTÍ, PEL BARRI DE GRÀCIA


La Setdellonga 2011 Marató de Muntanya\n10 Juliol 2011. Sembla que aquest petit poble, dintre la Vall del Ter, no vol ser un lloc de pas de camí a les pistes de Vallter, un poble extraordinari i encisador, amb set nuclis dintre del municipi, ja ho diu la dita: Vilallonga Encisa,Vilallonga Enamora, qui un cop la divisa, sempre mes la plora.\nAmb la Setdellonga, Marató de Muntanya es dona a conèixer l´entorn de Vilallonga, doncs, es una prova oberta a tothom tant si ets corredor com caminador.\nMolt bona organitzacio, amb 8 avituallaments on no hi falta la fruita (molt important), xocolata, iogurts, aigua, "aquarius", fruits secs, coca.......pots fer la cursa amb molt poc pes. I els voluntaris molt atents, bon rotllo, la clau de l´exit d´una prova.......Felicitats a tots.\nEl recorregut molt ben marcat (excepte en un punt entreCp2 i Cp3 que per la pluja es va esborrar una marca) de 43Km 500mts, desnivell+ tocant els 2.000mts.\nVolta circular amb molts corriols, alguns tècnics d´una gran bellesa, acompanyant el descens del riu, enmig de boscos de pins, molta pedra, fang, un terreny de mitja muntanya per córrer, durillo, m´ha agradat molt.\nLa sortida es de 6 a 7 del matí, anem la Carme, en Jordi i jo, son les 6 i quart i casi que som dels últims a sortir, la gent matina molt.\nEn Jordi ja surt disparat. El plannnig es de caminar amb pals, CaKo. La Carme no té el dia, i ja a la 1ª pujada em diu que la deixi i tiri endavant, però no vull fer mes grossa la llista de divorcis, je je je!!!! difícil decisió, tot i que tinc ganes de tirar fort, el seny em diu que estigui al seu costat. 2ª pujada li ve una pájara i una forta rampa al peu, parem un ratet....que esta passant??. Es senzill; la suma de deixar els entrenaments de natació + cansament acumulat per la feina(a l´estiu a la costa es treballa el doble) + molta calorrrrrrr + passar de cop d'altitud 0 a 1.500/1600mts = patiment. Com que el patiment es opcional, ella decideix per tossudesa, acabar, i així anem tirant, a les baixades i pla molt be, però les pujades.....\nI allí estava ella intentant negociar el dolor, cansament, tirar endavant quan les cames et diuen NO...... Tot un dia del reves, temps 9h 28´´, però el mes important es...... Que va acabar.\nL´any que ve vol tornar.\nEn Jordi li ha anat molt be 24e, i el tàndem Mikel / Manel amics corredors de St. Feliu que estan a totes, segur han fet un bon entrenament de cara a Cavalls de Vent, a que si?? Mikel 7º. I Manel ets com el vi que amb els anys vas millorant.\nMolt recomanable l´Hostal Ca´l Mestre.\nFOTOS SETDELLONGA 2011 AQUI\nAnònim 16 de juliol de 2011, a les 10:51\nCarme i Pere, sic en Manel teniu tota la rao amb en MIKEL vàrem disfrutar molt a la cursa.\nPorto molts anys fent curses i marxes de muntanya i us ben asseguro que aquesta de Setdellonga ha estat la millor que he fet mai.\n1-El recorregut va ser espectacular, no imaginava que pogues ser tant bonic.\n2-El sortir a les 06:00 hores del mati li dona el plus de poder veure sortir al ben mig dels pirineus orientals.\n3-Els controls i avituallaments increíbles, no faltava de res tota la fruita fresca i les vegudes amb gel\n4.-Es una cursa en la qual te cabuda tothom, es a dir per qui la vulgui fer corrents i per qui vulgui marxar com vosaltres.\n4.-L’essencia de la mateixa la trobo en el fet de que no sigui competitiva, i aixi li vaig fer saber a la organització, els vaig comentar que el repte que tenen per a l’any vinent es no canviar res, donat que considero que la cursa es simplement PERFECTA en tots els aspectes.\nPere, novament et felicito ja que hem anat a aquesta cuesa recomanats per tu i tenies raó en tots els aspectes que ens vares dir.\nEspero que no es massifiqui l’any vinent sens dubta que tornarem a anar.\nPer cert es una cursa que tot i anar sol la disfrutes molt donada la espectacularitat del paissatge a mitja alçada i entre fagedes i rieres.\nPere PeterPan 18 de juliol de 2011, a les 20:17\nGracies Manel,content que us hagi agradat, i totalment d´acord amb tu i amb totttt el que dius. Es molt guapa i per disfrutar-la, i tant que si!!!\nLA NOCTURNA de St. feliu de Guixols 2011\nSenglanada de Cakos i Bandolers a Osor\nA.C.XALOC CAMPIONS D´ESPANYA MONOALETA I APNEA 2011


General – Pàgina 3 – Club Andorrà de Tir de Precisió\nLes obres del Serradells avancen més ràpid del previst\nEl comú preveu reobrir els Serradells a finals de febrer\nTot el centre esportiu, continua precintat, fins a nou avís.\nSentim comunicar-vos, que avui, el CLUB, no es podrà obrir, com estava previst en el calendari.\nJa que encara tot el centre esportiu, continua precintat, fins a nou avís.\nQuan tinguem alguna novetat, us tindrem informats.\nEsperem que sigui ben aviat.\nPermalink General No Responses »\nEls Serradells no reobrirà abans del 2019\nUna empresa especialitzada en càlcul d’estructures determinarà dilluns quan es pot reobrir al públic la part menys afectada del complex dels Serradells.\nEl comú l’ha contractada d’urgència per 58.000 euros, que aporten les asseguradores, perquè elabori un informe dictaminant si cal, per exemple, desmuntar la bastida. Si no fes falta, la reobertura seria més ràpida però en cap cas abans de l’1 de gener.\nConxita Marsol ha informat que volen que l’empresa comuniqui “si es pot obrir i com. “Pensem que això ho pot fer en tres o quate dies. El que és determinant és saber si s’ha de desmuntar la bastida o no, perquè si cal desmuntar-la del tot, això no es pot fer en una setmana ni en quinze dies, per tant allarga el procés. Si en canvi ens diuen que no cal i que ja es pot obrir, tot podria anar més depressa, a excepció de la piscina” ha detallat.\nMarsol estima que encara pot passar un any fins que la piscina torni a estar operativa, entre tornar convocar concursos per les obres i la reparació de les instal·lacions.\nEl club de tir romandrà tancat fins a nou avís\nComuniquem a tots els nostres socis-es, que per forces majors, ens veiem obligats a romandre tancats, fins a nou avís.\nTambé recordar-vos, que com ja és habitual cada any, les nostres instal·lacions romandran tancades per Vacances de Nadal.\nEsperem que llavors, estigui tot solucionat, i puguem continuar gaudint , del nostre esport preferit… el Tir.\nGreu incendi als Serradells – Club de tir tancat fins a nou avís\nComuniquem a tots els socis, que per motius de l’incendi al Centre Esportiu dels Serradells, el club de tir estarà tancat fins a nou avís. Disculpeu les molèsties alienes a la nostra voluntat.\nCampionat d’Andorra IPSC 2018 – Diari d’Andorra\nVacances de Nadal 2020/2021\nCAMPIONAT D’ANDORRA IPSC 2020


Protocol per als Centres Municipals d'Ensenyaments Musicals\nProtocol de Prevenció, Detecció i Actuació als Centres Municipals d’Ensenyaments Musicals\nLa Fundació Vicki Bernadet ajuda els centres musicals. Estem contents de compartir que el Consell Municipal d’Educació de Barcelona emet Dictamen del Protocol de prevenció, detecció i actuació en casos de violència sexual als centres municipals d’ensenyaments musical a petició de la Direcció de Centres Educatius de l’IMEB.\nEn la redacció del document hi han participat membres dels equips Directius i professorat de\nles escoles i el conservatori municipal de música i també personal de La Direcció de l’IMEB\nesmentada. Tots ells han comptat amb l’assessorament de la Fundació Vicki Bernadet com a\nAmb l’elaboració d’aquest dictamen des del CEMB a través de la seva Comissió de Treball sobre assetjament de diferents tipologies, s’assegura la participació de la comunitat educativa en un document tan imprescindible com el que s’analitza.\nFundació Vicki Bernadet ajuda els centres musicals.\n– Es valora molt positivament el plantejament i contingut del protocol així com els seus objectius i les seves 4 línies d’actuació. L’esforç d’abstracció i esquematització del procés és molt adequat pels professionals. És per això que es demana, des de la Comissió d’Assetjament del CEMB poder prendre el protocol com a exemple i incorporar-lo a l’informe anual com a bona pràctica.\n– És proposar reflexionar entorn el perfil del coordinador/a de benestar i protecció. Caldria determinar la dedicació del mateix en els moments que s’hagi d’actuar i coordinar o fer confluir les actuacions amb la comissió de convivència.\nPots consultar el dictamen sencer en aquest enllaç.\nPer tant, fem un pas més en la protecció dels infants davant els abusos sexuals infantils. Els menors han de sentir-se protegits sempre, per això és important seguir treballant de la mà dels sectors educatius com és el món de la cultura musical.\nPer qualsevol dubte, poden contactar a través de les nostres xarxes socials i el correu de contacte: info@fbernadet.org


Felicitats per escoltar i voler millorar, tant pares com a directius i formadors. L’escolta és una virtut a la vida, i el creixement humà i la superació només s’aconsegueixen quan acceptem que som humans, tenim comportaments no beneficiosos i aprenem d’ells.\nFelicitats per tenir gana de victòria. Un individu només és feliç quan se sent realitzat, i per sentir-te realitzat t’has de plantejar metes. La meta de la victòria és il·lusionant, doncs és des d’ella que experimentem la fascinant sensació del poder en el joc, una adrenalina molt necessària per continuar en plena evolució.\nFelicitats per acceptar i entendre la derrota. Només s’assoleix la victòria quan primer se sap perdre. I la derrota és un mestre que té un missatge ocult de creixement per a nosaltres. Estimar la derrota es apropar-te a la victòria, ja que les dos són cares de la mateixa moneda.\nFelicitats per crear entre tots els integrants del club (pares, directius, formadors, nens i ajudants) llaços humans d’amor i d’amistat. L’enemistat i la disputa entre les persones genera odi, ràbia i enveja. I aquestes són sensacions que separen. Viure en un ambient d’amor entre totes les persones és el principi de l’èxit, ja que no hi ha una energia més poderosa a la vida que el propi amor.\nFelicitats per atendre els valors humans, la base educativa de qualsevol formació humana. Un nen sense valors humans és una persona buida i infeliç en el futur. Un nen amb valors humans és un individu que serà feliç amb ell mateix i sumarà a la societat futura. Que els joves futbolistes creixin entenent la importància del valors tant importants com el respecte, la humilitat, l’amistat o l’esperit de superació és sinònim d’una persona brillant.\nFC Encamp, us encoratjo a continuar pel camí del creixement, l’evolució i el treball diari. Esteu aquí per fer coses grans, i grans coses fareu si sou fidels a vosaltres i a la vostra personalitat.


Els 567.000 aturats de l'autonomisme (#dependència)\n- d’agost 31, 2013\nDiari de Setge del 31 d'agost de 1713 (dia 38).\nLa UGT de Catalunya presentava un estudi fa alguns dies sobre el terrible impacte de l'atur al nostre país. Coincidia en el temps amb una columna d'Antoni Puigverd a La Vanguardia en la qual responsabilitzava novament els independentistes de no fer res per millorar les condicions de vida de la gent. Els dos articles, llegits successivament, realment, causaven impacte. I indignació. La tesi del meliflu escriptor gironí és que el combat per la independència distreu el sector més combatiu de la societat catalana (això sí que ens ho reconeix, quin remei) d'ocupar-se de la gent que la crisi està llançant contra les voreres de la història a tota velocitat. Una lectura de la realitat com la de Puigverd s'adiu perfectament al tipus de discurs que elabora amb freqüència darrerament el socialisme autonomista català. Presenta uns quants problemes fonamentals de lògica i de coherència argumental. El primer, el més bàsic, ens trac…\nNormalment, en la realitat, aixi m'ho sembla per pura lògica, l'assassí intenta no deixar rastre. Però, ja se sap, Spain is different. Al país veí, no només espolien sense contemplacions les colònies (bàsicament els Països Catalans en la dimensió que els uneix més!), sinó que, a més, els agrada fer-se els pinxos. És aixì com el conseller d'Economia de la Comunitat Autònoma de Madrid, fa uns dies, es va permetre fer una roda de premsa per vantar-se de la gran quantitat d'empreses que han traslladat la seva seu a Madrid, en particular, el miler que ho ha fet des de Catalunya d'ençà del 2010. En la clàssica operació combinada a la qual ens té acostumats l'espanyolisme, immediatament, els mitjans de la caverna van sortir en tromba a culpabilitzar Artur Mas i el sobiranisme de semblant trànsit. A mesura que la resta del món mediàtic pesava a comentar les mateixes dades referents a la resta de comunitats autònomes, …\nA finals del 2009 els germans Centelles van vendre a l'Estat espanyol l'arxiu del seu pare, el fotògraf Agustí Centelles, amb el compromís que mai més pogués tornar a Catalunya. Si el seu pare havia aconseguit amagar durant els anys de posguerra a França els seus materials fotogràfics a fi d'evitar-ne la confiscació per part del nou règim feixista espanyol, els fills procedien així a lliurar vuitanta anys més tard l'arxiu al mateix dipòsit documental que el franquisme havia organitzat per dur a terme la repressió sobre els vençuts. Els Centelles culminaven així un dels afers més repulsivament immorals que han afectat el patrimoni documental català dels darrers temps. Un acte execrable que, això sí, els reportava, a través de la subhasta econòmica de l'arxiu entre les dues administracions en disputa, uns sucosos beneficis econòmics. Per revestir una acció tan vil com aquella, els Centelles es van empescar una teori…\nAntonio de Villarroel va néixer a Barcelona a finals de 1656, fill d'una família de militars originària de Villanueva de los Infantes (Toledo). Quan fou batejat a la catedral el dia 4 de desembre, hi actuà com a padrí de la criatura el ciutadà honrat barceloní Rafael Càrcer. Sembla que visqué a Barcelona fins al moment d'iniciar els estudis de la carrera militar. Ja com a capità manà una companyia durant el setge de Barcelona de 1697 contra les tropes franceses, el primer dels quatre en pocs anys que viuria la capital catalana. Seguí inicialment, com la majoria dels militars professionals, la causa de Felip d'Anjou, incorporant-se el 1707 a les unitats que comandava el duc d'Orleans com a general en cap de l'exèrcit de les Dues Corones. La seva fidelitat al duc i la participació d'aquell en una conjura de palau l'obligà finalment a abandonar el servei del Borbó i posar-se a les ordres de l'arxiduc el 1…\nFins i tot la cancellera alemanya Angela Merkel ha hagut de cridar l'atenció sobre el ressorgir de les manifestacions públiques de suport al feixisme que tenen lloc amb freqüència creixent a Espanya. No és tracta només de fets tan increïbles com la immensa pancarta de suport a Adolf Hitler de la plaça de braus de Pinto, a prop de Madrid. Em crida especialment l'atenció el degoteig de militants joves i càrrecs electes del Partit Popular que apareixen retratats en les xarxes socials adoptant la simbologia feixista (la salutació o la bandera) del franquisme. No estem parlant de persones que ocupen una posició residual en l'escenari social i polític, com és el cas de la tradicional ultradreta marginal al país veí i a Catalunya. No, no. Parlem del gran partit de la dreta, que ocupa amb majoria absoluta el poder a Espanya i al País Valencià, on han esclatat justament la majoria dels casos denunciats aquests dies tan necessàriam…\nEscenaris (VI): ensorrar 83 anys d'història (#UDC)\nDiari de Setge del 26 d'agost de 1713 (dia 33).\nFa uns dies El Periódico publicava en titular gran de portada que Unió es plantejava concórrer separadament a les eleccions en cas de comicis plebiscitaris. Posats a triar, UDC prefereix sense dubte la Consulta a unes eleccions anticipades. Naturalment, per a la direcció i els sectors mediàtics i financers als quals representa, el més desitjable seria una consulta confusa, amb diverses preguntes, que els permetés mantenir el seu estil de sangoneres de Convergència per un temps indefinit. És evident que es tracta de l'opció que prefereix l'establishment: una Consula trampa que permeti driblar l'exigència democràtica de consultar el poble i que alhora provoqui canvis tendents a zero en la realitat. Saben que aquesta opció, però, és francament remota, atesa la falta de suport parlamentari i popular. Una Consulta a cara o creu, doncs, seria la segona opció. Permetria mantenir l'acord amb CDC fins al moment mateix de la se…\n- d’agost 25, 2013\nDiari de Setge del 25 d'agost de 1713 (dia 32).\nDurant uns quants dies, sobretot arran dels articles de David Miró i Sebastià Alzamora al diari Ara, se n'ha parlat bastant. Em refereixo a les diverses espècies que existeixen dins el sobiranisme. Ells han parlat dels apocalíptics, aquells que veuen més clarament les dificultats del camí i manifesten el seu mal humor davant la manca de decisió dels qui van al capdavant. En contrast, fa anys, recordo haver llegit al bloc de Salvador García-Ruiz el concepte de sobiranista fredolic, aquell que sempre necessita més temps, com si hagués posat només els peus a l'aigua del mar i necessités una aclimatació particularment lenta per embotir-se sencer dins l'aigua i entomar les onades. Posats a fer taxonomia independentista avui m'agradaria fer un elogi ponderat dels precursors. Potser perquè jo més o menys me'n sento, amb les virtuts i els problemes. Els precursors són aquells (com Sant Joan Baptista, que va acabar perdent…\nEscalfant la #ViaCatalana (V): com fer de la incapacitat virtut\n- d’agost 24, 2013\nDiari de Setge del 24 d'agost de 1713 (dia 31).\nDarrerament, a la desesperada, percebent cada dia amb més intensitat l'èxit de base popular del moviment sobiranista a Catalunya, figures destacades de l'actual PSc de la línia oficial i encara, del més espanyolista, estan arribant a cotes de degradació moral i intel·lectual en les seves expressions públiques molt considerables. Aquests dies n'hem tingut uns quants exemples immillorables. El més elaborat és, sense dubte, el de l'article d'Antoni Bolaño al diari espanyolista radical La Razón. Espectacular. Supura odi pels quatre cantons del paper. Un dels opinadors més sectaris (directament al servei no ja d'un partit, sinó del líder d'un sector d'un partit) publica a un dels diaris més sectaris del país veí, un article en el qual s'ataca amb tota la bilis possible un moviment polític transversal caracteritzat precisament per la seva pluralitat ideològica interna. És ben bé el món a l'inrevès. É…\nEl patètic cas del bufó esdevingut palanganer (#Boadella)\nDiari de Setge del 23 d'agost de 1713 (dia 30).\nUna de les actituds que fan més vergonya aliena és la d'aquella gent que no sap reaccionar al pas inexorable del temps i, per comptes de gaudir de cada etapa de la vida amb els seus pros i els seus contres, intenta fer veure a la resta de la humanitat que viu en una joventut perpètua. Repetir els gestos de sempre pot esdevenir ridícul quan el context en el qual un es mou (i un mateix) ha canviat de forma absolutament radical i irreversible. Fins ara, dins l'absoluta discrepància, Albert Boadella apareixia com una de les poques veus que alertava l'espanyolisme de la dimensió autèntica del "problema" de la desafecció moral i sentimental de Catalunya envers Espanya. La seva intel·ligència, però, ha quedat molt greument en entredit arran de la boutade de l'altre dia a les xarxes socials. Segur que ho sabeu: el bloc d'Arcadi Espada va difondre una fotografia del dramaturg ensenyant el cul al bell mig de l'…\nDiari de Setge del 22 d'agost de 1713 (dia 29).\nEn aquests dies de conflicte entre Espanya i el Regne Unit per la qüestió de Gibraltar ha ressonat novament la deriva catalana. Sembla clar que l'acreixement de la tensió diplomàtica té molt a veure amb l'esclat més virulent del cas Bárcenas de finançament irregular del Partido Popular que li ha esclatat a la cara, en el pitjor moment, a Marino Rajoy. Hi ha qui interpreta el fet també en clau catalana. No només el diputat anglòfil Alfred Bosch. Si el Regne Unit és capaç de defendre la seva integritat territorial, si cal, mobilitzant el seu exèrcit, perquè no estaria justificat que ho fes també el Regne d'Espanya en el cas català? Sembla clar que aquesta possibilitat entra també entre els possibles escenaris contemplats pel Govern espanyol en un moment de crisi política de la màxima intensitat a Catalunya. Sembla, però, que, tot i les generoses inversions que encara rep en temps de misèria com els actuals, l'exèrcit es…\nEscenaris (IV): violència de mitja-baixa intensitat\n- d’agost 21, 2013\nDiari de Setge del 21 d'agost de 1713 (dia 28).\nNo hi ha dubte que l'espanyolisme a Catalunya, mancat d'arguments mínimament sòlids per justificar els beneficis de la nostra dependència en qualsevol dels ordres, ha pitjat fa mesos l'accelerador de la tensió. Paraules com divisió i confrontació són a tota hora en boca dels fonamentalistes de la xària constitucional a casa nostra. Es tracta de provocar, en la mesura del possible, encara que sigui amb guants de seda, situacions de màxima tensió que desacreditin el moviment sobiranista. Per això, qualsevol sortida de to (que n'hi ha i són lamentables i profundament contraproduents) dels nostres serà exagerada fins a l'extenuació pels mitjans de la caverna espanyola. Amb el pas dels mesos, però, sembla possible contemplar la hipòtesi d'alguns episodis de violència organitzats pels Serveis d'Intel·ligència espanyols, potser aprofitant elements de l'extrema dreta del propi país o importats. Aquests atacs p…\nDiari de Setge del 20 d'agost de 1713 (dia 27).\nNo hi ha dubte que, el laboratori d'idees del Partido Popular, la FAES, fa mesos sinó anys que treballa amb la hipòtesi de suspendre l'autonomia de Catalunya. Aquesta és una acció contra el procés sobiranista al nostre país que, de fet, el Govern espanyol, amb la seva actual majoria absoluta, pot aplicar legalment quan li plagui, atès que sempre estem superant el nivell de dèficit arbitràriament fixat per Madrid. I no ho farà adduint motius d'insubordinació política per part de la Generalitat. Noooo. Ho farà amb una argumentació molt més hàbil: la disbauxa en la despesa i la incapacitat per controlar el dèficit per part de la nostra esquifida Gestoria requereix la intervenció immediata i guaridora de la metròpoli per posar-hi l'ordre que nosaltres som incapaços d'aplicar. És la direcció en la qual el Govern espanyol, el partit que li dóna suport i els opinadors en nòmina dels Serveis d'Intel·ligència espanyols…\nDiari de Setge del 19 d'agost de 1713 (dia 26).\nCal preveure que les properes eleccions europees del 25 de maig de 2014 (potser vaig massa enllà, davant les incerteses dels propers mesos), sigui amb una potent candidatura unitària que ara (tot i les patums que l'avalen) sembla difícil de consolidar, sigui amb les tradicionals coalicions de cadascun dels partits amb altres forces nacionalistes peninsulars, encara més en el context de la baixa participació que és habitual a aquest tipus de comicis, pot provocar un resultat espectacular de les candidatures sobiranistes catalanes. Després de la propera Diada constituirà un seriós avís a l'Estat espanyol, que posarà novament negre sobre blanc allò que les enquestes ens diuen des de fa tres anys: que la majoria per l'Estat propi a Catalunya creix i es consolida. Aquesta percepció, combinada amb el bloqueig de la celebració de la Consulta (el govern espanyol ja haurà tancat totes les vies de negociació, i el Tribunal Constitu…\nEscenaris (I): solucions insostenibles que no ho seran\nDiari de Setge del 18 d'agost de 1713 (dia 25).\nFeia un any que no en parlàvem. Em trobo a la piscina un veterà periodista gironí domiciliat de fa uns anys a les Terres de l'Ebre. Naturalment, poc després de saludar-nos ens diem l'ara habitual i tu com ho veus. Em manifesta la seva preocupació per les possibles accions de l'extrema dreta que, combinades amb les que puguin desplegar els serveis secrets espanyols, porten a considerar com un risc real la possibilitat d'algun succés violent de dimensions greus o, fins i tot, d'un magnicidi. La intensitat suggeridora de la conversa i els fets d'aquests dies em porten a obrir una sèrie d'apunts paral·lela a l'Escalfant la #ViaCatalana que us aniré oferint. Portarà per nom Escenaris i us plantejarà algunes possibles actuacions de l'Estat espanyol en el seu propòsit d'ofegar el procés sobiranista encetat a Catalunya. Us avanço que sóc dels convençuts que el repte que plantegem a l'Estat espanyol…\n- d’agost 17, 2013\nDiari de Setge del 17 d'agost de 1713 (dia 24).\nRecordo que, en l'època gloriosa de les Consultes, el gran Salvador Cardús les definia com un fabulós exercici gimnàstic d'entrenament per al gran dia. Aquestes jornades de vacances penso que una de les grans virtuts de la cadena humana que farem el proper 11-S és que constitueix un gran assaig general per al dia de la Consulta; o, més probablement, per a les eleccions plebiscitàries que ens esperen. Ser-hi o no ser-hi. To be or no to be. Aquesta és la gran qüestió. Hi ha una extensa franja del dependentisme a la qual coincidir amb l'espanyolisme, sigui en la versió rància de tota la vida (Partido Popular), tunejada (Ciutadans) o feixista (Plataforma per Catalunya) els fa una basarda molt considerable. Ells són molt catalanets. Però molt. De vint-i-cinc generacions (Unió). O són super progres i es volen connectats amb les reivindicacions de base popular (PSc i ICV). Haver de combinar-se amb el cantó més fosc de la força e…\nMoltes de les actituds contra la cadena per part del dependentisme català se situen ja, plenament, en l'àmbit del frikisme. M'han cridat l'atenció especialment dues. Com sempre, Pere Navarro es col·loca al capdavant del hit parade del ridícul. És com si no sabés que ara, a còpia de dir tonteries, ja és prou conegut, que ja pot parar de dir bajanades (o de mentir directament, com en el tema de les inversions estrangeres a Catalunya). El líder del PSc manifesta el ressentiment clàssic del progre esdevingut conservador desbordat per la realitat. Resulta que el carrer, la mobilització social hauria de ser seva. Bàsicament, seva. Perquè ja se sap que ells suposadament defensen els de baix. I, en aquest moment de la història del país, no mouen ni la iaia. I, al davant tenen, massivament, en canvi, els anhels de la gent. D'una claríssima majoria de catalans. I això fot. Però molt, molt. I aleshores es fan declaracions tan pr…\nLa millor prova que anem bé, però molt bé, són les estranyes maniobres que realitza aquests dies el camp dependentista. Quan falta ja menys d'un mes per a l'esdeveniment, els nervis són patents. En el dia de la marmota perpetu en què viuen han començat les mateixes maniobres que vivíem fa exactament un any. Aleshores la cosa anava sobre el desdibuixament del sentit de la manifestació de l'Onze. Ara, sobre la petició de rebaixar el sentit de la convocatòria de la cadena humana de l'11-S. Duran, de viatge per Sudamèrica encara en representació d'Espanya (ofenent, directament, la majoria dels seus electors), ha enviat aquests dies el seu palanganer Josep Maria Pelegrí a incendiar el debat. Es tracta de demanar que, després que 300.000 persones s'hi hagin apuntat i mesos i mesos de feta i publicitada la convocatòria en uns termes molt concrets, ara, precisament ara, s'hagi de canviar el motiu de la Via Catalan…\nDiari de Setge del 14 d'agost de 1713 (dia 21).\nArribem com sempre en aquestes dates d'agost al poble on tenim casa familiar i passem la major part dels dies d'estiueig. És a la comarca del Baix Ebre. Políticament, ha evolucionat en pocs anys d'una manera senzillament bestial. Diria que a un ritme frenètic. Més encara que el del país en el seu conjunt. Perquè us en féu una idea, encara l'any 1999, per festes majors, onejaven als carrers de la vila bandoleres que alternaven l'estanquera amb les quatres barres. Només a l'Aragó d'aleshores encara es veia una cosa semblant. L'alcaldia del municipi era aleshores a mans del Partido Popular, en perfecta successió durant vint anys de la batllia dels temps del franquisme. Fixeu-vos que us en parlo de fa només catorze anys. Doncs bé, el passat 25-N, a les eleccions al Parlament de Catalunya, CiU va ser la força més votada amb el 33,5% dels sufragis i ERC la segona amb el 18,26%; la CUP va sumar un 4,56% i enc…\nReconeixement via ridícul internacional (#MarcaEspaña)\nDiari de Setge del 13 d'agost de 1713 (dia 20).\nEl ministro García-Margallo és la imatge personalitzada d'un estiu realment esperpèntic per a la imatge internacional de la metròpoli. El Regne d'Espanya és la riota del món, que el contempla entre l'astorament i l la indignació. No cal dir que la seva contribució a la nostra causa és impagable. Primer va ser l'amic número 2 de la Marca España que va dir que tots els catalans som una merda. Alguns dels principals mitjans internacionals van anar plens de la inexplicable història d'un encarregat de millorar la imatge d'un país a base d'insultar una part important dels seus ciutadans. Aquests darrers dies hem viscut altres dos episodis espectaculars pel seu patetisme. Primer, el de l'espia al servei del CNI, condemnat en ferm per pedofília, indultat pel rei del Marroc a petició del Borbó que considera com a un germà. La imatge d'un individu d'aquesta perversió moral al servei de l'Estat i salv…\n- d’agost 12, 2013\nDiari de Setge del 12 d'agost de 1713 (dia 19).\nSuposo que ha passat sempre. Ara, però, quan els casos de corrupció que protagonitza la classe política esclaten a tort i a dret, aquí i allà (però especialment allà i en les files del Partit Popular), es reprodueix una escena semblant. Cert és que la Justícia espanyola (sic), en casos de difamació i anàlegs, no seria la més àgil del món a l'hora de restablir l'honor de les persones que hi acudeixen. Però, en tot cas, sembla que el recurs a l'anunci públic, a bombo i plateret (que ho recullin en prime time, si és possible, tots els mitjans), de la interposició d'una demanda judicial davant qualsevol acusació, s'ha convertit en una mena d'automatisme. És com si el mer anunci atorgués una gran credibilitat defensiva a l'acusat. Primer va ser la simple amenaça: els nostres advocats estan estudiant accions jurídiques contra tal o qual mitjà, aquell on s'havien publicat les notícies o acusacions. Aquell, ho…\nLes paraules d'Enric Millo després que el Govern espanyol fixés un límit de dèficit de l'1,58% per al que queda de 2013 i de l'1% per a tot el 2014 són il·lustratives de quina és la gran avinguda per la qual l'Estat espanyol ha decidit transitar en la seva ofensiva contra el procés sobiranista a Catalunya. Es tracta d'una ofensiva argumental per terra, mar i aire que anirà a més en els propers mesos. Cal desacreditar-nos per totes les vies possibles. Afectant la nostra moral col·lectiva. Desanimar-nos. La situació dantesca de Catalunya es deu, diran de totes les maneres possibles, a la nostra intrínseca (i afegirien, també, corrupta, però és fotut per comparació amb ells) incapacitat per administrar-nos. No sabem gestionar l'autonomia; imagineu-vos un Estat independent! Han d'impedir-ho pel nostre bé. La insolvència dels catalans (i en això en Duran intervindrà sempre que calgui per culpar el Triparti…\n- d’agost 10, 2013\nDiari de Setge del 10 d'agost de 1713 (dia 17).\nN'hi ha prou amb fullejar qualsevol enquesta sobre el consum dels mitjans de comunicació a Catalunya per observar l'extraordinària pluralitat de l'oferta informativa al nostre país. És un fet del qual cal enorgullir-se. Tant en l'eix social com en el nacional, els catalans disposen de mitjans digitals, escrits, radiofònics i televisius de tota mena als quals adreçar-se. Es pot viure perfectament només informant-se en mitjans d'esquerra o de dreta, espanyols o catalans. Francament, haver d'escoltar les històries que difon Espanya permanentment sobre la manca de pluralitat i l'adoctrinamnet a Catalunya és francament kafkià. Pocs territoris com el nostre deuen oferir un panorama informativament més variat. De Madrid estant, per exemple, deu ser francament difícil informar-se fora de l'àmbit de l'espanyolisme, sigui de dretes o d'esquerres. El panorama general, doncs, és indubtablement plural. Tamb…\nCreix la divisió al si del dependentisme (#Consulta2014)\nDiari de Setge del 9 d'agost de 1713 (dia 16).\nPassen els dies i la nostra tenacitat els abat. Existeix una dificultat objectiva molt considerable per negar la possibilitat democràtica d'una Consulta al poble de Catalunya, quan aquest expressa les majories que expressa una vegada rere l'altra. El temps desgasta inevitablement les posicions polítiques més inconsistents. El pur resistencialisme emparat només en el llibre sagrat constitucional comença a resultar estèril. Ja comencen a escoltar-se dins el dependentisme, proclamant, això sí, sempre, l'amor a Espanya i la defensa radical del no, veus que defensen que es faci una Consulta. Francesc de Carreras, fa uns dies, a "L'hora de l'audàcia", al diari comtal, apostava clarament per aquesta via: l'ordinament jurídic actual permet que el govern espanyol faculti el català per organitzar una Consulta de caràcter consultiu. El més sorprenent és que el catedràtic considera segura la victòria del no, una …\nGermà Bel, sentit comú a cabassos (#Reconeixement internacional)\nDiari de Setge del 8 d'agost de 1713 (dia 15).\nA Catalunya, la república dels pessimistes té molts ciutadans. Només cal sentir més que escoltar les tertúlies. Si teniu una estona, us recomano que sentiu aquesta del Matí de Catalunya Ràdio del passat 26 de juliol. Especialment, a partir del minut 39. Conté la valoració que Cristian Segura, Pere Rusiñol, Joan B. Culla i Germà Bel van fer del primer informe del Consell Assessor per a la Transició Nacional, relatiu a la famosa Consulta. La intervenció d'en Germà Bel des dels Estats Units, ferm contra els titafredes, va ser senzillament estelar. I això que només es va limitar a aplicar dosis de sentit comú, tan absents de la major part dels comentaris sobre el procés. Els qui tot ho troben difícil, com no, veien un document amb massa incògnites. I hi feien sortir els retrets habituals. Primer. Que si la via kosovar. Tots van manifestar l'angúnia que els fa parlar de Kosovo. Ui, sí. Bel es va limitar a recordar que creia que cap…\nQuan un espanyol parla de passaports, sempre em ve al cap, inevitablement, la imatge del president de la Federació Espanyola de Patinatge, Carmelo Paniagua, blandint el seu document a la tribuna d'oradors d'aquella tumultuosa assemblea de la federació internacional celebrada a Roma. Aquella en la qual, novament, ens van deixar molt clar que si volíem existir internacionalment no hi havia altre remei que formar un Estat com els altres, expedidor de passaports. I, convençuts finalment la majoria dels catalans de la impossibilitat d'una Espanya plurinacional, en això estem alguns anys més tard. Darrerament, s'ha convertit en un lloc comú del dependentisme català, de Jordi Cañas a Joan López Alegre, la insistència a afirmar que ells no volen perdre (diuen ésser privats, que sona molt més dur) de la nacionalitat espanyola. És un argument d'una estultícia gairebé infinita i el que més m'admira és que, quan el pronunc…\n"Ningú és millor o pitjor patriota per les propostes que fa" (#dependentisme)\n- d’agost 06, 2013\nDiari de Setge del 6 d'agost de 1713 (dia 13).\nPermeteu-me avui trepitjar alguns ulls de poll. Defensar una posició políticament incorrecta. A veure si me'n surto. En aquesta ofensiva dialèctica del dependentisme desesperat que vivim cada dia veig que guanya posicions un nou/vell mantra. El que fa continua invocació dolguda sobre l'expedició de carnets de catalanitat. No és pas nova. Era ja una acusació habitual dels socialistes en temps del President Pujol. De fet, els qui depenen políticament i orgànica dels partits espanyols porten trenta anys negant als qui no en depenen la capacitat del que ells anomenen dividir la gent entre bons i mals catalans. Darrerament, tots els càrrecs del PSc més espanyol (el darrer, l'alcalde de Pineda Xavier Amor, que mai un cognom va ser tan inapropiat a l'acció del seu portador) s'hi abraonen tant com poden, començant pel gran líder Pere Navarro. I perdoneu, però no sé si estic gens d'acord. És més, no, definitivament no h…\nL'impacte als mitjans de l'accident de Sant Jaume de Galícia (deixeu que ho digui amb aquesta forma toponímica preciosa, com ho feien els catalans del Renaixement i del Barroc) ha estat molt fort. Aquesta desgràcia, d'un impacte enorme, ha estat una altra lliçó del que ha suposat durant vint anys abocar ingents recursos de l'erari públic espanyol a l'Alta Velocitat, deixant de banda les inversions de millora en seguretat en altres àmbits del ferrocarril. Els més populars, per cert, emprats cada dia per milions d'usuaris. Una denúncia sobre el malbaratamet espanyol, per cert, que al dibuixant del Punt Avui li ha costat, sembla ser, una campanya brutal, d'aquelles que els agraden tant, per part dels mitjans de la Caverna. Poques hores després, però, tenia lloc un accident terrible a la regió italiana de la Campània, quan un autocar es precipitava 30 metres des d'un viaducte, amb el resultat de 39 morts i …\n- d’agost 04, 2013\nDiari de Setge del 4 d'agost de 1713 (dia 11).\nDe fa dies a les xarxes socials i amb un exemple impactant l'altre dia en una carta d'una lectora d'El Periódico, ens trobem amb espanyols que ens demanen incorporar-se al nostre viatge cap a la construcció d'un nou Estat del món. Ells també, imagineu-vos, estan fins els monyo d'haver de pertànyer a un projecte desastrós per als seus propis ciutadans. Els qui sou catalans de soca-rel, naturalment, teniu els motius de sang, de tradició, d'herència, per sentir-vos identificats amb el país. Però per als qui som fills de la immigració, un dels trets més importants de la identitat nacional catalana és el fet que es construeix cada dia a través de la lliure adhesió dels qui en formem part. I això és absolutament extraordinari. Qui no vol ser català no ho és. Això vol dir que la nova República Catalana, a diferència de la del Regne d'Espanya, ha de facilitar al màxim la pèrdua voluntària de la nacionalitat. Però, …\nCom quadrar els pressuspostos a l'1% (#prouespoli)\n- d’agost 03, 2013\nDiari de Setge del 3 d'agost de 1713 (dia 10).\nEl país ja no pot més. El pressupost de 2013 queda prou clar que passa definitivament a la història d'allò que no va poder ser i el del 2014, amb un límit d'un 1% de dèficit, sembla francament difícil de confegir sense provocar una veritable esclat social. El Conseller Mas-Colell, d'una manera per al meu gust (d'ignorant en matèria econòmica) un pèl surrealista, ha parlat en la seva primera reacció pública de la possibilitat d'augmentar els ingressos pròximament en base a la reclamació del deute de l'Estat espanyol amb Catalunya i de l'aplicació dels efectes econòmics a 1 de gener de 2014 d'un nou sistema de finançament que a data d'avui ni tant sols s'ha començat a negociar. Francament, sembla força complicat pensar que aquestes previsions donin alguna mena de fruit. Per la banda de la despesa és completament impossible, tret de partides de caire econòmicament simbòlic, contraure encara més les…\nDurant les darreres setmanes semblava consolidar-se un calendari que situava la Consulta sobre el futur polític de Catalunya en la molt plausible data del 14 de setembre de 2014. Tot i semblava acompanyar. Desgraciadament, els nostres enemics també juguen en l'escaquer. Aquesta setmana, en un pas de rosca més en el camí de l'asfíxia premeditada de la ja a hores d'ara menys que Gestoria, el govern espanyol ha fixat el límit de dèficit de la Generalitat per a aquest any en un l,58% i en l'1% per a l'any vinent. Aquest fet fa definitivament inviable la presentació dels comptes per a aquest any i obliga a una reorientació molt important dels pressupostos per al 2014. Està clar que els de l'any vinent han de ser els darrers de la Catalunya autònoma i que cal elaborar-los pensant només tot just en els primers mesos: serà impossible exhaurir-lo sencer, si és que es vol evitar, com és absolutament imprescindible, el càs…\nDiari de Setge de l'1 d'agost de 1713 (dia 8).\nEm penso que alguna vegada ja ho he escrit aquí. Avui ho tornaré a defensar molt seriosament. Joan Herrera diu que no n'hi ha prou amb la carta del Gran Timoner al president de plasma, que hem de passar per la humiliació de fer la petició de tràmit al Congreso de los Diputados espanyol. Estic a favor de complaure tothom. Sobretot, perquè ningú tingui l'oportunitat de despenjar-se amb els clàssics arguments de mal pagador. Així que, sí. Anem properament a la cambra alta espanyola a demanar l'autorització per celebrar la Consulta. Però deleguem tots els poders de representació del Parlament de Catalunya en la nobilíssima figura del cap de llista socialista Pere Navarro. Que defensi ell la petició. Perquè són els qui creuen encara en la possibilitat de l'entesa amb Espanya els qui han d'anar a parlar-hi. I qui diu parlar, vol dir, a rebre els improperis i les escopinades a la cara que ens dedeicaran els diputats e…


Mor Aleix Merino, el nen que va fer "somriure" Mataró\nEl seu cas va fer esclatar a la ciutat la campanya solidària amb què s'han recaptat milers d'euros destinats a la investigació de la malaltia rara\nDilluns, 06 Agost 2018 18:24\nAleix Merino, el 2016\nL'Aleix Merino, el nen de Mataró afectat per una malaltia rara neurodegenerativa, el Tay Sachs, ha mort aquest diumenge amb només sis anys. Va ser diagnosticat a finals de 2015, acabats de fer els quatre anys, però des dels sis mesos de vida els seus pares ja buscaven una explicació al desenvolupament anormal del seu fill. Va parar de créixer, no era capaç de caminar sol, el seu nivell cognitiu era molt baix i també tenia dificultats per empassar menjar sòlid, entre d'altres.\nAleix Merino va ser escollit pels mataronins com a 'Mataroní de l'Any 2016'\nQuan el seu cas es va fer públic, la ciutat de Mataró va respondre amb una onada de solidaritat, vehiculada a través de la campanya 'Un somriure per a l'Aleix', que només en les tres edicions (2016, 2017 i 2018) d'una festa anual dedicada al nen s'han recollit prop de 49.000 euros per a la investigació de la malaltia.\nEls pares i el petit Aleix, en una de les festes solidàries\nEl Tay Sachs és una patologia neurodegenerativa causada per l'absència d'un enzim del cervell que serveix per eliminar els residus tòxics de les neurones. Es tracta d'una malaltia molt minoritària i es calcula que al món només hi ha 300 casos com el de l'Aleix, una desena a l'estat espanyol.\n"Avui al cel hi brillarà un estel nou. Tot un heroi, un lluitador incansable", ha publicat el seu entorn a través de les xarxes socials.\nLa família convoca la ciutadania dimarts al Tanatori de Mataró.


Horaris proves d'accés de Grau Superior\nDurant les dues passades setmanes amb els professors i alumnes de Finlàndia d’Erasmus hem visitat algunes de les aules de Formació Professional del nostre Centre, així com visites a empreses. Més informació\nTres professores d'Alemanya visiten el Centre\nRebem la visita de tres professores d'Alemanya de la família professional d'electricitat en FP. Faran amb nosaltres un aprenentatge per observació mitjançant beques Erasmus+. També visitarem empreses del sector per poder rebre alumnes d'Alemanya per fer pràctiques a Menorca, tal i com fem nosaltres amb els nostres alumnes que van a Alemanya a fer pràctiques. Benvingudes!\nAlumnes de FP Bàsica se’n van d’Erasmus+\nMés beques Erasmus+ de Formació Professional Bàsica. Han partit cap a Alemanya en Damià i n'Angel de Fabricació Mecànica; i en Carlos, n'Alex i en Kevin d'Electricitat. Tots ells acompanyats pel professor Pablo Babiloni. Més informació\nEl professor Joan Cardona del cicle de Formació Professional d’Administració i Gestió va fer una estada Erasmus+ a un centre de Formació Professional de Limoux, França, amb l’objectiu de realitzar un aprenentatge per observació. Més informació\nHem rebut a 2 professors i 3 alumnes de Formació Professional Bàsica d'Oulu, Finlàndia que seran amb nosaltres durant tres setmanes gràcies a beques Erasmus+. Més informació


La jornada intensiva fa treballadors més feliços i productius\nLes mesures de flexibilitat laboral redueixen l'absentisme laboral i milloren la reputació de l'empresa\nEls mesos d’estiu moltes empreses opten per oferir als seus treballadors la possibilitat de fer jornada intensiva, habitualment concentrada de les 8 a les 15 h, una mesura més del que es coneix com a salari emocional. Segons un estudi de l’Organització de Consumidors i Usuaris (OCU), sis de cada deu treballadors triaria una jornada intensiva a l’hora de treballar, i un de cada tres afirma que no pot conciliar la vida personal amb la professional perquè l’horari que fa li ocupa tot el dia.\nSegons expertes en recursos humans de la UOC, és precisament el fet de poder tenir temps per a la família i el lleure el que valoren més els empleats de la jornada intensiva. «Se senten més feliços i satisfets perquè perceben un bon equilibri entre els seus àmbits vitals», explica Gina Aran, professora col·laboradora del màster de Direcció i Gestió de Recursos Humans de la UOC. Al seu torn, Eva Rimbau, professora dels Estudis d’Economia i Empresa de la UOC i experta en treball flexible, afegeix que les empreses que aportin aquest salari emocional als seus professionals «n’augmentaran la motivació», amb un cost inferior al que representa un «increment salarial».\nEl treball flexible beneficia no solament els treballadors sinó també la mateixa empresa. Diversos estudis constaten que els treballadors feliços rendeixen més; per tant, la jornada intensiva augmenta, de retruc, la productivitat a l’empresa. «La gestió del temps i l’organització de tasques és més eficient», constata Aran.\nAquesta experta també argumenta que la jornada intensiva i, en general, gaudir d’un horari flexible, pot afavorir la «reducció de l’absentisme i l’accidentalitat», i es convertirà en un element de marca d’ocupador (employer branding) per a l’organització, que la farà més atractiva com a destinació laboral i tindrà, per tant, més bona reputació.\nLa cultura de la presencialitat enfront dels resultats\nTot i així, a Espanya la jornada intensiva no és gaire estesa perquè hi ha una cultura molt arrelada de presencialitat que comporta estar a l’oficina un nombre determinat d’hores. «Encara hi ha la percepció que és més productiu treballar per hores que per objectius», diu Rimbau. Per això és necessari que les empreses «instaurin una cultura de responsabilitat basada en els resultats i el compliment d’objectius», explica. Tot i la percepció que es té dels companys, el cas és que el 86% dels espanyols i el 73% dels empleats europeus pensen que la seva vida podria millorar si poguessin treballar amb més flexibilitat.\nEl teletreball també augmenta la productivitat de l’empresa\nLes empreses també es beneficien del teletreball. Segons un estudi sobre l’efectivitat d’aquesta mesura, les companyies «perceben que augmenta la productivitat, assegura la retenció dels treballadors, redueix la rotació laboral, reforça el seu compromís amb l’organització i millora el rendiment de les persones», afirma Rimbau. Si a més s’hi afegeix un estalvi de costos de 1.200 € per treballador a l’any, tot indica que «el teletreball és una tendència en alça i no hi ha raons per a pensar que s’estancarà».\nAquestes expertes conclouen que la flexibilitat laboral és un factor que influeix positivament en la productivitat i en la fidelització del treballador, però no és l’únic. Les polítiques de recursos humans s’han d’orientar a la conciliació de la vida laboral amb la personal, a l’horari flexible, al reconeixement de la feina per part del cap, a certa autonomia, a un bon clima de treball, a la possibilitat de formar-se i al creixement dins de l’empresa. Amb aquestes mesures els treballadors estan més «motivats i seran més productius», conclou Rimbau.


Una ferida crítica per inhalació de fum en l'incendi d'un pis a l'Hospitalet de Llobregat | NacióDigital\nUna ferida crítica per inhalació de fum en l'incendi d'un pis a l'Hospitalet de Llobregat\nUna altra dona, filla de la primera, ha sofert lesions de caràcter menor\nper NacióDigital, 19 de juliol de 2019 a les 22:16 |\nUna dona ha resultat ferida crítica per inhalació de fum en un incendi que ha tingut lloc aquest divendres en un edifici de quatre plantes de l'Hospitalet de Llobregat. Els Bombers han rebut l'avís del foc a les set de la tarda, i vint minuts després ja el donaven per controlat. Al mateix succés una altra dona, filla de la primera, ha sofert lesions de caràcter menys greu per la mateixa causa. Ambdues han estat traslladades a l'hospital Moisès Broggi.\nExtingit un incendi d'habitatge a un edifici de 4 plantes del ptge. Milans de l'Hospitalet de Llobregat (Avís 18.59h). Ha cremat el 60% d'un dels pisos de la 3a planta. Evacuades @semgencat 2 dones afectades per fum a l'Hospital M. Broggi, una en estat crític i l'altra menys greu pic.twitter.com/fsckbH8Q2l\nA les nou de la nit l'incendi, que ha afectat el 60% del domicili, el tercer-quarta, ja es donava per extingit. En total hi han actuat set dotacions dels Bombers, inclosos efectius del Grup d'Emergències Mèdiques (GEM). Les flames han afectat concretament dues habitacions i el passadís de l'edifici, per bé que el fum i la temperatura han arribat a afectar el 80% del domicili. El Sistema d'Emergències Mèdiques (SEM) ha enviat dues ambulàncies, i també hi ha actuat la Policia Local. No hi ha hagut afectació estructural.\nSocietat, Moisès Broggi, inhalació de fum, accident, incendi, Bombers de la Generalitat, Hospitalet de Llobregat


Oasi urbà espaiós i contemporani - Airbnb\nOasi urbà espaiós i contemporani\nAllotjament sencer: pis de lloguer. Amfitrió: Sazia\nSazia és un Superhost.\nRelaxa't i relaxa't en aquest apartament de disseny contemporani amb molta atenció als detalls.\nAquest espai cèntric és la combinació perfecta de comoditat i comoditat.\nEl pis és ampli i està ple de llum natural a la planta superior d'un edifici residencial de 8 plantes. És un espai modern i amb molt d'estil que segurament li agradarà. Disposa d'amplis espais verds tant a la planta baixa (que és poc freqüent trobar a Dhaka!) com a la terrassa de la teulada comunal.\nHi ha ascensor i generador les 24 hores i guàrdies de seguretat les 24 hores.\nPer als comestibles hi ha el supermercat principal de la cadena Shopno a pocs metres.\n4,92 d'un total de 5 estrelles de 63 avaluacions\n4,92 · 63 avaluacions\nEl barri de Mohammadpur és una zona vibrant i bulliciosa de Dhaka, a poca distància a peu de les precioses Cases del Parlament i les zones verdes que l'envolten, perfectes per trobar-se al matí. La famosa zona comercial i nombrosos restaurants de qualitat de Dhanmondi està a 10 minuts en rickshaw divertit!\nPots posar-te en contacte amb mi per correu electrònic abans d'arribar. El dia de l'arribada, el meu coamfitrió Sahadhat es reunirà amb tu a l'allotjament i es podrà posar en contacte amb ell a través del seu número de telèfon local durant tota l'estada.\nPots posar-te en contacte amb mi per correu electrònic abans d'arribar. El dia de l'arribada, el meu coamfitrió Sahadhat es reunirà amb tu a l'allotjament i es podrà posar en conta…\nSazia té la categoria de Superhost\nDescobreix altres opcions a Dhaka i als seus voltants


Viu el Manlleu: PRÈVIA Pretemporada: UE Camprodon - AEC Manlleu\nComença el compte enrere. Només falta una setmana per un inici de lliga al qual el Manlleu sembla que arriba en fase ascendent. Després de la victòria davant el Sant Andreu, l’equip va dissipar per una dies les acusacions de falta de gol i afronta la setmana amb més confiança que mai. Per reafirmar-ho, nova oportunitat avui davant el Camprodon.\nLa radiografia de l’equip\nEls homes de Jordi Dot arriben al darrer partit de la temporada amb diversos detalls a destacar. Per començar la bona pretemporada d’Ot Bofill, jugant 90 minuts davant el Sant Andreu i realitzant un gran partit al lateral dret. També cal tenir en compte els experiments a la posició de central. Davant la incògnita de Meissa, encara a proves, Putxi i Seuma assagen en una demarcació que poden ocupar en situacions que ho demanin.\nManel Sala es va estrenar davant del Sant Andreu / Angel Garreta\nPerò la gran qüestió està més endavant, a la davantera concretament. Tot i el bon partit de Manel Sala, encara no falta trobar-li un acompanyant en la punta d’atac. Fortet i Uri Martínez són els principals candidats, però encara no han vist porteria en aquesta pretemporada. A més, en el tram final del Trofeu Vila de Manlleu, Dot va provar a Ginés jugant de segona punta, on va fer un gran partit, així que es suma una alternativa més a la posició.\nLa radiografia del rival\nVells i recent coneguts són el que trobarà el Manlleu a Camprodon. Per començar, un dels jugadors que hi ha a prova a la plantilla, Oscar Molina, prové d’aquest equip. A més, també cal destacar la presència d’un exmanlleuenc com Albert Rudé. L’atacant va abandonar les files del Manlleu fa dues temporades per tornar a casa seva i és un dels principals referents d’aquest Camprodon que buscarà aquest any fer soroll al grup 1 de Segona Catalana.\nL'exmanlleuenc Rudé és un dels grans perils de la UE Camprodon\nUna parella per a Manel Sala. Última cita de la pretemporada i diverses opcions per escollir. La lluita de Fortet, la velocitat d’Uri o la tècnica de Ginés són els principals candidats a pugnar per aquesta posició.\nCompetitivitat màxima. Si alguna cosa ha quedat clara aquesta pretemporada és la bona forma de la base de l’equip. Homes com Putxi o Arxi estan fent una gran pretemporada i la seva solidesa seguirà sent essencial per mantenir la competitivitat que mostra el Manlleu cada partit.\nBarragán, Arxi, Gely, Manu Moreno, Meissa, Putxi, Sergio Ginés, Seuma, Manel Sala, Fortet, Joan Muntada, Iván González, Uri Martínez, Iván Fernández, Francolí, Ot Bofill, Òscar Molina i Èric Jacobs.\nJuanjo (recuperant-se d'una llarga lesió al genoll), Masoliver (recuperant-se d'una operació al pubis) i Ramon Masó (esquinç al genoll)


Agents Rurals actuen contra els furtius d'isard organitzats al Pirineu\nper ACN - Fotografia: Agents Rurals 18/11/2016 00:00h\nAgents Rurals actuen contra els furtius d'isard organitzats al Pirineu| ACN - Fotografia: Agents Rurals\nEls Agents Rurals van interceptar el passat dissabte un furtiu al terme municipal d'Alt Àneu, al Pallars Sobirà. Efectius del cos van ser testimonis de com el furtiu, procedent de Madrid i acompanyat d'un guia local, disparava mortalment diversos isards utilitzant un rifle de calibre mitjà amb un silenciador acoblat.\nAquesta intervenció s'emmarca en la investigació sobre una possible xarxa organitzada de furtius de caça major que es dediquen des de fa temps a abatre isards il·legalment en diversos llocs de l'Estat entre els quals hi ha la Reserva Nacional de Caça Alt Pallars i algunes Àrees Privades de Caça de Catalunya. Aquest operatiu de vigilància especial ha fet possible denunciar sis caçadors furtius en l'últim any i mig. Les sancions per aquest tipus de caça il·legal poden superar els 30.000 euros.\nLa zona on es va produir la cacera il·legal era dins la Reserva Nacional de Caça Alt Pallars (RNCAP) en un lloc de difícil accés per l'orografia del terreny i per la quantitat de neu que hi havia en el moment de l'actuació. Els agents van aixecar les corresponents actes de denúncia en matèria de caça, reglament d'armes i seguretat ciutadana al caçador furtiu i també van denunciar el guia acompanyant i el transportista.\nEls estris emprats: motxilla, silenciador, mira telescòpica, munició i prismàtics dels dos individus es van comissar i es van dipositar a les dependències del CAR. També s'hi van dipositar els quatre caps d'isard comissats, dos del quals tenien valoració de medalla d'argent (un mascle) i medalla de bronze (una femella), fet per qual la indemnització econòmica que haurà de fer efectiva aquest infractor a la Generalitat serà de quantia superior.\nL'arma es va dipositar a la intervenció d'armes de la Guàrdia Civil de Tremp, que va informar que el propietari no era el furtiu. L'arma és d'un altre caçador de Madrid que també ha estat denunciat per reglament d'armes per cedir una arma de la seva propietat sense document de cessió i sense acompanyar la guia de la mateixa.\nEl denunciat, J.J.L.D.C, ja comptava dins del seu historial amb una denúncia efectuada pels Mossos d'Esquadra el mes de maig de l'any passat dins de l'Àrea Privada de Caça de (APC) de Tírvia sense l'autorització corresponent. Aquell dia va abatre diversos isards igual que aquesta vegada, utilitzant un rifle de calibre mitjà amb un silenciador acoblat, per tal que els trets no es poguessin sentir a gran distància. En aquell cas, l'infractor va fer efectiva la sanció econòmica que se li va imposar.\nEn el marc d'aquest operatiu especial, els Agents Rurals han denunciat en l'últim any i mig sis caçadors furtius, tres d'ells de Madrid, amb diverses denúncies i un total d'onze isards abatuts sense cap mena d'autorització. Es calcula que els isards abatuts il·legalment a la RNCAP i a diverses APC poden ser molt nombrosos tenint en compte la periodicitat amb què últimament s'ha pogut veure que els furtius reincideixen, expliquen des del departament d'Agricultura.\nAquests caçadors actuen amb la col·laboració de guies locals coneixedors del terreny que els donen suport logístic i cobertura davant la possible presència d'efectius del Cos d'Agents Rurals o Mossos d'Esquadra per intentar la fugida, ocultar les armes i les captures realitzades. Segons Agricultura, sembla que aquesta persona formaria part d'un grup de caçadors que es dediquen des de fa temps a abatre isards il·legalment en diversos llocs de l'Estat entre els quals hi ha la Reserva Nacional de Caça Alt Pallars (RNCAP) i algunes Àrees Privades de Caça de Catalunya (APC).\nPer les denúncies que se li van tramitar, el denunciat haurà de fer front a sancions que, per les diverses normatives aplicades, poden superar els 30.000 euros. Quan aboni la sanció corresponent, podrà recuperar el material comissat a excepció dels caps d'isard, que no poden ser recuperats per haver-se abatut il·legalment. Tampoc se li tornarà el silenciador perquè n'està prohibida la tinença i l'ús. L'arma tampoc no es podrà recuperar fins que es resolgui la propietat.\nDes del CAR es demana la col·laboració ciutadana per localitzar caçadors furtius, ja que aquests, de la manera que es mouen per la muntanya, són de difícil localització i en canvi sí que poden ser vistos per excursionistes, escaladors, esquiadors de muntanya o usuaris del medi natural en general, destaquen des del departament.\nEl XVIII Festival de Música de Tardor aquest diumenge a les Borges\nEls Mossos d'Esquadra detenen un conductor al Pla d'Urgell que va fugir després de tenir un accident de trànsit