Tornant de Vacances – 2012 (1) | Bloc de toies.com\ndimecres, 22 Agost 2012 by Mario\n(Artículo en castellano) Bé amics, ja comença a ser hora que ens tornem a retrobar. No se què m’empeny a fer-ho, però ja porto uns anys aprofitant els viatges de vacances per compartir amb vosaltres, no ja les peripècies i fotos, que deuen tenir un interès relatiu, sinó les tècniques emprades i dificultats que m’he trobat en cada una de les situacions. Quinze dies de vacances han estat com quinze sortides de diumenge així que ja us podeu el que n’he gaudit. El cert és que al final el viatjar és només una excusa per poder fer fotografies, per poder-nos enfrontar en situacions diferents de les que ens trobem normalment : Tornant de Vacances – 2012 (1)\nAquest any he pogut complir una de les meves il·lusions fotogràfiques, visitar les terres altes i les illes d’Escòcia. Amb les calors que fa, encara ara, ha estat com posar-se en una nevera els quinze dies. Temperatura ideal i un temps que ha acompanyat força, si més no, m’ho ha posat molt difícil amb situacions canviants, amb lluminositats, cels i rangs dinàmics que no estava acostumat i totes i cada una de les fotografies han estat una petita experiència que, no totes clar perquè han estat més de 750, m’agradaria compartir amb vosaltres i com a mínim aprenguéssim junts dels errors comesos i ja de pas, per aquells que no coneixeu Escòcia, passeu una bona estona amb els seus formidables paisatges.\nLa fotografia de viatges és apassionant i la d’aficionats com ara jo encara més… Sí, jo no he pogut escollir el moment, ni a vegades el punt de vista, simplement estava en en un lloc concret en un moment determinat i havia de fer la fotografia amb aquelles condicions, el que complica molt el tema. Ja fa temps que la meva radicalitat m’ha fet abandonar la que va ser el punt final de les aspiracions de tot fotògraf Canon, la 5D MkII (el mateix passa amb els nikonistes, clar). Anar de viatge amb 15 Kg a la motxilla, amb un cos de càmera que espanta fins i tot a les besties i amb 4 o 5 objectius tot emulant ser fotògrafs professionals del National Geographic, no és ni agradable ni eficient, a jutjar per la relació qualitat-pes que ofereixen aquests equips. Estic interessat amb captar la llum, en el punt de vista i sobretot, al disparar en raw, a crear un material en brut que després hauré de revelar. És per això que la meva experiència amb les micro 4/3 és formidable. La seva qualitat és espectacular i la versatilitat total. I tot i que molts de vosaltres us portareu les mans al cap us ben asseguro que el rang dinàmic és superior i la qualitat, especialment amb un bon objectiu, superior a qualsevol APS-C i comparable a una full frame.\nAmb la Lowerpro d’apertura lateral i amb una tercera part de l’espai ocupat comparat amb el viatge de l’any passat vaig carregar:\nEl cos de la Oly OMD e-m5, l’al·lucinant objectiu Pana-Lumix 12-35 mm a 2,8 d’apertura constant (equiv. a un 24-70 en una 35mm), el minúscul angular Oly 9-18 mm (equiv. a un 18-36 mm) i el zoom Pana-Lumix 45-200 mm (equiv. a 90-400 mm). Sobrat !\nUn parell de filtres, el de densitat neutra ND8 i el degradat (els cels m’haurien de fer partir). Un petit trípode, que he fet servir en comptades ocasions, i potser el més important, les corresponents viseres dels objectius.\nSí clar, això ja ho tenim tots clar però en aquest viatge he pres l’actitud de disparar en raw, és a dir, de pensar en tot moment en el procés de revelat i ja inconscientment he disparat moltes vegades només pensat en el tipus de revelat que faria. És per això que en aquesta mini sèrie un parlaré no tant del procés de fer la fotografia sinó del revelat, concretament, tot i que es pot estendre a altres productes, a Lr4 (Lightroom versió 4).\nCom diuen ells, la nova generació de companyies d’aviació, Vueling, és a dir, la low cost més cara del món, ens va deixar a l’aeroport d’Edimburg (ells en diuen ‘Edimbrá’) i la primera experiència traumàtica la vaig tenir amb el noiet del lloguer de cotxes, allí descobriria que tots els anys anant als Yelmo Icaria a veure pel·lícules en VO no havia servit absolutament per a res. Lluny de tranquil·litzar-me, els escassos 5 o 6 km, ells en diuen milles i el navegador afegia de tant en tant les ‘iardes’, que separen l’aeroport del centre d’Edimburg van ser d’infart. Quina mania de voler anar per l’esquerra ! La primera rotonda em va recordar quan als escassos 18 anys complerts vaig passar per primera vegada per la que era la plaça Calvo Sotelo, avui Francesc Macià. Ho vaig fer igual, amb els ulls tancats.\nNomés aterrar ja vaig veure que aquells cels son ben diferents dels que estava acostumat. La lluminositat variava 2 o 3 passos en qüestió de minuts i l’evolució dels núvols construïa cels espectaculars, de textures i blaus que haurien de complicar la vida al fotòmetre. De fet aquest ha estat un dels grans problemes que gràcies al visor ‘live view’ de la càmera he pogut anar corregint constantment. Un bon nombre de fotografies han estat fetes amb correcció de la lectura del fotòmetre, sub o sobre-exposant normalment no més d’un pas i mig.\nEl primer que fas a l’entrar a Edimburg és buscar la referència del Castell, de cop et trobes al bell mig de la Royal Mile, la columna vertebral de la ciutat, que va des del Castell d’Edimburg al palau de Holyroodhouse i davant la gentada al carrer vaig tenir la temptació, potser necessitat, de pujar al punt més alt per veure on m’havia ficat. Un parell de les fotografies de dalt estan fetes des del terrat de l’edifici ‘Camera Obscura‘, amb una gran habitació a les fosques on es pot veure tota la ciutat a partir d’un foradet, és a dir, una gran càmera fotogràfica.\nAquestes fotografies no son complexes en absolut però totes tres de baix tenen un alt rang dinàmic, especialment per la brutal lluminositat del cel. A Lr es resol fàcilment amb el segon grup d’indicadors ‘bàsics‘. Baixant les ‘il·luminacions’ recuperem les textures de les altes llums i especialment el de ‘ombres’ ens permet augmentar la lluminositat de les ombres cap els mitjos. Es possible que si se’ns va la mà amb aquest grup podem donar una certa aparença hdr-iana a la fotografia, cosa que personalment odio i que és totalment anti-estètica. Quan veig aquestes fotos amb aquests halos a facebook amb 40 ‘me gusta’ és quan més trobo a faltar un ‘no me gusta nada de nada’ a aquesta xarxa social.\nEdimburg és una ciutat simplement meravellosa i més a l’agost, que té lloc el Festival Internacional d’Edimburg i el festival ‘paral·lel’, el ‘Fringe‘. El Fringe és una sèrie d’actuacions de grups de comencen, i crec que alguns fins i tot acaben aquell mateix dia, bàsicament al carrer i especialment a la seva arteria principal, la Royal Mile. Potser la varem recórrer 4 o 5 vegades com a mínim i és tot un espectacle veure els grups actuant, la gran majoria sense grans aspiracions, és més, de qualitat qüestionable i més propi d’aquells concursos que va la gent perquè se’n riguin d’ells. Aquí és on una discreta petita càmera i especialment d’enfoc ràpid és on es troba millor.\nLes fotografies de dalt es van fer amb els dos objectius, el equiv. al 24-70 mm i el 90-400 mm, sempre a apertures mínimes per buscar una curta profunditat de camp i especialment per a provocar fotografies ràpides bàsicament pel zoom, que és més senyoret que el 24-70 i vol que estiguis ben parat per fer les fotografies.\nA Lr el revelat és pràcticament l’estàndard, és a dir, el que el proposa el propi aplicatiu. Mínimes correccions en el contrast, la saturació i especialment en l’enfocament, per donar un pèl més de ‘falsa’ nitidesa.\nEn el tercer grup dels ‘Bàsics’ trobem els lliscadors de ‘presencia‘, una pèssima traducció per englobar els indicadors que podem mantenir pràcticament constants a totes les fotografies. La ‘claredat‘ no és més que un contrast local que ens donarà una sensació de més nitidesa però que el seu abús pot ‘horteritzar’ completament la fotografia. Els lliscadors de ‘Intensitat‘ i ‘Saturació‘ probablement els coneixeu bé i ben administrats ens poden donar vida a la fotografia. Ja hi tornarem sobre aquest tema…\nBen sopats, la segona gran atracció que t’ofereix Edimburg és la nit. Ja sense els friquis de la Royal Mile, passejar es converteix en un plaer i la il·luminació dels edificis una temptació per a qualsevol fotògraf. Però vaig caure en una altra temptació, la de fer un dels molts tours de terror i fantasmes que t’ofereixen pels carrers de la ciutat vella. Entre bajanada i bajanada que t’expliquen hi ha alguna cosa interessant i la petita incursió pels ‘close’, estrets carrerons entre els edificis, és ben recomanable. Jo alguna idea ja tenia del vell Edimburg, gràcies a un bon llibre que m’havia comprat, i que us recomano, abans de marxar: El Otro McCoy de Brian McCabe, un best seller d’estiu que curiosament està inspirat a la ciutat d’Edimburg.\nDe tota manera la referència literària que més ha tractat sobre la dualitat del caràcter escocès és L’estrany cas del Dr. Jekyll i Mr. Hyde, escrita per Robert Louis Stevenson, nascut a Edimburg i en la que es fa palesa la pròpia dualitat de la ciutat, el barri vell i el nou eixample victorià.\nA aquestes alçades ja poc us puc dir de com fer fotografies nocturnes de carrers i edificis il·luminats. La fotografia de dalt és del Castell d’Edimburg, feta amb una df de 26mm, f2,8 a 1/15 s a ISO 2000. Hi ha però un parell de coses a comentar.\nLa primera és, si esteu llegint i no només mirant les fotos, és que el temps d’exposició és de 1/15 s. Bé, aquesta és una altra particularitat d’aquestes petites càmeres, i és que tenen estabilitzador que permeten baixar la velocitat a una dècima de segon sense cap perill de que et surti moguda la fotografia. Aquesta és una de les característiques que més aprecio ja que si us agrada la fotografia nocturna o de baixa lluminositat, com per exemple dels interiors de catedrals, aquesta capacitat de fer fotografies lentes sense trípode ens permet no elevar en excés la ISO i obtenim per tant fotografies sense pràcticament soroll.\nLa segona és la coneguda temperatura del color. Disparant en balanç de blancs en automàtic no tenim més remei que reduir la temperatura a Lr cap a tons més freds, així podem treure els tons excessivament taronja provocats per les llums artificials i incrementar els blaus.\nUn altre dels coneguts ‘problemes’ que ens podem trobar amb les fotografies d’edificis, especialment amb l’ús d’angulars és la distorsió geomètrica provocada pels objectius i el punt de fuga vertical no infinit, és a dir el no-paral·lelisme de les línies verticals.\nEl grup de ‘correccions de la lent‘ és potser dels més interessants de Lr. A part de poder-vos reconèixer l’objectiu a la pestanya de ‘perfil‘ i activar les correccions automàticament, tenim la pestanya ‘color’ i la ‘manual’. Comencem per aquesta darrera… a ‘manual‘ tenim tots els lliscadors per corregir la distorsió (barril i corsé) i les rotacions en els tres eixos, es el ‘vertical’ el que més ens ajudarà al paral·lelisme de les línies verticals i podrem transformar la fotografia de dalt a l’esquerra. Un dels problemes però és que ja no es mantenen les dimensions rectangulars del marc i al retallar-la podem perdre part de l’escena.\nLa recomanació, que ni jo mateix vaig seguir en aquest cas, és donar més espai a l’escena, simplement per evitar que al retallar la fotografia perdem part de l’edifici.\nSobre la pestanya ‘color‘ en parlarem més endavant ja que el tractament de l’aberració cromàtica a Lr és certament bona. Els objectius m4/3 no corregeixen ni l’aberració cromàtica ni la distorsió i s’ha de fer sempre per ‘software’ pel que especialment en aquest tipus de petits objectius el tractament posterior a Lr és indispensable. Els resultats finals son extraordinaris.\nMarejats de tantes voltes amunt i avall de la Royal Mile vaig decidir buscar una mica més de tranquil·litat i visitar un dels cementiris més famosos de Edimburg, el Greyfriars. Allí, apart de que la guia del National Geographic t’explica macabres histories sobre el robatori de cadàvers en èpoques victorianes pel col·legi de metges de la ciutat, vaig trobar un ambient ‘fotogràfic ideal’ per captar les complexes escenes de lluminositat.\nTant una como l’altra fotografia han estat fetes sense fer cas al fotòmetre. La de l’esquerra ha estat deliberadament una mica sobre-exposada per poder captar amb claredat les fortes ombres de tombes i panteons del primer pla, df 52 mm equiv, a f/6,3, 1/250 i ISO200. A Lr s’han baixat les il·luminacions i pujat les ombres per a poder igualar el rang dinàmic del primer pla i el castell del fons.\nLa de la dreta s’ha subexposat un pas per mantenir l’ambient de foscor original i s’ha baixat també el lliscador de les il·luminacions per igualar el verd dels arbres i deixar-lo més uniforme en lluminositat, sense variar les ombres. Feta amb els paràmetres df 36 mm equiv, a f/5,5, 1/6 i ISO200. Tot i el 1/6 de segon, sense trípode, en que ha estat feta la fotografia presenta una excel·lent textura i complerta nitidesa. La raó de jugar-se-la amb aquesta velocitat no era una altra que mantenir el diafragma a un apertura que em donés prou profunditat de camp.\nAgafem el cotxe del pàrquing\nHavia intentat endarrerir aquest moment al màxim però era ja hora de deixar la ciutat i dirigir-nos cap a les terres altes. Això significava haver de tornar a agafar el cotxe i haver-me-les de tenir amb la conducció per la esquerra i de nou amb el navegador. La senyoreta de Valladolid que estava dintre del navegador es va portar relativament bé. Tenia ascendència aragonesa perquè era tossuda com una mula, a la que t’equivocaves podia estar mitja hora sense parar dient ‘dé la vuelta cuando pueda‘, això sí, molt educada. Vam estar un parell de dies fins arribar a la punta més al nord de l’Escòcia continental, d’on agafaríem el ferry cap a les illes Orkney i que és el final del capítol d’avui. El viatge per les Highlands és senzillament un regal visual, i també climatològic. En un parell de dies vaig poder veure tot tipus de paisatges, de lluminositats i de cels, que m’haurien de suposar en totes i cada una de les fotografies un petit problema a resoldre.\nLes fotografies ‘més senzilles’ les podia trobar en l’inesgotable successió de paisatges idil·lics, una casa, un prat verd i un cel blau amb variades formacions de núvols. Tot anava molt ràpid i la mateixa escena era diferent un minut després. Sovint vaig esperar uns segons per obtenir els prats il·luminats parcialment per la llum del sol, veient com el fotòmetre anava variant de lectura ràpidament. La fotografia de dalt està feta a ISO 200, f/9 a 1/320s a una df de 100mm equiv. Es tracta d’un dels molts paisatges camí del Parc Nacional de Cairngorms i l’he escollit pel senzill tractament a Lr. S’han disminuït les il·luminacions per donar textura al cel i augmentat la lluminositat de la zona de les mitjos ja que la lectura del fotòmetre l’havia deixat un pèl fosca.\nAllí descobriria el traïdors que poden ser els cels amb núvols, que com a gegants difusors de llum provoquen una lectura d’alta lluminositat i suggerint, disparant a prioritat d’apertura, una velocitat d’exposició més ràpida del que seria desitjable.\nLa costa que transcorre des de Aberdeen a Inverness és certament d’una bellesa indescriptible. Bé, sí que la puc descriure, es tracta de grans badies de sorra amb poblets trets de pel·lícula, bé de fet a la de dalt, a la badia de Pennan s’hi va gravar Local Hero, una pel·lícula del 1983 amb Burt Lancaster com a protagonista. Jo no en tenia ni idea però el pub on vam dinar estava empaperat de cartells de la pel·lícula.\nLa meva experiència amb la composició de panoràmiques amb Photoshop CS és francament dolenta. El programa s’hi esforça, consumeix tots els recursos fins deixar l’ordinador sec i quan acaba tens una panoràmica que no reconeixes ni el lloc. El programa per a mac ‘Double Take‘ es francament interessant. Minimalista a tope només has d’arrossegar les fotografies i instantàniament tens la panoràmica. Es el cas de dalt, les tres fotografies han estat fetes a una df de 60 mm equiv, f/9, 1/640 a ISO 200 i naturalment les tres amb els mateixos paràmetres. A Lr s’han potenciat a les corbes les zones dels mitjos i augmentat un pel la saturació ja que, de nou, el fotòmetre havia suggerit una fotografia un pèl sub-exposada.\nAbans d’arribar a Inverness és obligat passar per Culloden. És el santuari escocès, el lloc on van perdre una guerra amb els anglesos. Jo ho hagués dinamitat tot però ells ho tenen realment molt ben cuidat, amb audiovisuals i amb excursions al camp de batalla que sembla que estàs al bell-mig del foc creuat.\nLa batalla de Culloden (16 d’abril de 1746) va ser el xoc final entre jacobites i partidaris de la Casa de Hannover durant l’aixecament jacobita de 1745. Fou l’última batalla lliurada en sòl britànic fins la data, i va suposar per a la causa jacobita (la restauració de la Casa d’Estuard al tron del Regne de la Gran Bretanya) la derrota definitiva de la que mai es va recuperar. (llegir més)\nPararem una estona a Culloden per explicar-vos una de les funcionalitats més interessants de Lr i que personalment m’ha fet decidir sobre altres programes que ‘revelen millor’ però que no tenen les capacitats de Lr, com ara DxO Optics Pro 7, que abans de comprar-lo demana la nota que has tret a la carrera de Ciències Físiques, i Capture One. L’elecció d’un o altre programa depèn també molt del tipus de càmera ja que els algoritmes de revelat dels raw original canvien d’una a altra marca.\nAquesta funcionalitat no és altra que el ‘degradat‘. Es tracta d’emular l’efecte d’un filtre degradat, que tot i que recomanaria que es fes servir ‘físicament’ en temps d’exposició entenc que és incòmode i que no sempre, especialment a les digitals si disparem en color, dona bons resultats. Escollir aquests filtres és fàcil, si costen més de 60 € son bons, si venen de la Xina i costen 20 € aleshores us provocaran un filtratge no homogeni i sovint poden donar tonalitats vermelloses.\nO sigui, que una opció és tractar la fotografia digitalment aplicant un filtre degradat a Lr, on podem escollir quin paràmetre manipulem en la zona degradada. En el cas de la fotografia de dalt, que es tracta precisament del camp de batalla de Culloden, s’ha aplicat a la fotografia original, d’alt rang dinàmic, dos filtres. El de la part superior baixant l’exposició i el de la part inferior augmentant les ombres. El resultat és el mateix que haguéssim obtingut sobre-exposant un pèl la fotografia, es a dir, exposant pel terra, i aplicar al cel el filtre degradat.\nAquesta tècnica, l’he estat aplicant sovint a moltes de les fotografies de paisatges ja que altrament era impossible vèncer l’alt rang dinàmic de l’escena.\nPer fi el llac Ness\nSi us heu cansat de llegir pareu i ja continuareu en un alter moment, és que em sap greu fer-vos perdre tant temps…\nDoncs deia que finalment vam arribar a la bonica ciutat de Inverness i d’allí al Llac Ness. El llac és com el pantà de Sau en maco i amb castell en lloc d’església. Allí me’n adonaria que Espanya, Itàlia i la Xina encara no havien desaparegut de la terra i ni espanyols ni italians semblàvem intervinguts a jutjar pels crits i els modelets dels turistes.\nA les fotografies de dalt podem veure les panoràmiques del Loch Ness tot just després d’haver pagat les 6 o 7 lliures que costava entrar per veure el castell de Urquhart i la ciutat d’Inverness amb el famós Kessock Bridge. El revelat a Lr és totalment convencional. No utilitzo mai el polaritzador amb les panoràmiques ja que provoca, per l’amplada de l’angle de visió, massa diferències de lluminositat en el blau del cel.\nPerò la part més aventurera em va sorgir després de sopar. Morts de fàstic en un hotel a la vora del llac. les opcions estaven limitades a fer un parell de voltes al voltant de l’hotel. Una vegada fetes encara eren només les 9 de la nit i se’m va acudir tornar a la zona del castell. Efectivament, el castell estava il·luminat però no el pot veure ningú, a excepció del monstre o d’alguna barca que passés pel mig del llac. Em vaig enfilar no se com des del parking desert i vaig poder fer la fotografia que esperava. La fotografia està feta amb una df de 70mm, f7,1 a ISO 200 i 2,5 segons d’exposició, òbviament aquest cop amb el trípode. En temps d’exposició es va sub-exposar un pas i en el revelat a Lr s’han baixat les il·luminacions, ja que es perdia textura a la paret més il·luminada del castell i apujat les ombres ja que la part superior amb el llac quedava massa fosca. No cal dir que el rang dinàmic era excessiu, la nit era fosca i la diferència amb la torre il·luminada del castell de masses passos.\nL’últim tram d’Inverness a Thurso, el poble més al nord de l’Escòcia continental, va ser també molt interessant. Allí descobriríem els primers penya-segats i uns paisatges deserts, ara sí, de bellesa indescriptible. Vull aprofitar per explicar-vos una altra de les funcionalitats de Lr, el poder de les ‘ombres’ combinat amb la manipulació de les corbes de lluminositat.\nA l’exemple de dalt podeu veure com aquests lliscadors ressusciten fotografies que hauríem donat per perdudes. A la fotografia de l’esquerra, on de nou el fotòmetre ha fet figa amb una lectura promediada, ha deixat una exposició massa fosca a la part inferior perdent a més tota la textura del cel.\nEl lliscador ‘Iluminaciones‘ de la paleta de bàsic em tornara aquesta textura al cel, així com el de ‘Sombras‘ que m’aclarirà les zones més fosques. L’augment de les zones de ‘Claros y Oscuros‘ de la paleta ‘Curvas‘ m’augmentarà selectivament, és a dir, per zones, la lluminositat de la fotografia. A la fotografia de dalt a la dreta s’ha fet exactament el mateix però ara els resultats son encara més evidents. Es tracta del castell de Dunrobin. A la dreta les fotografies originals. De fet els lliscadors ‘Iluminaciones y Sombras’ de la paleta bàsica son l’eix central de tractament del rang dinàmic a Lr.\nEstem ja a la darrera part d’aquest primer capítol i potser una de les més belles de tot el viatge. Es tracta de Duncansby Head, just a l’extrem més al nord i a l’est de l’Escòcia continental. Arribes perquè està a la guia però no esperes massa cosa. Ah, fa estona que no us parlo del navegador però aquí, com que havies de sortir de les carreteres convencionals, el vaig tenir mitja hora pregant-me que donés la volta. Estava tant fart que esperava que es curtcircuités d’un moment a altre. Quan deixes el cotxe i veus després d’un turonet el paisatge creus que has tingut un accident uns minuts abans i que ja no estàs en aquest món. Ah, si tinguéssim una coseta així al Montseny.. crec que no m’hi mouria. Què al·lucinant !\nPerò clar, no tot pot ser perfecte. Era mitja tarda però la llum era complicadíssima, evolucions ràpides dels núvols feien canviar el paisatge constantment, a cops, vaig tenir la impressió d’estar mirant una pel·lícula a càmera ràpida, una mena de time-lapse. El lloc es un gran prat que transcorre pels penya-segats, bé, les fotografies de dalt en son la prova.\nMalauradament el sol no estava en una bona posició i això complica molt la fotografia. Un bon fotògraf hauria caminat fins trobar la posició correcta però a mi em va fer mandra. Bona part de les fotografies, aquelles en les que l cel ocupava una part clarament horitzontal, o vaig utilitzar el filtre físic de degradat o vaig sobre-exposar per després tractar el cel digitalment a Lr. Ara ja sabem com, amb els lliscadors de ‘Iluminaciones‘ i ‘Sombras‘ i amb les ‘Curvas‘.\nCom a exemple, la fotografia gran de dalt va estar feta a una df de 70 mm equiv, f/7,1, 1/640 s a ISO 200. Res d’especial, però el cel ha estat tractat amb un filtre degradat disminuint lleugerament l’exposició i disminuint les il·luminacions per donar més textura als núvols i aplicant una corba, la de la dreta, que ens desplaça selectivament les llums i llums altres a la dreta donant més lluminositat a l’escena global.\nVam fer nit a Thurso per agafar el ferry cap a les Illes Órcadas (Orkney). Però això ja serà la propera setmana. Les illes son un veritable paradís fotogràfic i la propera setmana ja anirem al gra amb més fotografies i menys explicacions del Lr.\nDe moment podeu veure una petita selecció d’aquesta sèrie a: http://www.flickr.com/photos/mdaban/sets/72157631289887348/\n>>>>> Capítol 2 de Tornant de vacances – 2012 (2)\n← Disc de la setmana: Les meves dones …d’estiu “Emmylou Harris”\nDisc de la setmana: Les meves dones…d’estiu “Rita Coolidge” →


Rajoy explora totes les vies per evitar que Puigdemont sigui investit | Catalunya | EL PAÍS Catalunya\nEl Govern espanyol estudia com impedir que la resolució del Constitucional arribi quan ja sigui president\nMadrid 18 GEN 2018 - 22:08\tCET\nEl Govern espanyol explora totes les opcions per evitar que el Tribunal Constitucional emeti una sentència contra la investidura telemàtica o per delegació de Carles Puigdemont després que ja hagi estat declarat president de Catalunya. L'Executiu central considera molt greu que el líder independentista sigui escollit i que després aquest acte s'hagi de revertir. L'objectiu és que la decisió arribi abans. El Govern espanyol veu prioritari impedir que Felip VI es trobi en la tessitura d'haver de signar el decret d'investidura.\nMariano Rajoy, en una imatge d'arxiu. Alessandra Benedetti Getty Images\nFonts coneixedores de l'estratègia del Govern central reconeixen que difícilment hi haurà prou base per a un recurs al Constitucional en l'acord de la Mesa del Parlament que programi la sessió per a la investidura de Puigdemont. Com que el líder independentista és diputat de ple dret, l'alt tribunal només podrà suspendre la sessió prevista per a la votació si la seva convocatòria explicita que el candidat compareixerà per via telemàtica o per delegació, cosa que difícilment passarà. Això obre la porta a la possibilitat que la resolució del Constitucional arribi quan Puigdemont ja hagi estat investit. Un escenari que a la Moncloa consideren dramàtic.\nSón moltes les raons per les quals l'equip de Mariano Rajoy considera d'extrema gravetat aquesta hipòtesi. La investidura de Puigdemont col·locaria Felip VI davant la tessitura de signar el decret corresponent malgrat que el líder independentista es troba fugit a Bèlgica per escapar-se de l'acció de la justícia espanyola. A més, amb tota probabilitat el recurs governamental provocaria la nul·litat de la investidura telemàtica o per delegació. Aquesta decisió permetria a l'independentisme argumentar que els poders de l'Estat desfan per segona vegada les decisions dels catalans, recordant la sentència del Constitucional que va eliminar diferents parts de l'Estatut de Catalunya el 2010.\n“És necessari que, físicament, el nou president de la Generalitat assumeixi aquest càrrec”, va recordar ahir la vicepresidenta Soraya Sáenz de Santamaría, subratllant que l'Executiu no reconeixerà una investidura telemàtica. “Ha arribat al final del trajecte”, va opinar durant una entrevista a la cadena Cope. “Pot adoptar decisions poc racionals, però no pot ser president de la Generalitat”, va seguir. “I ho sap, ho saben els seus i ho sap l'independentisme. Pot dedicar-se a la propaganda i intentar mantenir aquest mite que s'autoconstrueix, però no serà president de la Generalitat, i si pensés en Catalunya i fins i tot en l'independentisme, faria un pas enrere”.\nEl Govern espanyol roman alerta per reaccionar a totes les decisions que vagin prenent els independentistes al Parlament. Així, els especialistes de l'Executiu central estudiaran al detall l'argumentació que utilitzi la Mesa del Parlament quan decideixi sobre la petició de delegació de vot que ahir van registrar tres dels cinc diputats fugits a Bèlgica —Clara Ponsatí, Lluís Puig i el mateix Puigdemont, tots representants de Junts per Catalunya.\nContinuïtat del 155\nA més, si el recurs del Govern espanyol contra la investidura telemàtica o per delegació no arribés a temps d'evitar que Puigdemont torni a ser proclamat president, seguirà en vigor la intervenció executada a l'empara de l'article 155 de la Constitució.\nL'acord adoptat pel Senat per permetre al Govern espanyol aplicar aquesta previsió constitucional recull que només la presa de possessió del nou Govern posarà fi a la seva activació. Des de Moncloa es recalca que això suposa assumir el traspàs de poders presencialment. I que aquesta circumstància no es complirà en cap cas amb un president que no trepitja Espanya per evitar que el detinguin.


Nou concert del FeMAP a la Seu amb Imaginarium Ensemble — RàdioSeu 107.2 FM: notícies de La Seu d'Urgell, l'Alt Urgell i el Pirineu\nSou a: Inici / Notícies / Nou concert del FeMAP a la Seu amb Imaginarium Ensemble\nEl Festival de Música Antiga dels Pirineus (FeMAP) reprèn l'activitat a la Seu amb dos concerts durant els propers dies. El primer serà aquest dilluns, dia 14, a les 10 de la nit a l'església del Seminari a càrrec d'Imaginarium Ensemble, format per Alessandro Palmeri, violoncel;\nSimone Vallerotonda, arxillaüt; Riccardo Doni, clavicèmbal, i Enrico Onofri, violí i direcció.\nEl quartet interpretarà obres de G. P. Cima, G. Caccini, G. B. Fontana, G. Frescobaldi, R. Rognono, B. Marini, F. Rognoni, G. A. Pandolfi Mealli, A. Corelli, A. Vivaldi, F. Veracini.\nLa Voce del Violino és un programa dedicat, principalment, al repertori virtuós italià per a violí de principis del segle XVII fins a finals del Barroc. El segle XVII, en particular, era una època de gran agitació, on els instruments musicals s’alliberen de la funció senzilla de les veus de suport. Fins llavors, els instruments de la família del violí no tenien repertori escrit i comença la seva emancipació del repertori vocal. Més endavant, com és el cas del segon moviment de la Sonata de Veracini, inclòs en el programa, el compositor crea una escena veritable d’òpera sense paraules, anant així més enllà dels aspectes de text i de cant. El programa d’Imaginarium Ensemble, amb Enrico Onofri a la direcció, també està dedicat a Monteverdi, en el seu 450 aniversari.\nEls concerts del FeMAP a la Seu continuaran dijous dia 17, també a les 10 de la nit al Seminari, amb el conjunt Al Ayre Español, amb obres de Händel i Purcell.


Economia | Secció d'Ecologia i Recursos Naturals\n50 anys de l’informe “Els límits al creixement” a l’Ateneu i al Palau Macaya\n14 d'Abril de 2022 16 de Mai de 2022 / ecologiaab\t/ Deixa un comentari\n“The limits to growth” (“Els límits al creixement”) és el famós informe encarregat al Massachusetts Institute of Technology (M.I.T) pel Club de Roma i publicat el 1972, poc abans de la primera crisi del petroli. L´autora principal d´aquell estudi interdisciplinari,utilitzant un model de computació, en el que hi van col·laborar 17 professionals, va ser la biofísica Donella H. Meadows, junt amb seu marit Dennis L Meadows.\nCarlos Álvarez, vicepresident internacional del Club de Roma\nDennis L. .Meadows, coautor de “Les límits del creixement” amb Santiago Vilanova. 31 de març de 2006.\nAlexander King cofundador del Club de Roma en la seva presencia al Simposi Internacional Una Sola Terra. 31 d’ octubre de 1989.\nL´acte de l´Ateneu sobre el 50è aniversari d’aquest treball cabdal, comptarà amb la conferència Els cinquanta anys de “Els límits al creixement” de Carlos Álvarez, vicepresident internacional del Club de Roma, es realitza amb estreta col·laboració i amb el suport de l´Oficina del Club de Roma de Barcelona presidida per Jaume Lanaspa i tindrà una segona sessió el 20 de juny al Palau Macaya (Passeig de Sant Joan,108), mitjançant un diàleg sobre “La visió de futur del Club de Roma” entre Carlos Álvarez, vicepresident Internacional del Club de Roma i Cristina Manzano, politòloga, directora de esglobal i membre de la junta directiva del Club de Roma.\nDes de la Secció d’Ecologia us convidem, en primer terme, a acompanyar-nos en aquest rellevant acte, presentat pel ponent de la secció d’Ecologia, Santiago Vilanova, que tindrà lloc dijous 26 de maig a les 18.30 a la sala d’actes Oriol Bohigas de l’Ateneu de Barcelona. Us hi esperem.\n21 d'Octubre de 2019 / ecologiaab\t/ Deixa un comentari\nQuan plana damunt del país, amb una virulència punyent, quin model de futur i de societat volem per a les generacions futures, l’absència de l’ecologia en aquest debat resulta, com a mínim, incomprensible. La mala gestió de l’administració catalana de tots aquests anys ens ha abocat a ser de vagó de cua pel que fa a la transició energètica, en contrast amb la situació de gran part de la resta de l’Estat.\nUs convidem a llegir, sobre aquest tema, l’editorial escrit recentment a El Punt Avui per en Santi Vilanova, periodista i ponent de la secció d’Ecologia de l’Ateneu.\nLectura de l’article “A la cua de les renovables”\n31 de gener de 2019 31 de gener de 2019 / ecologiaab\t/ 1 comentari\nEn un moment en què l’economia global convulsiona per la triple acceleració de la tecnologia, la globalització i el canvi climàtic, s’obre pas una nova lògica que posa de relleu una realitat llargament ignorada: la natura és el model més fiable i sostenible que existeix. Estem a punt de passar de l’era de les màquines i l’enginyeria a la de la biologia. Aquesta és l’autèntica gran revolució que ens espera.\nQuin sentit té seguir ignorant solucions brillants, producte de milers de milions d’anys d’evolució, casos d’èxit de provada efectivitat, utilitzant sempre recursos localment disponibles i amb una altíssima eficiència energètica?. Aquesta visió bioinspirada dóna pas a una perspectiva ecosistèmica de l’economia, en el que els residus no només deixen de ser un problema, sinó que es converteixen en valuosos recursos que permeten tancar cicles, esdevé el paradigma actual de l’economia circular.\nL’ Agència Europea del Mediambient assenyala, en aquest sentit, que la convergència de la bioeconomia (relacionada amb l´ús de la biomassa) i l’economia circular (fluxos econòmics i ecològics dels recursos) esdevindrà un element clau per al desenvolupament donat que ambdues són complementàries i es retroalimenten. La integració d’aquestes dues economies ens condueix cap a la sostenibilitat mentre que la bionspiració s’obre cap a altres camps de desenvolupament com els biomaterials, la biorobòtica o la biotecnologia. Dos mons cridats a entendre’s gràcies una disciplina emergent i transversal que en els pròxims anys tindrà una importància estratègica de primer ordre: la Biomimètica.\nLa Biomimètica – del grec bios (vida) i mimesis (imitació)- engloba diversos conceptes en un: una displina transversal de coneixement, una metodologia i una nova visió més simètrica entre éssers humans i la resta de la natura.\nLes seves aplicacions pràctiques ens permeten entendre millor que estem davant d’un gir copernicà de la nostra manera d’entendre el progrés: gratacels tèrmicament eficients inspirats en colònies de tèrmits, biofilms creats amb restes d’aliments, superadhesius no contaminants basats en els musclos, i un inabastable conjunt d’exemples que empetiteixen qualsevol enginyeria humana.\nEl pròxim 12 de febrer, a les 19h, a la sala Verdaguer, tindrem ocasió de conèixer les implicacions econòmiques d’aprendre de la natura, un àmbit on l’economia circular i la biomimètica esdevindran claus per a la construcció d’un futur autènticament sostenible.\nEns hi acompanyaran:\nMiquel Vidal Fundador The Natural Step Association Spain\nCoordinador d’Economia Circular de la Fundació Formació i Treball\nJordi Carrasco Director del Biomimetics Sciences Institute Adjunt de la Secció d’Ecologia i Recursos Naturals\nSantiago Vilanova Ponent de la Secció d’Ecologia i Recursos Naturals\nActe coorganitzat per la Secció d’Economia


Educar en la solidaritat i el civisme / educació.stic.com\n“El que és bo en família, és també bon ciutadà”.\nVeure aquesta imatge del nen petit que ajuda a un conill a enfilar-se per estar al costat dels seus congèneres m’ha fet pensar en la importància d’ensenyar a les criatures a viure la solidaritat.\nRecordo molt bé una escena del dia en que, anant jo autobús, va pujar un ancià i va fer un gest de contrarietat ja que tots els seients estaven ocupats. De la part posterior es va aixecar una nena d’uns 12 anys i, amb un somriure, va asseure materialment l’home al seient que ella ocupava. Ho va fer amb la senzillesa de la persona generosa que vetlla pel bé dels altres i no espera res a canvi; amb naturalitat, va estar pendent del moment de la parada en que havia de baixar aquella persona desconeguda per ajudar-lo. Tot ho va dur a terme sense mirar a ningú ni buscar aprovació, l’esperit de servei i de disponibilitat va quedar palès en aquella acció.\nTot i aquest exemple sovint llegim en els diaris i escoltem noticies d’actes incívics arreu de la ciutat amb l’agreujament de que cada vegada és va a més. Es fa palès que haurem d’educar els fills en les bones maneres i en la urbanitat i així col·laborar a que no es perdi l’esperit cívic que té tan a veure amb la imatge del nostre poble o de la nostra ciutat. Fer que el nen entengui que el carrer és una continuïtat de casa seva, és preguntar-li:\n−“Si a casa no llences papers a terra ni els “xiclets”, per què ho fas al carrer?”\nÉs evident que tant a la llar com en societat, les bones formes contribueixen a fer la vida més agradable a tots i a fer pensar als nostres que no viuen sols sinó que formem tots part d’una comunitat.\nEscoltem sovint aquesta frase:\n−“Jo faig sempre el que em ve de gust...”, per demostrar que s’ha arribat a la màxima aspiració, com si per ser feliços només fos necessari viure per la pròpia comoditat. I els altres... on els deixem?\nEn ocasions, coneixem un nen respectuós i callat i en veiem un altre que es burla de la seva actuació; no s’entén el per què d’aquestes actituds de mofa i grolleria; es confon la discreció del nen que sap respectar amb la timidesa. Podem intuir que al darrera del silenci d’aquesta criatura, hi ha uns pares que, a l’etapa infantil, li hauran dit:\n−“Un moment si us plau espera d’aquí una mica estaré per tu...” i desprès, l’han escoltat.\nHem d’anar llimant aquests impulsos dels nostres fills amb suavitat perquè entenguin que no poden ser el centre del món. Educarem pel civisme i la solidaritat sense que es mirin contínuament el melic. Moderar els impulsos dels nostres fills no té res a veure amb que els hem de donar i han de rebre afecte, ja que del contrari serien criatures amb carències afectives.\nTractem-los amb afabilitat, sempre dóna bons resultats així com ensenyar a fer-los esperar i a tenir paciència. La paciència és aliada del respecte. S’agraeix la coneixença o la companyia d’una persona que sigui respectuosa i prudència i mesura en el parlar.\nAcostumar les criatures a moderar-se per fer la vida més plaent als altres és aprendre a conviure en pau. No calen gaires normes d’urbanitat escrites en un llibre, sinó que pares i mares en donin testimoni. En aquest tema del comportament, sí que sempre queda gravada la imatge que es dóna a casa.


2017 – Jesús Maria Tamarit\nPares i mares! Els petits hem superat l’adaptació. Encara plorem una mica, però ens agrada molt venir a l’escola. Ens ho passem d’allò més bé cantant, ballant i jugant amb els nens de la nostra edat i també amb les “senyus”. Podreu veure fotos de la nostra


Tot futbol i Tot esport: À Punt estrena magazins esportius amb David Albelda i Natxo Rodilla com a presentadors - Diari La Veu\nEscriba el número 750673\nÀ Punt vol fer una cobertura "integral" de l'esport valencià que arribe més enllà del futbol d'alta competició. Tot i això, el tiró de l'esport rei i la possibilitat d'emetre alguns partits en directe i amplis resums dels equips de primera i segona divisió ha fet que l'estrena dels magazins esportius de la cadena pública estiga protagonitzada pel futbol.\nAquest dissabte, de fet, s'emetrà per primera vegada Tot futbol, en format especial. Serà a partir de les 20.15 hores amb una prèvia del Trofeu Taronja que enfronta a Mestalla el València Cf amb el Bayer Leverkusen alemany. L'espai inclourà la transmissió de l'encontre i les reaccions del postpartit.\nEl programa, presentat pels periodistes Maria Josep Berbegall i i Vicent Sempere i per l'exjugador David Albelda disposarà de col·laboradors com ara l'entrenador Josep Lluís Oltra i l'exporter Andreu Palop. Les transmissions regulars es realitzaran cada diumenge, amb un resum de la jornada de lliga i amb un seguiment de la segona divisió, la segona divisió B i el futbol femení.\nÀ Punt disposa d'abundant material audiovisual per a elaborar resums molt amplis gràcies a l'acord amb l'empresa València Imagina del grup Mediapro, propietari dels drets de les principals competicions.\nMaria Josep Berbegall també presentarà cada dimecres l'espai Tot esport amb l'exjugador de bàsquet Natxo Rodilla. Tindran l'ajuda d'experts en disciplines com ara l'atletisme (Carlos Domingo) i l'esport adaptat (Leyre Ortí)\nLa directora d'À Punt, Empar Marco, ha presentat aquest divendres els magazins en una roda de premsa al Centre de Producció de Programes de Burjassot acompanyada pels equips professionals que els portaran a terme.\nLa voluntat d'atendre tots els esports tant en les variants masculines com en les femenines es materialitzarà principalment en el programa Tot esport, a banda de la secció concreta dels informatius del migdia i la nit. Tot i això, les emissions de dimecres també tindran un espai per al futbol, amb l'anàlisi de la jornada de Champions League, una competició a què ha tornat enguany el València CF.\nMaria Josep Berbegall\nEscriba el número 777550


Desplaçaments | Week& New York\n14/05/2015 gemmacascon\tDeixa un comentari\nSón diferents les raons que ens empenyen a desplaçar-nos, a moure’ns, a canviar de ciutat o de país. Són diferents també les raons que ens porten a no fer-ho. A la immovilitat. Sempre m’ha fascinat la ubicació de la gent en el lloc. Aquest saber on es va i per què. M’encanta quedar-me quieta en algun punt i observar el moviment. Mirar.\nQuan viatgem la nostra mirada canvia, La nostra ment s’obre i la percepció s’aguditza i amplifica. L’experimentació màxima es viu al desplaçar-nos per la ciutat caminant en solitari. Quant tardem a acostumar-nos a allò nou? A normalitzar allò extraordinari? Quant tardem a deixar de mirar les coses com si no les haguéssim vist mai? Potser l’estranyesa comença a desaparèixer des del primer moment en què és observada. Des del moment en què és incorporada dins del catàleg d’element identificats i comença a ser reconeguda.\nLa persona que viatja s’acostuma a allò provisional, a estar de pas. Segurament el que ha canviat de ciutat o país de residència en algun moment, té més facilitat a crear llar en llocs diferents. Em pregunto quantes de totes les persones que estic coneixent a Nova York durant la meva estada no tornaré a veure mai més, tot i haver compartit moments, trobades, escenaris, amb alguns fins i tot més d’una vegada.\nCuriós aquest coincidir amb gent d’una forma tant provisional i efímera. Molt estrany i plaent alhora.\nEntrada anteriorLa ciutat que ens transformaSegüent entradaLes claus de l’èxit


L’Sport Ciclista Català fa cent anys | cicloturismecat: cicloturisme a Catalunya\nPàgina d'inici > De tot una mica\t> L’Sport Ciclista Català fa cent anys\nL’Sport Ciclista Català fa cent anys\ngener 26, 2012 cicloturismecat\tDeixa un comentari Go to comments\nEl proper dilluns 30 de gener es celebra el centenari de l’Sport Ciclista Català. Aquest club és el més antic de Catalunya i el segon d’Espanya.\nVa ser fundat per personalitats importants de la època on hi trobem periodistes esportius com en Francisco Canto Arroyo; empresaris, fabricants de bicicletes (llavors la indústria de l’automòbil començava, gairebé sempre a partir de fabricants de bicicletes) com en Sanromà; ciclistes de primer nivell com l’Antonio Crespo o en Josep Magdalena; directius de la UVE com en Joan Esteve Gatuelles, que va ser el nostre primer president, i personatges amb prestigi al món ciclista de la Barcelona de llavors, com en Josep Jomés.\nL’esport del ciclisme estava organitzat a través de la Unión Velocipédica Española (UVE), l’antecedent de la Federación Española de Ciclismo actual. La UVE se centrava exclusivament en la realització de proves, curses, campionats, etc. Des de la seva directiva van sorgir veus discrepants que demanaven donar importància a un ciclisme a l’abast de tothom: el cicloturisme. Aquesta divisió va aparèixer a Barcelona, on ja s’organitzaven excursions en bicicleta que no tenien res a veure amb les curses o els campionats. Cal indicar que la paraula esport no s’escrivia en català i que es va usar l’original en anglès, tal i com ha quedat per sempre en la història del nostre club. El lema del nostre club no amagava la seva aposta pel ciclisme per a tothom:\n“Nosotros no levantaremos pedestales ni crearemos ídolos, no haremos más que trabajar leal y honradamente, a la clara luz del día, en bien y para bien del ciclismo”\nA principis dels anys 20, el nostre club era dels més importants de Catalunya. Va organitzar el Campionat de Catalunya de 1924, comptava amb més de 500 socis i els duels al Campionat Social eren una continuació dels que trobàvem a la Volta a Catalunya. Van passar pel club ciclistes de la talla d’en Jaume Janer, el primer ciclista espanyol en acabar un Tour, o en Mariano Cañardo, que quedaria 6è al Tour, als anys 30. Per altra banda, els socis participaven en les sortides en bici que es feien cada setmana, algunes d’elles d’autèntic cicloturisme: excursions a Mallorca, a França, a la conca de la Ribagorça. Feien viatges a València o a Saragossa per agermanar-se amb clubs d’aquelles ciutats.\nDurant els anys 30, especialment al període de la Guerra Civil, es van incorporar moltes dones al nostre club. L’any 1932 vam organitzar amb gran èxit la primera cursa exclusivament femenina a la ciutat, a més de curses per a infants. El club no només es dedicava al ciclisme: Representacions teatrals, concursos de poesia, l’aplec anual, etc., formaven part de la vida social del club. El butlletí mensual, dirigit per un periodista de la Vanguardia i El Mundo Deportivo, en Francisco Canto Arroyo, gaudia de gran popularitat.\nDesprés de la Guerra Civil, la situació del país es va reflectir en la vida del club. Se li va imposar un canvi de nom, passant a anomenar-se oficialment Sociedad Ciclista Catalana fins el 1976. Es va demostrar la neutralitat política, que era un dels principals punts dels estatuts del club, pel fet de tenir socis que van lluitar per defensar la República però també socis que van tenir llocs de responsabilitat en acabar la guerra.\nL’organització de curses es va reprendre amb la celebració del Trofeu Canto Arroyo a partir de l’any següent de la mort del fundador del club, el 1948, i es va mantenir fins al 1966. Primer es disputaven voltes al parc de la Ciutadella, mentre que els últims anys es va fer un recorregut de 150 km en format de “clàssica” amb sortida i arribada a Barcelona i amb la pujada al Coll Formic.\nLa celebració del Cinquantenari del club, l’any 1962, va ser un dels moments destacats de la història del club, cada cop amb una orientació més social que esportiva, com ho demostra l’adquisició del Xalet de Mar, que serviria per a què els socis i les seves famílies estiuegessin a la platja de Badalona. Es va formar el grup “Els 13 de les seques”, des del 1958 fins als anys 70, amb clares influències gastronòmiques.\nEl club va col·laborar en l’organització de l’arribada del Tour de França l’any 1965, controlant l’accés dels carrers que estaven a prop de la seva seu. En aquells anys érem la pedrera de molts ciclistes i vam seguir mantenint el Campionat Social com una prova valorada per tots els clubs ciclistes de la província que hi participaven.\nA partir dels anys 80, el club va perdre presència en els cercles ciclistes. Poc a poc el nombre de socis va anar baixant, sobretot dels que sortien en bicicleta. També part del patrimoni del club (trofeus, records, etc.) es va anar perdent a causa dels successius canvis de seu. Tot i això, se seguien fent les sortides de cada diumenge i també es participava en marxes cicloturistes i brevets. Es va mantenir la publicació del butlletí, que ja supera els 750 números i que actualment es publica tres cops cada any, convertint-se en un dels patrimonis mes importants del club.\nPel que fa als últims anys, hem de destacar les excursions cicloturistes de llarga distància que hem fet: l’excursió al Pico Veleta, a Granada, el Camí de Santiago, la Ruta de la Plata.També hem incorporat les noves tecnologies a la vida del club. Des de l’any 2002 comptem amb el lloc web www.sportciclistacatala.org. El butlletí també té una versió electrònica que es pot descarregar de la web i que ens permet fer-lo arribar a més persones i amb menys cost.\nPer aquest 2012 tenim molts projectes entre els que està la publicació d’un llibre amb la història del club, el disseny d’un mallot commemoratiu i l’organització de la Festa del Pedal per la propera tardor. Per la primera sortida de la temporada, el diumenge 5 de febrer, repetirem part del trajecte de la primera excursió que es va fer en 1912, fins a Molins de Rei. En definitiva, volem que la celebració del nostre aniversari sigui un estímul per al cicloturisme català.\nSetembre 27, 2012 a les 8:46 am\nLa LXXIX Festa del Pedal commemora el centenari de l’Sport Ciclista Català « cicloturismecat: cicloturisme a Catalunya\nBrevet del Camí de Sant Jaume A Granollers també tindrem brevets


L'IMS Global Learning Consortium, amb seu a l'estat nord-americ� de Florida, �s format per grans empreses i institucions com IBM, Samsung, la Universitat de Cambridge, la Universitat de Calif�rnia, l'Open University del Jap� o el departament d'Educaci� d'Austr�lia, entre molts altres organismes. El veredicte dels premis s'ha donat a con�ixer en el marc del congr�s que organitza aquesta entitat a Nova Orleans (Estats Units).\nLa plataforma SpeakApps ha estat creada per l'Escola de Lleng�es de la UOC per donar resposta a les necessitats de treballar la producci� i interacci� oral en llengua estrangera mitjan�ant entorns virtuals. L'Escola t� actualment prop de 8.000 alumnes, de diferents nivells, que tenen a la seva disposici� un conjunt d'eines polivalents que faciliten l'aprenentatge en l�nia de lleng�es estrangeres. Entre aquestes eines cal destacar les de SpeakApps, constitu�des per un sistema de videoconfer�ncies per a grups petits (Videochat), un blog per a practicar el llenguatge oral (Langblog) i un gestor de continguts per a activitats de videoconfer�ncia (Tandem). Aix� mateix, els professors poden accedir a l'SpeakApps Open Educational Resources, que emmagatzema activitats per a la interacci� i producci� oral i permet realitzar cerques per criteris, amb un editor incorporat per a la creaci� de tasques en l�nia.\nSegons la directora del centre de recerca en e-learning de la UOC (eLearn Center) i professora de l'Escola de Lleng�es de la UOC, Christine Appel, «actualment utilitzem aquestes eines en l'aprenentatge d'idiomes a la UOC, amb uns resultats molt satisfactoris. Gr�cies a aquestes eines, ara podem fer en l�nia totes les activitats d'expressi� oral que s�n possibles en la doc�ncia de llengua estrangera presencial i, a m�s, aportar un valor afegit, ja que ens permet oferir als estudiants m�s temps de pr�ctica en l'expressi� oral, una tornada d'informaci� de m�s qualitat i la possibilitat de revisar en qualsevol moment els enregistraments de totes les activitats que hi ha a disposici� dels estudiants a l'aula virtual».\nLa plataforma ha estat desenvolupada per l'�rea de Tecnologia Educativa de la UOC i transferida ja a diverses institucions educatives. Aix� mateix, tamb� participen com a socis en el projecte la Universitat de Groningen d'Holanda, la Universitat de la Ciutat de Dubl�n d'Irlanda, la finlandesa Universitat de Jyv�skyl� i la Universitat dels Jagellons de Pol�nia.\nSpeakApps, valorada amb un 9 sobre 10 per la UE\nExperts de la Uni� Europea han elaborat un informe per a la Comissi� Europea en el qual es valora amb un 9 sobre 10 la puntuaci� mitjana final. L'informe valora positivament la creativitat i la sostenibilitat de SpeakApps, tot destacant-ne el bon �s de les eines de v�deo, la interactivitat i l'elevada participaci� en la prova pilot.\nA m�s, aquests experts europeus han posat en relleu la difusi� que s'ha fet dels resultats per xarxes socials com Youtube, Slideshare, Picassa o Twitter, la qual cosa ha perm�s al web arribar a 7.000 visitants �nics i a 27.000 p�gines vistes.\nPremis Learning Impact


Les notes perdudes de l’explorador | Ciència | EL PAÍS Catalunya\nLes notes perdudes de l’explorador\nTrobat el quadern de George Murray Levick, membre de l'expedició del 1910 al Pol Sud\nBarcelona 20 OCT 2014 - 21:20\tCEST\nMembres de l'expedició al Pol Sur (1910-13) retratats per Levick.\nEl gel rarament es desprèn dels exploradors polars que captura —encara hi ha per allà els cossos congelats del capità Scott i el seu grup, també desapareguts, lliscant lentament amb la deriva continental antàrtica—, però de vegades sí que retorna algunes coses, i resulta molt emocionant. És el que ha passat ara amb un quadern de notes que s'acaba de trobar a l'antiga base del cap Evans i que pertanyia a George Murray Levick (1876-1956), precisament un dels membres de l'expedició al pol Sud liderada per Scott. Aquesta expedició, que va arribar el 1910 a bord del Terra Nova, tenia l'objectiu de conquistar el pol —empresa en què Scott i els seus quatre acompanyants van fracassar, deixant-hi la vida— i fer diferents investigacions científiques, bona part relacionades amb els pingüins.\nEl quadern, que ha aparegut al costat de la cabanya de l'expedició, en fondre's la neu, és un senzill bloc que conté les anotacions fetes a llapis de Levick especificant la data, els subjectes i els detalls d'exposició de les fotos que va fer el 1911 al cap Adare. No contenen res gaire èpic —com podrien ser les cartes de comiat i els diaris de Scott—, ni tan pràctic com les ampolles de brandy de Shackleton, però les seves pàgines esgrogueïdes són una emocionant finestra oberta a l'aventura polar. I les notes ja han servit per documentar i contextualitzar fotos. Per llegir el quadern, que es trobava en un estat tan deplorable com es pot imaginar després de 100 anys a la intempèrie, ha calgut sotmetre'l a una minuciosa restauració, a càrrec de l'Antarctic Heritage Trust.\nLevick va formar part de la quadrilla de sis coneguda com a Grup Nord que va realitzar investigacions a la línia costanera de Terra Victòria i que, encara que no van morir com el grup de Scott, ho van passar molt malament, en la més pura tradició de l'exploració polar britànica. Després d'hivernar en una cabanya al cap Adare i passar la primavera i l'estiu estudiant la gran colònia de pingüins d'Adèlia, van haver de portar el grup a bord del Terra Nova a la badia que duu el seu nom, però llavors no els van poder treure d'allà per mar i van haver de passar un altre hivern en una cova de glaç a l'illa Inexpressable (!) alimentant-se de foques i pingüins, i tornar després per terra arrossegant els seus trineus fins a la base del cap Evans. Unes vacances, vaja. Levick va dir que l'infern devia estar fet a l'estil d'aquella illa, i no es referia pas a la calor.\nEl zoòleg es va escandalitzar amb la vida sexual dels pingüins\nMurray Levick era cirurgià, zoòleg i fotògraf, a més de membre de la Royal Navy. Al cap Adare va tenir la sort —per a algú interessat en els pingüins— de poder observar durant molt de temps una de les grans colònies d'aquestes aus, i tot el seu cicle reproductor. Els coneixements adquirits els va reunir en una obra clàssica, Antarctic Penguins, expurgada de part del seu contingut sexual, considerat massa fort per a l'època.\nEfectivament, Levick va reservar per a un opuscle de circulació reduïda el que considerava “depravada sexualitat” dels pingüins d'Adèlia, inclosos l'assetjament, l'homosexualitat i la necrofília. De fet, els pingüins mascle munten les femelles mortes no per vici, sinó perquè creuen que estan vives (això, és cert, no diu gaire sobre la qualitat de la seva vida eròtica).\nEl 1940, amb 64 anys, Levick va tornar a la Marina per exercir d'instructor de comandos a la II Guerra Mundial. Sens dubte, més per la seva experiència de supervivència que pel seu coneixement dels pingüins.


Portada Zones La Mussara\nLa serra de la Mussara s’aixeca de forma majes-tuosa per sobre la plana del Camp de Tarragona. Per accedir-hi si venim des de Reus la millor opció serà agafar la T-704, passarem per Maspujols, l’Aleixar i Vilaplana, des d'on enfilarem espectacularment fins al coll de les Saleres, ja envoltats de bosc i davant d’un esplèndid mirador d’aquestes serralades escarpades de la comarca del Baix Camp. A partir d’aquí, passant per la Febró, arribarem fins a Capafonts per la TV-7041. En aquest recorregut travessarem una bona part de les masses forestals de la serra de la Mussara. Una altra opció és agafar la TV 7045 en direcció a Mont-ral, des d'on tindrem la possibilitat d'apropar-nos als boscos de caire més mediterrani, dels voltants de Farena. Cal tenir molt respecte i molta cura si circulem per les pistes i camins d’aquest territori, pel seu mal estat i per l'ús privat de moltes d’aquestes vies.


Villa Ornella Verbania Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nviale Azari 37, Pallanza, Verbania, Itàlia, 28921 - Veure al mapa\nMés informació sobre Villa Ornella\nPer als viatgers què vulguin captar les imatges i els sons de Verbania, Villa Ornella és l'el·lecció perfecta. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat.\nVilla Ornella també ofereix moltes instal.lacions per enriquir la seva estada a Verbania. Per a la comoditat i comfort dels seus clients, l'hotel ofereix Wi-Fi gratuït en totes les habitacions, aparcament de cotxes, transport hotel/aeroport, instal.lacions de barbacoa, lloguer de cotxes.\nA més, totes les habitacions ofereixen una gran varietat de comoditats com ara calefacció, escriptori, mini bar, balcó/terrassa, insonorització per satisfer els clients més exigents. L'hotel ofereix meravelloses instal.lacions d'oci com jardí que faran de la vostra estada una experiència inoblidable. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Villa Ornella.


Parc UdG » Laboratori d’Enginyeria Paperera i Materials Polímers (LEPAMAP)\nLEPAMAP és un grup de recerca format\nper enginyers i llicenciats que treballen en enginyeria paperera, modificació de fibres naturals i en la indústria transformadora del plàstic, procurant mantenir sempre la harmonia entre indústria i medi ambient.\nEl grup LEPAMAP ha estat reconegut com a Grup Consolidat de Recerca, menció concedida pel Departament de Universitats, Recerca y Societat de la Informació. Per altra part, el sistema d'organització del grup LEPAMAP està certificat d'acord amb la normativa ISO 9001:2000. El grup també forma part de la Xarxa de Centres de Suport a la Innovació Tecnològica (XIT) que promou el Centre de Innovació i Desenvolupament Empresarial (CIDEM) del Departament de Treball i Indústria de la Generalitat de Catalunya.\nTecnologia del paper\nQualitat i aspectes energètics del pulpejat de pastes i paper\nRetenció de fins i càrregues en la formació del full de paper\nDestintatge del paperot\nOperacions unitàries de desintegració i flotació\nQuímica del destintatge\nQualitat final: Desfibrat i propietats òptiques\nOptimització del tractament primari dels efluents de destintatge.\nSimulació de Processos de fabricació del paper.\nTancament de circuits en fàbriques de paper i cartronet: Consum d’aigua fresca, minimització d’efluents i tractament d’aigües en el circuit intern.\nMatèries primeres i la seva modificació superficial\nFabricació de “composites”\nPreparació de biomaterials polimèrics per a la seva utilització en la enginyeria de teixits\nObtenció de ciments ossis acrilics per a cirugia ortopèdica\nDisseny de “scaffolds” per a la seva utilització com a suports cel·lulars\nTelèfon/s: +34 972 418 399\nPersona de contacte: Dr. Pere Mutjé Pujol\nC/ Pic de Peguera, 15 (Porta A-Taller 9)


ACCIÓ TUTORIAL archivos - Ins Pablo R. Picasso\nViewing posts categorised under: ACCIÓ TUTORIAL\nEls primers de l’ESO per Barcelona\nby Jaumetix Obiol Artés in ACCIÓ TUTORIAL, ESO, Sin categoría\nEls primers de l’ESO acaben d’arribar al Picasso i per tal de fer una inicial cohesió dels diferents grups fem una sortida tutorial. I on anem? Doncs a conèixer una mica al gran artista que dona nom al nostre centre. Així que vam fer una excursió descobrint empremtes del nostre admirat pintor i escultor.\nAquí tenim unes imatges\nImatges de la festa de graduació de 2n de batxillerat\nby Jaumetix Obiol Artés in ACCIÓ TUTORIAL, ACTIVITATS AL CENTRE, BATXILLERAT\nCom ja es va fer l’any passat, la festa es va realitzar al teatre de la zona nord de Nou Barris. L’alumnat, acompanyat dels seus tutors, direcció del centre, familiars i un gran nombre de professorat van rebre un petit homenatge.\nAquí podeu veure algunes imatges i actuacions\nACTIVITAT AL MUSEU PICASSO\nby Jaumetix Obiol Artés in ACCIÓ TUTORIAL, ESO, Sin categoría, Sortides\nEl divendres, 18 de gener tot el 3r vam anar a una excursió al museu Picasso.\nLa visita va ser guiada per dues noies que hi treballaven allà. A la primera part vam veure uns quadres que havíem de comentar mentre els observàvem. Un d’aquests era una versió de Les Menines de Velázquez que a classe ja haíem estudiat amb la Mar a la classe de visual i plàstica.\nLa segona part de la visita la vam fer en parelles. La Cristina i jo ho vam fer juntes. Havíem de fer-nos retrats. El primer retrat era de perfil sobre una base de plàstic, amb rotulador permanent (la companya de l’equip et feia el dibuix mentre estaves asseguda). El segon dibuix que havíem de fer era sobre una foto que a l’entrada ens havien fet. Un cop fets els retrats els juntàvem experimentant el que en el seu moment podria haver fet el pintor.\nLa sortida em va semblar molt divertida pels dibuixos.\nMaria Elena Nnang Salomon


nadal al centre. des09 by Escola Carles III - issuu\nNADAL AL CARLES III Este Nadal, com cada any, al Carles III ha participat tothom per celebrar estes dates tan especials. Els xiquets i xiquetes d’educació infantil han tingut molta faena perquè han escrit la carta als Reis i l’han portada a correus per tal que arribe urgent i certificada. Els patges dels Reis Mags van ser molt amables i van recollir les cartes dels desitjos una a una, prometent que arribarien al seu destí i els Reis Mags les llegirien molt atentament. Van aprofitar i van portar una capsa amb llibres als xiquets i xiquetes del cicle mitjà.\nEls alumnes de 4t, 5t i 6t van fer uns nous amics al parvulari als qui van anar a llegir unes històries d’allò més emocionants i divertides.\nEls xiquets i xiquetes de 2n, 4t i 6t no van dubtar en cap moment d’anar al casal dels jubilats per tal de cantar-los unes nadales molt boniques. I ells, com que estaven molt agraïts, també els van cantar nadales i els van donar caramels.\nCom que ja havien demostrat l’amistat amb els més grans i més menuts, ara tocava el torn als de la seua classe, als que tenen més a prop i als que estimen d’allò més. Per tot això, els xiquets i xiquetes de Cicle Superior no van\ntardar gaire a fer un regal a un company: l’embolcall d’un llibre que durant el segon trimestre els farà passar moments molt divertits i entretinguts, això sí, com que no esperaven res a canvi, el van signar com: El teu amic invisible, i així quedava clar que allò que és important és donar i no tan sols rebre.\nMentrestant, els menuts de l’escola, van fer cagar el tió, que els va dur bones galetes ja que el van alimentar durant molts dies amb pells de fruita.\nCom a colofó del primer trimestre, del treball que hem anat fent i de l’alegria que ens aporten aquestes dates, vam anar tots junts al pavelló per tal de compartir un matí ple de música i cançons. Allí van anar passant tots els cursos (des d’infantil fins a sext) per desitjar Bon Nadal a tots els companys cantant-los la nadala que durant molts dies havien preparat. Va ser un matí molt alegre i tots vam gaudir pel treball fet i pels dies de vacances que ens esperen.\nBon Nadal i Feliç Any 2010! Escola Carles III\nEL TIÓ DE NADAL La llegenda de fer cagar el tió "Era la vigília del dia de Nadal. En una masia al mig del bosc d’unes muntanyes molt altes i nevades hi vivia un matrimoni molt pobre. No podien sortir a treballar per culpa de la gran nevada que aquell any havia caigut i només els quedava un tronc per a tirarlo al foc i escalfar-se, i un plat de sopa per menjar. Així que s’acostava el vespre, es van posar a preparar el pessebre, com venien fent cada any, quan de cop i volta van trucar a la porta de la masia... Era un pobre vell, de barba blanca, que els demanava per entrar a escalfarse, perquè s’havia perdut enmig de la neu i la foscor. Mentre s’escalfava vora el caliu de la llar del foc, la mestressa li va preparar l’únic plat de sopa que tenien i el seu marit agafà la destral per estellar el tronc per a poder revifar el foc que poc a poc s’anava esmorteint. Quan el vell se n’adonà, li digué que no fes servir la destral, sinó que li donés uns cops amb una vareta d’avellaner que ell li lliurà. Tot i pensant que el vell no tocava vores, i per tal de no contradir-lo, va fer el que el pobre vell deia. Al primer cop de bastó que va donar, el tronc s’obrí i de dins van sortir tota mena de menjars i monedes d’or i argent. Què content es posà el matrimoni! Quan van anar per agrair-li el que havia fet, el pobre vell ja havia desaparegut. Havia marxat, caminant enmig de la neu, cercant altres persones amb el cor bo i generós. A partir d’aquell dia, i en totes les llars catalanes, la vigília del dia de Nadal, amb un tronc de fusta, es fa cagar el tió, tot donant cops de bastó i cantant la cantarella del tió i nadales davant del pessebre . Les llegendes no fa falta que siguen veritat. N'hi ha prou que siguen boniques."\nnadal al centre. des09\nEl Nadal a l'escola Carles III


/ 20 març 14 / 1 comment\nYou Rock és una xarxa social laboral adreçada a gent jove. L'objectiu és que els joves hi participin introduïnt els seus currículums socials, de cara a brillar com a diamants (rocks) davant dels empresaris que, esperem, entrin a la plataforma a buscar nous empleats. La xarxa compta amb la col·…\n/ 19 març 14 / 1 comment\n“Dinàmiques participatives vers el Drets Humans” és el projecte del Teb seleccionat pel jurat de la Fundació Carulla com a guanyador d’un dels premis d’Educació en el Lleure, que l’entitat convoca cada any des 2005. El projecte, que emmarca totes les activitats i línies de treball que desenvolupem…\nEl Teb acollirà la Ubuntu Global Jam, la trobada catalana d'ubuntaires\n/ 14 març 14 / 1 comment\nEl Teb acollirà el proper dissabte 5 d'abril, d'11h a 19h, la Ubuntu Global Jam, una reunió de treball de la comunitat d'ubuntaires catalans que servirà per avançar sobre la nova versió d'Ubuntu abans del seu alliberament. De fet, aquesta trobada també tindrà lloc en altres punts del món durant el…\n"Voces Mudas" és el segon tema del col·lectiu de rap La Llama!\n/ 12 març 14 / 1 comment\n“Voces mudas” parla sobre homes, dones, igualtat de gènere, bellesa, responsabilitat, avortament… des d’un punt de vista crític però constructiu. Amb respecte però sense pèls a la llengua. Es tracta del segon tema escrit pel col·lectiu de rap La Llama, format per 5 joves del Raval que participen al…\n/ 05 març 14 / 1 comment\nEl Teb estrena nova pàgina web! Volem créixer, volem que se’ns vegi i volem explicar al món tota la feina que participants i treballadors/es fem cada dia al Teb! Per això hem creat un nou espai on podeu trobar tota la informació i recursos necessaris per entendre què és i com treballa el Teb. Què…\n"One Love Music", el nou programa de ràdio del Teb!\n/ 03 març 14 / 1 comment\nEl 12 de març la ràdio del Teb estrena nou programa de música! Es tracta de “One Love Music”, dirigit i presentat per David Show, i que vol ser un espai de trobada per a persones i bandes que facin música de qualsevol tipus. Tot i que l’estil urbà serà el predominant, el programa no es tanca a…


L'executiu català preveu tornar a la feina demà i forçar Rajoy a moure's si vol aplicar l'article 155\n01. Puigdemont ahir passejant per Girona. 02. El govern espanyol va reunir ahir per primer cop els subsecretaris que assumiran les competències de la Generalitat. DAVID BORRATACN\nBarcelonaCarles Puigdemont va triar ahir la imatge com a resposta. Després que el govern espanyol acordés cessar-lo, a ell i als seus consellers, el president de la Generalitat va trencar el silenci mantingut des de la roda de premsa de Mariano Rajoy amb una declaració institucional des de Girona. Una compareixença sense gaires respostes però amb un missatge clar al darrere: no es considera un president cessat. "En societats democràtiques, són els Parlaments els que escullen o cessen els presidents", va avisar Puigdemont, que va fer una crida a mantenir una "oposició democràtica" a l'aplicació de l'article 155 i va receptar "paciència, perseverança i perspectiva" de cara als dies que han de venir.\nLa declaració –enregistrada al matí al pati de la seu de la Generalitat a Girona– simbolitzava la negativa del president a considerar-se ja expresident com exigeix una Moncloa que ahir va queixar-se a TV3 per haver presentat Puigdemont com a president de la Generalitat en els rètols de la declaració institucional. De fet, el 'Butlletí Oficial de l'Estat' ja estableix que les funcions del president de la Generalitat les assumeix Rajoy i les delega en la vicepresidenta, Soraya Sáenz de Santamaría, i el govern espanyol va celebrar ahir la primera reunió amb els subsecretaris dels departaments ministerials, que "assumeixen les competències de les conselleries de la Generalitat".\nLa topada de les dues realitats, doncs, està servida. D'una banda, l'executiu de Mariano Rajoy malda per fer aplicable l'article 155. De l'altra, el Govern es conjura per mantenir-se ferm en el seu full de ruta tot i la suspensió de l'autonomia. De moment, l'únic departament en què s'ha fet evident la intervenció de l'Estat és el d'Interior, del qual ahir es va acomiadar també el major dels Mossos d'Esquadra, Josep Lluís Trapero, cessat per decret del govern espanyol. Trapero seguia així els passos de Pere Soler, que divendres s'havia convertit en el primer alt càrrec de la Generalitat que acceptava la destitució forçada per Rajoy. En una altra decisió significativa de la conselleria –la més sensible del Govern–, la policia catalana deixava ahir de ser escorta de la majoria de consellers.\nFonts sobiranistes, però, apuntaven ahir que la resta de consellers demà optaran per actuar com si res i presentar-se amb normalitat als seus llocs de treball. Aquest va ser el missatge que consellers com Josep Rull van transmetre divendres als seus equips. L'objectiu, apunten les mateixes fonts, és dificultar al màxim a l'Estat l'aplicació de l'article 155 i forçar Mariano Rajoy a haver de prendre mesures més dràstiques si vol impedir que els consellers accedeixin als seus llocs de treball. Tanmateix, l'agenda pública dels membres de l'executiu català per als pròxims dies continua completament deserta.\nLa decisió de seguir actuant com a Govern malgrat el cessament és el que Puigdemont va descriure en la seva declaració institucional com a "oposició democràtica al 155". El president, que sense al·ludir a l'1-O va vincular la declaració d'independència al Parlament amb el mandat sorgit de les urnes el 27 de setembre, va defensar que la voluntat del seu govern és "continuar treballant per complir els mandats democràtics", un objectiu que, va subratllar, ha de ser compatible amb "la màxima estabilitat i tranquil·litat".\nL'obsessió al Palau de la Generalitat és que l'etapa incerta que es va obrir ahir no derivi en episodis de violència al carrer. Aquest va ser un dels missatges que més va remarcar Puigdemont en privat a la reunió amb els diputats de Junts pel Sí dijous a la Generalitat, en què va apostar per convocar eleccions, i ahir ho va subratllar també en públic. Per això, va cridar els ciutadans a continuar defensant la independència amb "un incansable sentit cívic i compromís pacífic" i sense caure en cap moment en la violència. "No tenim ni volem la raó de la força. Nosaltres no. Us ho demano convençut que aquesta demanda és la que espera tothom", va afirmar.\nLa resposta a les eleccions\nLa compareixença de Puigdemont, tanmateix, va deixar moltes preguntes encara per respondre. No va valorar, per exemple, la decisió del govern espanyol de convocar eleccions catalanes per al dijous 21 de desembre. Una cita amb les urnes que ja està obrint un debat intens dins l'independentisme. Cal presentar-s'hi? S'ha de boicotejar? Les respostes són variades en funció de l'interlocutor, i van des dels que considerarien un gest de força guanyar unes eleccions convocades per Rajoy i deixar sense efecte així la suspensió de l'autonomia, fins als que defensen que l'independentisme ha de considerar aquests comicis "il·legítims". Ahir, de fet, diversos ajuntaments sobiranistes ja van avisar que no cedirien espais per al 21-D. Entre els escenaris sobre la taula, segons va explicar ahir l'agència Efe, el Govern s'hauria plantejat fins i tot la possibilitat de convocar també unes eleccions constituents per al mateix 21 de desembre que fes encara més evident el xoc de legitimitats.\nQui sí que aspira que l'independentisme concorri a aquestes eleccions és, curiosament, l'Estat. El govern espanyol –que va cessar divendres Puigdemont, contra el qual la Fiscalia General es querellarà demà per rebel·lió– va defensar ahir a través del seu portaveu, Íñigo Méndez de Vigo, que "seria bo" que Puigdemont i "tots els líders polítics" participessin en els comicis convocats per al 21-D. "Seria una manera que els ciutadans jutgessin el que han vist l'últim any", va afegir.\nL'independentisme, per ara, no ensenya les seves cartes de cara a aquestes eleccions i concentra tots els seus esforços a aconseguir algun suport internacional –per ara inexistent– i fer possible la República declarada divendres. Sobretot tenint en compte que l'escenari canvia cada dia i que episodis com ara la possible detenció del president i els seus consellers –caldrà estar atents a les mesures cautelars que sol·liciti demà la Fiscalia a la seva querella– poden condicionar-ho tot. Ahir, però, Puigdemont va rebre un bany de masses a Girona acompanyat de la seva esposa per donar imatge de normalitat el primer dia després de declarar la independència. Demà preveu assistir a treballar a la Generalitat. Al centre, la disputa entre un Govern i un Estat que continuen movent-se en dos marcs mentals diferents: els que van de l'autonomia suspesa a la República Catalana.


Bons registres de David Villa contra el FC Barcelona - FC Barcelona\nFC Barcelona 5,652,257\nHomeFutbolPrimer EquipNotíciesBons registres de David Villa contra el FC Barcelona\nBons registres de David Villa contra el FC Barcelona\nMarta Campderrós - 20/08/2013 | 00:00\nL’ex blaugrana ha marcat un gol cada dos partits cada vegada que ha jugat contra el Barça El balanç de resultats de l’asturià davant el Barça és de cinc victòries, cinc empats i quatre derrotes\nDavid Villa durant el seu primer partit oficial amb l'Atlètic de Madrid / FOTO: www.clubatleticodemadrid.com\nA David Villa se li dóna bé el Barça. Durant l’etapa prèvia al FC Barcelona l’asturià va jugar un total de 14 partits contra l’equip blaugrana, en els quals va marcar set gols (dos, de penal). Una dada que certifica l’eficàcia golejadora del de Tuilla, ja que, segons les estadístiques, el davanter anota un gol cada dos partits.\nAquest dimecres Villa rebrà la visita dels seus excompanys al Vicente Calderón en el partit d’anada de la Supercopa d’Espanya, i ho farà amb la samarreta de l’Atlètic de Madrid. Serà la primera vegada que l’asturià jugui contra el seu exequip després que aquest estiu fitxés pel conjunt matalasser.\nCinc victòries, cinc empats i quatre derrotes\nReial Saragossa i València CF, equips amb els quals David Villa s’ha enfrontat al FC Barcelona. Dels 14 partits disputats davant el Barça entre les temporades 2003/04 i 2009/10, el balanç de resultats és de cincvictòries, cinc empats i quatre derrotes.\nEl davanter asturià mai ha disputat una Supercopa d’Espanya davant el Barça. Amb l’equip aragonès i el valencià tan sols s’ha enfrontat als culers en partits de Lliga i Copa.\nPrimer gol de Villa al Barça, amb el Saragossa\nL’asturià va militar a les files del Reial Saragossa les temporades 2003/04 i 2004/2005. En aquests dos anys l’equip aragonès va jugar cinc vegades contra el conjunt culer. Dues victòries, un empat i una derrota el curs 03/04 i una derrota el curs següent.\nAmb només 21 anys, Villa va aconseguir el gol de la victòria aragonesa davant el Barça en el partit d’anada de Copa l’any 2003. Va ser el primer gol que el davanter de Tuilla va fer al conjunt blaugrana. La temporada següent tornaria a fer una diana al FC Barcelona en partit de Lliga, matx que acabaria amb la victòria culer (4-1).\nEsclat golejador amb el València\nDavid Villa va jugar amb el València cinc temporades (2005-2010) i va enfrontar-se als blaugranes en nou ocasions. El registre de resultats indica tres victòries, quatre empats i dues derrotes.\nLa temporada 2005/06 va donar-se l’explosió golejadora del jugador asturià. Villa va ser decisiu en els partits de Lliga entre València i Barça. El davanter va anotar tres gols al conjunt de Frank Rijkaard, dues dianes a la primera volta (2-2) i el gol de la victòria valencianista a la segona (1-0).\nDavid Villa va afusellar de nou la porteria blaugrana a la primera volta de la Lliga del curs 06/07 i en el partit d’anada de Copa de la temporada 07/08. Dos gols molt valuosos per al conjunt valencianista perquè van evitar la derrota davant el FC Barcelona. Ambdós partits van acabar amb el resultat d’1 a 1.\nA la prèvia, en roda de premsa\nDavid Villa va parlar aquest dilluns davant dels mitjans de comunicació abans d’enfrontar-se als seus excompanys. De cara al retrobament, Villa va comentar: “Guardo bons records i tinc molts amics al Barça, però demà seran rivals”. Per a l'asturià no serà una situació nova. “No sóc nou en aquestes coses, ja m’he enfrontat a molts excompanys i amics”, va explicar en roda de premsa.\nVilla contra el Barça\nLliga (1a volta): FCB 3 - Saragossa 0\nCopa (anada): FCB 0 - Saragossa 1 (gol de Villa)\nCopa (tornada): Saragossa 1 - FCB 1\nLliga (2a volta): Saragossa 2 - FCB 1\nLliga (1a volta): FCB 4 - Saragossa 1 (gol de Villa)\nLliga (1a volta): FCB 2 - València 2 (2 gols de Villa)\nLliga (2a volta): València 1 - FCB 0 (gol de Villa)\nLliga (1a volta): FCB 1 - València 1 (gol de Villa)\nLliga (2a volta): València 2 - FCB 1\nCopa (anada): FCB 1 - València 1 (gol de Villa)\nCopa (tornada): València 3 - FCB 2\nLliga (2a volta): FCB 6 - València 0\nLliga (1a volta): FCB 4 - València 0\nLliga (2a volta): València 2 - FCB 2\nLeo Messi rep el premi Pitxitxi 2017-18\nL’agenda dels internacionals del Barça\nL'altra cara del Barça-Betis\nCita de campions\nSupercopa: Atlètic de Madrid-FCB, sabies que...\nマルティノ - シメオネ: 初対決


Torna la mostra de Postres Casolanes a benefici de l’AVAH | Ràdio Calella Televisió\nLa segona edició es farà aquest dissabte i per participar-hi col portar unes postres fetes a casa, o bé anar-les a comprar, ja que els beneficis es destinen als diferents projectes de l’entitat.\nL’Associació de Voluntaris i Amics de l’Hospital de Calella espera repetir l’èxit de l’any passat, quan van fer la Mostra de Postres Casolanes per Festa Major Petita.\nA partir de les 9 del matí es podran portar postres fetes a casa al Mercat Municipal. També n’hi ha de pastisseries que hi col·laboren. I a partir de les 10 del matí es podran comprar les postres, a partir de 10€. Fina Pedret, de l’AVAH, ha comentat com tenen prevista la jornada: “Ja hem trucat a tots els que ho van fer l’any passat, i algun de nou. I nosaltres ens posem a una parada buida del Mercat, i la gent ens ha de portar un pastís, o crema, o el que vulgui, abans de les 10. Qui en fa ho porta desinteressadament, nosaltres hi posem preu, i podem fer uns quants cèntims que necessitem“.\nI necessiten aquests cèntims per tirar endavant les activitats de l’AVAH, que no són poques. I costoses. “Gairebé tenim 90.000€ de pressupost a l’any. Tenim infermer, psicòleg, un professor per ensenyar a l’Encenall, fisioterapeutes a l’Espai ICTUS, una psicòloga per l’Alzheimer. Sembla que no però tenim nòmines i cada mes s’han de pagar“, ha dit Fina Pedret.\nA més, tiren endavant projectes amb voluntaris, i el projecte de suport a final de vida amb Oncolliga. Per contribuir a tot plegat es poden portar postres, i no cal avisar prèviament.\nAquí podeu escoltar l’entrevista sencera a Fina Pedret, emesa a l’Info Vespre\nSegüent Calella tornarà a tenir Club de Judo\nAnterior La fi del “roaming” podria empitjorar la qualitat de les comunicacions en poblacions turístiques


El Voluntariat per la llengua de Polinyà comença aquesta primavera amb propostes noves - Notícies - Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL\nEl Voluntariat per la llengua de Polinyà comença aquesta primavera amb propostes noves\nEl passat dilluns, 12 d’abril, a les 6 de la tarda a El Roure es va celebrar l’acte de presentació del Voluntariat per la llengua d’aquesta primavera. A Polinyà s’han creat 10 parelles lingüístiques i dos trios de pares i mares del CEIP Roser Capdevila.\nL’acte va servir perquè les noves parelles lingüístiques coneguessin el funcionament del programa i per informar de les activitats que el Servei de Català organitza aquesta primavera. Les activitats són un complement de les trobades setmanals que fan els voluntaris i els aprenents per poder conversar en català, són una oportunitat per compartir experiències entre els diferents participants d’una manera més lúdica.\nAquesta primavera les parelles lingüístiques de Polinyà podran visitar el Castell de Plegamans, on hi ha la Fundació Folch i Torres (19 d’abril); participar i escoltar poemes a la plaça de la Vila durant la Diada de Sant Jordi (23 d’abril); conèixer llegendes i tradicions d’altres països, a la taula rodona “Històries i tradicions del món” (19 de maig); i aprendre a ballar sardanes, gràcies al taller que farà una de les voluntàries d’aquest any (9 de juny).\nCom ja és habitual, també continuen les tertúlies cafè. La propera tertúlia cafè serà el 5 de maig, per parlar de pobles de Catalunya amb encant.\nLa cloenda general de l’edició de primavera serà la V Trobada del Voluntariat per la llengua a Sabadell, on hi participaran les parelles de Castellar del Vallès, Sant Quirze del Vallès, Sabadell, Santa Perpètua de Mogoda, Palau-solità i Plegamans i Polinyà.


Notícia: Blanes celebra la Processó del Ressuscitat i el Cant de l’Àngel, una tradició que perdura en molt poques viles\nBlanes celebra la Processó del Ressuscitat i el Cant de l’Àngel, una tradició que perdura en molt poques viles\nNoticia publicada a la web el 04/16/2017 03:54:16 PM\nEl moment culminant ha arribat quan Ariel Vidal Adell ha interpretat el Cant d l’Àngel, després que les dues imatges de la processó s'han trobat a la Plaça dels Dies Feiners\nA cada poble o ciutat hi ha tradicions d’aquelles que tan sols gent del municipi sap de què se li està parlant, perquè hi ha ben pocs llocs que la celebrin. A Blanes una d’aquestes tradicions tant nostrades és el Cant de l’Àngel, que s’interpreta formant part de la Processó del Ressuscitat, coneguda també com La Processó de l’Àngel\nImatge de la Verge de Pasqua\nSe celebra tal dia com avui, el Diumenge de Pasqua de Resurrecció, i avui ha tingut lloc -com encara és costum- envoltada per la màxima expectació de blanencs i visitants, aquests darrers perquè tenen pocs actes similars amb què puguin comparar-ho. Això és perquè actualment queden molt poques poblacions on es continuï perpetuant aquesta tradició al més pur estil, com es fa a Blanes.\nImatge del Ressuscitat\nA diferència de la processó del divendres, la d’avui diumenge està formada únicament per dues imatges. Primer emprèn el recorregut des de l’Església Santa Maria la de la Verge de Pasqua, una talla de l’any 1954 d’inspiració barroca confeccionada per l’escultor Josep Maria Bohigas a través d’un subscripció popular. Des de fa 20 anys, la imatge de la Verge de Pasqua la porten un grup format exclusivament per dones.\nUn quart d’hora més tard que havia sortit la imatge de la verge, ha sortit la del Ressuscitat, que ha seguit un camí diferent fins que totes dues s’han trobat a la Plaça dels Dies Feiners. Aquí s’hi havia alçat un entarimat especialment per a la ocasió.\nEl Cant de l’Àngel, enguany a càrrec d’Ariel Vidal Adell\nTotes dues imatges han fet els respectius recorreguts acompanyades de la música de dues seccions de la Banda del Col·legi Santa Maria. Finalment, quan s’han trobat a la Plaça dels Dies Feiners la imatge de la Verge ha fet les tradicionals genuflexions, i s’han col·locat en les respectives posicions a l’espera que arribés el moment culminant de tota la processó.\nEl Cant de l’Àngel, una tradició que perdura en ben poques poblacions catalanes avui dia, ha anat aquest any a càrrec d’Ariel Vidal Adell, de 9 anys d’edat, nét del conegut escriptor blanenc Joan Adell. Ha interpretat el Ressurrexit, que anuncia a Maria que el seu fill ha ressuscitat. Ariel Vidal Adell, que aquest 2017 farà 10 anys, porta assajant aquest cant des de l’octubre passat.\nVa ser llavors quan li van oferir la possibilitat, que va acceptar molt content al ser una tradició molt arrelada al municipi. L’intèrpret del Cant de l’Àngel d’aquest any fa classes de música amb Marina Alum i Josep Maria Piguillem, i des que va acceptar la proposta ha assajat el Ressurrexit un cop per setmana per anar habituant-s’hi.\nAriel Vidal Adell\nMitja hora abans d’interpretar-lo, l’Ariel explicava que tot i la dificultat d’haver de cantar en llatí, li havia estat fàcil aprendre-se’l, mostrant-se molt orgullós d’haver estat escollit com l’Àngel d’aquest 2017. En finalitzar el cant, la processó s’ha posat de nou en marxa, aquesta vegada amb les dues imatges juntes, per tornar a l’Església Santa Maria per l’ofici solemne, on s’ha tornat a sentir el Cant de l’Àngel.\nLa Processó del Ressuscitat l’han seguit centenars de persones que han omplert principalment el Carrer Ample i la Plaça dels Dies Feiners. La Setmana Santa a Blanes encara compta amb un darrer acte religiós molt destacat que tindrà lloc aquest proper dimarts. Es tracta de l’Aplec del Vilar, que s’allotja al Santuari de la Mare de Déu del Vilar.\nData de realització: 04/16/2017 | Data de la darrera actualització: 04/16/2017


Però és aquest art? | cultura 2022\nPerò és aquest art?\nQuantes vegades vas a un museu d’art contemporani i no entenen el significat d’algunes obres, alhora que ens és més fàcil reconèixer la bellesa de les pintures i les escultures d’èpoques llunyanes. Però la majoria de les obres contemporànies neixen amb la intenció d’implicar-nos més. I per acostar l’art a la vida quotidiana, mitjançant representacions de gent corrent, objectes quotidians, de vegades amb l’ús de materials pobres i exposicions en llocs públics.\nEn aquesta galeria presentem algunes de les obres més curioses o recents. Sense voler necessàriament escriure la història de l’art contemporani.\nA la imatge les dones iranianes caminen al "jardí persa", exposat al museu de Teheran.\nMoltes de les obres que trobem avui, de vegades sense comprendre el seu significat, deriven d’una tendència artística nascuda als Estats Units, entre els anys seixanta i la dècada dels setanta: l’escultura ambiental (escultura ambiental). Per als artistes d’aquest corrent, era hora d’escurçar la distància entre l’observador i l’obra. I l’iniciador va ser George Segal, que va començar a retratar gent corrent, amb estàtues a mida de la vida, fent casts de guix de familiars i amics.\nA la foto, una fila d’aturats durant el període de la Gran Depressió "The Depress Breadline" al memorial FD Roosevelt.\nSi passegeu per un museu ensopegant amb un "home" assegut amb una galleda al cap, no us sorprengui si us demanàveu perdó. Són coses que succeeixen sobretot quan artistes, com la jove belga Noé Sendas, autora d’aquesta obra, reprodueixen fidelment la realitat visual, d’una manera que es podria anomenar gairebé "fotogràfica".\nPerò, per què reproduir la realitat de manera tan fidel?\nPotser per passar a la posteritat tal i com eren les coses en els nostres temps o per enganyar la mirada de l’espectador, per no fer-lo distingir el fals del veritable?\nRes d’això … com ho sabreu llegint el peu de la foto següent.\nSi a vegades algunes obres realistes ens fan somriure, d’altres semblen estar ansiosos. És el cas de "l'accident de moto" de Duane Hanson, un mestre de l'hiperrealisme, que s'empenya fins als límits del macabre. Però no menys preocupants, encara que menys violents en l'impacte visual, són les seves altres obres que retraten mestresses de casa, treballadores i custòdies en diverses activitats o persones obeses que mengen. Aquestes figures mudes, deliberadament semblants a molts fantasmes, representen la fragilitat del present i ens haurien de fer reflexionar sobre la nostra vida quotidiana. L’obra “Accident de moto” el 1967, pel seu fort realisme, va ser exclosa d’una exposició a Miami.\nUn dia mentre mirava un programa de televisió sobre l’amenaça d’extinció d’elefants a causa dels caçadors furtius, l’artista anglès Anthony Heywood va tenir la idea de fer un elefant compost per moltes televisions. També va utilitzar ordinadors, ràdios, ventiladors, sabates, un vàter i molts altres residus domèstics.\nL’animal gran, que porta diversos accessoris femenins a les seves orelles de goma, és una femella que ha perdut la seva companya, assassinada pels ulls.\nA la foto, l'artista "descarta" la seva obra per a una exposició a la costa de Sidney.\nNingú abans dels anys 60 havia pensat mai donar una peça artística a llaunes de menjar, llaunes de Coca-cola, armari d’aigua, mobles i diversos mobles. Els exponents d’una nova corrent, l’art pop (art popular), pensat en representar irònicament objectes quotidians.\nAquí ens trobem davant d’un moble decididament sobredimensionat creat per Robert Therrien, però no d’una manera irònica: l’artista nord-americà volia erigir un monument a la taula i a les cadires, capaç de romandre amb el temps per a la memòria futura de comens avariciosos.\nPer recordar la història i els seus horrors, Marco Boggio Sella va voler construir un casc nazi oxidat gegant, cosa que significa que, encara que passi el temps, el pes (representat pel pes físic del gran casc) de la memòria dels tràgics esdeveniments es manté. Els habitants del barri jueu La Marat de París, on inicialment s'havia posicionat l'obra, no els agradava. Després de nombroses controvèrsies i disputes, es va emportar el casc de la discòrdia. L’obra del jove artista búlgar va ser transportada (a la foto) a un magatzem als afores de la ciutat.\nQuantes llesques de pa necessiteu per fer una obra d'art? Antony Gormley en necessitava 8.000. Les dues formes "excavades" a la superfície de pa són el cos (frontal i posterior) de l'artista, que va menjar una quantitat de pa equivalent al volum del seu cos. Però hi ha artistes que utilitzen materials més particulars. Són els bioartistes com Marion Laval-Jeantet i Benoît Mangin, que recentment han presentat un treball elaborat amb els teixits de la seva pell i alguns animals. A mig camí entre l’experiment i l’art, el lloc natural de l’obra no és un museu, sinó un braç o allà on algú volgués implantar-lo.\nEls "Gum Blondes" de Jason Kronenwald són una col·lecció de retrats d'una dotzena de rosses famoses, que van des d'Anna Kournikova fins a Britney Spears (a la foto) i Mariah Carey. Les obres són un autèntic homenatge a la cultura popular i no tant pels temes com per l’ús d’un dels productes més populars de tots els temps, el xiclet. Aquest material pobre, usat només després de ser mastegat, es pot trobar en molts colors diferents, fins i tot amb tons molt brillants, permetent a l’artista crear pintures sense fer servir pinzells i colors.\nPer a una feina necessiten 500 gomets ben mastegades, per la qual cosa Kronenwald va haver de reclutar un autèntic exèrcit de mastegues.\nAquí és el que significa posar tot en una obra d’art … L’artista Zhu Ming es troba tancat en una bombolla de plàstic al mig del mar i s’hi queda, despullat, una estona, mentre la gent camina per la badia de Sidney mira curiosament.\nEl globus té un diàmetre de quatre metres i s’infla amb 33 metres cúbics d’aire comprimit, permetent un rendiment de gairebé una hora. Ming, un nedador hàbil, porta un ganivet per punxar la pilota en cas d'emergència.\nL’actuació va tenir lloc durant una exposició dedicada a l’aigua organitzada pel Sidney Museum of Contemporary Art.\nA l’antiga artista Louise Bourgeois, ara de noranta anys, aquesta gran aranya de sis metres recorda la seva mare. Per a d’altres, és un gran insecte d’acer, sota el qual, si cal, es pot fer un refrigeri. Potser a Miquel Àngel no li hauria agradat que algú fes molles sota el seu David o que l’observés mentre gaudia d’un entrepà de pernil. Per a l’art hi ha concentració, però potser no per a tot.\nEl burgès francès, un dels artistes vius més famosos, va crear aquesta obra el 1996, als 89 anys. Es troba al Rockefeller Center Plaza de Nova York.\nLes obres mestres de Bruce Nauman, per "contemplar-les", han d'introduir-les físicament. De fet, les seves obres no són més que una experiència real per a l’observador: espais amb llums de colors de neó, vídeos, instal·lacions de vídeo de circuit tancat i múltiples projeccions monumentals, amb l’acompanyament de paraules, sons i música.\nA la foto, una obra de Nauman que forma part de la col·lecció Flick impugnada: 2.500 obres cedides a la Bahnhof Bahnhof de Berlín pel nebot d'un conegut industrial nazi, que va produir armes per al Tercer Reich.\nHi ha qui està disposat a jurar que després d’un temps de posar-se dret davant d’aquest gegant adormit podríeu dir que el esteu roncar. L’escultura "Mask II" és un autoretrat de l'artista australià Ron Mueck, mestre del probable. Fill dels fabricants de joguines, va començar la seva carrera com a artista realitzant models de mida útil per a ser utilitzats en publicitat i pel·lícules. I l’ha inclòs en aquesta obra de professió, només penseu que tots els pèls i cabelleres de les celles s’han configurat de manera individual i després s’han col·locat a l’espai previst.\nSón les sis de la tarda de maig i tres figures penjades d’un arbre d’una plaça de Milà atrauen experts, estudiants i conductors de cotxes.\nÉs només l'última de les moltes provocacions de Maurizio Cattelan, l'artista italià més ben pagat del món. L’obra que representava tres nens penjats d’un arbre va romandre a la ciutat durant un mes, provocant una controvertida controvertida: molts l’anomenaven cínica, destructiva i insolent. Per a l’autor l’obra només vol dir la tensió que hi ha en la realitat …\nSense intentar donar-se massa explicacions, un netejador a la Tate Gallery de Londres, en veure aquella bossa de papes que quedava sota el seu escriptori, va pensar que s’havia deixat per error i la va llençar. No sabia que era part integral (o no gaire important) d’una obra de Gustav Metzger. L’exponent de 78 anys de l’anomenat “art autodestructiu” va haver de substituir el vell per una nova bossa d’escombraries, per un preu just.\nDe les escombraries d’art a les escombraries: a Nova York, hi ha hagut Moba, un museu d’art lleig i infructuós durant deu anys: prop d’un centenar d’obres que costen un màxim de 6 dòlars cadascuna.\nTambé us pot agradar: Quin art és això? El secret de Van Gogh va revelar L’art de netejar imatges L’art de la maquinària bruta Quantes vegades vas a un museu d’art contemporani i no entenen el significat d’algunes obres, alhora que ens és més fàcil reconèixer la bellesa de les pintures i escultures d’èpoques llunyanes. Però la majoria de les obres contemporànies neixen amb la intenció d’implicar-nos més. I per acostar l’art a la vida quotidiana, mitjançant representacions de gent corrent, objectes quotidians, de vegades amb l’ús de materials pobres i exposicions en llocs públics.


El PCB acull la jornada 'Science is Business', un espai per explorar noves vies de co-innovació - Parc Científic de Barcelona\nEl PCB acull la jornada 'Science is Business', un espai per explorar noves vies de co-innovació\nEl proper dilluns 23 de febrer, el Parc Científic de Barcelona (PCB) acollirà la co-sessió 'Science is Business', organitzada per Co-society –la plataforma d'innovació d'Infonomia– amb la col·laboració de l'Institut de Recerca Biomèdica (IRB Barcelona) i el PCB. L'objectiu de la jornada és presentar exemples de conversió ‘ràpida' de ciència en negoci, i obrir un espai de diàleg i intercanvi d'experiències entre investigadors, empresaris i emprenedors per trobar noves formes de connectar la ciència i els negocis, i superar les deficiències dels mecanismes típics de transferència de conexeiment.\nLa sessió tindrà lloc a la Sala Polivalent del Parc Científic de Barcelona.\nL'obertura de la jornada anirà a càrrec de Joan Guinovart, director de l'IRB Barcelona i hi participaran els experts, José Ignacio Latorre, catedràtic de Física Teòrica de la Universitat de Barcelona, director del Centro de Ciencias de Benasque Pedro Pascual i un dels científics espanyols més reconeguts en el camp de la física quàntica; Lipi Hernandez, un referent de l'escena contemporània, destacada coreògrafa i creadora al centre d'R+D El Graner (Mercat de les Flors) – Fàbriques de Creació de Barcelona; Alfons Cornella, consultor de grans empreses i fundador i president d'Infonomia, organització de referència en serveis integrals d'innovació; i Josep Lluís Sànchez-Brugarola i Mònica Alonso, membres de Co-society, una iniciativa per a l'estímul de la intersecció sistemàtica entre empreses de sectors no coincidents.\nLa sessió estarà dinamitzada per l'equip d'Infonomia i tindrà un marcat caràcter participatiu en un ambient que propiciï la creativitat, el networking i l'intercanvi d'experiències, i que convidi a deixar de banda les inèrcies i explorar la mútua influència per a l'obtenció de conclusions fàcilment aplicables a cadascuna de les organitzacions. En aquest marc, els participants exploraran noves maneres de transmetre coneixement, barrejant i generant idees i potencials projectes conjunts com a resultat de la combinació de les seves diferents capacitats i know-how.\nEl projecte Co-society és una plataforma d'innovació en col·laboració (co-innovació) fundada en 2009 per Infonomia per estimular la intersecció d'equips innovadors d'organitzacions de diferents sectors. Tres vegades a l'any, Co-society organitza sessions sobre diferents temes per mantenir actualitzats als seus membres sobre les tecnologies d'avantguarda i fomentar la co-creació, la coordinació, i la combinació de capacitats entre ells. L'objectiu és anar més enllà de la innovació oberta i que cada entitat pugui sortir de l'endogàmia pròpia del seu sector mitjançant la interacció d'empresaris i experts provinents de diferents àrees. Els trending topics van des de models de negoci fins l'art o la fotònica.\n• Per a més informació i inscripcions [+]