Tenim l'aladroc, la sardina, el verat o cavalla, la boga, el sorell, l’alatxa, l’escrita o rajada, la mussola… - Peixateries Gourmet Andorra\nTenim l’aladroc, la sardina, el verat o cavalla, la boga, el sorell, l’alatxa, l’escrita o rajada, la mussola…\n28 juin 2021 / admin / 0 Comments\nEL PEIX I LA CARN AL PAÍS VALENCIÀ I ALS PAÏSOS CATALANS\nAra està molt de moda ser vegetarià, i fins i tot vegà (refús absolut no solament al peix o a la carn, sinó als productes d’origen animal, com els ous, la mel i els lactis). De fet, la major part de la Humanitat és preferentment vegetariana- l’Índia, l’alimentació tradicional japonesa (abans de la influència occidental portada pels portuguesos al s. XVI), part del sud-est asiàtic i de la Xina… Estudis solvents han mostrat que en l’alimentació mediterrània tradicional- així com en la xinesa i oriental -, la presència de proteïnes derivades de la carn o peix no arriba al 3%- cosa que contrasta amb el model nòrdic, eminentment carnívor. L’alimentació dels valencians és un exemple perfecte del que diem. La carn o el peix, de fet, són vistos més com un “condiment” que no pas com un aliment. Serveixen per donar gust als plats d’arròs, fideus, llegums o verdures. No en són l’ingredient principal, i la carn com a tal, es reservava a les festes.\n“I encara diuen que el peix és car!”, va titular Sorolla un famós quadre seu on apareix la pesca al bou (el nom ve del fet que els bous- també vaques a Catalunya i les Balears- arrossegaven fins a la platja les barques carregades de peix; a Mallorca diversos plats de pescadors porten el nom “de vaca” (fideus, arrossos, aguiats o guisats, etc.).\nEl País Valencià té una costa tan llarga com pròdiga, amb una gran varietat de fons- arena, algues, roques…- quasi idèntica a la costa catalana, per això Pierre Vilar parla de La mediterranée catalane-: no és estrany que hi trobem les mateixes espècies de peixos, crustacis i cefalòpodes. Les Illes Balears, per la insularitat, en canvi, en difereixen algun aspecte (per exemple la llampuga no és corrent a les costes peninsulars).\nTenim l’aladroc, la sardina, el verat o cavalla, la boga, el sorell, l’alatxa, l’escrita o rajada, la mussola… Així com gat, rap, llop o llobarro, capellà, tonyina, bonítol, melva, bacora, cèrvia, palomida, lliri, llissa, nero o anfós, peix petit, lluç, congre, corball, esparrall, rèmol empetxinat, pagell, maire, lluerna, mòllera, cap-roig, moll, sard, serrà, veta o cinta, corball, déntol, aranya, rata, bruixa, donzella o juliola, peix espasa, pagre, gall, galeres, gambes, mabre, llenguado, llagostins, calamars, carranc, llagosta, polps, sèpies, clòtxines, tellines, espardenyes, dàtils…: exactament les mateixes espècies que trobem a Catalunya, incloent-hi l’anguila i la morena- en aquest darrer cas només es menja a les Balears-.\nSardines i capellans, marca valenciana\nOn destaca més la cuina popular valenciana és en peix sec o salat. Cal citar, en primer lloc les sardines de bota, de tabal, salades o de casc- dites arengades a Catalunya i Mallorca i pinxes- de l’anglès pilchards, sardines- a Menorca-. I tot i que es deia “la sardina tot espina”, aquest menjar dels pobres era de consum massiu, fins i tot en comarques relativament properes de la costa, com la Ribera, on en un típic “esmorzaret” del qual n’he pogut fruir, fregides a la paella amb pebrot i ceba. A Castelló, fregides amb pebrots. Els homes que eixien a treballar al camp s’emportaven un crostó de pa i una sardina salada- “per a menjar-se un tros de pa, qualsevol sardina és bona”, fa la dita. Eren una menja del temps de plegar les olives i quan s’elaborava l’oli a les almàsseres. Se solien menjar fregides, sovint amb un ou caigut, amb abundant pa i vi. Igualment, com a Catalunya se’n feien coques. A Mallorca i a Eivissa són també un menjar corrent, en amanides, amb pasteta (arrebossades), per a farcits, etc. A Catalunya i la Catalunya del Nord constituïen el típic esmorzar dels veremadors- o dels vendemiaires, al Llenguadoc-, acompanyades amb pa sucat amb tomata i raïm moscat, una combinació superba. Un servidor, quan era petit, a partir de la tardor menjava torrades (d’un pa fet a casa, de 3 kg!) sucades amb tomata i una arengada, verdura o llegums, etc.\nA Alacant les saladures de peix tenen un gran predicament: capellans-que es rostien-, verats, tonyina, bonítol, sorra, moixama… El Mercat de la capital, per exemple, ofereix tota mena d’aquests peixos salats, alguns procedents del Marroc, com diverses menes de tonyines. Quan estava al mas el Sopalmo, amb Antoni Miró i Ovidi Montllor, aquest el primer que feia era anar al mercat i comprar peix salat, que menjava amb fruïció.\nQue es refereix, certament, a les arengades a l´estil de Castelló.\nQuan la pesca de la tonyina i altres túnids era abundant, se’n feia Suquets- també a la Costa Brava i al País Basc, el cèlebre Marmitako- i conserves- escabetx, conservada en oli…-.\nEls capellans o capellans de barca formaven part de molts esmorzars valencians, fins i tot posats en un entrepà de truita, fets a la brasa o a la planxa. En algunes cases es veien assecant-se penjats de les branques d’una figuera- no sé si perquè la planta allunyava les mosques, i així no calia banyar-los amb vinagre-. També s’assecaven en una carnera, amb la mateixa funció d’estar protegits, com els pops, les mussoles, etc. Al Campello eren experts en aquest art, i el varen ensenyar als pescadors de la Costa Brava. Aquí sembla que alguns iaios anomenaven Ranes els capellans secs, però no ho he pogut confirmar bé. Al llibre de Felip Bens i Marisa Villalba, “La cuina del Cabanyal”, l’escriptor hi inclou un magnífic text sobre això.\nPeix blau, peix per a tothom\nDel peix blau en destaquem la sardina, la boga- la famosa “bogueta” d’Alacant, que les peixateres pregonaven als barris populars- el verat, bísol o “cavalla”, els seitons o aladroc, la cerviola (o círvia), el sorell, l’amploia, a part dels túnids. Peix sempre a l’abast de tothom, el més consumit, tot i que la dita fa que “El peix blau al vell no li plau”. Segons dites dels pescadors, sardines i seitons o aladroc s’havien de menjar “entre Verge i Verge”, o sigui del 16 de juliol (Mare de Déu del Carme) fins al 15 d’agost (Mare de Déu de l’Ascensió).\nA Castelló, com a Catalunya es feien Anxoves en sal, base de deliciosos entrepans com la rua, llesques de pa torrat to amanides.\nIgualment es fa en mulladors o tomaca i pimentons, amb arròs, amb tallarins (Alacant), al forn o en escabetx, una gran especialitat d’origen medieval. La prova és que a Dénia encara es fa un escabetx amb ceba, panses i pinyons, tal com apareix al Llibre de Sent Soví (s. XIV). El mot escabetx ens va venir del persa a través de l’àrab, i del català va passar a altres llengües (Corominas). Hi ha tradició, sobretot a Alacant, de fer seitons amb vinagre, dits “agrets” en algunes localitats. Les sardines i altres peixos blaus també són populars fregits a la brasa, guisats, en suquets: Boga amb ceba, o amb ceba i tomata, o amb tomata- un plats que també trobem a Sicília (Vopa fritta ca cippudata, en sicilià)-. Aquí no són corrents les sardines farcides; en canvi, n’he menjat d’exquisides, amb el meu amic de Marràqueix, Hassan, a Essaouira, l’única ciutat de traçat geomètric del Marroc. La sardina fregida ha estat un aliment fonamental del poble, tot i que Josep Pla afirma, que només s’hauria de menjar a la brasa. Com hem dit, era popular per a fer escabetxos, abans d’una gran importància estratègica, com que no hi havia neveres. Als llibres de cuina medieval i conventual i també se’n feien de peix blanc o de ració, com l’orada i altres.\nPeix menut, al cap de tres dies put\n“Hoste i peix menut, al cap de tres dies put”, fa la dita. Però el peix menut, amb el blau era el més a l’abast. El peix menut, en general, al País Valencià s’ha utilitzat per fregir i a vegades torrar: sardina, esparralló o esparrall, mòllera, peludes, golletes (petits llenguados), cavalla o verat, palaies, llucets, mollets, abadegets, burrets, espet, aladroc (dit també anxova o seitó), que també, com a Catalunya, es fa amb arròs, i fins i tot amb fideus- per exemple hi ha la deliciosa Paella amb aladroc i bledes-, així com l’incommensurable moll, sobretot el de roca. A Vegades a la fregida s’hi afegeixen marisc com galeres, gambes, “cigales” o escamarlans, carrancs (crancs), etc. S’hi pot posar all. Un dels menjars més abellidors que hi ha! A Catalunya se’n sol dir morralla (i la variant reballa), que eren els peixos no comercials de la pesca. Un plat semblant de peixets variats només l’he vist a Nàpols, on rep el nom de “paranza” (que vol dir companyia o embarcació de pesca).\nDiu la veu popular: “el peixet, vora la paella i botar fora d’ella”. Els pescadors de la Costa Brava i de Mallorca quan fregien peix no l’enfarinaven. En canvi, a Andalusia (“pescaíto frito”, cazón o mussola caralló adobada) els enfarinen i solen fer servir una farina especial, en algun cas de cigrons. I les fregides de la Costa Brava mai les servien amb llimona, ja que els pescadors consideraven que aquest àcid, amagava la frescor del peix, En canvi, si sol afegir un rajolí de vinagre suau a les sardines a la brasa, per desengreixar.\nAquests peixos menuts formen part de la morralla, reballa, brulla o peix de grapat (Castelló) una barreja molt apetitosa que després de la guerra va tenir un rèplica burgesa i exitosa, a Catalunya, amb els “Entremesos de peix”, que formava part del menú que es va oferir a Salvador Dalí quan es va casar al santuari dels Àngels, Girona. No s’ha de confondre amb la barreja de peix per a sopa o “peix de prémer” (Mallorca), tot que ambdós articles tenen espècies coincidents (mollets, rufins o escórpores o escórpenes petites, vetes o cintes), ni amb la superba Graellada, que sol tenir peix- normalment de rodella- i marisc. La morralla o fregida de peix se sol compondre de llucets, mollets o “mollicada” o “mollerà” a les costes valencianes, rogers i rogerets a la Costa Brava, Maresme i la Catalunya del Nord, cintes, capellans i altres peix menut d’àmbit regional- Catalunya i Balears- com els sonsos, moixó, joells, peix de plata, raors (Balears; lloritos a Catalunya: galanes, papagayos, en espanyol), etc.\nEl peix també es menja bullit- sobretot en sopes, brous o fumets, o bullit en un brou curt amb verdures i herbes, tal com feien els pescadors de Cadaqués, de Palamós, etc.- a vegades amb arròs- i retrobem en la cuina francesa (court bouillon)- i “torrat, fregit o en suc”. Altres receptes particulars són el Blanquet, un guisat del pescadors de Castelló fet amb sardines i ceba. A Castelló també hi trobem un aromàtic Bullit de llucet que inclou tomata, ceba, creïlla o pataca, uns grans de pebre, llorer, vinagre, aigua i sal, i a vegades julivert. El pròxim pas ja és fer sopes de feix, molt corrents a totes les nostres costes: amb pa- com a Catalunya i Mallorca- amb sèmola o pasta- com al País Valencià- i, actualment, per influència de la Bullabessa provençal amb daus dus o llesquetes de pa torrat o fregit. N’hi ha de lluç, de nero, de rap i, sobretot de peix de sopa variat. Al sud de Catalunya i a Castelló a vegades s’hi inclou algun peix blau (verat, etc.), però també peix blanc i galeres (gambes a la Costa Brava). Hi ha la variant simple però exquisida de les Sopes escaldades, que es fan tant a Catalunya com a Castelló. S’aboca el brou de peix damunt d’unes llesquetes de pa eixut. El de galeres i alls de Castelló i la regió de l’Ebre i Castelló és deliciós. Hi ha la variant de les Sopes rossejades, quan es fa rossejar el pa en oli. A les comarques centrals valencianes el Caldo de peix se sol fer amb morralla o peix de roca, com congre, rap, gallineta, garneu, escorpa o cap-roig, ceba i creïlla, i serveix per a plats com l’Arròs o Fideus a banda.\nPeixos grossos, peixos de ració\nEls peixos grossos, dits també de ració – orada, llobarro, llissa, sarg, nero, lluç, rap, mabre o mabre, besuc, malarmat…- solen correspondre al peix blanc o de roca. Aquests peixos també es guisen: Suc, Suquet, Nugadeta, Llanda, Llandeta; Cimitomba, All cremat, Aguiat a Mallorca… o es fan al forn. Més cap amunt, a la regió de l’Ebre, en canvi, hi ha el “Groguillo” (per la presència de safrà). També hi ha els guisats rojos, fets amb Allipebre o, més al nord, amb Romesco. A part del clàssic Allipebre d’anguiles, hi ha el de gatet, el de rap, de perló – típic del Cabanyal-, de llobarro, mussola, llissa, polp, etc. En algun cas pot incloure llagostins o galeres.\nCompletem els colors. El blanquet o blanquillo- propi del Cabanyal, fins al Nord- agafa el seu nom al color de la salsa o caldo, ja que només duceba, a part de llorer, vinagre… Es fa amb sardines, sorell, bísol, congre, rajada, mussola i fins i tot amb els rojos molls. Plat molt similar a les sardines, verats i si altres peixos bullits de la Costa brava.\nEl moll al forn o fregit amb tomata és una recepta acreditada, que trobem arreu de la Mediterrània. A Liorna (Livorno) els jueus- alguns d’origen mallorquí (“qui va a Liorna no torna”) en fan una versió exquisida. El vaig podent menjar a casa de l’Aaron Bennàssar, amb avantpassats catalanoparlants. Per cert, molts pescadors no consumien aquest peix- que va presidir els fastos de la primera cuina creativa, amb Ferran Adrià i altres- perquè diuen que “menja home” (cadàvers). Al País Valencià també és corrent el peix amb tomata, com ara la rajada. Hi ha una deliciosa manera valenciana típica de fer el peix al forn: amb patata, ceba, tomata, julivert, pinyons i pebre roig. A Castelló, afegint-hi llimona, es fa amb peix petit, sardines, mollets, etc., o brulla (mot que no apareix al DCVB i que em va dir un pescador).\nDel peix blanc-alguns ja esmentats- en destaquen el lluç, el rap, el llenguado, el reig, la mòllera, el mero o anfós, l’escórpora, el pagell, el congre, el rèmol i el rèmol empetxinat, la xucla, el corball, el peix espasa o emperador, el pàmpol, el déntol, el llobarro, els serrans, els cabuts, les palaies, la daurada o orada, els molls, la lluerna, el corball, el dot o , el gall de Sant Pere… Alguns, malgrat això, són peixos grassos. “Les escórpores, les sogres i les cunyades tenen espines enverinades” fa la malèvola dita. Segons molts pescadors és el millor peix per al Suquet, al costat de la rata, la lluerna i d’altres de menors com la donzella o juliola, el ruquet… Tots ells admeten fer-los torrats o “engraellats”, a la planxa, al forn o guisat, així com fregits i arrebossats.\nEl llobarro es fa en Suquet o al forn; s’adoba amb oli, julivert, llorer i es rosteix, o bé també es rosteix sense cap adob. L’orada o daurada es fa a la planxa, al forn- amb patates, o bé cebes- i a la sal- com la llissa o mújol- una gran especialitat valenciana, tot i que l’he vist fer no solament a Catalunya, sinó també a França i a Itàlia. També es pot rostir, com la llissa. Aquests dos peixos, per cert, ara són producte de l´aqüicultura- com el rèmol empetxinat, les truites, els salmons els llenguados. El peix de piscicultura és una alternativa positiva per a eixamplar els consumidors; però, com en el cas de la tonyina, pot generar pràctiques poc sostenibles.\nEl mero o anfós- nom antic que encara es manté a les Balears- ara és escàs, en alguns indrets és espècie protegida, però la dita castellana “de la mar el nero y de la tierra el carnero” és força raonable. Un servidor ha menjat un dels millors plats de la vida a Tunísia, un cuscús amb mero. “D’ anfós no en menjareu vós”, es diu a Mallorca, per indicar una cosa inassolible. El mero, com ja ho deia Josep Pla, es considera que fa molt bon caldo.\nUn cas a part és el rap. Abans a penes era consumit- o ni es pescava, com les gambes- i ara és un dels peixos més apreciats per fer a la planxa i, a Catalunya, sol ser la base dels suquets. Al País Valencià se\nsol fer “a la marinera”- el clàssic sofregit valencià amb ceba, tomata, pimentó roig, all…- i també en forma de Nugadeta. El nom de “noguereta” ve del fet que la salsa està “nugada” o lligada amb una picada (ametlles, cacaus- una versió valenciana de la picada-, etc. A vegades, com he vist en un plat similar, la Llanda, s’hi fan uns ous caiguts. Per cert, els bascos, que li deien “peje sapo” ni en menjaven, fins a l’emigració, coincidint amb la guerra, de catalans al País Basc (el mateix va passar amb algunes espècies de bolets). Al Regne Unit és un peix poc apreciat, del qual no se n’aprofita ni el cap.\nI, per descomptat, arreu de les costes valencianes, catalanes i balears brilla en la Sopa de rap- sempre amb el cap- un dels millors plats de la gastronomia de l’arc mediterrani. Sobretot si s’hi afegeix el cap, amb delicioses molles- els pescadors sempre ha dit que el cap, allò que els pescadors britànics sempre llencen, és la millor part dels peixos- així com la seva apreciable gelatina. Josep Pla esmenta el fet que abans el rap no era consumit pels pescadors; de fet, sempre t’avisen que “deixa anar aigua”, quan es cuina.\nBestina i rajades, peixos secrets\nAixí mateix el peix sense escata, peix d’escorxa (Eivissa), peix de bestí (l’ Alguer)- o “bestina” és representat per les rajades, els gats, el solraig, la mussola, escat o àngel, etc. Els pescadors els solien anomenar “bestina” (cal escriure-ho així, i no “bastina”, com es fa correntment) a fi que no sé l’identifiqués. Es diu que els monjos de Ripoll, quan anaven a cobrar els seus drets feudals a Tossa, els pescadors els feien una Cimitomba de bestina, esperant que els religiosos, de terra endins, no identifiquessin el peix. Per això la corranda popular diu “A Tossa en són bestinals, en donen bestina als frares”. A l’Edat Mitjana ja es parla del “peix bestinal”.\nA Seta hi ha Eivissa hi ha la Borrida de rajada, que porta allioli. A Seta, la ciutat de Brassens, és un plat emblemàtic, que concorre amb la Bolhabaissa de Marsella. Borrida és una corrupció de bolhida o bullida, que dona nom al suquet de la Catalunya del Nord- Bullinada-. També es poden fer en Llanda o Nugadeta, així com la mussola.\nDe la rajada també se’n pot menjar el fetge, com s’escau amb el rap- a València es fa a la planxa i a la Catalunya del Nord se’n fa un paté- el moll, etc. També s’aprofiten altres fetges, com de moll, el de rap, el de lluç, el de rajada… Es pot fregir o fer-ne patés. I naturalment el fetge de bacallà- del qual s’extreu un oli de molt mal gust-, que un amic escandinau em va ensenyar a menjar, acompanyat amb « skrei » bacallà fresc de temporada) i patates, tot bullit. Altres “subproductes” són la melsa de sèpia- que fa uns arrossos exquisits-, la tinta i les ovades o ous, una gran especialitat andalusa (“Huevas aliñadas”). Però també es mengen al País Valencià, arrebossats o fregits. Certs mariscos tenen també ous apreciats, com les galeres; les “galeres ovades” es consideren una Delicatessen. Hi ha qui també menja l’esperma del peix, situat en una bosseta dels mascles. A Itàlia, Sardenya (a l’Alguer es fan uns deliciosos Espaguetis a la botàriga, que vaig degustar amb l’amic Aldo al restaurant Al Tuguri), Sicília, Grècia, Turquia, etc. certs ous, com és de llissa- bottariga, bottarga, potarga, tarama…- són molt apreciats, salats i premsats. Com el caviar- de l’esturió i altres peixos-, que ja és una altra història. M’han informat que a Alacant també es pot trobar botarga, no sé si elaborada in situ.\nNi Espanya ni a Euskadi la rajada no és gaire apreciada; a Andalusia, això no obstant, es guisa d’una forma exquisida,- amb taronja agra-; es creu que llevat dels mesos d’hivern, “té la menstruació”, i no es pot menjar; a Euskadi, els pescadors li donen noms despectius (gastaka). Aquests suposats defectes es deuen al fet que la seva carn pot amarguejar, per la qual cosa cal escaldar-la o, com a les Balears, macerar-la amb sal, llimona, etc. Si és ben fresca no cal. En la cuina francesa és molt apreciada, sobretot en la famosa recepta de Raie au beurre noir. En les cuines del Magrib no consta el seu ús, entre altres coses perquè seguint principis bíblics – concretades en les lleis kosher dels jueus, en algun cas seguides pels musulmans-, aquest peix sense escata és condemnat (com el rap, l’anguila, l’esturió, el congre, etc.). A l’Iran dels aiatol·làs, amb aquest tema, va tenir un gran conflicte, treballant amb un producte haram (prohibit), el caviar.\nLa cuina d’autor ha reintroduït la rajada, incloent-hi les amanides, però els pescadors de la Costa Brava i Formentera ja en feien, un cop el peix sec. Se’n fan arrossos i fideus sobretot a les Balears, o bé es fregeixen, en aquest cas tant a la Mediterrània com a l’Atlàntic. A Anglaterra, com és costum, la fan bullir, i res més!.\nL’oblit de la cuina popular\nEl País Valencià i Catalunya comparteixen un mateix plat creat pels pescadors, el Suquet (dit també suc, i noms monogràfics com Llanda o llandeta, Cimitomba, Nugadeta, All cremat; és l’Aguiat dels pescadors de Mallorca). Però mentre a València és un plat que gairebé passa desapercebut, en canvi a Catalunya ha esdevingut un plat amb un èxit enorme a les cases i als restaurants, sobretot a partir de la dècada dels seixanta, tot i que als anys 30 ja se’n parla. Hi influeix, és clar, la presència d’una tradició literària, de Josep Pla a d’altres. Va desplaçar la magnífica Sarsuela, en el descrèdit de la qual l’escriptor empordanès hi va contribuir.\nAntonio Vergara ja ho va deixar escrit l’any 1981 a Comer en el País Valencià: “la restauració valenciana, pues, salvo las excepciones del caso, vive a espaldas de la cocina popular”. Lorenzo Millo- que també va subscriure aquesta observació-, parlant del bacallà, ho va saber veure, va reconèixer que “no comptem amb cap especialitat que haja obtingut tan general acceptació com el bacallà al “pi-pil”, el bacallà la biscaïna o la “brandade de morue” (“La taula i la cuina”, València 1984). I hi podríem afegir el Bacallà a la llauna, el Bacallà amb samfaina o el Bacallà amb panses i pinyons de Catalunya. En un restaurant d’Alacant oferien un Ajoarriero, que qualificaven de manxec, quan en realitat és també valencià, de la zona castellana-parlant.\nLa cuina ha de tenir el seu relat, i la cuina valenciana, per desgràcia, llevat de textos esparsos, no l’ha tingut, exceptuant les darreres aportacions de Martí Domínguez, Llorenç Millo, Josep Piera, Joan Garí… Però també hi ha valuoses aportacions de la gastronomia tradicional local i comarcal- de Castelló, del Cabanyal, d’Alacant, de la Safor, de la Marina…\nEl relat, naturalment, s’ha de fer d’acord amb la història i la geografia del país, tal com ho proposen, per exemple, Joan Fuster o el britànic Michael Aude, l’autor de “Sails & Winds. A cultural history of Valencia”.\nEl bacallà o abadejo, una base alimentària\nEn algunes famílies d’Alcoi s’anomena amb el sorprenent nom de “Calaveres amb bufanda” el conegut plat de Cigrons amb espinacs i bacallà, també corrent a Catalunya. La ultracorrecció alacantina diu “bacallar”- enfront d’abadejo, abaetxo, etc., noms que també es fan servir a la regió de l’Ebre i a l’Aragó català. Un nom segurament procedent d’Aragó, però que, a dreta llei, es refereix a un altre peix, Pollachius pollachius; el bacallà autèntic és Gadus morhua. El curiós nom es refereix als cigrons (“calaveres) i als espinacs o bledes (“bufandes”).\nEl bacallà, arreu de l’arc mediterrani, ha estat el peix més consumit- per sobre, fins i tot, del peix fresc-, ja que en conservar-se arribava arreu, fins i tot a les contrades allunyades de la costa. En la cuina valenciana hi ha bons plats de bacallà, però cap que s’hagi projectat a escala general com s’escau, per exemple, amb l’Esqueixada de Catalunya- que també existeix de la Sénia cap avall, sota aquest nom o sota d’altres, com esgarradet-, el Bacallà al pil-pil (que alguns prefereixen anomenar “bacallà lligat”) dels bascos, la Brandada dels provençals (plat també naturalitzat català, del qual en parla Santiago Rusiñol i que ja se cita al s. XVIII), el Baccalà alla vicentina dels italians o el Bacalhau á Gomes de Sá de Portugal. Portugal s’ha fet famós per les seves receptes de bacallà, i no obstant això, crec que les receptes valencianes són tant o més interessants. L’escassa difusió de les receptes amb bacallà/abadejo del País Valencià, a parer meu, es pot deure al fet que potser no n’hi hagi cap amb un nom sonor, ni cap fórmula més o menys de consens, ja que de cada recepta hi ha moltes variants locals, i també per manca d’una literatura gastronòmica (ss. XIX i XX) consistent.\nLlorenç Millo, a “La taula i la cuina” (València, 1984) en parlar del plat de bacallà conegut com a borra- o borreta-; ni pel nom hi ha consens!- diu “que no hi ha dos pobles que la cuinen igual”, i n’arriba a comptar quaranta variants. José Guardiola y Ortiz (“Gastronomia alicantina”! 1959) escriu parlant de la Borra: “En la comarca alicantina hay tal número de platos en los que figura el bacalao con análogas y hasta iguales características” que quan algun autor en parla d’algun no se sap a quin es refereix. És doncs, un plat anarquista!. Generalment bullit- però també estofat- amb patates, fesols, espinacs, nyores, cebes, tomaques, vitets, ous (escalfats), alls… És a dir, hi dominen els vegetals. D’altres plats similars a la Borra reben altres com, “Alls” i altres… El bacallà bullit amb verdures, altrament, és un plat molt popular a Portugal i força a Catalunya, fins i tot entre els pescadors.\nDionisio Pérez (1872-1935), un dels banderers del nacionalisme culinari espanyol, al llibre “La cocina clásica española” escriu que “hi ha una manera alacantina de preparar el bacallà, en el fet que s’acompanya amb patates bullides i tallades a rodelles”. Però, em pregunto, en quins restaurants valencians podem trobar la Borra? En canvi, a Portugal, el Bacalhau cozido es troba arreu, així com el Bacalhau grelhado (bacallà a la brasa) i també els Pastéis o Bolinhas (segons la zona) de bacalhau, així com moltes altres receptes. En un restaurant d’Alacant oferien un Ajoarriero, que qualificaven de manxec, quan en realitat és també valencià, de la zona castellano-parlant. A la Manxa també és Atascaburras i es presenten en forma de puré, com la brandada.\nLes insuperables mandonguilles\nJoan Garí ha parlat del plat valencià característic de Setmana Santa, les mandonguilles d’abadejo: “una bona mandonguilla d’abadejo és una creació tot just perfecta, en unir la tova massa interior- barreja de peix i creïlla- amb la corfa cruixent i daurada que al recobreix”. Hi estic d’acord: sempre que he anat a València he procurat menjar-ne en algun bar. Mandonguilles i croquetes de bacallà existeixen a tot l’arc mediterrani, sota diversos noms- mandonguilles, croquetes, bunyols, crespells, crispells, gresoletes…-, amb diverses variants. La versió valenciana, amb creïlla (com a Mallorca) és per a mi la millor, amb perdó de les Bolinhas de bacalhau o els Pastéis de bacalhau de Portugal i el Brasil, o les Accras o beignets de morue de les Antilles franceses, que un amic d’aquella procedència em preparava a París, a Ménil-Montant. A “El tabalet” (18.7.1847) hi ha un diàleg entre diversos personatges, entre ells\nText propietat de


SEAT, la primera marca d’automòbils amb una app CarPlay per iPhone a l’App Store\nAmb la SEAT DriveApp, els conductors poden conèixer amb tota mena de detalls l’estat del vehicle per facilitar l’experiència al volant.\nA SEAT hem donat un nou pas endavant en la connectivitat de l’automòbil en convertir-nos en la primera marca de la indústria a nivell mundial amb una app compatible amb CarPlay. La nostra aplicació SEAT DriveApp, programada en IOS, ja està disponible a l’App Store i permet veure i gestionar des de la pantalla de l’automòbil el contingut de l’app d’un iPhone. L’app ja està disponible a Espanya i en les pròximes setmanes arribarà a la resta de mercats on SEAT està present.\nAmb la SEAT DriveApp, els conductors poden conèixer amb tota mena de detalls l’estat del vehicle per facilitar l’experiència al volant. En aquest sentit, indica, per exemple, les revisions pendents del vehicle, el nivell de pressió dels pneumàtics o les ofertes que ofereixen els concessionaris més propers al vehicle. En les properes setmanes, l’app s’actualitzarà amb més novetats i serveis.\nL’aplicació SEAT DriveApp s’ha desenvolupat íntegrament en el Centre Tècnic de SEAT, el motor tecnològic de la nostra multinacional automobilística que està impulsant la connectivitat. I és que a SEAT volem liderar la creació d’un ecosistema de mobilitat i passar de ser una empresa centrada en la fabricació i comercialització de vehicles a un proveïdor de serveis de mobilitat.\nAixí, la nostra marca ja ofereix la tecnologia FullLink per CarPlay compatible amb iPhone i Android en tots els seus models a través de la gamma Connect. La connectivitat en els seus vehicles SEAT suposa un gran avantatge per als conductors ja que els permet, entre altres possibilitats, conèixer l’estat del seu vehicle estiguin on estiguin i estar connectats durant la conducció amb les xarxes socials de forma completament segura.\nDe fet, no cal oblidar que a SEAT vam ser la primera empresa a llançar al mercat la tecnologia d’Integració de Smartphones compatible amb iOS (CarPlay), Android (AndroidAuto) i MirrorLink i en els últims dos anys hem participat al Mobile World Congress de Barcelona.


Forcadell: "Cada cop estem més a prop de fer govern, n'estic convençuda" - Teleponent\nInici Política Forcadell: “Cada cop estem més a prop de fer govern, n’estic convençuda”\nForcadell: “Cada cop estem més a prop de fer govern, n’estic convençuda”\nL'expresidenta del Parlament i diputada d'ERC llença un missatge d'optimisme des de la Fira de Sant Josep de Mollerussa\nLa diputada d’ERC i expresidenta del Parlament, Carme Forcadell, s’ha mostrat convençuda que la formació d’un govern a Catalunya està “cada vegada més a prop”. “Molt aviat tindrem govern i tirarem endavant, com sempre”. Sobre qui el presidirà, però, no s’ha pronunciat. Des de Mollerussa, on ha visitat la Fira de Sant Josep, Forcadell ha volgut llençar un missatge d’optimisme. Ha recordat que la legislatura passada es va investir Carles Puigdemont en comptes d’Artur Mas a dues hores d’acabar el termini per convocar eleccions. “D’això ningú no se’n recorda però va passar i, per tant, ara també tindrem govern, n’estic convençuda”. Sobre la possibilitat d’haver de buscar un nom alternatiu a Jordi Sànchez si finalment els recursos no prosperen i no pot sortir de la presó, la diputada ha assegurat que no li correspon a ella entrar a fer travesses perquè “això ho ha de decidir Junts per Catalunya” i “s’està negociant i s’està en converses”. Forcadell ha insistit que unes noves eleccions no serien bones per al país.\nForcadell ha fet un recorregut per la fira acompanyada del portaveu d’ERC a Mollerussa, Engelbert Montalà, la senadora Anna Azamar, el diputat al Congrés Xavier Eritja i altres càrrecs orgànics i electes d’Esquerra Republicana de Catalunya.\nEl certamen es va inaugurar aquest divendres amb un missatge gravat des de Bèlgica pel 130è president de la Generalitat, Carles Puigdemont, i tancarà portes dilluns, dia de Sant Josep i festiu local a la capital del Pla d’Urgell. Compta amb un total de 280 expositors de maquinària agrícola, automoció i multisectorial, dels quals 130 estan instal·lats al recinte exterior, 127 als pavellons firals i 23 al Saló de l’Automòbil.\nL’organització firal espera repetir o superar les xifres de visitants de l’any passat, que en tres dies van ser de 180.000 aproximadament. Així mateix, també es confia tancar uns bons resultats de negoci tant pel que fa a la venda de maquinària agrícola com al saló de l’automòbil. L’any passat es van assolir xifres rècord amb un total de 284 cotxes venuts per valor de més de 7 milions d’euros. Paral·lelament es fan les jornades tècniques, on s’esperen fins demà dilluns uns 1.700 participants. (acn)\nArticle anteriorOSMAQ: atenció personalitzada amb les solucions més innovadores\nArticle següentLa comunitat educativa surt al carrer en defensa de l’escola catalana i la immersió lingüística


L'últim defensa: L'últim defensa, el 5 de juny\nL'últim defensa, el 5 de juny\nDesprés de mesos de canvis, anuncis i correccions, per fi ja tenim el dia. "L'últim defensa" i la seva versió castellana, "El último defensa", ja es podran adquirir novament a partir del proper dimarts, 5 de juny. Aquell dia ja entrarà al catàleg de novetats d'Editorial Pagès (www.pageseditors.cat) i Editorial Milenio (www.edmilenio.com). De fet, si hi entreu veureu que ja apareixen al capdamunt, anunciant que sortiran pròximament.\nCom sabeu, aquest és el mateix llibre que ja va sortir fa dos anys i mig a l'editorial Stomberg i que va ser descatalogat el maig passat. El motiu va ser l'oportunitat que Sebastià Bennasar i la gent de Pagès Editors em va oferir de reeditar-lo i de fer la versió en castellà per tal que pugui tenir més difusió i una millor distribució. Per a mi ha estat un procés llarg d'espera, però ha valgut la pena i estic molt il·lusionat amb aquesta nova etapa amb ells.\nNecessito la vostra ajuda des d'ara\nMolts de vosaltres, que ja vau llegir el llibre, m'heu anat demanant durant aquest temps quan sortiria la segona part. Hauria estat la meva intenció que fos ja, però l'inici de les col·leccions de novel·la negra de Pagès i Milenio, anomenades "Lo Marraco Negre" i "Marrajo", i que us recomano que seguiu, era aquest 2018. Per això era necessari començar des de zero amb la primera part, per poder arribar a aquells que encara no la coneixen.\nPer això, a vosaltres, els lectors que ja coneixeu la història, us demano que sigueu actius. Recomaneu el llibre, tant en català, com en castellà, a qui no l'hagi llegit. Ara pot arribar a més llocs i a més gent, ja que la distribució serà bona. Si no el compreu per a vosaltres, perquè ja el teniu, el podeu regalar o parlar-ne bé. Torna a començar la feina de difusió i qualsevol ajuda serà bona. La segona part està escrita, però només podrà ser editada si "L'últim defensa" crea una bona comunitat de seguidors. I vosaltres en podeu ser una part activa. Us ho agrairé molt, com sempre que m'heu fet saber la vostra opinió sobre la novel·la. De les vostres impressions de llavors n'han sortit millores, tant per a aquesta reedició, com per als posteriors llibres.\nTorna a iniciar-se també la possibilitat de fer-ne presentacions. En l'anterior etapa guardo bon record de les que vaig fer a Manresa, Callús, Súria i Berga, Ara, que el llibre serà més a mà, se'n poden fer més. El dia 5 serà a la web, però a partir de llavors començarà a arribar a tot arreu i us el podeu trobar a qualsevol racó de parla catalana i espero que, en el futur, també en molts de la resta de l'estat i de països de parla castellana.\nEl meu primer acte de presentació d'aquesta nova edició de "L'últim defensa" i "El último defensa" serà dissabte, dia 2 de juny, a les 11.30 a l'Institut d'Estudis Ilerdencs de Lleida, dins de la tercera edició del festival "El Segre de Negre". Us el recomano (el festival, no tant la meva intervenció, ;-))))). Hi podreu trobar novetats literàries, tallers i d'altres atraccions de primer ordre entre el dia anterior, el divendres 1, i dissabte. Per saber-ne més, podeu entrar a www.elsegredenegre.cat.\nDe moment res més. Tornem a començar i compto amb el vostre ajut i suport.


Alimentació - Espàrrecs i altres remeis contra la ressaca\nNits alegres, matins tristos, diu el refrany, i l’alcohol (etanol) està darrere de molts despertars miserables.\nPer què et sents fatal? D’una banda, l’alcohol actua com un diürètic. Per això, si arribes a la festa ben hidratada, alternes copes amb gots d’aigua i beus aigua en tornar a casa, el teu cos no acabarà com el desert del Sàhara i t’estalviaràs la ressaca del dia després.\nMés que al propi alcohol, altres teories culpen directament al acetaldehid (l’etanol es metabolitza a acetaldehid), ¡30 vegades més tòxic que el mateix alcohol!\nA tot això s’afegeix un augment de substàncies inflamatòries, com les que el cos produeix quan tenim febre. La diferència és que, en la ressaca, no són la resposta a infeccions, sinó a l’esforç que fa el cos per lliurar-se del excés d’alcohol i altres substàncies tòxiques presents en les begudes alcohòliques.\nUna dada important: les dones tenim menors concentracions de dehidrogenassa -l’enzim que metabolitza l’alcohol-, de manera que les begudes alcohòliques ens fan més efecte que a ells.\nAquests cinc remeis, d’eficàcia comprovada, poden ser útils durant aquestes festes, quan el consum d’alcohol es dispara.\n1. Un refresc amb sucre. Com ho sents! Un estudi xinès publicat a la revista Food an Function va comprovar que un refresc concret (Sprite) ajudava a metabolitzar l’alcohol.\n2. Espàrrecs. No són el que més ve de gust després d’unes copes, però si els prens, estaràs millor protegida enfront de la ressaca. Segons un estudi publicat a Journal of Food Science els aminoàcids dels espàrrecs augmenten la velocitat a la qual les nostres cèl·lules metabolitzen l’alcohol, la qual cosa estalvia molts efectes causats per subproductes presents en les begudes alcohòliques, com el peròxid d’hidrogen (aigua oxigenada! ).\n3. Infusions de gingebre i de menta piperita. Les dues rehidraten i alleugen els símptomes gàstrics que acompanyen les ressaques. No un, sinó dos estudis (publicats a American Journal of Physiology i en Prescrire International) ho han comprovat.\n4. Plàtans amb pretzels (o crackers salats). Aquest xocant duo aporta un còctel de nutrients eficaç enfront de la ressaca. El secret està en la combinació d’hidrats de carboni, sal i potassi (dues electròlits necessaris per a una bona hidratació) que conté.\n5. I un xut de PH. Un “xut alcalinitzant” t’ajudarà a rehidratarte, eliminar toxines i alleujar la ressaca. Aquest porta 1 tassa de kale, mitja llimona sense pell, un dau d’arrel de gingebre, un raig de suc de pinya i 100 cl d’aigua. El tritures tot i t’ho prens fresquet.


BTT, bicicletes - 18 OFERTES de rutes en bici i lloguer de bicicletes - Activitats i experiències - Pàgina 2 - Propostes.com\n18 ofertes - Pàgina 2\nFes rutes en bici als paratges més emblemàtics. Pots llogar BTT, bicicletes de passeig, bicicletes elèctriques, tàndems o monocicles per fer tours turístics en bicicleta. També rutes en bici per vies verdes, llacs, vinyes, muntanyes, rius, etc...\nRuta amb bicicleta de muntanya per descobrir Alacant\nAlacant, Santa Faz platja de l´Albufereta\nRuta en bici per la Via Verda de la Vall de Zafán\nPodem sortir des d’Arnes o d’Horta de Sant Joan.\nLloguer de BTT sense guia al Berguedà\n4 / 5 (1 opinions)\nMostrant de 15 a 18 de 18 resultats\nLes rutes en bicicleta són la millor opció per visitar una zona natural. Pots anar en solitari, en parella o amb la família. Al llogar la BTT a la zona t'estalvies els maldecaps de transportar les teves bicicletes per fer la ruta. A més, un guia et facilitarà tota la informació turística sobre la ruta en bicicleta.\nPots fer una ruta en bicicleta per la ciutat de Barcelona, o el que és el mateix, cicloturisme a una gran ciutat o un Tour en BTT. O tot el contrari, una ruta en bici tàndem per una via verda o pels voltants d'un riu.


¿Demanar una hipoteca solter o en parella? | Economia Finances\nEconomia Finances | | Hipoteques\nDemana una hipoteca és una de les decisions més complicades per a algunes persones, no només perquè suposa una gran inversió de diners, sinó perquè a més es tracta d'un contracte bancari que manté als propietaris de l'habitatge lligats per molts anys.\nUna altra de les grans decisions es basa en determinar si es vol passar la resta de la teva vida amb la teva parella. I les coses es compliquen quan les dues decisions es troben i decideixes adquirir un habitatge quan estàs amb una persona amb la que tens un futur. En aquest cas, és millor demanar una hipoteca sol o bé sol·licitar-la al costat de la teva parella?\n1 Requisits per sol·licitar una hipoteca\n2 És millor demanar una hipoteca sol o en parella?\n3 Avantatges i desavantatges de signar una hipoteca compartida\n4 En cas de separació, què passa amb la hipoteca?\nAbans de res, és important conèixer els requisits que solen tenir en compte les entitats bancàries per poder signar una hipoteca, ja que aquests són comuns a aquells casos en què la sol · licita una persona o quan es fa de manera compartida.\nEn primer lloc, és imprescindible comptar amb una feina estable, Si pot ser amb contracte indefinit i amb una antiguitat de al menys un any, amb salari d'acord.\nQuan es tracta d'autònoms, funcionaris o interins, els bancs solen sol·liciten una experiència de al menys dos anys en el seu lloc, Amb beneficis econòmics demostrables.\nS'han tenir estalvis, Aproximadament un 30% de les despeses totals, Inclòs el preu de la compra, així com les despeses associades a l'escriptura de compravenda de l'habitatge.\nA més, la quota a pagar no ha de superar el 40% dels ingressos mensuals, Ja siguin de forma individual o comuns a la parella.\nTambé és bàsic comptar amb un historial creditici en bon estat, Sense cap tipus d'impagament. A més, s'aconsella saldar altres préstecs anteriors, ja que la seva vigència disminueix les possibilitats d'acceptació de la hipoteca per part de les entitats bancàries.\nAquests són els requisits comuns a totes les persones, però pots calcular la teva hipoteca en línia i conèixer les teves condicions personals.\nÉs millor demanar una hipoteca sol o en parella?\nAra bé, ¿és millor opció demanar una hipoteca sol o en parella? La resposta general és depèn, encara que hi ha avantatges associats a la sol·licitud d'una hipoteca compartida.\nQuan una persona sola demana una hipoteca cal que ofereixi les garanties de pagament suficients que sol·liciti l'entitat bancària i que compleixi amb tots els requisits prèviament esmentats sense haver de comptar amb l'ajuda d'una altra persona.\nEn el cas de les sol·licituds en parella, Les probabilitats d'acceptació de la hipoteca augmenten ja que els bancs solen considerar el préstec més segur. Això és així per dues senzilles raons: d'una banda, a l'pagar el deute de forma dividida entre dues persones, la càrrega per a cada un d'ells serà menor i hi haurà més possibilitats que sigui pagada sense problema; a més, si algun dels titulars falla en algun dels pagaments, l'altre està a càrrec de cobrir la seva part. El que conclou que el préstec hipotecari té un risc inferior d'impagament que en els casos en què se sol·licita de forma individual.\nTambé cal destacar l'existència d' diferents casos quan se sol·licita una hipoteca compartida, Ja que, per a les entitats bancàries, no és el mateix que sigui demanada per una parella de nuvis que per un matrimoni o una parella de fet.\nSe sol veure el matrimoni com una situació més organitzada i estable. Encara que el punt més important és determinar, en el contracte de préstec, si la propietat és d'un o dels dos i signar davant notari especificant el percentatge que posseeix cada un.\nAvantatges i desavantatges de signar una hipoteca compartida\nLa sol·licitud d'una hipoteca per part d'una parella porta amb si certs beneficis associats:\nMajor facilitat d'accés a l'crèdit gràcies al fet que hi ha un menor risc d'impagament.\nMajor capacitat d'endeutament, el que significa que es pot sol·licitar una hipoteca amb una quantitat superior, que al seu torn ofereix la possibilitat d'adquirir un habitatge més costosa.\nPerò també existeixen certs desavantatges, No només a nivell econòmic, sinó també a nivell emocional, Relacionats amb la càrrega monetària que comporta els seus propis riscos.\nA més, és important esmentar que en el cas que la parella es separi, les gestions no són senzilles i pot implicar molt de temps i esforç solucionar-ho.\nEn cas de separació, què passa amb la hipoteca?\nPot ser complicat, però hi ha diferents formes de solucionar-ho:\nEn primer lloc, una de les més senzilles és vendre la casa a una tercera persona i amb els diners obtinguts saldar el deute hipotecari amb l'entitat.\nL'habitatge també pot ser adquirida per alguna de les parts, El que comporta que la hipoteca sigui només seva a partir d'el moment en què l'adquireixi.\nUna altra opció és extingir el condomini de l'habitatge. És a dir, que una de les dues persones cedeixi la seva part de l'habitatge a l'altre.\nEn qualsevol dels dos últims casos cal fer un canvi en la titularitat de la hipoteca, Acte que ha de ser aprovat per l'entitat bancària.\nTambé es pot cancel·lar la hipoteca compartida i sol·licitar una nova de manera individual, però això comporta més despeses, ja que la cancel·lació suposa els costos de notari, de l'registre i de certes comissions; mentre que la sol·licitud d'una nova hipoteca comporta les mateixes despeses que demanar-la per primera vegada.\nSón diferents opcions, amb diversos avantatges i desavantatges cadascuna d'elles. Només cal analitzar la situació de cada cas concret i decidir si és millor alternativa demanar una hipoteca sol o en parella.\nContingut patrocinat per la marca\nRuta completa cap a l'article: Economia Finances » productes financers » Hipoteques » ¿Demanar una hipoteca solter o en parella?


Java – Xanet Xanet .Com\nQue fer a Java\nJava és a dia d’avui l’illa més ben connectada tant amb transport públic com per privat. Java compta amb dos aeroports important, el principal és el de Jakarta, la capital que té aeroport internacional i el de Yogyakarta, ben bé al centre de l’illa. També hi ha més aeroports a les ciutats grans. A més a més, hi ha tren!! Una línia circula pel nord i l’altra pel sud, connectant-se entre si en varis punts de l’illa; fent que viatjar per Java sigui còmode. També hi ha busos públics i privats que et poden portat a qualsevol lloc remot de l’illa, no hi ha massa problema ja que sempre surten busos a les principals atraccions de Java. Finalment hi ha ferrys que creuen a l’illa de Bali a l’est i a Sumatra a l’oest; aquests ferrys es poden agafar a qualsevol hora del dia i també de la nit, així que no et preocupis si el tren o bus arriba a una mala hora ja que podràs creuar tranquil·lament.\nVolcà Ijen i les Seves Flames Blaves\nLa primera parada que fem a Java és per contemplar en viu i en directe un espectacle de la naturalesa, el volcà Ijen. Situat a l’est de l’illa, a l’Anell del Foc del Pacífic, aquest volcà actiu d’Indonèsia té la peculiaritat que hi ha unes mines de sofre i un llac de color turquesa que és dels més àcids del món. Aquest llac es troba dins del cràter que fa un quilòmetre de diàmetre, i es troba a 2.386 metres sobre el nivell del mar. Veure més a Ijen.\nVam al·lucinar amb El Volcà Bromo\nEs troba dins el Parc Natural Bromo Tengger Semeru, d’alçada fa 2.392 metres i el diàmetre del seu cràter és de 700 metres. El Mt. Bromo està dins una plana anomenada “Mar de sorra”, una reserva protegida des de 1.919 i el seu nom deriva de la pronunciació javanesa del Déu creador segons els hindús, el Déu Brahma. Les vistes des del mirador de bon matí i del cràter no deixen indiferent a ningú. Veure més a Bromo.\nVal la pena matinar per veure aquestes vistes…\nL’illa Paradisíaca Kalimujawa\nAquesta illa forma part del Parc Nacional de Karimunjawa, situat a uns 80 km al nord de l’illa de Java Central. És un arxipèlag format per 27 illes, on solament 7 d’elles estan habitades. Aquesta zona és considerada un lloc paradisíac pels amants de la vida marina, amb extensos corals intactes, platges de sorra blanca i manglars amb aigua cristal·lina fent de llar de molts espècies marines. Veure més a Karimunjawa.\nLa típica foto que fa ràbia però que s’ha de fer 😉\nVeure el Borobudur\nEl Temple de Borobudur és una parada obligatòria si trepitges Java, situat al centre de l’illa, a menys d’un parell d’hores en autobús públic de Yogyakarta. Aquest temple budista mereix una visita tranquil·la i relaxada, on has de deixar volar la imaginació i pensar en la meravella que tens davant i sobretot, imaginar el treball que van tenir els monges budistes en construir aquest temple del no res, i també la feina que suposa la seva restauració i manteniment, una obra d’art en tota regla! Veure més a Borobudur.\nYogyakarta o Yogya, és la segona ciutat més important de l’illa de Java, situada ben bé al mig i amb un interès històric increïble. Segurament un dia o altra hagis de passar per aquí, encara que com nosaltres només sigui una nit de pas. Els dos motiu de pes pels qual val la pena passar-hi són per visitat el Borobudur i l’altre temple Prambanan, on aquest últim no hi hem estat.\nA Yogyakarta ens quedem a dormir a Homey House, una casa adaptada per dormir molt aprop de l’estació de tren, en un carrer molt tranquil, on la Lee s’encarrega d’ajudar-te en tot el possible, cuina de forma espectacular i ens ha fet sentir com a casa encara que sigui per una nit. Molt recomanable i el preu és de 80.000idr el llit. El seu correu és lie2030@yahoo.com i el seu número és el +6281212192111 per si us voleu posar en contacte amb ella. Situació de la homey\nEtiquetat Borobudur, Indonesia, Java, Karimunjawa Island, Que fer a Java, Volcà Bromo, Volcà Ijen, xanet xanet\nPrevious postBorobudur, el temple budista per excel·lència\nNext postPeripècies per anar de Yogyakarta al Llac Toba en Transport Públic (3 dies i 7 hores)


Tarragona obligarà a inhabilitar els patinets de lloguer abans que s'esgotin les bateries | ReusDigital\nTarragona obligarà a inhabilitar els patinets de lloguer abans que s'esgotin les bateries\nEl govern municipal descarta a partir d'ara presentar públicament cap acord amb noves empreses que operin a la ciutat\nper Josep Maria Llauradó, Tarragona | 14 de setembre de 2021 a les 09:49 |\nEl casc serà obligatori a partir de les pròximes setmanes. | Ariadna Escoda/ACN\nL'arribada de Lime com a nova empresa de lloguer de patinets elèctrics, amb 500 aparells més, ha posat de nou sobre la taula el debat social sobre aquest servei inaugurat el passat mes de febrer. En una reunió de la comissió d'estudi de la mobilitat, a l'Ajuntament de Tarragona, s'han exposat diverses mesures que es debatran a la comissió de Territori d'aquest mateix mes de setembre. La decisió més destacada és la ja coneguda obligatorietat del casc amb tota mena de patinets, inclosos els que no siguin de lloguer. Segons el conseller Xavier Puig, però, no afectarà als ciclistes, que podran continuar circulant segons el que indica la normativa de la DGT: sense casc en trajectes dins de la ciutat.\nA banda d'aquesta mesura, però, també se'n preveu una altra que vol ajudar a minvar l'incivisme relacionat amb els patinets. Concretament es tracta de fer que les empreses instal·lin un sistema als seus aparells per tal que quan aquests tinguin la bateria a poc d'esgotar-se ja no es puguin ni tan sols treure de l'aparcament. Aquest és un dels motius que sol portar a diversos usuaris a deixar els aparells aparcats al carrer, a banda d'altres causes com robatoris, incivisme, etc.\nLa comissió està debatent el "nou model" de gestió de la mobilitat a Tarragona quan fa un any de la implementació del límit de circulació de 30 quilòmetres per hora per a tots els vehicles motoritzats. Entre les mesures també hi ha la previsió de reduir el parc de vehicles de mobilitat personal de lloguer: actualment les quatre empreses que operen a la ciutat en poden tenir fins a un total de 2.000 i des de l'Ajuntament creuen que són "massa". "Quan ho vam presentar pensàvem que només serien les del principi", assenyala Xavier Puig, qui reconeix que encara més empreses s'han interessat per oferir els seus serveis a Tarragona.\nLa reducció de patinets, l'obligatorietat del casc i el bloqueig dels aparells quan tinguin poca bateria són només algunes de les mesures que es volen implementar i que es farà independentment de quina sigui l'opinió de les empreses implicades. Tot plegat per "combatre l'incivisme" d'alguns usuaris i treure'ls la idea que el patinet sigui una "joguina".\nEl casc com a filtre\nQuan sigui vigent l'obligatorietat del casc "la Guàrdia Urbana et pot detectar molt més fàcilment", informa el conseller. "Enviem un missatge que no es pot circular per la vorera, que s'ha de circular per la calçada, i que has de seguir un codi de conducta", reivindica Puig.\nEls tècnics municipals han fet en els darrers mesos comprovacions de com funciona el sistema de lloguer de les diferents empreses i, de moment, no han detectat cap anomalia, ni tan sols a la companyia Bird, que va ser expulsada de Màlaga perquè incomplia la normativa de la Direcció General de Trànsit (DGT).\nDurant aquest seguiment, el govern ha notat que l'incivisme "s'ha reduït molt del que era fa uns mesos" quan "hi havia una proporció alta de gent anant de dos en dos o sense llum a la nit". Amb sancions i pedagogia, l'executiu tarragoní espera que la situació es normalitzi, alhora que Puig destaca que a diferència d'altres ciutats Tarragona ha fet obligatori l'estacionament regulat dels patinets: "El nostre model és molt més ordenat", ha asseverat.\nL'aturada del servei s'hauria de fer "per interès públic"\nLes companyies que s'han instal·lat a Tarragona ho poden fer segons l'acord signat amb cadascuna d'elles durant el període d'un any. Al mes de febrer finalitza l'any per a Bird i Reby, però no per a Spin o Lime, que s'han incorporat més endavant. És un any "que pot ser prorrogat", però que "per interès públic" i "en qualsevol moment" l'Ajuntament podria intervenir i finalitzar el servei i el negoci d'aquestes empreses.\nSegons relata Puig, el consistori va preferir evitar ser ell mateix qui engegués un sistema de lloguer de VMP perquè no anés a càrrec dels contribuents. "Estem recopilant molta informació valuosa sobre quins preus hi ha, quin ús en fan els usuaris, per si mai decidíssim licitar-ho a una sola empresa o a dues, o internalitzar-ho perquè se'n fes càrrec l'Ajuntament", destaca. De moment, però, són partidaris de "mantenir el model obert" actual i dotar-lo de "mesures de seguretat". Si les mesures preses no tenen efecte, però, el govern sí que es plantejaria seriosament la resta d'opcions.\nEl Camp, mobilitat, patinets elèctrics, Ajuntament de Tarragona, Tarragona, patinets de lloguer


Hotel Ristorante Vittoria Marzio Itàlia - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA Fer un comentari al lloc web\nHotel Ristorante VittoriaVia Roma 26, Marzio, Marzio, Itàlia, 21030 - Veure al mapaNotable7,6Basada en91comentarisHotel Ristorante VittoriaVeure més fotosVeure més fotosVeure totes les 41 fotosMolt bona ubicació 7,5Veure al mapa7,5Ubicació\nSobre l'allotjamentDescripcióConvenientment situat a Marzio, Hotel Ristorante Vittoria és una base ideal des d'on explorar aquesta ciutat fantàstica. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Amb la seva bona localització, l'hotel ofereix fàcil accès a les destinacions obligades de la ciutat. El Hotel Ristorante Vittoria, s'esforça al màxim per tal que els seus hostes es tribin còmodes. Per tal d'assolir això, l'hotel compta amb els millors serveis i instal.lacions. Express check-in/check-out, servei d'habitacions, restaurant, bar, àrea de fumadors són només algunes de les comoditats que fan que Hotel Ristorante Vittoria sigui diferent dels altres hotels de la ciutat. Totes les instal.lacions per als clients, ofereixen comoditats destinades a assegurar tot el comfort possible. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Gaudeixi d'incomparable serveis i d'una localització de prestigi a Hotel Ristorante Vittoria.Mostrar mésCaracterístiquesAccés a InternetWi-Fi gratuït en totes les habitacions Serveis i comoditatszona de fumadors Accéss'admeten animals de companyia Disponible a totes les habitacionsempolles d'aigua de cortesia Mostra MenysPolítiquesEls llits supletoris depenen de l'habitació escollida. Consulti la capacitat de l'habitació individual per obtenir-ne més informació.Al reservar més de 5 habitacions, poden aplicar-se diferents condicions i suplements addicionals.Mostrar mésAvís importantCal que informeu el Hotel Ristorante Vittoria de la vostra hora d’arribada amb antelació. Podeu fer servir l'apartat de Peticions especials en fer la reserva o posar-vos en contacte amb l'allotjament directament mitjançant les dades de contacte que apareixen a la confirmació.\nAllotjaments a Marzio


Cop contra el 'top manta': Destrueixen milers d'articles intervinguts a la Costa Daurada\nDestrueixen més de 1.200 articles del 'top manta' comissats a l'Hospitalet de l'Infant\nSón objectes intervinguts per la Policia Local i els Mossos d’Esquadra els anys 2018 i 2019\ndilluns, 8 de juny 2020 - 17:40h\nImatge d'uns 1.200 articles del 'top manta' intervinguts a l'Hospitalet de l'Infant | Ajuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant\nL’empresa comarcal encarregada de gestionar els residus al municipi de Vandellòs i l’Hospitalet de l’Infant, Secomsa, ha destruït el material comissat durant els anys 2018 i 2019 al nucli de l’Hospitalet, resultat de diverses operacions contra el denominat ‘top manta’. Els objectes, un total de 1.218 articles de tota mena, es trobaven en dipòsit a la comissaria de la Policia Local, a l’espera de ser destruïts, tal com ha explicat el regidor de Seguretat Ciutadana, Tomás Díaz.\nSegons l'edil, són articles confiscats en diverses actuacions conjuntes efectuades per la Policia Local i els Mossos d’Esquadra de la comissaria de Cambrils. Es tracta, sobretot, de calçat esportiu i banyadors d’home i, en menor mesura, de samarretes del tipus ‘polo’ i calces. Aquests objectes es van comissar al mercadet ambulant dels diumenges i als seus accessos.\n"El Castell de Vila-seca reobre les portes amb una exposició d'Antoni Tàpies" "Ja hi ha dia de reobertura de les pistes de pàdel i tenis a Vandellòs i l'Hospitalet"\nAjuntament de Vandellòs i l'Hospitalet de l'Infant L'Hospitalet de l'Infant Policia local Mossos d'Esquadra


Trobada amb la Cup Capgirem Barcelona\nEl 16 d’abril, a la seu de Sport Cultura Barcelona, Jordi Magrinyà, número dos de la llista de la CUP Capgirem Barcelona i la regidora Maria Rovira, es van reunir amb els socis de Sport Cultura Barcelona.\nDurant la trobada van explicar els motius de l’esmentat partit per a presentar-se a les eleccions municipals del 26 de maig, les seves expectatives i idees polítiques.\nDinar amb Jaume Collboni, candidat del PSC a les eleccions municipals 2019 a Barcelona\nJaume Collboni, candidat del PSC a l’Alcaldia de Barcelona, va compartir amb els socis de Sport Cultura Barcelona un dinar-col·loqui, al Reial Club Marítim de Barcelona.\nEn aquesta trobada, Collboni va comentar les propostes polítiques, que el seu partit desitjava dur a terme i va establir un diàleg amb els socis assistents.\nDinar amb Elsa Artadi, candidata de Junts per Catalunya a les eleccions municipals 2019\nElsa Artadi, candidata número dos a l’Ajuntament de Barcelona per Junts per Catalunya, va compartir un dinar-col·loqui amb els socis de Sport Cultura Barcelona al Círculo Ecuestre.\nEn el transcurs del mateix, Artadi va parlar dels projectes polítics que el seu partit tenien programats, així mateix va mantenir una xerrada amb els socis assistents de temes relacionats amb el moment polític actual\nVisita privada exposició de Jaume Plensa\nEl MACBA ens va obrir les seves portes per a una visita guiada a l'exposició d'un dels escultors catalans amb més projecció internacional, reconegut mundialment per la seva obra pública a ciutats com: Chicago, Londres, Mont-real, Niça, Tòquio, Toronto o Vancouver.\nAcompanyats de Cristina Bonet, coordinadora de l'exposició, els socis assistents van tenir l'oportunitat de visitar l'exposició de Jaume Plensa, que comptava amb obres des de la dècada dels 80 fins a les més actuals un recorregut que mostrava el diàleg que es produeix entre les obres que representen la figura humana i les obres abstractes.\nDinar amb Ernest Maragall, candidat d'ERC a les eleccions municipals 2019 a Barcelona\nAmb motiu de les eleccions municipals, convocades per al 26 de maig, Sport Cultura Barcelona va convidar a compartir un dinar-col·loqui amb els seus socis als candidats dels diferents partits que es van presentar a l’Alcaldia de Barcelona.\nLa segona trobada d'aquest cicle, va ser el 2 d’abril amb Ernest Maragall, cap de llista de la candidatura d’ERC i va tenir lloc al restaurant Mirador del Palau de la Música Catalana.\nDurant el mateix, Maragall va comentar les propostes i projectes que preveien dur a terme i va intercanviar opinions amb el grup de socis que van assistir.\nCol·loqui amb el Dr. Santiago Niño Becerra\nSport Cultura Barcelona juntament amb IQS van organitzar un col·loqui amb el Dr. Santiago Niño Becerra, durant el qual va presentar el seu últim llibre "EL CRASH Tercera Fase". “El futur requereix de nous perfils professionals més tècnics” va afirmar Santiago Niño-Becerra en la presentació.\nAquest acte va tenir lloc a IQS. Va ser presentat per Albert Agustí, president de Sport Cultura Barcelona i moderat per la periodista Xantal Llavina, directora del programa Revolució 4.0 de Catalunya.\n"Tindrem crisi fins al 2023, però amb matisos". Així va començar Santiago Niño-Becerra la presentació del seu últim llibre El crash. Tercera Fase.\nDurant la presentació del llibre, Niño-Becerra va explicar que la fi de la crisi econòmica actual cada vegada està més a prop, però que encara li queden alguns anys, i és que serà a partir del 2023 quan es començarà a imposar el nou model econòmic en el sistema capitalista actual. En aquest model el necessari serà l'important i es buscarà l'eficiència i la productivitat. "L'Estat com a ens va a menys. Passarem d'un mosaic d'Estats a una xarxa de zones amb capacitat econòmica i amb expectatives de creixement", va afirmar Niño-Becerra en parlar sobre el futur pròxim.\nD'altra banda, va assenyalar que la fi de la crisi suposarà la fi de la volatilitat i l'arribada d'un entorn d'estabilitat generalitzada.\nEn finalitzar l'entrevista, el Dr. Niño Becerra va respondre a les nombroses preguntes que li van formular els assistents.\nVisita exposició de Berenice Abbot. Retrats de la modernitat\nRicard Garzó, director general territorial de Mapfre a Catalunya i Balears, va convidar als socis a una visita privada guiada a l'exposició de "Berenice Abbot. Retrats de la modernitat".\nAbbot està considerada pionera, avantguardista i audaç, una de les fotògrafes que de forma més primerenca i eficaç ha retratat Nova York. La ciutat es converteix davant el seu objectiu en un ésser viu.\nVa actuar de pont entre els cercles culturals de París i Nova York als anys 1920 i 1930.\nEls seus retrats d'artistes i Intel·lectuals parisins i la seva visió de les transformacions de la ciutat de Nova York constitueixen un excepcional retrat de la modernitat del segle XX.\nXIV Edició Premis Sport Cultura Barcelona. Elecció dels guanyadors\nTots els socis de Sport Cultura Barcelona, van ser convocats a participar com a jurat, a la seu de Le Chef, per a decidir els guardonats dels Premis SCBCN, en les seves tres categories: Esport, Cultura i Millor Trajectòria.\nEls socis assistents van votar entre els candidats finalistes de cada categoria, que havien estat escollits durant la trobada del jurat tècnic, el 22 de gener, al Sofia Hotel.\nGUANYADOR EN LA CATEGORIA D'ESPORT:\n· Marc Márquez, 4 vegades campió del món de MotoGP, el darrer al 2018\nGUANYADORA EN LA CATEGORIA DE CULTURA:\n· Rosalía, cantant, guanyadora de dos premis Grammy\nGUANYADOR EN MILLOR TRAJECTÒRIA:\n· Jordi Alumà, pintor amb una dilatada trajectòria artística, a nivell nacional i internacional\nXIV Edició dels Premis Sport Cultura Barcelona. Jurat tècnic\nEl dimarts 22 de gener, al Sofia Hotel, es va reunir el jurat tècnic, format per professionals dels mitjans de comunicació i alguns socis de l'Associació, per seleccionar els finalistes de les tres categories que Sport Cultura Barcelona premia: Esport, Cultura i Millor Trajectòria.\nEls candidats per a rebre aquests guardons, poden ser persones físiques, entitats o esdeveniments.\nEls més votats van ser:\n· Mireia Belmonte, nedadora i medallista olímpica\n· Lydia Valentín, 2 vegades campiona d'Europa i bronze en el mundial d'halterofilia\n· Alejandro Valverde, campió del món de ciclisme en ruta\n· Eduardo Mendoza, escriptor, premi Planeta al 2010 i premi Cervantes al 2016\n· Festival Sonar, música electrònica i experimental, fundat fa 25 anys\n· Pau Gasol, jugador de la NBA\n· Juan Carlos Navarro, ex jugador de bàsquet del FC Barcelona i de la selecció espanyola, retirat al 2018\n· Open Arms, ONG, dedicada a rescatar migrants al Mediterrani\nEl 29 de gener, tots els socis de Sport Cultura Barcelona, estan convocats a participar com a jurat, per a decidir els guardonats d'aquesta catorzena edició.\nConcert Carmina Burana & OCM\nSport Cultura Barcelona va convidar als seus socis al concert amb Carmina Burana & OCM, que va tenir lloc el diumenge 20 de gener a les 17:30 hores, al Palau de la Música Catalana.


Com conèixer correctament a Alemanya: dades personals de l’experiència de la Nostra pròpia a Alemanya\nJan Dissuader, un immigrant d’Alemanya, em va dir que hi ha tàcits normes quan s’conèixer i comunicar-se a Alemanya. Bé, aquesta història serà superflu, perquè la primera meitat s’ha de connectar una sèrie de reunions. Com a resposta a la tradicional pregunta»Hola, com estàs? Jan sempre assessora de ser breus i no escopir totes les dades personals de la seva vida a la persona que està parlant.»No hi ha cap necessitat de considerar aquesta qüestió com un incentiu per parlar en detall sobre el seu actual accions i, sobretot, explicar els seus problemes. Fins i tot si vostè i si t’escolta, et farà una impressió negativa en l’entrevistador. A Alemanya, no era habitual»enviar»fins i tot a prop que, per no parlar d’amics i coneguts.\nAneu amb compte i escoltar com ell o ella presenta a si mateix o a si mateixa. Això és exactament el que és, i val la pena cridar:»Si, quan una reunió sembla una completa interlocutor, per exemple (en el sentit de la promoció) o, assumeix que l’adreça que surt a ell amb aquest prefix abans el nom de: o». Els Alemanys estan molt ben valorats.»De què parlar a un desconegut de la societat. Aprendre l’art de la simple conversa, com els Americans en diuen.»Adequat temes de conversa a l’empresa són el clima, cultura, festes, esports». Gairebé he sentit a parlar mai de la política, la malaltia o altres persones de la vida personal.\nAixí, a Alemanya no és habitual per discutir el tema de diners a tots\nAixò és considerat com una invasió de la privacitat i és susceptible de tenir conseqüències negatives.»Què fer si vostè no entendre o no entendre l’altra persona? Això també té la seva pròpia regla no escrita: cal demanar una altra vegada, i vostè no ha de calma volta.»Si se li demana alguna cosa, però l’alemany a la llengua no és tan bo i que no entenen el que és, li aconsello que no per deixar en silenci, però només per dir que el que no entenc el problema. Les frases han de ser sempre part de la lingüística Arsenal i sovint han de contribuir a establir el contacte.»\n← Barri de xat xat amb webcam lligar a xerrar i a caure en amor amb Alemanya, un gran directe de Cites portal\nLliure Chatline assaig →


enfilades: Embolcalls d'entrepà reutilitzables!\nEmbolcalls d'entrepà reutilitzables!\nL'ús del paper d’alumini per embolicar aliments s’ha convertit en un hàbit entre molts consumidors. De fet, prop d’un 30% de l’alumini que es consumeix al món és per a ús domèstic.\nUn dels problemes que genera aquest producte és que té una vida útil molt curta, atès que un cop utilitzat es converteix en un residu que és necessari gestionar.\nA més, l’alumini s’extreu a partir d’un mineral anomenat bauxita, provocant greus impactes ambientals en les zones d’explotació, amb un elevat consum d’energia i recursos per a la seva fabricació: fins a 15.000 kWh i 5 tones de bauxita per cada tona d’alumini!\nPer tal d’evitar els problemes associats al paper d’alumini, existeix una gran diversitat de productes reutilitzables de diferents mides i colors que serveixen per embolicar entrepans, fruites, galetes o altres tipus d’aliment.\nAlguns dels avantatges de l'embolcall reutilitzable són:\n- És respectuós amb el medi ambient.\n- Redueix el consum de paper d’alumini i film: un únic xiquet que du l’entrepà a l’escola genera 180 metres de paper d’alumini o film en un any.\n- És totalment personalitzable ja que és un producte fet a mà.\nL'embolcall reutilitzable per entrepans d'Enfilades és disponible amb múltiples estampats. Gràcies al velcro pots regular el tancament segons la mida de l'entrepà. A més, gràcies a la capa impermeable no cal que el posis a la rentadora, es neteja molt fàcilment amb un drap humit i ja torna a estar llest per fer servir!\nEtiquetes de comentaris: bosses, curiositats, infants\nEls bandanes de l'Aran!\nCinta subjecta xumets!\nPitets amb el nom personalitzat


Accessibilitat - Museu del Ter\nEl Museu del Ter treballa per l’accessibilitat i la inclusió social, perquè totes les persones puguin visitar les instal·lacions i participar en les activitats\nFacilitats i recursos que hi ha a disposició de tothom:\nDues places d’aparcament senyalitzades i reservades per a PMR al passeig del Ter, just davant del museu.\nL’edifici del museu no té barreres arquitectòniques i està ben adaptat per a visitants en cadira de rodes. L’únic espai que NO és accessible és el soterrani on hi ha la turbina Fontaine del Museu (hi ha una escala de ferro de 18 graons).\nPréstec gratuit d’una cadira de rodes i seients plegables per fer més còmode el recorregut de les visites a les persones grans o amb mobilitat limitada.\nAscensor per facilitar la circulació vertical.\nLavabos adaptats a la planta 0 (amb canviador per a nadons) i també a la planta 1, on hi ha l’Auditori.\nBucle magnètic per a usuaris d’audiòfon o implant coclear a la Recepció (també Oficina de Turisme i Botiga) i a l’Auditori Roca.\nTextos de les Exposicions permanents accessibles en qualsevol idioma, amb el recurs de traducció automàtica Tradueix la teva visita.\nTres mòduls de “La mirada tàctil” retolats amb lletra gran i en braille, amb QR a video en LSC (llengua de signes), i elements per a explorar amb el tacte. Els mòduls són els següents: Territori (mapa en relleu de les colònies industrials); Matèria (mostres de materials emprats en el procés de filatura); i Energia (maqueta de la turbina Fontaine per a entendre el seu funcionament).\nPersonal format per adaptar qualsevol visita a les característiques del grup, siguin quines siguin les seves capacitats. El taller “La fàbrica de riu”, dissenyat per a persones amb necessitats educatives especials, és molt recomanable per a tota mena de perfils. Expliqueu-nos per avançat els vostres requeriments (LSC inclosa) trucant al tel 938 515 176 o enviant un mail a [email protected] i us proposarem l’activitat més adient als vostres interessos.\nWifi gratuit a tot el museu i préstec de dispositius mòbils.\nEls gossos pigall i d’assistència (degudament acreditats) són benvinguts al museu.


Wikiloc - ruta SÚRIA-FONT DEL FERRO-COANER-SÚRIA - Súria, Catalunya (España)- GPS track\nSÚRIA-FONT DEL FERRO-COANER-SÚRIA\nVista 7274 vegades, descarregada 197 vegades\nSÚRIA – FONT DEL FERRO – COANER – SÚRIA\nA Coaner si pot anar per molts camins i senders. Nosaltres hem triat aquesta ruta que es fàcil, però amb un parell de trams de pujada pronunciada bastant al començar de l’excursió.\nIniciem la ruta des del Pont que travessa el riu Cardener, davant de la Casa de Cal Vinader (Casa Reguant), per una pista asfaltada que porta cap a Mas Pujol i a uns 800 m trencarem a la dreta per una baixadeta que ens portarà ja tot el camí per senders i corriols marcats amb fites i/o pals indicadors.\nAproximadament en una hora arribarem a la Font del Ferro on ens podem refrescar.\nA partir d’aquí anirem seguint les marques grogues del PR-134 pel ramal de l’esquerra per una pista molt planera. Apropant-nos cap a Coaner, deixem les marques grogues i ens desviem a l’esquerra, pujant la pista gaudirem d’unes magnífiques vistes per sobre de Coaner.\nArribarem a Sant Julià de Coaner on podrem gaudir del conjunt en bon estat de la torre i l’església romànica llombarda de tres naus i tres absis i del santurari de la Mare de Déu de Coaner del segle XVII.\nDes de Coaner seguirem la pista que travessa vàries vegades la riera direcció al mas de La Ribera, on trobarem un pal indicador que permet arribar a Súria per Cal Jover i Cal Trist.\nNosaltres passarem per davant de la masia i seguirem un corriol a la dreta que ens portarà per l’antiga Font del Roure i a través del bosc direcció a Cal Nasiet (antiga font de la vinya) fins arribar a un tram que és el mateix que hem fet al començament i que ens porta a la pista asfaltada i al punt d’inici.\nMASIA DE LA RIBERA\nBonica ruta. L'hem fet al desembre i hi havia llocs totalment glaçats. Hem tingut problemes per creuar la riera de Coaner ja que les pedres per travessar-la estaven gelades. A nosaltres fent la mateixa ruta ens ha sortit més llarga i amb més desnivell.\nMolt maca. Intentaré seguir-la. Moltes gràcies\nHola, ha trobat interessant aquesta ruta SÚRIA-FONT DEL FERRO-COANER-SÚRIA https://ca.wikiloc.com/rutes-senderisme/suria-font-del-ferro-coaner-suria-2558736 Salutacions, Wikiloc - Rutes i punts d'interès GPS del Món


RedGlobe Notícies - La nostra vida no és un negoci! Defensem els nostres drets!\nDavant de tot això, des de la COS, volem deixar clar que:\nLes mesures en matèria de salut pública per contenir el COVID-19 en cap cas poden suposar una retallada de drets encoberta.\nCap mesura d’emergència és motiu per al foment de la vulneració dels drets laborals de la classe treballadora.\nNo permetrem que les hores no treballades a causa del COVID-19 es facin recuperar als treballadors.\nNo permetrem que es forci a avançar els períodes de vacances, per tal de cobrir les hores que no es podran treballar a causa del COVID-19. Els períodes vacacionals se segueixen regint pel mateix marc normatiu, que fins al dia d’avui.\nExigim la posada al servei públic de salut tots els recursos sanitaris dels Països Catalans, sigui quina sigui la seva titularitat i sense compensació. Fem una crida a frenar els que pretenen fer negoci amb les nostres vides, també en aquests moments.\nExigim unes condicions dignes per a totes les persones que treballen als serveis de salut dels Països Catalans, i que s’equipari de manera immediata totes les escales salarials dels serveis de salut. Pas previ a la seva immediata internalització i incorporació al règim de la funció pública: a igual treball, igual salari i iguals drets.\nNo permetrem que aquesta situació sigui aprofitada per retallar drets ni per a fer negoci amb les nostres vides i la nostra salut. Per tot això des de la Coordinadora Obrera Sindical, ens posem a disposició de les treballadores que vegin vulnerats els seus drets i fem una crida a que s’organitzin per defensar-los!\nSi vulneren els teus drets, defensat, organitza’t i lluita!\nSi mercadegen amb les nostres vides, ens trobaran de front!