Síria, Washington i els kurds [Tim Anderson – American Herald Tribune, 31.12.2019] – L'HORA\nSíria, Washington i els kurds [Tim Anderson – American Herald Tribune, 31.12.2019]\nAmb la derrota de l’ISIS i al-Nusra, el desemmascarament dels ‘Cascos Blancs’, les diverses maquinacions d’armes químiques i el col·lapse de ‘Rojava’, Washington s’està quedant ràpidament sense opcions a Síria. Síria està guanyant, però la gran potència encara no s’ha rendit. Sabent que està perdent, segueix actuant per perllongar el final del joc i castigar el poble sirià.\nEstem asseguts en un centre de comandament militar conjunt a Arima (al nord de Síria, just a l’oest de Manbij) amb tres coronels de l’Exèrcit Àrab Sirià (SAA) i dos uniformats kurds de les Forces Democràtiques Sirianes (SDF) ‘koval’ (companys ). Aquí també hi ha russos, però no entren a la nostra conversa. Tanmateix, fins i tot durant la xerrada amistosa, mentre esperem el permís per viatjar a Manbij i Ayn al Arab (Kobani), algunes tensions són evidents.\nCompartint cafè i el menjar, tant els oficials de l’SAA com els companys de les SDF reconeixen que estan lluitant i morint junts contra un exèrcit turc invasor i les seves milícies. El front de batalla està a pocs quilòmetres de distància.\nQuan pregunto quines diferències hi ha entre DAESH, al-Nusra i l”Exèrcit Lliure’, tots responen burletes. “No hi ha cap diferència, és un joc de diners, els combatents van i vénen depenent de les remuneracions”. “Hi ha alguna diferència entre els grups pel que fa a la quantitat d’estrangers?” suggereixo. “No hi ha cap diferència”, repeteixen. El company B de les SDF em passa un vídeo recent dels combatents de l’’Exèrcit Lliure’ a Tal Abiad, al nord-est, protestant per les condicions i exigint el seu retorn a l’Idlib controlat per l’HTS/Nusra.\nPerò tots sabem que ells lluiten per una causa diferent. Els oficials de l’SAA lluiten per una Síria alliberada i unida, mentre que els companys de les SDF encara somien amb un ‘Kurdistan’ independent, tallant parts de la Turquia contemporània, Síria i l’Iraq.\nEls kurds separatistes van col·laborar amb les forces d’ocupació estatunidenques a la recerca del seu somni de ‘Rojava’ (Kurdistan occidental), tot i que Washington mai va donar suport realment al projecte. Molts sirians els veuen com a traïdors. Però l’SAA és pacient, tractant amb un enemic a la vegada, i en aquest moment l’enemic al nord de Síria és Erdogan.\nEl somni de ‘Rojava’ està efectivament mort. Com van demostrar Afrin (el març del 2018) i Manbij (l’octubre del 2019), cap milícia kurda pot defensar-se d’Ankara, que veu amb raó qualsevol estat de ‘Rojava’ com un esglaó per al joc més gran, una gran llesca de Turquia. La protecció de les forces d’ocupació estatunidenques no podia durar per sempre. A més, els grups kurds no tenen cap dret històric exclusiu sobre cap part del nord de Síria. Molts altres hi viuen. En gran part del nord de Síria els kurds són una petita minoria.\nMalgrat aquestes tensions, una relació propera, fins i tot afectuosa, roman a la sala. Els coronels de l’SAA són tots homes grans, d’entre 40 i 50 anys, mentre que els companys de les SDF són homes més joves, d’uns 30 anys. El coronel H ofereix més cafè al company A mentre que el company B parla de les conquestes kurdes. “Vam perdre 850 màrtirs alliberant Manbij”, diu, i “2.000 a Kobani”. I què passa amb tots els qui són a les vostres presons? pregunta un dels coronels. “Són reformatoris”, respon el company B.\nEl que el company B no diu sobre l’”alliberament” de Manbij és que (1) la batalla de 2016 va ser efectivament una transferència de la ciutat d’uns mercenaris estatunidencs (ISIS/DAESH) a altres (SDF), i (2) hi havia molt pocs kurds en aquesta ciutat majoritàriament àrab. Després de les grans batalles, molts de les zones circumdants van fugir a la ciutat, augmentant la seva població. Una estimació recent situa la seva població en 700.000 habitants, dels quals el 80% són àrabs (Najjar 2019). De la resta hi ha altres minories no àrabs, incloent assiris, circassians i armenis. No hi ha una base social real per a un règim kurd separatista a Manbij.\nTanmateix, fins i tot després de la sortida de les forces d’ocupació estatunidenques d’aquesta part del nord de Síria, i tot i que la presència siriana i russa limita les ambicions turques, s’ha permès a les SDF mantenir la seva antiga administració tant de la ciutat com de la regió.\nLa naturalesa estranya i insostenible d’aquest sistema es fa evident quan Nihad Roumieh, el meu col·lega periodista sirià, demana a un dels coronels que ens mostri on som. El coronel A desplega alegrement un mapa militar, amb les posicions de les tropes amigues i enemigues. El primer que es veu és que sis unitats blindades sirianes protegeixen Manbij, al nord. En segon lloc, tot i que les forces sirianes han reprès el control de més de 200 km de la frontera nord, és depriment veure quant de terreny del nord de Síria segueix ocupat per Erdogan i les seves milícies.\nEl panorama semblava encara més ombrívol quan més tard parlem amb un conseller de Manbij i el seu amic advocat. Ells es van queixar de molts detinguts a la presó i torturats sota el règim de les SDF. Van dir que només hi havia dos pobles kurds a Manbij.\nSembla, però, que s’està produint una transició. El novembre i desembre es van hissar banderes sirianes i russes sobre les anteriors posicions de les SDF a Hassakah, Ayn al Arab, Jarablus i Tal Jemaa (Syrian Observer 2019; Semenov 2019; SOHR 2019), i es va suggerir que les SDF s’involucressin en les negociacions amb Damasc “per aconseguir solucions concloents”. No obstant això, el líder de les SDF, Mazloum Abadi, va dir que el grup volia “la unitat siriana… [amb] una autoadministració descentralitzada”, inclòs el manteniment de la milícia separada de les SDF (Syrian Observer 2019). És poc probable que Damasc accepti aquests termes.\nLa reivindicació d’una pàtria kurda a Síria no és un moviment indígena, que reclama la devolució de les terres ancestrals. El debat sobre els kurds com a migrants històrics (a Yildiz 2005) o com a habitants de llarga data (Hennerbichler 2012: 77-78) tampoc resol la qüestió. Mentre que les llengües kurdes són d’origen iranià i la història més llarga passa per Mesopotàmia (Iraq) i l’Imperi Otomà, els kurds formen part, sens dubte, de la població nadiua siriana. Tanmateix, amb un milió i mig d’habitants, Síria alberga el grup més petit de la regió, amb uns 20 milions a Turquia (Gürbüz 2016: 31) i altres 6-8 milions a l’Iran i l’Iraq.\nLa idea d’un petit estat ‘Rojava’ a Síria s’ha vist compromesa de tres maneres. En primer lloc, els grups kurds del nord i el nord-est de Síria són només un dels diversos grups (entre assiris, circassians, armenis i àrabs), i en algunes zones petites minories. En segon lloc, el moviment separatista kurd a Síria ha estat molt determinat per la política i la migració de Turquia. ‘Rojava’ va ser considerada com l’esglaó d’un projecte més ampli de ‘Kurdistan’, impulsat des del nord. En tercer lloc, la intervenció del poder imperial ha aixecat expectatives separatistes i ha danyat les relacions kurdes amb altres grups sirians.\nEn la llarga història de Síria, un refugi tradicional per a les minories, hi ha hagut molts kurds, incloent-hi personalitats famoses, que no van creure en el somni separatista. Dos d’ells estan enterrats als terrenys de la mesquita Ummayad de Damasc: el governant de segle XII Sala’addin i l’erudit alcorànic Xeic Mohammad al Bouti (assassinat per Jabhat al-Nusra el 2013). Molts sirians d’origen kurd van abraçar la idea d’una identitat més àmplia. Abans del conflicte del 2011, Tejel (2009: 39-46) va classificar les identitats kurdes sirianes com a nacionalistes àrabs, comunistes i nacionalistes kurds, i els líders kurds sirians Husni Za’im i Adib a el-Shishakli van fer campanya per una “Gran Síria” no sectària.\nLa influència kurda turca va començar a principis del segle XX, quan la cultura kurda va ser reprimida per l’Estat turc post-otomà. Els kurds turcs es van refugiar per primera vegada a Síria, fins i tot a Damasc, després de la seva fallida rebel·lió del 1925. La idea mateixa d’un partit kurd sirià va sorgir el 1956 del refugiat turc Osman Sabri; i un altre refugiat turc, Nuredín Zaza, es va convertir en president d’aquest partit (al Kati 2019: 45, 47).\nVa haver-hi múltiples escissions els anys següents. El Partit de la Unió Democràtica (PYD) va sorgir els anys 80 com una branca del Partit dels Treballadors del Kurdistan (PKK), lleial al seu líder Abdallah Öcalan, que el 1996 va reconèixer que “la majoria dels kurds de Síria eren refugiats i immigrants de Turquia i que es beneficiarien si hi tornaven” (a Allsop 2014: 231). Moltes de les afirmacions sobre els kurds “apàtrides” a Síria han de ser llegides a la llum d’aquest èxode turc. Tanmateix, Öcalan se’n va anar el 1998, com a part de l’acord d’Adana de Síria amb Turquia (al Kati 2019: 49-52).\nLes grans potències, conscients del paper potencialment divisori dels kurds separatistes, els han utilitzat durant dècades per dividir i afeblir els governs àrabs. Els aliats regionals dels Estats Units, Israel i l’Iran (abans de 1979), es van unir a ells, i el Shah va ordenar el 1962 a la seva policia secreta SAVAK que ajudés a finançar la insurgència kurda al nord de l’Iraq, per tal de soscavar Bagdad. Els israelians s’hi van unir dos anys després. La CIA va oferir més ajuda als kurds dirigits per Barzani el 1972. Un resultat va ser que l’Iraq no va poder unir-se a la resistència àrab contra l’expansió israeliana el 1967 i el 1973 perquè gran part del seu exèrcit estava desplegat al nord de l’Iraq (Gibson 2019).\nLa guerra dirigida pels Estats Units contra Síria el 2011 va presentar noves oportunitats separatistes. Les Unitats de Protecció del Poble (YPG) es van reactivar el 2012, al principi amb el suport de Damasc, perquè els sirians del nord poguessin lluitar contra l’ISIS. No obstant això, l’ocupació estatunicenca de parts del nord i l’est de Síria a la fi del 2015 va portar a la reorganització de moltes unitats de l’YPG en les ‘Forces Democràtiques Sirianes’ (SDF) patrocinades pels Estats Units (Martin 2018: 96). A vegades se’ls va anomenar força ‘Rojava’, mentre que altres vegades es va minimitzar el component kurd.\nSegons un informe militar estatunidenc del 2017, les Forces Democràtiques Sirianes a Manbij eren només 40% kurdes (Townsend a Humud, Blanchard i Nikitin 2017: 12), cosa que respon a la vergonyosa realitat que Manbij tenia una població kurda molt petita. A les acaballes del 2016, el coronel estatunidenc John Dorrian va donar una estimació general més alta de kurds, dient que les SDF “consisteixen en aproximadament 45.000 combatents, més de 13.000 dels quals són àrabs” (USDOD 2016). Molts d’aquests últims provenen dels fragments de l’anterior milícia mercenària estatunidenca a Síria.\nEl coronel sirià Malek d’Alep em va confirmar que la majoria dels membres de les SDF eren sempre kurds, incloent-ne molts d’Iraq i Turquia. La mida dels contingents de no kurds i estrangers variava segons els diners oferts. Un informe del Centre Internacional per a l’Estudi de la Radicalització i la Violència Política (ICSR), amb seu a Londres, reconeixia que tant les forces terrestres de l’YPG com les de les SDF seguien sent en gran mesura armes del PKK turc (Holland-McCowan 2017: 10).\nEl fracàs del referèndum separatista del setembre del 2017 a l’Iraq va suposar un greu cop per al projecte regional. El Partit Democràtic del Kurdistan (KDP) i la Unió Patriòtica del Kurdistan (PUK) van deixar de banda la seva rivalitat per celebrar un referèndum d’independència (havent ja impulsat i obtingut l’estatus federal) encara que no va ser autoritzat per Bagdad. Es va dir que la proposta va obtenir un 92% d’aprovació, però va ser rebutjada immediatament pel govern i l’exèrcit iraquians, que van expulsar les forces peixmerga de Kirkuk en poques hores (Gabreldar 2018; ICG 2019). Per primera vegada en dècades, l’exèrcit iraquià va prendre el control de la regió del nord-est. Bagdad estava mostrant una voluntat política que havia estat absent durant molts anys.\nA Síria, les forces estatunidenques no van fer res per aturar la neteja ètnica de l’YPG dels no kurds a les zones que reclamaven. L’octubre del 2015, el grup alineat amb Occident, Amnistia Internacional, va acusar l’YPG (just abans que els Estats Units el rebategés com a “Forces Democràtiques Sirianes”) de desallotjar per la força àrabs i turcmans de les zones que ocupaven després de desplaçar l’ISIS. Amnistia va presentar proves que demostraven l’existència de casos de desplaçament forçós i de demolició i confiscació de béns de la població civil, que constituïen crims de guerra (AI 2015). Fonts del govern turc havien presentat acusacions similars (Pamuk i Bektas 2015), però també persones refugiades que afirmaven que “combatents de l’YPG van desallotjar àrabs i turcmans de les seves llars i van cremar els seus documents personals” (Sehmer 2015; Al Masri 2015).\nTanmateix, després que les forces estatunidenques es convertissin en patrons directes de les SDF al final del 2015, una comissió de l’ONU, copresidida per la diplomàtica estatunidenca Karen Koning AbuZayd, va seguir tractant d’atribuir la major part de la culpa dels abusos a les forces del govern sirià. La Comissió va acusar l’YPG/SDF de desplaçar les comunitats per la força “[però només] per netejar les zones minades per l’ISIL”, i de reclutament forçós, però “no va trobar cap prova que sustentés les afirmacions que les forces de l’YPG o les SDF ataquessin les comunitats àrabs per motius ètnics, ni que les autoritats cantonals de l’YPG intentessin sistemàticament canviar la composició demogràfica dels territoris” (IICISAR 2017: 111 i 93).\nTanmateix, el 2018 es va informar de la neteja ètnica dels cristians assiris de les zones controlades pels Estats Units i les SDF al nord-est de Síria. Es va informar que s’havia detingut joves de la zona de Qamishli i se’ls havia reclutat per la força a la milícia kurda, juntament amb el robatori de propietats per aquestes mateixes milícies (Abed 2018). El 2019 es va informar que les SDF havien tancat més de 2.000 escoles d’ensenyament de l’àrab a la regió d’Hasaka (Syria Times 2019) i que havien disparat, matat, ferit i empresonat persones desplaçades que intentaven escapar del camp de refugiats d’al-Hawl al sud-est d’Hasaka (FNA 2019). No obstant això, una vegada que les forces estatunidenques van crear i van acollir les “SDF” dirigides pels kurds, Amnistia Internacional i els mitjans de comunicació occidentals van silenciar les seves critiques anteriors.\nEl 2012, Washington havia vist amb bons ulls el pla de l’ISIS per a un “principat salafista”, per tal d’afeblir Damasc (DIA 2012). El setembre del 2016, el poder aeri estatunidenc va ser utilitzat per atacar i matar més de 120 soldats sirians a la Muntanya Tharda, darrere de l’aeroport Deir Ezzor, per ajudar els esforços (fallits) del grup terrorista per prendre el control i amenaçar la ciutat (Anderson 2017). Però quan Rússia, Síria i l’Iraq van començar a eliminar aquests clons saudites, les forces estatunidenques simplement van rescatar els seus millors comandants i van reemplaçar l’ISIS amb unes ‘SDF’ dirigides pels kurds (Anderson 2019: Capítols 5 i 7), un cop més per soscavar i afeblir Damasc.\nPerò les forces d’ocupació estatunidenques no es van quedar esperant per patrocinar el desafortunat projecte de Rojava. L’octubre del 2019, el president Trump va donar l’ordre d’una retirada parcial del nord de Síria. L’exdiplomàtic estatunidenc Robert Ford havia advertit el 2017 que els Estats Units abandonarien les SDF (O’Connor 2017). Així que, despullades de la protecció militar estatunidenca i de la seva principal font d’armes i finançament, les SDF es van veure obligades a formar ràpidament una nova aliança amb Damasc i Rússia per evitar l’aniquilació per part de les forces d’Erdogan. El líder turc va veure en l’YPG/SDF dirigit per Öcalan un trampolí cap al seu major projecte a Turquia (Demircan 2019).\nEls liberals occidentals es van queixar que els Estats Units estaven ‘traint’ els seus aliats kurds, però confiaven massa en els mites romàntics. Ünver (2016), per exemple, va presentar els kurds separatistes com a receptors d’oportunitats no planejades en la “guerra civil” de Síria en una “època de fronteres canviants”, com si la gran potència no estigués fent servir una vegada més la “carta kurda” per dividir i afeblir tant l’Iraq com Síria. Schmidinger (2018: 13, 16-17) va tractar de convertir la diversitat històrica de Síria en un argument a favor de la divisió sectària de ‘Rojava’, en lloc d’un Estat unitari inclusiu. Però, com s’ha dit moltes vegades, les potències imperials mai tenen aliats reals, només interessos. El líder de la Resistència libanesa, Hassan Nasrallah, ho va dir als separatistes kurds el febrer del 2018: “Finalment treballaran d’acord amb els seus interessos, els abandonaran i els vendran en un mercat d’esclaus”.\nMentrestant, amb la benedicció de Washington, Erdogan persisteix en el seu pla de controlar grans parts del nord de Síria, amb l’objectiu d’assentar-hi molts dels refugiats de Turquia sota un règim a l’estil de la Germandat Musulmana, controlat per la milícia islamista sectària. El general de Divisió sirià retirat Mohammad Abbas Mohammad em va dir que el líder turc no ha renunciat a la seva ambició d’esdevenir un ‘califa’ modern de les nacions musulmanes, i està treballant per colonitzar les ments sirianes amb els seus constants lemes islamistes.\nTanmateix, amb l’ajuda dels seus aliats, Síria està guanyant la guerra. ISIS/DAESH i al-Nusra estan virtualment derrotats, els “Cascos Blancs” i les maniobres amb armes químiques han quedat al descobert i el mite de Rojava s’ha ensorrat. Però una guerra econòmica impulsada per Washington es dirigeix ara contra tots els països independents de la regió, agreujant l’ocupació i el terrorisme.\nEl director del Departament Polític de l’Exèrcit Àrab Sirià, el general de divisió Hassan Hassan, ens diu que els Estats Units “tenen el poder de destruir el món moltes vegades, però no han estat capaços de convertir aquest poder en capacitats”. Per això les guerres dels Estats Units estan fracassant a tota la regió.\nSi bé és cert que ens dirigim a un món multipolar, diu, encara no hi som. “Síria encara s’enfronta al règim unipolar”. Erdogan, ISIS, Israel i les SDF són tots “titelles” d’aquest ordre mundial moribund. Autoritzat pels Estats Units, Erdogan encara vol establir una regió de la Germandat Musulmana al nord i l’est de Síria. Aquest és un ordre moribund i “molt perillós”, diu el general Hassan. “L’estat profund dels Estats Units sap que la seva unipolaritat està fallant, però això encara no ha estat anunciat. El nou sistema mundial ha nascut, però encara no es reconeix. Els Estats Units volen perllongar aquest conflicte el major temps possible i castigar el poble sirià”.\nEn aquesta fase de transició veiem la col·laboració entre l’SAA i les SDF, l’extraordinària anomalia d’un Manbij dirigit per les SDF i l’experiment en curs de “Kobani”, la ciutat fronterera controlada per les SDF que els sirians anomenen Ayn al Arab.\nViatjant de la zona rural d’Alep a la zona rural de Raqqa per l’autopista M4, creuem el riu Furat (Eufrates), una enorme extensió d’aigua dolça semiembalsada que sembla especialment afable entre dos deserts. Girant cap al nord arribem a Ayn al Arab, a la frontera turca, en menys d’una hora. Tot i que les bandes d’Erdogan estan atacant Ayn al Issa, més endins de Síria, a l’M4, no hi ha senyals de lluita prop d’Ayn al Arab. El general de Divisió Abbas diu que Erdogan està apuntant a incursions reduïdes, que després poden ser ampliades.\nAquesta petita ciutat de potser 45.000 habitants va ser evacuada durant els primers combats i encara mostra signes de gran destrucció, especialment als costats est i nord. Menys d’una desena part de la mida de Manbij es diu que ara té una majoria de kurds i els companys de les SDF semblen ben organitzats. Ens porten al seu petit quarter general, un edifici de tres pisos, per esperar que es realitzin més controls de seguretat i se’ns escorti a una de les seves escoles i un dels seus hospitals.\nA l’escola secundària, igual que a la caserna general, semblen desconfiar d’un estranger acompanyat per un coronel de l’SAA i un periodista sirià. Això s’interromp una mica quan pregunto sobre el seu programa d’estudis i els nens, que clarament han passat per un trauma important. El director diu que estan desenvolupant programes per ajudar els estudiants a bregar amb les seves experiències de guerra. L’amenaça no s’ha acabat, ja que les tropes d’Erdogan, incloses les bandes islamistes sectàries, són tan sols a uns pocs quilòmetres al nord.\nEl pla d’estudis nacionalista kurd ha trencat amb el sistema centralitzat de base àrab establert a Damasc. El director de l’escola explica que el 60% del programa s’imparteix en kurd, el 20% en àrab i el 20% en anglès. Per als nens de famílies àrabs el programa és un 60% en àrab, 20% en kurd i 20% en anglès. Parlen de quatre “nacionalitats” a Kobani: kurda, àrab, yazidita i cristiana. Així és com ho veuen.\nLa direcció del petit hospital també és fortament nacionalista kurda. Pregunto d’on treuen el seu suport i esmenten els estatunidencs i algunes ONG internacionals. Per descomptat, no hi ha res d’Ankara. “Què passa amb Damasc?”, pregunto. “Res i no en volem res”, diu un dels administradors.\nAixò pot ser cert per a aquest hospital. Tanmateix, els col·legues sirians diuen que la majoria dels centres de salut a les àrees controlades per les SDF encara reben finançament i subministraments de Damasc. Així que no només la seva seguretat està garantida per l’Estat sirià, sinó també la majoria dels seus serveis socials.\nQueda per veure quanta autonomia kurda romandrà, en virtut d’un acord polític definitiu. La Federació no forma part de la discussió, és clar que Damasc el veu com un camí que desmembraria i afebliria el país. Mentre que l’SAA i les SDF lluiten conjuntament contra les bandes d’Erdogan, Damasc ha estat fent crides als líders àrabs del nord i nord-est, que havien col·laborat amb la força d’ocupació estatunidenca i les SDF, a tornar a l’Exèrcit Àrab Sirià (SAA). D’altra banda, el comandant de les SDF, el general Mazloum Abdi, s’oposa a la incorporació de les SDF a l’SAA (Van Wilgenburg 2019) i vol aferrar-se a la major quantitat possible d’administració local (Syrian Observer 2019). El manteniment de la presència estatunidenca i el patrocini de les unitats de les SDF a Hasaka, Qamishli i Deir Ezzor (AHVAL 2019), serveix per mantenir les esperances d’autonomia.\nAls mitjans de comunicació russos hi ha un cert pessimisme sobre una reconciliació entre les SDF i Damasc. Un observador suggereix que “Rússia eventualment forçarà la majoria (si no totes) de les forces de Turquia a abandonar Síria… [però Damasc] i els kurds sirians tenen objectius polítics i militars oposats que no es reconciliaran fàcilment” (Stein 2019).\nNo obstant això, Damasc té altres cartes. L’YPG/PKK/SDF va augmentar la seva influència a través del patrocini dels Estats Units i, a mesura que això disminueix, és probable que altres veus al nord, incloses les veus kurdes, tornin a sorgir, especialment a través del procés constitucional a Ginebra. El general de Divisió Abbas assenyala que ara hi ha dotzenes de partits kurds al nord-est (Syria Times 2018). Donada la intransigència de les SDF dependents dels Estats Units, es diu que Rússia està reclutant joves kurds sirians per a un grup rival (Duvar 2019), que és probable que s’incorpori a l’SAA.\nAl meu entendre, és probable que hi hagi certa acomodació de les demandes nacionalistes kurdes a nivell cultural i administratiu local, però juntament amb els esforços per assegurar que això no privilegiï els kurds per sobre d’altres grups sirians. Això hauria d’aparèixer a la constitució esmenada. El vell ordre mundial s’està morint i n’està naixent un de nou. En aquest món en transició, Washington persisteix en la seva guerra perduda, per dividir i castigar el poble sirià.\nAbed, Sarah (2018) ‘Kurdish Militias in Northeastern Syria Turn to Kidnapping, Conscription, ISIS-like Tactics’, MintPress, 12 de febrer, online: https://www.mintpressnews.com/kurds-in-conflict-ridden-northeastern-syria-turn-to-kidnapping-conscription-isis-like-tactics/237466/\nAhval (2019) ‘Syrian Kurdish military commander announces SDF deal with Russia’, 2 de desembre, online: https://ahvalnews.com/northern-syria/syrian-kurdish-military-commander-announces-sdf-deal-russia\nAI (2015) ‘Syria: ‘We had nowhere to go’ – Forced displacement and demolitions in Northern Syria’, Amnesty International, London, octubre, online: https://www.amnesty.org/download/Documents/MDE2425032015ENGLISH.PDF\nAl Masri, Abdulrahman (2015) ‘Is there ‘systematic ethnic cleansing’ by Kurds in north-east Syria?’, Middle East Monitor, 21 de juny, online: https://www.middleeastmonitor.com/20150621-is-there-systematic-ethnic-cleansing-by-kurds-in-north-east-syria/\nAnderson, Tim (2017) ‘Implausible Denials: The Crime at Jabal al Tharda’, Global Research, 17 de desembre, online: https://www.globalresearch.ca/implausible-denials-the-crime-at-jabal-al-tharda-us-led-air-raid-on-behalf-of-isis-daesh-against-syrian-forces/5623056\nChomani, Kamal (2019) ‘Oil dispute reignites Baghdad-Erbil tensions’, al Monitor, 29 de maig, online: https://www.al-monitor.com/pulse/originals/2019/05/iraq-kurdistan-oil-kirkuk.html\nDemircan, Davut (2019) ‘Evidence points to nexus between YPG/PKK’, Andalou Agency 23 d’octubre, online: https://www.aa.com.tr/en/middle-east/evidence-points-to-nexus-between-ypg-pkk/1624238#\nDIA (2012) ‘14-L-0552/DIA/288’, Defence Intelligence Agency, Washington, 12 d’agost, online: https://www.judicialwatch.org/wp-content/uploads/2015/05/Pg.-291-Pgs.-287-293-JW-v-DOD-and-State-14-812-DOD-Release-2015-04-10-final-version11.pdf\nDuvar (2019) ‘Russia ‘seeks to build local force from ethnic Kurds to replace SDF’, 24 de desembre, online: https://www.duvarenglish.com/world/2019/12/24/russia-seeks-to-build-local-force-from-ethnic-kurds-in-syrias-northeast-report/\nFNA (2019) ‘US-Backed SDF Kills Civilians Trying to Escape Hasaka Refugee Camp’, Fars News Agency, 24 de maig, online: https://en.farsnews.com/newstext.aspx?nn=13980303000377\nGalbraith, Peter (2019) ‘The Betrayal of the Kurds’, New York Review of Books, 21 de novembre, online: https://www.nybooks.com/articles/2019/11/21/betrayal-of-the-kurds/\nGibson, Bryan (2019) ‘The Secret Origins of the U.S.-Kurdish Relationship Explain Today’s Disaster’, Foreign Policy, 14 d’octubre, online: https://foreignpolicy.com/2019/10/14/us-kurdish-relationship-history-syria-turkey-betrayal-kissinger/\nGunter, Michael (1996) ‘The KDP-PUK Conflict in Northern Iraq’, Middle East Journal, Vol. 50, nº 2 (primavera, 1996), pp. 224-241\nHumud, Carla E.; Christopher M. Blanchard and Mary Beth D. Nikitin (2017) ‘Armed Conflict in Syria: Overview and U.S. Response’, Congressional Research Service, 26 d’abril, online: https://www.refworld.org/pdfid/591c08bc4.pdf\nIbrahim, Shivan (2019) ‘Syria’s Kurdish parties do not see eye to eye’, Al Monitor, 9 de desembre, online: https://www.al-monitor.com/pulse/originals/2019/12/kurds-syria-pyd-national-council-russia-syrian-regime.html\nICG (2019) ‘After Iraqi Kurdistan’s Thwarted Independence Bid’, International Crisis Group, Report 199 / Middle East & North Africa 27 de març, online: https://www.crisisgroup.org/middle-east-north-africa/gulf-and-arabian-peninsula/iraq/199-after-iraqi-kurdistans-thwarted-independence-bid\nIICISAR (2017) ‘Human rights abuses and international humanitarian law violations in the Syrian Arab Republic, 21 de juliol de 2016’, Independent International Commission of Inquiry on the Syrian Arab Republic, ‘Conference room paper’, 10 de març de 2017, online: https://www.ohchr.org/_layouts/15/WopiFrame.aspx?sourcedoc=/Documents/Countries/SY/A_HRC_34_CRP.3_E.docx&action=default&DefaultItemOpen=1\nKutschera, Chris (1994) ‘Mad Dreams of Independence: The Kurds of Turkey and the PKK’, Middle East Report, No. 189, The Kurdish Experience (juliol-agost, 1994), pp. 12-15\nMohannad Al-Kati (2019) ‘The Kurdish Movement in the Arab World: The Syrian Kurds as a Case Study’, AlMuntaqa , Arab Center for Research & Policy Studies, Vol. 2, No. 1 (abril/maig 2019), pp. 45-61\nNajjar, Faray (2019) ‘New front in Syria’s war: Why Manbij matters’, Al Jazzera 16 d’octubre, online: www.aljazeera.com/amp/news/2019/10/front-syria-war-manbij-matters-191015143157365.html\nO’Connor, Tom (2017) ‘’U.S. will lose Syria to Iran and abandon Kurdish allies, former Ambassador says’, Newsweek, 19 de juny, online: https://www.newsweek.com/us-military-kurds-lose-iran-syria-former-ambassador-627395\nPamuk, Humeyra and Umit Bektas (2015) ‘Turkey sees signs of ‘ethnic cleansing’ by Kurdish fighters in Syria’, Reuters, 17 de juny, online: https://www.reuters.com/article/us-mideast-crisis-kurds-turkey-idUSKBN0OW1SA20150616\nSehmer, Alexander (2015) ‘Thousands of Arabs flee from Kurdish fighters in Syria’s north’, The Independent, 1 de juny, online: https://www.independent.co.uk/news/world/middle-east/thousand-of-arabs-flee-from-kurdish-fighters-in-syrias-north-10289475.html\nSemenov, Kirill (2019) ‘Russia faces Dilemmas in northeastern Syria’, Al Monitor, 21 de novembre, online: https://www.al-monitor.com/pulse/originals/2019/11/russia-syria-us-turkey-kurds.html\nSOHR (2019) ‘Lens of SOHR monitors the rise of the Syrian flag and the flag of Syriac Military Council affiliated to “SDF”, in Tal Jemma north of Tal Tamr town’, 4 de desembre, Syrian Observatory of Human Rights, online: http://www.syriahr.com/en/?p=149576\nStein, Aaron (2019) ‘Temporary and Transactional: The Syrian Regime and SDF Alliance’, Valdai Club, 29 de novembre, online: https://valdaiclub.com/a/highlights/temporary-and-transactional-the-syrian-regime/\nSyrian Observer (2019) Russia takes over SDF Base in northern Hassakeh, 2 de desembre, online: https://syrianobserver.com/EN/news/54623/russia-takes-over-sdf-in-northern-hassakeh.html\nSyria Times (2018) ‘Syrian officer to ST: forces in Syria’, 31 de desembre, online: http://syriatimes.sy/index.php/editorials/opinion/39606-syrian-officer-to-st-forces-in-syria\nSyria Times (2019) ‘SDF militia closes 2154 Syrian schools and gives some of them to US occupation army’, 27 de setembre, online: http://syriatimes.sy/index.php/news/local/43878-sdf-militia-closes-2154-syrian-schools-and-gives-some-of-them-to-us-occupation-army\nUSDOD (2016) ‘Department of Defense Press Briefing by Col. Dorrian via teleconference from Baghdad, Iraq’, U.S. Department of Defense, 8 de desembre, online: https://www.defense.gov/News/Transcripts/Transcript-View/Article/1025099/department-of-defensepress-briefing-by-col-dorrian-via-teleconference-from-bag\nVan Wilgenburg, Wladimir (2019) ‘SDF leadership meets with Arab tribes in response to Damascus call to defect’, Kurdistan24, 11 de desembre, online: https://www.kurdistan24.net/en/news/09be9fde-3988-4307-be32-ab161da48412\nEl Dr Tim Anderson és el director del Centre d’Estudis Contrahegemònics amb seu a Sydney. Ha treballat a universitats australianes durant més de 30 anys, ensenyant, investigant i publicant sobre desenvolupament, drets humans i autodeterminació a l’Àsia-Pacífic, l’Amèrica Llatina i l’Orient Mitjà. El 2014 va ser guardonat amb la medalla de l’amistat de Cuba. És el representant d’Austràlia i el Pacífic per a la Xarxa d’Amèrica Llatina en Defensa de la Humanitat. Els seus llibres més recents són: Land and Livelihoods in Papua New Guinea (2015), The Dirty War on Syria (2016), ara publicat en deu idiomes; Countering War Propaganda of the Dirty War on Syria (2017) i Axis of Resistance: towards an independent Middle East (2019).


Balanç de política exterior de Donald Trump: més llums que ombres - Converses a Catalunya\nA diferència del que passa a casa nostra, un dels aspectes centrals en les campanyes electorals als Estats Units és la política exterior. L’acció dels presidents sortints és minuciosament escrutada, i als nous candidats se’ls exigeix un programa ben articulat.\nQuatre anys després de la victòria de Donald Trump al 2016, arriba el moment de valorar la seva acció en tant que cap de la primera diplomàcia mundial i comandant suprem de les forces armades més avançades, temudes i que compten amb el desplegament més gran arreu del món.\nEn el cas de Trump, aquest anàlisi és encara més rellevant perquè la política exterior era un dels camps on més es temia la seva acció com president.\nPer fi, la retirada d’Afganistan\nL’actual president no només no s’ha llençat a noves aventures militars, a diferència del que feren els seus darrers predecessors Barack Obama (Líbia) i Georges W. Bush (Afganistan i Iraq), sinó que ha reduït considerablement el numero de soldats nord-americans desplegats en les guerres que Bush i Obama iniciaren o mantingueren.\nFou sota el mandat d’Obama que la presència militar nord-americana a l’Afganistan arribà al seu punt àlgid, amb més de 100.000 soldats desplegats. Avui, en queden tan sols 4.500, en bona part gràcies al programa de retirada progressiva de l’administració Trump. I l’objectiu és arribar a zero ben aviat.\nEncara avui, bona part del establishment de Washington sembla obstinar-se a continuar amb aquesta guerra que dura ja 19 anys i que ha demostrat el fracàs total de les tesis progressistes de democratització i liberalització expres.\nTrump ha sabut, a diferència d’Obama, deslligar-se d’aquestes pressions i actuar seguir la voluntat popular. En efecte, segons una enquesta recent, dues terceres parts dels nord-americans recolzen la retirada total de les seves tropes d’Afganistan.\nAlhora, Trump no ha dubtat un sol moment a l’hora de conduir Estat Islàmic a la seva derrota militar completa. Fou el president mateix qui anuncià a la televisió la mort del califa auto-proclamat a mans de les forces especials dels Estats Units.\nConscienciació europea sobre la despesa en defensa\nUn altre aspecte on Trump ha mantingut les seves promeses i ha obrat en favor dels interessos dels Estats Units és en pressionar els seus socis europeus per invertir més en defensa.\nDurant dècades els presidents nord-americans han demanat amablement als seus homòlegs europeus que calia equilibrar una mica el pes desproporcionat de Washington en l’OTAN i de forma més general en la defensa d’Europa. Sense obtenir el menor resultat.\nTrump, amb el seu estil imprevisible i sovint insultant, ha aconseguit per primer cop dels europeus un compromís formal a invertir més en la seva pròpia seguretat. I tot plegat, sense fer trontollar l’OTAN seriosament.\nEl que sí que l’ha sacsejat és en canvi la traïció del president islamista de Turquia, Recep Tayyip Erdogan. Per desviar l’atenció de la crisi econòmica que viu el seu país, Erdogan mena una política de piròman en el Mediterrani Oriental, amenaçant, agredint i obrant contra els interessos dels altres socis de l’Aliança Atlàntica a Síria, Líbia o, més recentment, Armènia.\nAmb tot, Trump ha contribuït a que els europeus es fessin més conscients de les seves pròpies responsabilitats en matèria de defensa i seguretat.\nAdmirador personal d’autòcrates, però el seu ferm rival polític\nNo és un secret que Trump admira els dirigents de Rússia i Xina, Vladimir Putin i Xi Jinping. Però cal senyalar que a diferència del que volien creue els opositors més furibunds de Trump, durant el seu mandat no s’ha produït cap conflicte d’interès amb aquests dos homes.\nDe fet, Trump ha demostrat actuar un cop més seguint els interessos dels Estats Units. Ha plantat cara a Putin i el projecte de gasoducte submarí alemany Nord Stream II, que incrementa la dependència energètica d’Europa envers Rússia (i suposaria un dur cop per a les exportacions nord-americanes de gas).\nDavant Xi Jinping, Trump ha proposat incloure a la Xina al nou tractat de reducció d’armament. És també en relació amb el gegant asiàtic que Trump ha deixat el seu llegat més important.\nDonald Trump fou el primer en alertar els Estats Units i el món sencer de l’amenaça que suposava la Xina. Durant la campanya del 2016, ningú se’l prenia massa seriosament i se’l acusava de ser un perill pel comerç mundial.\nPerò el temps ha acabat donant-li la raó: amb Xi Jining, la Xina persegueix una agenda internacional extremadament agressiva i practica el capitalisme d’estat com arma polític-econòmica. Pequín se salta sempre que pot les regles del comerç internacional a favor seu, però les esgrimeix com argument davant les acusacions de Trump.\nConfrontant a un actor tant implacable com la Xina, les úniques opcions de Washington eren fer-hi front o seguir deixant que guanyés influència. Trump escollí la primera, cosa que ha abocat el món sencer a una nova guerra freda.\nÉs cert que determinades accions de la guerra comercial han sortit malament a Trump. De moment, el dèficit comercial dels Estats Units envers la Xina està lluny de corregir-se.\nPerò l’actual president nord-americà conserva el mèrit d’haver creat un front comú de demòcrates i republicans davant la Xina. De fet, aquest és possiblement el sol àmbit on els dos partits encara poden trobar el consens.\nDe cara al món sencer, fou també Donald Trump el primer en alertar contra el fabricant xinès de material de telecomunicacions Huawei. La Comissió Europea li ha acabat donant la raó i mena ara una campanya per reduir la influència d’aquest gegant para-estatal al Vell Continent.\nObertures al diàleg a Orient Mitjà i Extrem Orient\nA aquesta llista s’hi han d’afegir altres accions de Trump, com l’obertura del diàleg amb Corea del Nord o els passos per normalitzar les relacions entre Israel i els països àrabs.\nLa recent normalització de les relacions diplomàtiques entre Israel, els Emirats Àrabs Units i Bahrain sota mediació nord-americana és una bona notícia, a pesar de que els progressistes insisteixin en limitar qualsevol qüestió que impliqui Israel a la situació dels territoris palestins.\nClarament, no tot han estat èxits: el règim de Kim Jong-un segueix fent de les seves i la pau entre Israel i els palestins sembla allunyar-se encara més. Però no cal oblidar que, en cadascun d’aquests conflictes, Trump ha protagonitzat iniciatives de diàleg i acostament que un dia podrien donar fruits importants.\nUna principal ombra: la infravaloració del multilateralisme\nSi hi ha quelcom que se li pugui criticar a la política exterior de Trump en termes generals ha estat la seva preferència desmesurada per les relacions bilaterals davant les multilaterals.\nSi bé és cert que el cara a cara permet d’avançar més ràpidament en les negociacions, el menyspreu de Trump envers les organitzacions internacionals ha conduit a descuidar alguns dels fòrums més importants del món.\nNo es tracta aquí de jutjar si l’ONU o l’Organització Mundial del Comerç són eficients o no. Senzillament s’ha constatat que la retirada parcial dels Estats Units ha sigut immediatament explotada per altres actors com els xinesos o els àrab-musulmans, desitjosos d’imposar les seves pròpies visions del món.\nL’error de Trump ha consistit en infravalorar el pes de les organitzacions internacionals com a eines per transmetre valors i guanyar influència. Quelcom de curiós si es té en compte que l’hegemonia mundial dels Estats Units s’ha fet en bona part a través de la cultura.


14 comentaris i opinions sobre l'hotel, de clients i visitants : Hotel ac irla\nMés fotos de ac irla>>\nEdifici de nova construcció situat a un dels centres comercials més sofisticats de la ciutat. Bona comunicació per metro i bus. Zona Francesc Macia.\ndes de 65,45 €/Persona\nHotel ac irla: Habitacions disponibles- Preus i ofertes - Millors descomptes - Reserva online. No trobes l'habitació o tarifa que busques? Truca'ns: +34934451530\nEdifici de nova construcció (2003), ubicat a una de les zones residencials i comercials més sofisticades de la ciutat, a pocs minuts de l'Avinguda Diagonal i del Passeig de Gràcia. La seva immillorable situació, proporciona la màxima comoditat tant per estades de negocis com de plaer, oferint tots els serveis, amb el major disseny i confort.\nD'estil modernista i funcional, amb detalls que fan les delícies de tots els nostres clients, tant clients corporatius com client vacacional; totes les notres habitacions son dobles, dotze amb llits twin, i la resta són matrimonials. Dotades de minibar gratuït, televisió de plasma amb més de 20 canals, barnús i sabatilles, servei despertador, room service 24 hores, amenities, aire acondicionat, calefacció, telèfon directe, conexió Wi-fi adsl, servei de bugaderia, i habitacions de fumadors.\nA pocs minuts de l'Avinguda Diagonal-Plaça Francesc Macià i del Passeig de Gràcia. La seva immillorable situació, en una de les zones de Barcelona proporciona la màxima comoditat tant per estades de negocis com de plaer, oferint tots els serveis: shopping, restaurants, cines, locals nocturns...etc, tot amb el màxim disseny i confort.


Moncofa aconsegueix l’autorització per a construir una pista de pàdel en les instal·lacions del camp de futbol\nL'Ajuntament de Moncofa iniciarà en breu la construcció d'una pista de pàdel, amb una inversió de 33.000 euros, en una part del recinte on actualment es troba el camp de futbol d'herba natural.\nEl regidor d'Esports, José María Andrés, explica que la infraestructura s’emplaçarà «en un dels marges del segon camp, de manera que quedarà espai suficient per a alçar més pistes per a esta disciplina o per a altres diferents, com poden ser el tennis i el frontó».\nEs tracta d'una modalitat esportiva que està registrant un auge important i creixent en els últims anys en la localitat. De fet, els practicants d’este esport es veuen obligats a traslladar-se a municipis veïns per a entrenar o competir. «Amb tota probabilitat, la instal·lació permetrà evitar molts desplaçaments, alhora que generarà un increment segur d'aficionats», afig el regidor Andrés.\nAixò serà possible gràcies a la sol·licitud de l'Ajuntament davant la Generalitat Valenciana en l'ampliació dels usos permesos. La Generalitat ha renovat el conveni de cessió d'ús de les instal·lacions esportives municipals per a la dècada vinent, després de finalitzar l'actual; aprofitant este procés de concessió, s'han ampliat els usos d'esta infraestructura i, d'esta manera, l'Ajuntament podrà incloure alguna varietat nova perquè, fins hui, tots els usos només eren per a la pràctica del futbol.


El Nadal arriba al Barri del Port de Tarragona\nEl Pare Noel ha estat el protagonista de la festa.\nEl taller de cartes nadalenques ha estat un èxit entre les families.\nL’associació de veïns celebra un festival de Nadal carregat d’actes\nActualitzada 18/12/2016 a les 19:20\nEl Barri del Port de Tarragona ha celebrat, durant aquest cap de setmana, l’arribada del Nadal. Des de divendres a la tarda i fins aquest diumenge, l’associació de veïns del barri tarragoní ha organitzat una sèrie d’actes destinats als infants per tal de començar a viure l’època més màgica de l’any.\nDissabte el local social de l’associació va acollir una projecció de cinema infantil i familiar, mentre que tant dissabte com diumenge s’han repetit dos dels actes amb més participació. D’una banda, pares, mares i infants han pogut gaudir d’un taller de manualitats amb cartes nadalenques pel Pare Noel; i d’altra banda el propi Pare Noel ha estat el protagonista al magatzem festiu, on els infants han pogut entregar-li les cartes i fer cagar el tió amb la Cucafereta.\nAquesta és la segona edició d’aquesta festa de Nadal que «s’ha repetit tenint en compte l’èxit que va tenir l’any passat», tal com ha reconegut Adrià Recasens, membre de l’associació de veïns del Barri del Port. El bon nombre de participants ha portat a repetir la festa els dies 3 i 4 de gener, dies en els quals els Reis Mags rebran tot el protagonisme que es mereixen. A més, l’últim dia de l’any es celebrarà la 32ª edició del bany de Sant Silvestre, en una jornada que també comptarà amb sessió de zumba i jocs a la platja.


Rohingya: el milió d'oblidats en les eleccions birmanes\nRohingya: el milió d’oblidats en les eleccions birmanes\n13.11.2015 - 08:10\nActualització: 13.11.2015 - 09:10\nDiumenge es van fer eleccions a Birmània. Unes eleccions qualificades d’històriques perquè, després d’un quart de segle de control militar del país, han portat al poder el partit de l’opositora i premi Nobel de la pau Aung San Suu Kyi. Però, rere el nou panorama democratitzador que s’albira per als quasi cinquanta milions de ciutadans d’aquest país majoritàriament budista, resten molts dubtes sobre el futur de la comunitat musulmana dels rohingya, considerada més d’una vegada la minoria més perseguida del món.\nDe fet, el gairebé milió de membres d’aquesta minoria ètnica i religiosa establerta a l’estat costaner d’Arakan no va poder votar, diumenge, principalment perquè no tenen carnet d’identitat. Tot i que alguns historiadors els consideren descendents de comerciants i soldats àrabs, bengalins, mongols i turcs convertits a l’islam el segle XV, per les autoritats birmanes els rohingya van arribar al país amb la colonització britànica, el segle XIX, provinents de la veïna Bangladeix. En comptes d’ésser reconeguda com una de les 135 ètnies nacionals de Birmània (les presents al país abans de l’arribada dels britànics el 1823), el govern birmà els ha tractats sovint d’immigrants il·legals. I encara pitjor: des del 1982, amb la llei de ciutadania de la dictadura militar, són oficialment ‘apàtrides’ al seu país.\nPer a obtenir la ciutadania, han de demostrar que han viscut a Birmània durant seixanta anys, però normalment no els concedeixen contractes de treball ni papers i per tant no hi poden accedir. Aquesta situació els limita drets bàsics com ara el de l’educació, el de la feina, el de la pràctica religiosa i el d’accés als serveis de salut, entre més.\nAquestes últimes dècades, la terrible situació dels rohingya, agreujada amb esclats periòdics de violència en contra seu de la majoria budista a Birmània (com el 2012, que van deixar més de dos-cents morts i desenes de milers de desplaçats), n’ha empès molts a fugir del país: adés cap a Bangladeix, al nord; adés, més recentment, cap a Malàisia, Indonèsia i Tailàndia, tot i les perilloses travessies marítimes per a arribar-hi. Sols aquests últims tres anys, l’Agència de l’ONU per als Refugiats calcula que més de cent mil rohingya han provat d’arribar a aquests països.


Nit dels Banys a Budapest, 19 novembre 2011\nAquesta vegada organitzada per BRO Hungary Kft en cooperació amb Budapest Gyógyfürd�?i Zrt Conegut com un dels més populars organitzadors de les festes d'Hongria, 4BRO ofereix una nit de banys única en la línia d'aquest esdeveniment. Gràcies al seu soci estratègic, un dels principals patrocinadors de l'esdeveniment, begudes energètiques BURN.\nNit dels Banys és una curiositat pel que fa a esdeveniments de la nit, ja que el lloc de la seva celebració són els balnearis amb més de cent anys d'antiguitat i els banys. Aquest any l'esdeveniment es durà a terme des de les 10 pm fins les 3 am en 5 dels banys de Budapest: Széchenyi, Gellért, Rudas, Király i Lukács, que ofereix àmplia gamma de programes per cobrir diferents necessitats.\nCada seu es connectarà a una marca, com BURN per Széchenyi, 4BRO de Rudes, i el Ràdio Bro per Gellért. Els programes de bany de Király seran proporcionats per la seu permanent de la seu, Vízraktér, mentre que en el bany recentment renovat Lukács, Funzine oferirà una festa a la piscina exterior i DJ set per als visitants.\nLes entrades per 2.490/2.990 HUF inclouran populars sessions de DJ de Palotai, Superman, Infragandhi, Naga i Beta, Jami, Hawlik G, Afegiu-hi 2 Basket, Crimson, o Waxman, juntament amb moltes actuacions en directe, i altres actuacions en l'entorn preciós i encantador dels monuments nacionals. "\nEntrades: Anticipada, 2490 Ft\nTaquilles: 2,990 Ft


Per un altre Barça - La Punteta - Notícies d'Opinió - e-notícies\nLa Punteta · 12 d'Agost de 2014. 22:05h.\nLa gent no ho sap, però de tota la llista d’incidents que va tenir Joan Laporta com a president del Barça, jo vaig ser el primer. Després vindria el de l’aeroport, el del xòfer, el robatori de l’ordinador, les fotos de Luz de Gas, etc.\nEra la recepció oficial de la Diada del 2003 i acabava de guanyar -contra pronòstic- la presidència del FC Barcelona amb 41 anys. Fins i tot l’editor del diari Sport, José Maria Casanovas, que havia fet tota la campanya a favor de Bassat, l’havia comparat amb Kennedy en la primera Tribuna Barcelona després de la seva reelecció.\nA les acaballes de l’acte al Parlament, al Saló de Passos Perduts, li vaig fer una pregunta i es va posar fet una fera. I això que érem dels pocs mitjans que li havíem donat peixet durant la campanya perquè s’enfrontava a l’establishment. Vam ser els primer en dir, per exemple, que podia guanyar gràcies a un sondeig que ens va filtrar el seu cap de campanya, el periodista Xavier Roig. No s'ho creien ni ells.\nTothom es va quedar garratibat. Josep Rull encara m'ho ha recordat algun cop. "Què li has fet?" em va preguntar la seva dona. El paper més trist el va fer el seu cap de premsa, Jordi Badia, ara endollat a l'Ajuntament de Martorell. Un dia ho haurem d'explicar tot. Fins quatre dies després no vaig descobrir, astorat, que m’havia confós amb un periodista de Madrid, Jesús Cacho, el qual havia tret una informació crítica amb els comptes del Barça.\nEn fi, la seva carrera política -encara és regidor per Barcelona- ha acabat sense pena ni glòria. Després d’haver festejat amb Reagrupament els hi va fer el salt a última hora amb Solidaritat i, al cap d’uns mesos, s’hi va barallar. Però potser recordar que, a les eleccions del 2006, Mas i Montilla es van barallar per esmorzar amb ell.\nEl cas de Laporta podria ser objecte d’un seminari a Esade -encara que el prestigi de l'escola de negocis estigui pel terra després del cas Urdangarin- sobre com enfonsar la teva pròpia imatge en un tres i no res.\nExplico tot això per deixar clar que no sóc laportista, però si Josep Maria Bartomeu continua sense suc ni bru -ni chicha ni limoná que diria l’exministra Maleni Álvarez- m’hi puc acabar tornant. Fins i tot contra la meva voluntat.\nEl Barça, per exemple, va acomiadar el passat mes de maig una empleada per haver fet el mico davant d’un jugador del Racing. No és que no em sembli un cas de racisme, però si jo fos ella demanaria immediatament el reingrés per acomiadament improcedent.\nHi havia una època, en efecte, en què el club era un model de valors. Però com pot el Barça haver fitxat ara un davanter que ha queixalat tres rivals? Un podia ser accidental, però tres és amb nocturnitat i traïdoria. Tant me fa que fos el golejador de la Premier a la darrera temporada. O que sigui considerat un dels millors davanters del món. No hi havia ningú més per substituir Alexis?.\nSi el Barça és un referent per als nens, els patis de les escoles es convertiran, a partir d’ara, en territori caníbal. Ja no n’hi haurà prou amb l’empenta, la traveta, fins i tot la puntada de peu. La queixalada, consellera Rigau, es posara de moda al proper curs 2014/2015.\nEl pitjor és com justificava Josep Maria Bartomeu, el passat mes de juiol en una entrevista a La Vanguardia, la mossegada del Mundial. “En cap moment -deia- no vam dubtar del fitxatge. Mai no ens vam plantejar que no tingués el perfil per al nostre club per aquesta acció. Ja estàvem parlant amb ell des d’abans del campionat”. Això és el que em desespera.\nÉs com la samarreta, no és que que estigui en contra del patrocini, per descomptat. Però Laporta no va passar d’Unicef. Mentre que l’actual junta directiva s’ho ha venut tot a Qatar i Turquia. Com se sap, dos règims de llarga tradició democràtica. Qatar patrocina dues coses: el Barça i Hamàs.\nI m’estalvio parlar dels embolics de la Fifa. Però saben per què el Barça s’ha gastat 80 milions en Luis Suárez, 20 en Mathieu, 18 en Raktic, 15 en Vermaelen, 12 en Ter Setgen i 12 en Bravo? Simplement perquè l’actual directiva no va convocar eleccions. No es pot permetre un altre fracàs a la propera temporada.\nEls fitxatges poden sortir bé o no però, en el futbol, tot és limita a que la pilota entri. I si no entra tindrem una directiva qüestionada que haurà tirat la casa per la finestra. Toquem fusta. La vida dóna moltes voltes.\n#7 Karmeta, indepe anti-rosells, vilarubins..., 17/08/2014 - 11:25\n(i 3) Qui investigarà la connexió fitxatges multimilionaris amb els interessos rossellians amb Brasil, Qatar i Nike? A quins valors s'associarà el Barça fitxant en Luis Suarez després de l'escàndol mundial de la dentellada? El logo d'Unicef al pit era un altre valor mundial que s'han carregat...\n#6 Karmeta, indepe anti-rosells, vilarubins..., 17/08/2014 - 11:22\n(2) Van tancar seccions amateurs perquè deien que en Laporta havia deixar el Barça a la ruïna però compren en Neymar per 100 milions. El noi de l'establishment (candidat de la premsa de Madrid!) Rosell a judici. On para allò de "Barça cantera Madrid cartera" a la plantilla 2014-15? (cont)\n#5 Karmeta, indepe anti-rosells, vilarubins..., 17/08/2014 - 11:19\n(1) Al Laporta el vàreu crucificar tots els mitjans per indepe fora dels "negocis" de l'establishment convergent NOMÉS PER LA SEVA VIDA PRIVADA. Un cop l'establishment va recuperar el poder (La Vanguardia van ficar el coll perquè tot tornés als "nostres") han ensorrat el Barça de debò (cont.).\n#4 Assunció, Bna, 14/08/2014 - 18:00\nSeria desitjable un nou Barça, si, i un nou E- notícies, també, però les bigues i les palles als ulls, veiem el que volem veure, no el que és deficient, i deu n'hi do, la misèria i mediocritat que pots veure allà i aquí. I aquí també.\n#3 FERRAN, BARCELONA, 13/08/2014 - 10:16\njejej, encara recordo les fotos d'aquest estiu, amb el Laporta amb ulleres fosques, a primeres hores del matí a una platja, i amb una noia enfilada a les seves espatlles: això és vida (Laporta a Luz de Gas, segona part, vaja). Pel qie fa a UNICEF a la samarreta va ser pur màrketing. No fotem.


La vida és local i el periodisme, també - VilaWeb\nDijous 10.01.2013 12:47\nAutor/s: Alba Martínez i Aleix Mercader\nLa vida és local i el periodisme, també\nSegons els experts, el futur dels mitjans locals és esplèndid perquè donen satisfacció a una necessitat social.\nEl periodisme local és el de les persones, el periodisme de proximitat, aquell que fa tornar a creure en la relació causa-efecte de la notícia i la rebuda del públic. Els mitjans locals són coneguts de moltes maneres i tenen innumerables definicions, però tots es caracteritzen per uns mateixos fets distintius: la identitat i la proximitat.\nEl catedràtic d’Història del Periodisme i professor a la Universitat Pompeu Fabra, Jaume Guillamet, parla del periodisme local com “el dia a dia, el cara a cara, la proximitat amb el lector i amb els subjectes de la informació”. Publicacions com la revista El Racó de les Corts a Barcelona, Grama a Santa Coloma de Gramanet o Presència a Girona van obrir camí a això que ara coneixem com a premsa local; un tipus de premsa que cobreix les necessitats informatives de barris, pobles, comarques o fins i tot províncies.\nMenystenir els mitjans de proximitat equival a menystenir les dades: els diaris més llegits en totes les demarcacions de Catalunya, excepte Barcelona, són diaris locals. Per altra banda, en el món virtual tenen més penetració els mitjans de proximitat que els generalistes. N’és un exemple el cas de Cugat.cat, amb 35.000 usuaris únics sobre una població de prop de 90.000, una dada que significa una penetració del mitjà superior al 40%.\nEl nucli: el periodista multi-funció\nCugat.cat respon a la definició de redacció integrada pel que fa a la seva estructura professional. Neix com a ràdio el 1982 per informar sobre la ciutat de Sant Cugat. Va començar a experimentar canvis i va orientar-se cap a l’era digital, concretament l’any 2002, sent un dels mitjans locals pioners en la matèria. A través d’una web informativa amb televisió i una freqüència pròpia dins del grup Cugat.cat es converteix en un grup multi plataforma, on els periodistes passen a tenir un domini superior sobre tots els processos que acompanyen a la producció d’un contingut.\nEl director de Cugat.cat, Miquel Herrada, admet que és imprescindible la col·laboració de l’Administració si l’objectiu és oferir contingut de qualitat. Encara que la publicitat també és important com a qualsevol mitjà de comunicació, el periodisme de proximitat no compta amb el finançament que tenen els mitjans d’abast nacional. D’aquesta manera, és més difícil aconseguir oferir continguts de rigor i qualitat sense el suport de les institucions, en el cas dels mitjans locals, dels ajuntaments respectius.\nTot és local\nMalgrat l’aparent poca transcendència que sembla tenir el periodisme de proximitat, els mitjans locals coincideixen en un objectiu principal: arribar al màxim de ciutadania possible. L’expert en periodisme local i professor de la Universitat Pompeu Fabra, Joan Corbella, afirma que l’audiència dels mitjans de comunicació local està anivellada respecte la dels mitjans convencionals. El director de Cugat.cat, Miquel Herrada, ho justifica amb els continguts que ofereix el periodisme de proximitat: “La vida és local, la realitat de la gent és local”.\nPel que fa a la premsa, el periodisme local sempre ha estat el mitjà per excel·lència a Catalunya. Segons Corbella, les revistes territorials, sobretot les gratuïtes, són les més llegides arreu. Aquest és el cas de La Rella, una revista emergent de la comarca del Lluçanès. Per contra, la ràdio independent local pràcticament ha desaparegut: la majoria depenen dels ajuntaments tan políticament com financerament. No obstant, algunes emissores locals són el mitjà estrella de la zona. N’és un exemple l’emissora EMUN FM, un consorci d’emissores que aplega a set municipis de la província de Lleida, o Ràdio Marina, de Blanes.\nTots els experts coincideixen en què el futur del periodisme local és brillant: aquest satisfà una necessitat local que els mitjans generalistes no cobreixen, a més de servir com a veu de minories culturals i socials, segons Corbella. Aquest futur passa per la xarxa. Internet és avui imprescindible, i és que la plataforma digital ofereix avantatges tan tècnics com econòmics.\nUn amarg cafè amb llet La revista local Cafèambllet va accedir a un informe on es referien irregularitats en hospitals públics i ho va difondre a Internet.\nRànking de mitjans locals\nSegons l’última onada del Baròmetre de la Comunicació i la Cultura, els mitjans locals es mantenen entre les preferències dels ciutadans a l’hora d’informar-se. Als següents mapes es pot veure el rànking dels més llegits, escoltats o vistos.


La Vall d'Albaida multiplica per 4 els casos de covid-19 en dos setmanes | Radio Ontinyent | Actualidad | Cadena SER\n23 de noviembre de 2020 Actualizado a las 18:02 CET\nLa Vall d'Albaida multiplica per 4 els casos de covid-19 en dos setmanes\nDels 67 casos de l'últim recompte abans del pont del 9 d'octubre s'ha arribat als 272 actuals\nFoto recurs d'un anàlisi de mostres / boonchai wedmakawand (Getty Images)\n30/10/2020 - 17:13 h. CET\nTot fa indicar que, pel moment, s'han acabat les bones notícies quant al recompte de casos de covid-19 a La Vall d'Albaida, i és que més de dos setmanes després del pont del 9 i 12 d'octubre les xifres continuen disparant-se.\nEl passat 13 d'octubre informàvem, just abans de començar a notar el repuntament causat per un pont de 4 dies amb gran mobilitat, que La Vall d'Albaida era una de les comarques amb menys casos, en total 67. La situació a dia de hui és molt diferent, en tant sols 15 dies s'ha multiplicat per 4 el nombre de casos, sumant un total de 272 i amb fins a 6 localitats marcant el seu màxim històric de covid-19.\nEl municipi més afectat és Ontinyent, que no para d'augmentar uns casos que han arribat a la seua xifra més alta amb 129 en els últims 14 dies i un total de 559 afectats des de l'inici de la pandèmia.\nEls dos municipis que estaven en constant augment en les últimes setmanes continuen així. L'Olleria ja acumula 48 casos en 14 dies i un total de 101 afectats; i Llutxent té ja 20 casos actius i un total de 33.\nLes noves localitats a les que s'ha disparat la covid-19 i que caldrà esperar per veure si està o no baix control són Aielo, que ja té 13 casos actius; Albaida amb 16 i Benigànim amb 13, que torna a crèixer després de desaparèixer de la llista.\nDos municipis que fins ara s'havien lliurat de tindre cap cas des del mes de març i que ara es veuen afectats són Atzeneta d'Albaida que té 4 casos confirmats i Guadassèquies, que a pesar que en Conselleria sols publiquen 4 casos oficials, ja venim contant que la realitat és diferent, i són, com a mínim 12.\nLa Pobla del Duc ha passat de tindre 3 casos a tindre 5 i a més a més hi ha dos municipis; Montaverner i Benicolet, que havien deixat de tindre casos actius i ara tornen a tindre; ambdues localitats amb 2 casos.\nHi ha alguna nota positiva i és que tres municipis de La Vall d'Albaida han baixat el nivell d'afecció. És el cas de Beniatjar que tenia 1 cas i ja no apareix en la llista; Castelló de Rugat que tenia 3 i ara són 2; i Quatretonda que després d'arribar al seu màxim amb 9, ara baixa als 8.\nAlfarrasí, Bocairent i Fontanars dels Alforins mantenen els mateixos casos actius que el passat dimarts, les tres localitats amb 2 casos.


de febrer 06, 2013\nMe'n vaig i els adéus sempre són difícils. En aquest projecte, treballen dur persones que m'aprecio molt. Sento que encara m'uneix una mena de fil invisible amb un cabàs de causes, de principis ètics, que estan incrustats en la meva personalitat com un tattoo. Noto que les utopies pendents podrien omplir una nau industrial i, de vegades, m'atrapen els discursos d'aquella diputada brillant (tan brillant, Rocío) o d'aquell alcalde honest. No puc fer un cop de porta, sinó que em vaig gairebé en silenci, capcot.\nEl PSC ha estat un partit capital en el passat recent de Catalunya. No es pot entendre el país sense l'aportació intel·lectual i efectiva del socialisme català. Cert, no és l'únic. I potser no el més important. Però no entraré en una guerra de pams. Hi ha ciutats que han canviat el gris del post-franquisme per la contundent policromia contemporània, de Girona a Lleida, de Barcelona a Sant Feliu de Guíxols, de Mataró a L'Hospitalet, de Sitges a Ulldecona. I no es pot entendre la història recent del país sense pensar en Joan Reventós, Joaquim Nadal, Pasqual Maragall, Josep Vicente, Joan Majó, Marina Geli...\nHe estat regidor i diputat. Al costat de l'Antoni Juanals a Sant Feliu de Guíxols, vaig aprendre la complexitat de la política local, sempre tan intensa, tan propera. En els temps del President Maragall, vaig viure l'Estatut, el tres per cent i el Dragon Khan. I vaig deixar l'escó quan la legislatura del President Montilla s'orientava al seu destí. Vull deixar-ho clar. He estat protagonista d'alguns dels errors del partit, partícep directe. La pèrdua de rumb és també un fracàs personal i no puc fer veure que sóc un espectador que passava per aquí. Mea culpa. Nostra culpa.\nNo detallaré la suma de distàncies que m'han anat allunyant del PSC, dia a dia. La major part es poden intuir i algunes és millor que restin al calaix de la discreció. Però ja fa temps que entre el PSC i la meva visió del país hi ha una fossa que s'enfonsa a cada decisió, a cada declaració, a cada votació. La pèrdua de la brúixola ha afectat el rumb sobre el projecte nacional, però també sobre la nova socialdemocràcia i sobre la democràcia deliberativa i la nova funció dels partits.\nResten les idees. El principi bàsic d'una societat millor, basada en l'obstinada lluita contra la tirania del bressol, la defensa de la igualtat d'oportunitats i la construcció d'una política alternativa, bottom - up, deliberativa i sensible a les minories. Resta el carrer, el darrer baluard de la política de veres. Allà em trobareu, amb un gest de tristesa que no puc dissimular aquesta nit tan llarga.\nanna gonzález batlle ha dit…\nja en som masses :(\nCom jo..., geògraf i ex militant del PSC. Són moltes les coincidències de molta gent que veu el #noupsc tant nou que és irreconeixible per les persones que el van fundar amb uns valors que ja no existeixen. ànims.\nNo vull deixar de comentar aquesta entrada. Saps que n’he après molt de tu. Aquest projecte http://ict4rd.net/theplateishot/lang/ca/copons-2-0-un-assaig-a-la-participacio-ciutadana/ és molt de teu i aquest http://altaanoia.info/ també. Crec que els dies tristos, en els que tanquem etapes és bo recordar els bons moments i, al teu costat, n’he viscut alguns de molt satisfactoris. Més enllà de qualsevol partit, aquest país necessita molts Donaires i per tant seguirem treballant i aprenent plegats.\nJordina Freixanet ha dit…\nOstras Don, la tristesa baixa de Sant Feliu fins a Alcarràs... quin dolor aquest Adéu. Igual que el Ricard em quedo amb els bons moments, els projectes, els somnis, les rialles i les piulades còmplices; i confio trobar en aquest fil invisible del que parles continuar "lligats" d'alguna manera un futur, necessariament, compartit.\nCelebro l'esperit autocrític.\nA veure que fan els que es queden... si és que fan res.\nL'aeroport de la zepa de farrugats espera que piulis un altre cop com l'esparver cendrós retorna al camp cada solstici d'estiu.\nNo us he votat mai, car sóc independentista, a més moltes vegades he dit pestes del PSC.\nPerò aquest post l'he trobat emocionant, honest, sincer\nGerard ha dit…\nPrimer de tot, vull deixar clar que no sóc ni he estat del PSC. Però hi tinc amics i coneguts, més que res, del meu poble i de les comarques veïnes. Regidors amb els que he compartit converses molt agradables sobre la gestió política diària, des de la sincronia que més ens uneix a les persones que som d'esquerres, i amics. I em dol profundament veure'ls tristos per la nova direcció del PSC, més que no pas per la baixada electoral.\nSi escric aquí és perquè m'he sentit empès per aquest sentiment al llegir el teu article, i és que sou els de l'ala més catalanista els que us hi hauríeu de quedar per intentar canviar el PSC a allò que creieu més útil i just per al país. Entenc que si no ho feu és perquè ho veieu molt difícil. En aquest cas, dir-vos que us necessitem a tots perquè el nou país que construirem sigui des de la sensibilitat d'esquerres. No ens deixeu sols.\nI de pas, deixa'm encoratjar-te a seguir lluitant per aquest país, sigui des del partit que sigui. Ara és quan més falta fa.\nEndavant ha dit…\nEl federalisme i el confederalisme no funcionen sense que Espanya digui sí, per més que s'en vagi Rajoy. I dubto que vulguin donar tot el que demana de mínim Navarro, és un prendre tot Catalunya i la gent vol independència, vol que tota la Restauració no es tiri per la finestra, ara vol la independència plena sense els pendons d'Europa fent el ploramiques del "3r estat" que és lo pitjor en política que poden fer. Ja obliguen ves a que el d'Escòcia esperi fins el 2016 per una norma que és antiguerra civil i poc més.\nGent com tú varen fer el cartell:\ni si ho sentiu de tot cor, tots ajudareu a que Catalunya sigui com ha de ser i no com ens absolutisten altres. NeCat... per mí hauria de fer un canvi de federalisme asimètric a catalanisme pur i acollir-vos a tots, anar endavant, i no enrrera, perquè l'autonomisme és mort, i l'espanyolisme no es volgut...\nQuan s'acaba la mamella, adeu siau. Quin fastic de traidors. A buscar la cadira del Maragall, hipòcrita, malnascut\nUn parásito menos ha dit…\nNo estabas tan triste cuando cobrabas una fortuna del partido en tu escaño jugando con el móvil todo el día.\nOriol Lladó ha dit…\nGràcies, Don. Per explicar-ho tan bé. Com diu en Ricard Espelt som molts els que hem après de tu (i volem continuar fent-ho).\nDon, una trista noticia.\nDes de la distancia i una evident ignorància, t'atribuia un futur, però proper, paper de cola d'enganxar per recomposar el projecte.\nEns quedem més orfes encara, però resta l'esperança d'un no massa llunyà retrobament.\nQue et sigui molt profitossa la partida.\nEstic fruint molt de la descomposició del PSC. I el més fotut és que no és ni tan sols un plaer culpable. Bon vent. Masses anys porteu traint el país.\nCesar Calderon ha dit…\nSusaboni ha dit…\nS'ha de ser molt valent per prendre una decisió com aquesta. Personalment L'APLAUDEIXO. segueixes demostrant-me dia a dia la teva integritat, la teva honestedat. m'agrada la teva decisió. anims amic meu.\nLo que yo dure en el PSC me romperé los cuernos para que vuelva a ser el partido de los socialistas/socialdemócratas catalanes, no del de los de una estrecha visión, corta y limitada que es el que parece que la deriva que tiene la dirección está convirtiéndolo.\nEl PSC NO es sin Donaire y sin muchos más que habéis marchado... y en eso voy a romperme los cuernos para que puedas volver.\nEs mi compromiso personal y político más profundo.\nJosé Antonio, només puc tenir paraules d'agraïment pel teu mestratge i compromís que has tingut sempre amb mi i el què jo he representat; quan des de Sarrià de Ter t'hem cridat, sempre has vingut i has compartit el teu bon fer en la política i, al capdavall, en la vida!\nComprenc i comparteixo els teus motius, que són teus i de ningú més.\nMoltes gràcies per tot, i sobretot per tot el què de tu ens queda, encara!\nContinuaràs defensant els teus ideals sense “l’ encotillament”que imposa el partit, amb mes llibertat. Però de ben segur amb les mateixes ganes.\njoanroma ha dit…\nem sap greu la teva sortida del PSC, però no comparteixo el discurs de que aquesta direcció va per un camí equivocat. De fet , no se li ha donat ni temps de treballar i encarar aquest difícil repte de futur.\nHem estat junts en el Parlament, i comparteixo els errors i encerts que hem tingut entre tots.\nEn el meu cas tinc plena confiança en la nova direcció i en que sabrem remuntar l'actual situació. Sobretot perquè la gent veurà qui actua amb bona fe, i qui està venent fum i portant el país, cap a terres ignotes.\nSeguirem lluitant, i seguirem fidels al nostre país, però sobretot al socialisme.\nEt desitjo bona sort, en aquesta nova etapa, i de ben segur continuarem lluitant pels mateixos projectes, uns dintre del PSC, altres , fora, com ara tu. A reveure. Joan Roma\nToni Sala ha dit…\nFelicitats de tot cor, i records.\nEm sap molt greu la decissió, que respecto. Hagués preferit que et quedessis a lliutar per canviar el partit des de dins. Els que ens quedem, si cada com som menys, ens serà cada cop més difícil.\nLluís Mauri Sellés ha dit…\nAmb tu vaig saber què hi havia polítics que s'obrien a les noves tecnologies per captar la societat. Aquest fil amb el món real, t'ha apartat del món de la política partisana, que fa temps que va deixar de ser partidista i de pensar en el bé comú.\nGràcies per ser-hi i tot el suport d'un home del carrer amb idees.\nBé, decisió respectable, tant com la dels que han optat per quedar-se. Una cosa vull esperar: No criticar coses de les que, fins ahir, dintre, no es van criticar. Un ( mal ) exemple seria el de Nadal, ara critica les dietes dels diputats i càrrecs públics en general. No si val.\nCarlos Guadián ha dit…\nNomés puc dir que una abraçada i que sigui on sigui pots comptar amb mi.\nHola fa temps que no ens trobem, pero durant molts anys hem treballat plegats tu des de el PSC jo des de ICV, espero que poden continuar treballant plegats en aquest pais de retallades, moltes salutacions i abraços. I aquells que li diuen traidor i venut,sempres son anonims no tenen el que s'ha de tenir per posar noms i cognoms, salut i força\nUna llàstima. Totalment respectable la teva decisió.\nSóc militant del PSC i llicenciat en Geografia (en Jose Antonio va ser professor meu). És cert, pel que es percep, que el partit no passa pel seu millor moment -o potser sí- però tot i que puc estar d'acord o en desacord amb plantejaments de la direcció ÉS EL MOMENT DE DISCREPAR EN PRIVAT I REMAR EN LA MATEIXA DIRECCIÓ. Cada dia que m'aixeco vaig de camí a la feina pensant si serà el darrer dia (sóc afortunat, hi ha persones que ni ho poden pensar). No deixo el partit per una qüestió de sentiments, recordeu que som el PSC; primer la S de socialista, primer la S de presones, primer la S de justícia, primer la S de solidaritat, etc, etc; i després la C de català.\nAra entenc perquè alguns et posem d'exemple!!! ;-)\nJM. Balcells ha dit…\nAmic Donaire. Viag compartir un temps l'escó al Parlament. Avui comparteixo el 100% del teu testimoni i reflexió personals. Som massa els que portem una ferida a dins per no haver sabut regenerar un partit que canalitzava moltes aspiracions i somnis del país. Si l'eina ha deixat de complir la seva funció cal trobar alternatives però no renunciar mai al compromís. Gràcies pel teu testimoni i espero que ens puguem retrobar en el combat ètic i en la llibertat.\nJosep M Balcells\nJo encara no entenc com queda algú en el PSC, per inercia, suposo...


Seny amb els compromisos\n31 de juliol de 2007&nbsp &nbsp Política de Badalona\n7 comentaris&nbsp &nbsp\nEl Punt publica avui que l’equip de govern de Badalona ha adquirit 50 compromisos públics pel present mandat municipal. Entre aquests hi ha la revisió de dos controvertits plans urbanístics: el de l’Illa Fradera i el de Canyet. Del primer no en parlaré perquè en sóc part i em sembla que no toca, però sí que m’agradaria dir algunes coses sobre el planejament de Canyet.\nEn primer lloc, em penso que és de justícia felicitar el govern municipal perquè ha estat capaç d’adquirir un seguit de compromisos que ha de materialitzar en aquest mandat, malgrat que ens facin una mica de trampa perquè algunes de les coses que han de resoldre vénen de mandats passats, per tant, estem fent classes de recuperació dels deures penjats. Sigui com vulgui, ara tenim una relació de feines per fer i d’aquí a quatre anys podrem valorar si han fet el que ens han promès i, també, la qualitat en l’execució del compromís. Hi ha força temes per comentar, i alguns els deixo per anotacions posteriors a aquesta bitàcola, com la redefinició dels centres cívics -portem redefinint-los des que els vam crear…-; però aprofito l’ocasió per comentar una qüestió de les rellevants, que és la revisió dels acords amb els promotors privats per construir per sobre de la pota nord. Aquell acord va ser àmpliament discutit i no disposo dels elements de coneixement suficients per avaluar el marge de maniobra que té l’Ajuntament, perquè desconec les vinculacions jurídiques i administratives dels acords adoptats. En qualsevol cas, només apuntar que en la mesura del possible el govern municipal ha de garantir que els acords amb els promotors i les necessitats econòmiques del consistori no malmeten l’entorn paisatgístic de la vall de Canyet. Aquest indret de la Serralada de Marina és un dels últims espais singulars que resten a la ciutat. Mantenir-lo en un cert estat de virginitat urbanístic -és una manera de dir-ho- és una obligació municipal. Canyet no és un espai per créixer, no és una reserva de sòl. Canyet és un tros d’història viva del passat de la ciutat i un indret que presenta unes singularitats que no té cap altra ciutat de la conurbació metropolitana, amb la seva barreja de masies i camps. És evident que s’ha d’actuar sobre el territori per reordenar-lo, eliminar les zones de matolls, posar en marxa un pla de reforestació, donar vida a masies que corren el perill de restar abandonades, millorar la connexió de la ciutat amb Sant Jeroni de la Murtra i protegir un indret que està abandonat, recuperar la zona de Ca l’Alemany…. La llista de deures pendents a Canyet supera amb escreix la feina de quatre anys, no hi ha recursos públics per atendre la inversió necessària i la pressió dels interessos immobiliaris és altíssima. El panorama, doncs, no és alentador pels esperits bucòlics, però ens penedirem si comencem a entregar talls i parcel·les, per petites que siguin, a la inversió privada. No s’ha de construir per sobre de la B-20. Hem d’entendre, d’una vegada per totes, que Canyet té el valor que té per si mateix, pel conjunt de les peces del trencaclosques; malmetren una és iniciar un camí que no té retorn.\n7 Respostes a "Seny amb els compromisos"\n1 d'agost de 2007 a les 13:59\nSembla que a Vallermoso no es deuen haver assebentat d’aquest compromís del nou Govern perquè continuen ofertant la seva promoció immobiliaria a Canyet al seu lloc web (http://www.vallehermoso.es/vhpromociones/solar/102113/Can%20Canyet.jsp) i en un anunci a doble pàgina al Butlletí d’Informació Municipal Bétulo (número d’estiu) amb un anunci a tot color a doble pàgina.\n1 d'agost de 2007 a les 23:29\nAquest tema és un dels que des de la CUP vàrem remarcar més donat el perill que suposava, però donat que quan vàrem aconseguir reunir tota la informació ja era pràcticament pre-campanya i que la premsa anava atavalada, no se’ns va fer gaire cas. Com que aquest tema el conec de primera mà, et puc fer cuatre apunts sobre aquest, i si vols més informació ja saps on trobar-me.\nAixò ja ve de lluny, ja que els terrenys que es volien urbanitzar a Canyet estaven inclosos en l’esborrany del Pla de Protecció i Millora de la Serralada de Marina, però curiosament, aquests van quedar fora en el redactat final. Es tractaria d’una parcel·la bastant gran, que en total permetria edificar 30.000 m2 d’habitatge, dels quals 12.000 serien per Grandland, 9.000 per Finques Omega i 9.000 més per l’ajuntament, que hi construiria habitatge públic. Com veiem, és un 30% de l’habitatge. Nosaltres només vàrem disposar de la documentació d’un dels contractes, segons el qual l’Ajuntament rebria de Grandland uns 80.000 m2 que serien per la construcció dels carrers (que pagarien entre les empreses i l’ajuntament, tot i que no de manera equitativa ja que l’ajuntament pagava més del 30%) i la resta seria zona verda. Però segons la informació que va donar el llavors Regidor de Serveis Territorials, Josep Duran, a La Vanguardia, l’Ajuntament obtindria més de 200.000m2, amb el que es plantejava el dubte (traslladat al ple ordinari de la ciutat del més d’abril) de com podia ser que Fincas Omega aportés més de 110.000m2 si només rebia 9.000m2, mentre que Grandland n’aportava 80.000 i tenia 12.000m2, però la pregunta no va rebre resposta. A més, vàrem poder saber que totes les parcel·les del costat havien estat comprades per empreses immobiliaries, algunes relacionades amb gent coneguda de Badalona, amb el que l’equació era evident: construïm això i nem pujant. A més, ens van arribar queixes d’alguna gent que havia venut les terres d’aquella zona a un privat i que, finalment, havien anat a parar a immobiliàries. Què sabien aquesta gent? Fins on he pogut saber, el tema havia quedat paral·litzat tot i que els convenis s’havien de ratificar al juliol. Sembla ser que el consistori ha arribat a un acord amb els constructors per ampliar el termini sense sancions davant la pressió de l’associació de veïns de Canyet i la petita col·laboració que vàrem poder brindar. Bé, i també, està clar, per la pressió de les eleccions…\nEspero que aquesta "petita" explicació t’hagi servit.


Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road Maanshan Xina - Ofertes d'hotels amb els MILLORS DESCOMPTES EN LÍNIA\nNo.28 Hunan Road, Huashan, Maanshan, Xina, 243003 - Veure al mapa\nTé alguna pregunta per a Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road?\nMés informació sobre Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road\nIdeal tant per a la diversió com per al relax, Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road es troba a la zona de Huashan de la ciutat de Maanshan. Des d'aquí, els viatgers poden gaudir d'un fàcil accés a tot el que aquesta viva ciutat ofereix. Un refugi de descans i relax, l'hotel us oferirà una renovació total a només pases de les nombroses atraccions de la ciutat com ara GuoJi HuaCheng BuXingJie, Jiashan Park, Yushan Lake.\nA Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road, l'excelent servei i instal.lacions superiors faran de la vostra estada una experiència inoblidable. A l'hotel s'hi pot gaudir d'unes comoditats de primera classe com aparcament de cotxes, restaurant, servei de bugaderia, conserge, ascensor.\nEls clients poden triar d'entre 85 habitacions, i totes desprenen una atmòsfera de pau i harmonia total. A més, l'oci que l'hotel ofereix assegurarà que tengui molt a fer durant el dia. Les seves instal.lacions de primera i una situació excelent fan de Fast 109 Hotel Maanshan Hunan Road la base perfecta per a gaudir de la seva estada a Maanshan.


El Petit Príncep - UIC, amb la complicitat del TRESC\n30€ adults / 20€ menors\n35€ pels dies 25, 26 de desembre 1 i 6 de gener\nAmb més de 350.000 espectadors, el musical que firmen Àngel Llàcer, Manu Guix i La Perla 29 s'ha convertit en un clàssic del Nadal a la cartellera de Barcelona.\n- A partir de 4 anys.\n- Es necessita entrada per tenir accés a aquest espectacle, independentment de si s'ocupa o no un seient.\n- Un cop iniciada la sessió, és potestat de la sala permetre l'accès.\n- Un cop comprades les localitats, no es permeten canvis ni devolucions.\n18:30 h BARTS\n18:30 h BARTS - Barcelona Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google\n16:00 h BARTS\n16:00 h BARTS - Barcelona Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google\n18:00 h BARTS\n18:00 h BARTS - Barcelona Afegeix a calendari Afegeix a calendari de Google\nL'homenatge més complet i cuidat a Sir Elton John amb el talent de l'excepcional Jimmy Love.


HexoProject - Escola Universitària ERAM\nTecnologia wearable; d’on ve, on està i cap a on va. Acompanyat d’un dispositiu wearable que, entre altres coses, permet saber a temps real l’estat de contaminació del teu voltant.\nVivim en una època en què la tecnologia avança amb molta pressa. Cada dia, apareixen noves tecnologies que ens permeten estar més connectats amb la resta del món. En aquest projecte, ens enfocarem amb els wearables, uns dispositius utilitzats des de ja fa molts anys per nosaltres, i que, ara amb l’actual tecnologia amb què disposem, ha suposat una gran influència en el dia a dia de les persones. El concepte de wearable avui en dia, és un conjunt de tecnologies adaptades per poder-les portar al damunt amb nosaltres, de tal forma que s’adapti bé al nostre cos o a la nostra roba.\nAquest projecte es focalitza amb la tecnologia wearable, fent un repàs d’on ve, on està i cap a on va, per saber com aquesta tecnologia pot aportar-nos millores a les persones. Veurem què ha de tenir un wearable perquè sigui funcional, i indagarem una mica sobre el seu propòsit comunicatiu tanmateix com tota la investigació que es pot dur a terme amb la informació que recullen. Finalment durem a terme una sèrie d’anàlisis per entendre millor totes les seves tipologies.\nEl projecte anirà acompanyat d’un dispositiu wearable que permetrà a temps real poder conèixer l’estat de contaminació del teu voltant a través d’una visualització en el propi wearable. Aquest dispositiu estarà dissenyat per poder ser portat a diferents parts del cos.


TINC FIBROMIALGIA: Només vull dormir\nAra fa bastants dies que no escric res i tinc molt a dir, sempre hi ha coses per explicar, ja ho saveu, en aquesta malaltia no hi ha mai una linea recta, sempre amunt i aball.\nVaig passar unes dues o tres setmanes molt dolentes, més o menys un mes enrera, ara estic millor perquè em fan acupuntura cada setmana i he millorat, bastant, però noi, el que no millora de cap manera es el dormir.\nNo puc dormir i estic anant al metge hi anem fent canvis cada setmana però jo no se si es que ell no enten la tortura que significa per mi no poder dormir, però no acaba de trobar un medicament que em faci dormir, però es clar, es va movent per ansiolitics i a mi aixó ja no em fa res, avi torno a tenir hora i li penso dir que ja no puc més, que em doni el que sigui, però jo vull dormir, jo crec que si aconsegueixo aixó em trobaré molt més bé.\nAlguna de vosalres te algun remei per aixó? a mi m'agrada compartir experiencies, però veig que no hi ha gaire moviment al meu bloc, potser ningú vol explicar res, o potser tampoc el llegeix gaire gent.\nEspero participació, va, vinga que s'enssorri aixó.\nJo prec la Lyrica 75mg. dos cops al dia una la matí i una al vespre i també 1 i 1/2 pastilla de Deprax al vespre.\nLa veritat es que els dies que el dolor merma una mica puc dormir bastant bé, pero hi ha dies que em desperten els dolors i no hi ha manera de poguer agafar el son ni amb medicaciò. Tant de bò poguèssin trobar-te la medicaciò per tu; a mi el Deprax me'l va receptar el Reumatolèg i la Lyrica la psiquiatra de guàrdia.\n3 de gener de 2009 a les 15:11\nGràcies Inma, almenys ara tinc una referencia d'alguns medicaments que van bé. anire al meu metge a veure si em pot canviar la medicació.\n4 de gener de 2009 a les 7:19\nHola Maite guapa,jo soc la menos indicada per ajudarte ho donarte una solucio a poguer dormir,perque tinc molte intolerancia als Farmacs,(ja veus)jo tambe prenc Alprazolan de 1mgal vespre i molt de cops mitja mes al mati segons com estigui pero a las nits la malloria de vegades mes a mes prens Stilnox que es una pastilla per dormi i gracias a deu tolero pero que vols que et digui quant estas tan futuda no fa res de res ,pero quant estas una mica millor pues si descansas mes be.\nporto mes de 2 mesos que no aixeco cap vui dir estic en moltisima ansietat i molt negitosa bueno emocionalment per el terra ,tu dic perque penso en lo malament que estic ara, no potser que no pogui ve algun medicament que pogui tolera perque aquet estat emocinal es tranquilici perque aixis no puc viura, TE QUE VE ALGO!!!!!!no et sapiga greu si no en veus per qui guapa, pero tu ja saps perque.\n9 de gener de 2009 a les 10:01\nAVUI VISITA A L'ICAM


La botija i la basca - À Punt\n25 de juliol 2021 - 17:19\nEl cos humà regula la temperatura de la mateixa manera que la botija refresca l'aigua que hi ha a l'interior, evaporant aigua en la superfície.\nLa botija i la transpiració\nEn el cas de la botija, s'evapora l'aigua que travessa la superfície porosa de fang. En el cas del cos humà, s'evapora la suor de la superfície de la pell.\nL'efecte és el mateix. Per a evaporar l'aigua s'absorbeix energia, aquesta absorció d'energia refrigera la superfície de la botija i, per tant, l'aigua de l'interior. En el cas del cos humà, refrigera la pell, i d'aquesta manera manté la temperatura interna més o menys constant.\nEvaporació per transpiració\nSi s'evapora més aigua, més refrigeració. Tot allò que afavorisca l'evaporació, farà que es refrigere.\nMés humitat, menys evaporació\nSi estem a l'ombra i sense vent, la humitat relativa de l'atmosfera és la clau per a evaporar més o menys aigua.\nSi l'atmosfera té molt de vapor d'aigua, respecte del màxim possible per a una temperatura determinada, és a dir, la humitat relativa és alta, l'aigua tindrà dificultat per a evaporar-se i, per tant, no ens refrigerarem amb la mateixa efectivitat que si la humitat relativa és més baixa.\nÉs per això que humitats altes, sense vent, augmenten la sensació de calor, i diem que augmenta la sensació de basca.\nÍndex de sensació de calor\nDe fet, hi ha tota una varietat d'índexs per a tractar de quantificar aquest efecte, com ara l'índex humidex o l'índex de sensació tèrmica (heat inex).\nEn el cas de l'índex humidex, sense vent, una temperatura de 27 °C i una humitat relativa del 85%, és equivalent a 38 (la sensació de calor és semblant a estar a 38 °C i humitat baixa).


Josep Juaneda Mercadal, director insular d'Educació, Joventut i Esports | Raquel Marquès Díez, directora insular de Cultura i Patrimoni\n[ARTICLE publicat al Diari Menorca el 28 de setembre de 2020]\nL’educació no formal, desenvolupada a través de l’esport i la cultura, esdevé un pilar fonamental per aconseguir una societat més justa, més equitativa i, sobretot, més sostenible en ella mateixa.\nAl llarg dels anys, Menorca ha dissenyat un model d’educació no formal que ha estat clau per a la transmissió de valors educatius i socials. Un model que es refereix a totes aquelles activitats educatives, culturals, esportives i socials que acompanyen el dia a dia del creixement dels infants i dels joves.\nUn exemple el trobam en les escoles de música, les quals són un espai de creixement personal a partir de l’adquisició de coneixements i aptituds musicals. Un altre exemple és la formació esportiva que comparteixen la majoria d’entitats esportives a la nostra illa, la qual està basada en una formació educativa a través de l’activitat física. I com no, la cultura. El sector cultural menorquí el formen les entitats culturals sense ànim de lucre, les fundacions, les empreses, els i les artistes i tècnics del món de la cultura. Una important xarxa social que va des de les arts creatives fins a la conservació del patrimoni i que dona pas a l’activitat de músics, actors, arqueòlegs, tècnics de sala, d'il·luminació, poetes, pintors, galeristes, comissaris, gestors i molts més professionals del sector.\nLa clau d’aquest model de societat basada en els valors de l’educació no formal ha estat, per una banda, el teixit associatiu, i per l’altra, el teixit empresarial de Menorca. Les entitats socials, culturals, esportives són cabdals en el disseny i desenvolupament de les activitats i programes, tots imprescindibles per a la nostra àrea econòmica. La tasca altruista de moltes persones implicades en tot aquest teixit és el valor més important que tenim com a societat. Però, també per altra banda, les empreses menorquines han estat clau a l’hora de dissenyar un mapa insular d’activitats, tot gràcies a la seva professionalitat i dedicació.\nEn aquests moments, és quan s’ha de fer valdre el nostre model com a societat, una societat que ha demostrat, des de l’inici de la pandèmia, ser exemplar en el compliment de les normes i estar conscienciada de la importància de la salut de les persones més vulnerables i de la resta de la ciutadania.\nPersones, entitats, empreses i centres educatius, així com la societat en general, han reiniciat les seves pròpies activitats en aquesta anomenada nova normalitat d’una forma rigorosa i escrupolosa per tal d’evitar la propagació d’aquest maleït virus. Malgrat açò, tot aquest gran esforç ha quedat diluït pel nou augment de casos una volta ha arribat el mes de setembre a conseqüència de no haver aplicat controls estrictes en els ports i aeroports de la nostra illa. Ara, que la situació sanitària torna a estar més estabilitzada, és hora de tenir en compte els sectors més perjudicats econòmicament i es fa més necessari que mai el compromís de les institucions per adaptar tots els esforços a les seves necessitats.\nPer tant, esperam que el Govern de les Illes Balears, que té la competència en relació amb les mesures sanitàries, adapti aquestes mateixes a la situació sanitària favorable que actualment viu Menorca, per tal d’alleugerir la pressió suportada pels sectors esportiu i cultural. L’objectiu és que ambdós puguin reactivar la seva activitat amb la màxima normalitat possible i d’aquesta manera evitar seguir allargant l’aturada que han sofert.\nMenorca necessita el sector esportiu i cultural per seguir nodrint els eixos principals que conformen la nostra comunitat, sense ells no podem seguir avançant i les conseqüències socioeconòmiques poden ser terribles per als menorquins i menorquines.


La UIB i el GOB creen l'estació d'anellament científic d'aus del campus per formar anelladors - Hemeroteca - Actualitat - Universitat de les Illes Balears\nSeccions: La UIB i el GOB creen l'estació d'anellament científic d'aus del campus per formar anelladors\nLa UIB i el GOB creen l'estació d'anellament científic d'aus del campus per formar anelladors\nAquesta iniciativa, sorgida en el marc del projecte BiodiBal, permetrà formar els estudiants de Biologia en aquest mètode d'estudi de les poblacions d'aus\nL’estació d’anellament científic d’aus del campus de la UIB es va crear el passat 9 de maig i és un projecte conjunt entre la Universitat de les Illes Balears i el Grup d'Ornitologia Balear (GOB).\nL'anellament científic és un mètode que permet obtenir informació sobre la biologia de les espècies i d’aspectes com la fenologia, les rutes migratòries, les àrees de cria i hivernada, les zones de descans migratori, etc., de les poblacions d’aus silvestres. Consisteix a identificar les aus amb una anella que se’ls col·loca a una pota i que conté un número que mai no es repeteix, per la qual cosa permet saber de quin exemplar es tracta. La primera vegada que es captura un animal, s’anella i se’n prenen les dades de morfometria, biometria i muda. Si l’au és recapturada, amb el número de l’anella es pot saber quin individu és i quan i on va ser anellat. Se’n tornen a prendre les dades i així se’n pot seguir l’evolució.\nAquesta tasca l’han de dur a terme persones que tinguin la formació necessària per assegurar, d’una banda, la integritat de les aus manipulades i, de l’altra, la precisió amb la presa de dades.\nFormar futurs anelladors\nL’estació té dos objectius principals: d’una banda, acostar l’alumnat a l’anellament científic d’aus com a mètode d’estudi de les poblacions d’aus silvestres, i de l’altra, oferir als estudiants la possibilitat de començar la formació com a futurs anelladors. Per poder presentar-se a les proves, els aspirants han de tenir l’aval d’anelladors experts, que són els responsables de la seva formació. Els avaladors han de controlar i certificar, sota la seva responsabilitat, que l’aspirant compleix els requisits següents: haver fet els darrers tres anys un mínim de 50 jornades de camp, en les quals s’han d’haver anellat un mínim de 1.000 aus de 50 espècies, sense que es comptabilitzin més de 100 individus de cada espècie. Les proves d’accés es convoquen amb una periodicitat de dues vegades l’any: al juny i al desembre.\nL’estació d’anellament serà una eina docent per als estudiants del grau de Biologia a partir del curs 2019-20, i hi aprendran diferents tècniques de marcatge individual en ocells, a manejar les aus, les tècniques de recollida de mostres, i a fer l’anàlisi estadística de les dades obtingudes a l’estació en el marc de les assignatures que l’àrea d’Ecologia imparteix en el grau.\nL’estació d’anellament científic funcionarà un dia cada deu dies al llarg de tot l’any, fet que permetrà que almenys un cop al mes caigui en cap de setmana. Els dies que caiguin en cap de setmana l’activitat estarà oberta al públic en general i, per tant, serà una eina d’educació ambiental per donar a conèixer a la ciutadania els ocells de Mallorca i la importància que tenen.\nAquest projecte forma part d’un altre de més abast, el BiodiBal, que es va crear l’any 2017 gràcies a un conveni de col·laboració entre la Universitat de les Illes Balears i Red Eléctrica de España. L'objectiu principal de BiodiBal és garantir l’accés lliure i gratuït a la informació existent sobre biodiversitat a les Illes Balears.\nA partir d’aquest objectiu principal, el projecte es planteja sobre tres vessants:\n1. Reunir i organitzar el coneixement sobre biodiversitat de les Illes Balears per convertir-lo en actiu intel·lectual. Al web es pot consultar informació sobre totes les espècies conegudes d’arreu del món i es pot accedir al registre d’observacions dutes a terme a les illes Balears.\n2. Donar a conèixer aquesta informació a través de material divulgatiu dissenyat per complementar els currículums educatius.\n3. Posar la informació a l’abast de qualsevol persona interessada en la natura.\nBiodiBal neix amb la voluntat d’impulsar la col·laboració entre institucions, investigadors, gestors, naturalistes i, en general, qualsevol persona interessada en la biodiversitat, per aglutinar i fer créixer el coneixement, obrir noves línies d’investigació, i promoure la gestió i conservació de la biodiversitat.\nTota la informació recollida durant les jornades de l’estació d’anellament del campus serà incorporada a la base de dades de Biodibal i tothom que ho vulgui la podrà consultar.\nData de publicació: 07/06/2019


Montserrat Coll assisteix a la pregària de fi del Ramadà - Sala de premsa. Generalitat de Catalunya\nMontserrat Coll assisteix a la pregària...\nMontserrat Coll assisteix a la pregària de fi del Ramadà\nLa directora general d’Afers Religiosos, Montserrat Coll, assistirà demà dijous 3 de novembre a les 9.30 del matí a la pregària de celebració de la fi del mes de Ramadà. Aquest acte està convocat pel Consell Islàmic i Cultural de Catalunya, una de les principals entitats islàmiques del país, que reuneix desenes d’imams i mesquites.\nLa diada d’Aïd al Fitr, també anomenada d’Aïd as-Saguir, marca la fi del mes de Ramadà i és la segona festa més important dins el calendari islàmic. Durant aquest mes sagrat, els fidels musulmans han intensificat la pregària i han realitzat el dejuni diürn.\nL’acte consistirà en una pregària, que inclou un comentari de l’imam, i en acabar la directora general d’Afers Religiosos dirigirà unes paraules als assistents. La celebració, que tindrà lloc al Polisportiu Municipal Frontó Colom (la Rambla, 18, Barcelona), s’estima d’una hora de durada.\nPer més informació, podeu contactar amb el Consell Islàmic Cultural de Catalunya (Tallers, 55, entresol 1a. Barcelona) al telèfon 93 310 08 31 o als correus electrònics consellislamic@hotmail.com o consellislamic@yahoo.com.\nPDF - 0,083 MB


Avís Legal i privacitat - Primàries Barcelona\nEl responsable del tractament de les dades de primaries.barcelona és l’Associació per la Participació Política a Catalunya, amb CIF núm. G67207472 i adreça postal a aquests efectes al carrer Girona, 34-36, Local 2, 17310 Lloret de Mar (la Selva).\na) Gestionar la vostra participació a la iniciativa primaries.barcelona\nb) Recollir les vostres dades per participar i votar a les consultes i votacions de la iniciativa primaries.barcelona en especial, pel que fa a informació sobre les candidatures a les primàries i a les eleccions municipals de Barcelona\nc) La difusió de les activitats de l’Associació per la Participació Política a Catalunya relacionades amb els propòsits d’aquest projecte.\nd) Comunicar-nos amb vosaltres respecte d’accions i iniciatives de l’Associació per la Participació Política a Catalunya relacionades amb aquestes finalitats.\nEn qualsevol moment podreu exercir els drets a accedir a les dades, rectificar-les, suprimir-les, sol·licitar-ne la limitació del tractament o bé oposar-vos-hi. Legitimació La legitimació per al tractament de les vostres dades és el consentiment expressat a l’hora d’adherir-vos a la consulta de primaries.barcelona. Destinataris No comunicarem les vostres dades a cap altra persona o entitat si no és amb el vostre consentiment inequívoc o perquè hi estiguem obligats d’acord amb la llei aplicable. Drets Us recordem que, d’acord amb el Reglament general de protecció de dades, teniu el dret de revocar, en qualsevol moment, el consentiment atorgat, així com exercir els vostres drets d’accés, de rectificació, restricció, cancel·lació, portabilitat i d’oposició al tractament de dades mitjançant correu electrònic a l’adreça de correu electrònic hola@primaries.barcelona o, per aquests efectes, al l’adreça postal c/ Llibertat 21, Baixos, 08012 Barcelona, indicant el dret que voleu fer efectiu. Caldrà que aporteu còpia del vostre document d’identitat o passaport per a la verificació de la vostra identitat.\nAixí mateix, teniu dret d’iniciar reclamacions davant l’Agència Espanyola de Protecció de Dades, C/ Jorge Juan, 6 – 28001-Madrid.\n© Primàries Barcelona - 2020