Descobreixen 1.177 plantes de marihuana en una nau de Terrassa | La torre del Palau\nDescobreixen 1.177 plantes de marihuana en una nau de Terrassa\nL'incendi d'uns cables, provocat per la manipulació d'un comptador de la llum, va destapar la plantació, al barri de Sant Pere\nper Redacció , 18 de gener de 2017 a les 19:27 |\nUn petit foc en una nau de Terrassa va deixar al descobert una plantació de 1.177 plantes de marihuana aquest passat diumenge. L'incendi d'uns cables, probablement provocat per la manipulació dels comptadors, va provocar que la policia la trobés.\nSegons fonts policials, aquest passat diumenge, sobre dos quarts de nou del vespre, un particular va contactar amb la Policia Municipal per indicar que sortien espurnes d'un cable de corrent elèctric adherit a la façana d'una nau del carrer de Catalunya, a l'alçada del carrer de Francesc Salvans, en ple barri de Sant Pere.\nUna patrulla policial i un efectiu dels Bombers van acudir al lloc dels fets i van comunicar l'avaria a l'empresa subministradora de llum. Els operaris de la companyia van determinar que, probablement, el foc estava provocat per la manipulació d'un comptador.\nEls agents van contactar amb el responsable de la nau, que va declarar que estava llogada per guardar-hi material d'obra. En arribar el llogater, van obrir el local, i van comprovar com a l'interior hi havia un passadís amb una altra porta metàl·lica. Els agents van intentar obrir-la, però estava tancada amb clau, que l'arrendatari els va dir que s'havia perdut.\nLa patrulla va demanar permís per obrir la porta perquè els cables podrien provocar un incendi, i el propietari de la nau hi va accedir. Els Bombers van forçar la porta, que accedia a un altre passadís amb tres habitacions. En una d'elles, hi havia bidons, fems, caixes de cartó, productes químics i nutrients per al cultiu de plantes, així com mascaretes per a la manipulació de productes tòxics.\nEl premi gros va arribar a les altres dues sales: s'hi van trobar plantacions de marihuana il·luminades amb focus i aparells de ventilació amb filtres de carboni per disminuir l'olor despresa de les plantes. Els agents van detenir el llogater del local per estar implicat en un delicte contra la salut pública i per defraudació de fluid elèctric, i el van traslladar a la comissaria per realitzar les corresponents diligències penals.\nEls agents van fer un recompte de 1.177 de plantes de marihuana ja florides, que van ser tallades i dipositades en dependències policials per ser destruïdes una vegada sigui ordenat per l'autoritat judicial, així com tota la resta del material emprat per al cultiu de la plantació.\nSuccessos, plantació, drogues, delicte contra la salut pública, marihuana


La cultura científica és clau per sensibilitzar-nos en temes cabdals com ara la sostenibilitat mediambiental i també per desenvolupar i fomentar entre tots els ciutadans el pensament crític i innovador que defineix una societat avançada.\nAcostem els grans temes de la ciència contemporània a tots els públics. El nostre objectiu és facilitar la transacció de coneixement a través del diàleg entre la ciutadania i els científics sobre les seves innovacions més recents i els seus èxits imminents.\nTambé apropem la ciència en relació amb altres disciplines com ara l’enginyeria, l’art o les humanitats.\nMitjançant exposicions permanents i temporals que estimulen el coneixement i el mètode científic. Per aconseguir-ho, desenvolupem una museografia científica moderna que amb el pas del temps ha esdevingut referència i marca d’identitat.\nA més, organitzem jornades, debats, congressos i presentacions que ajuden a crear opinió científica.\nA totes les persones que estiguin interessades en el pensament científic i en els reptes i els èxits de la ciència contemporània com a motor de progrés de la nostra societat.\nVeure més sobre La ciència té nom de dona


“El fútbol (també) és així” al MUVIM de València | Bonart\n“El fútbol (també) és així” al MUVIM de València\nFins al 26 d’agost, disseny, arquitectura, identitat i futbol configuren la programació de l’estiu del Muvim (Museu Valencià de la Il·lustració i la Modernitat). El futbol (també) és així, 90 minuts. Futbol i identitats i Les catedrals del futbol són les tres exposicions amb les quals el Muvim inaugurarà la seva temporada estival coincidint amb la celebració de l’Eurocopa.\nEl futbol (també) és així, comissariada per Manuel Camacho al Muvim, reflexiona sobre com el futbol ha servit d’inspiració, procés o resultat en el disseny. El comissari destaca que el resultat final de les peces exposades pot tenir o no relació amb la pràctica o afició a aquest esport, però que la seva influència ha estat determinant en la solució a un disseny. La dinàmica del futbol serveix com a llenguatge per expressar aquesta relació, destacant els paral·lelismes i fomentant la seva proximitat.\nEtiquetes: Manuel Camacho · Muvim de València


La Diputació de Tarragona aprovarà un pressupost de 160 MEUR, el més alt de la història de l’ens | Tots21 | Notícies de Tarragona, Reus, Tarragonés i Baix Camp\nLa Diputació de Tarragona aprovarà un pressupost de 160 MEUR, el més alt de la història de l’ens\nEnguany s’assolirà el deute zero, que permetrà en el futur reforçar projectes i inversions\nLa Diputació de Tarragona aprovarà aquest divendres un pressupost de 160 milions d’euros, el més elevat de la història de l’ens. La presidenta, Noemí Llauradó, ha destacat que són uns comptes «de transició» i continuistes, però que ja «traspuen» moltes línies estratègiques del nou pla de mandat 2020-2023. Un dels elements destacats és que s’eixugarà totalment el deute bancari, cosa que permetrà reforçar projectes i fer noves inversions els anys propers. El Pla d’Acció Municipal (PAM) destinarà 10 MEUR als municipis, la mateixa xifra que l’any anterior, i es reforçarà fins als 2 milions d’euros una línia d’ajuts per als municipis afectats per fenòmens naturals, als quals hi podran accedir les localitats afectades pels aiguats de l’octubre.\nEls comptes són un 2,4% superiors als de l’any 2019 i dels 160 MEUR, 135,4 són per a la corporació, 17,1 per a l’organisme autònom de BASE i 7,4 per al Patronat de Turisme. Llauradó ha destacat el compromís de la Diputació amb els «municipis, l’educació, les polítiques socials i la sostenibilitat, la transparència i la participació». Els comptes està previst que s’aprovin aquest divendres amb el suport del govern (ERC i JxCat) i la presidenta confia que s’hi sumin altres partits, encara que sigui amb una abstenció. En la presentació dels comptes ha assegurat que s’han negociat amb totes les formacions i ha posat en valor «que no són els pressupostos només del govern, sinó del conjunt del territori».\nPel que fa a les partides més destacades, s’incrementaran en un 20% els ajuts per a activitats culturals de municipis fins a 5.000 habitants i s’augmenta un 25% la partida per al programa d’ajuts per a actuacions incloses en el catàleg de serveis, que permet la cooperació en matèria d’activitat cultural als municipis i entitats. A banda es mantenen els 5 MEUR per recolzar els ajuntaments que tinguin escoles bressol municipals.\nEn matèria de medi ambient es crea una nova línia de suport als pobles que tirin endavant mesures per millorar la recollida selectiva de residus, amb 300.000 euros. A més la línia d’ajuts excepcionals per als municipis que hagin patit danys per episodis meteorològics s’eleva en 100.000 euros fins als 2 milions. En aquest cas, cada consistori podrà obtenir fins a 50.000 euros. S’hi podran adherir els afectats pels aiguats de l’octubre i es guardarà una previsió per a possibles esdeveniments que puguin succeir durant l’any vinent.\nEncara en àmbit mediambiental, Llauradó ha apuntat que s’incrementarà en un 55% i fins als 375.000 euros la partida per a la previsió d’incendis forestals. «Arran del canvi climàtic creiem que poden anar a més i hem d’adoptar mesures preventives», ha destacat la presidenta.\nEn infraestructures, hi haurà gairebé 12 MEUR per a la construcció, manteniment i millora de la xarxa viària de la demarcació. També hi ha partides per a dos grans actuacions que emanen de l’anterior mandat. Es tracta del projecte de la Baronia d’Escornalbou que posa en valor el patrimoni i l’entorn natural del Castell-Monestir d’Escornalbou, amb una dotació de més d’un milió d’euros; i el projecte AulaPlus, que permetrà redefinir l’espai de la Boca de la Mina de Reus com un espai públic de formació al servei de la ciutadania.\nEl vicepresident primer i diputat delegat d’Hisenda, Quim Nin, ha assegurat que «la Diputació vol estar al costat de la competitivitat del territori, per ajudar el món social, el patrimoni, les entitats i les famílies que més ho necessiten». Nin també ha destacat que dels 160 milions del pressupost, 120 procedeixen de fons de l’Estat.\n29/11/2019 El ple de la Diputació aprova per unanimitat el pressupost més alt de la història de l’ens


El president espanyol ha garantit que els visitants estrangers podran passar les vacances en territori espanyol amb “condicions de seguretat” i ha animat els turistes internacionals a començar a preparar les seves estades a Espanya, així com al sector del turisme i l’hostaleria a què “a partir d’avui es preparin per reprendre la seva activitat en pocs dies“. D’altra banda, Sánchez també ha comunicat que la lliga de futbol professional tornarà a disputar-se a partir del 8 de juny.\nSánchez ha recordat que cada any l’Estat rep més de 80 milions de visitants internacionals ha insistit que ho podran fer amb “condicions de seguretat” tot i que no ha especificat quines mesures hauran de prendre abans d’entrar al país. “Espanya necessita del turisme. I el turisme necessita seguretat en origen i en destí. Per això garantirem que els turistes no correran cap risc i que tampoc ens portaran riscos al nostre país“, ha assenyalat Sánchez, en una roda de premsa aquest dissabte al migdia des de La Moncloa, en la qual ha dit que ara el turisme espanyol portarà el “segell de la seguretat sanitària i el de la sostenibilitat mediambiental“.\nSegons el president espanyol, la represa del turisme ja fa setmanes que es prepara amb el sector, el Ministeri d’indústria, Comerç i Turisme i en coordinació amb les comunitats. Per Sánchez, “no hi ha contraposició entre salut i negoci” ja que, ha afegit, “sense salut no hi ha negoci“.\nAixí mateix, el president espanyol ha animat els ciutadans espanyols perquè també comencin a preparar les seves vacances, que aquest any hauran de ser de proximitat. De fet, en el cas dels residents ha comentat que ja podrien començar a gaudir-ne a finals de juny, quan les fases de desescalada cap a la “nova normalitat” ja estaran arribant al seu final a la majoria de territoris.\nD’altra banda, una de les altres activitats que es reprendran aviat és la lliga de futbol professional així com les grans competicions esportives, segons el president del govern espanyol. Serà a partir del 8 de juny després que el Consell Superior d’Esports, el govern espanyol i el Ministeri de Sanitat hagin aprovat la data, coincidint amb la fase 3 en gran part del territori espanyol.\nIgual que en l’activitat turística, Sánchez ha assegurat que es garantirà “la màxima seguretat sanitària” per a jugadors i altres integrants de la La Liga.


Pepe Beunza: “El dia que tinguem milers de catalans a la presó podrem dir que estem a la fase de desobediència civil” | elCugatenc\nPepe Beunza: “El dia que tinguem milers de catalans a la presó podrem dir que estem a la fase de desobediència civil”\nÉs conegut per ser el considerat primer objector de consciència al servei militar de l’Estat i actualment és un dels vocals del Consell Assessor de Novact-Institut Internacional per l’Acció Noviolenta. Pepe Beunza ha visitat el curs d’estiu de la Universitat Internacional de la Pau (UNIPAU) per reflexionar des de la pròpia experiència de l’aplicació de la no-violència en tot tipus d’iniciatives.\n– A la conferència has parlat molt de l’objecció de consciència. Com la veus avui dia?\n– Deixa’m fer una prèvia. Sent a Sant Cugat he de recordar una figura fantàstica, el Raül Romeva, que està a la presó. El conec des de petit, és un bon amic i la seva presó em dol mol. Hem de lluitar al màxim perquè sigui de nou amb la seva família. Jo visc a Caldes de Montbui i ell hi va viure allà quan era petit. Hem creat un grup de suport, per això em sembla important que les primeres paraules de l’entrevista siguin per a ell.\nSobre l’objecció de consciència, la veig regular perquè mirant el món et trobes al Trump, la Xina, el Putin... Sembla que tinguin una gran afició per amenaçar-nos de mort amb armes atòmiques i míssils. Jo defenso la vida i la lluita pel desarmament. A Catalunya hem fet un canvi espectacular. Fa un any ningú pensava que podíem tenir aquest nivell de lluita i d’interès per la no-violència. És molt important perquè el govern del PP –ja veurem què fa el nou– estava interessadíssim en que a Catalunya hi hagués violència. Ells saben com reaccionar davant de la violència però davant de la no-violència la repressió fa el ridícul.\n– Tot i així, no creus que Catalunya estigui en la fase de desobediència civil.\n– Perquè aquesta fase és d’enfrontament, agafar una llei per desobeir-la i assumir les conseqüències. El dia que tinguem 4.000, 5.000 o 6.000 catalans a la presó podrem dir que estem a la fase de desobediència civil. Estem buscant la sal que va trobar Gandhi a l’Índia, l’eina per fer la desobediència i marcar una lluita molt més radical. Si continua la deriva repressiva del govern, haurem de posar en pràctica la desobediència civil, evidentment.\n– És un dels problemes de qualsevol desobediència, tenir una actitud no-violenta i que et responguin amb repressió policial, repressió, tancs...\n– Gandhi deia que primer t’ignoren, després et burlen, després ve la repressió i et tanquen a la presó i després guanyes. Estem aquí al mig. En la lluita no-violenta sempre hi ha una fase de repressió: amb Luther King hi havia 4.000 negres a la presó, Mandela el van tenir anys tancat... Però ningú ha d’agafar més riscos dels que està preparat a assumir, és a dir, no comences escalant l’Everest sinó que vas primer al Montseny. Però sempre arriba un moment en què molta gent ha d’anar a la presó, i ens hem de preparar.\n– Ens hem oblidat d’experiències anteriors que podrien ser referents per a aquests temps?\n– Sí perquè tota l’experiència del País Basc ha sigut molt interessat però aquí estàvem convençuts que sense violència es pot parlar de tot. Ja hem vist que no. Quan Ibarretxe va anar al Congrés a demanar fer un referèndum d’autodeterminació per treure arguments a l’ETA, es van burlar d’ell, el van acusar de terrorista i li van dir de tot. Tot i que aquí hem sigut pacífics, la repressió ha vingut amb una força extraordinària però hem sabut respondre de manera no-violenta. L’1 d’octubre vam mostrar la força que tenim amb aquesta lluita.\n– Hi ha qui diu que si la lluita ha de ser violenta o no-violenta depèn del context, no és una norma universal.\n– A partir de la bomba atòmica això em sembla una tonteria perquè l’escalada violenta ens pot portar a la desaparició. Si no aprenem a resoldre els conflictes de manera no-violenta o no tenim cap futur que no sigui el suïcidi. Hem d’aprendre de les guerres del segle XX que és un camí absolutament equivocat.\n– Reivindiques la lluita dels insubmisos durant les darreries del franquisme i a la transició i creus que ens poden servir de referent. Malgrat tot, és una lluita oblidada. Per què?\n– Al poder no li interessa perquè va ser una lluita molt forta. No hi ha carrers dedicats als insubmisos ni monuments. En canvi, la història està plena de militars. Vivim en una societat violenta, només cal veure com es fan totes les estructures socials, basades en la violència, l’explotació, l’acumulació de poder en mans d’uns pocs... Als mitjans de comunicació, les pel·lícules... hi ha una defensa de la violència com a resolució de conflictes. Els mestres ja fan la feina que poden però per educar una persona ens cal la tribu sencera. Hem de defensar una vida de compassió, solidaritat i ajuda mútua perquè és el que ens porta la felicitat. La decisió és clara: aniquilació de l’espècie humana o no-violència. Cal escollir.


Famílies Sòcies – El Saüc\nPer incrementar els recursos per tirar endavant els nostres projectes i aconseguir la sostenibilitat econòmica, apel·lem a la solidaritat i engeguem la campanya “Fem créixer la llavor” per ampliar el número de famílies sòcies i la família de El Saüc.\nSom un projecte autogestionat que fem un gran esforç per ser accessibles econòmicament per a totes les famílies que desitgen pertànyer a ell, per la qual cosa si ens vols donar un cop de mà pots:\nFer-te sòcia de El Saüc (30€/ any per família)\nDonar-nos recursos econòmics i/o materials (cadires, taules, prestatgeries, catifes, materials didàctics…).\nSi pots i t’apeteix contribuir escriu-nos a: sauc.assoc@gmail.com.\n“La caritat és humiliant perquè s’exerceix verticalment i des de dalt; la solidaritat és horitzontal i s’exerceix d’igual a igual” (Eduardo Galeano).\nRaons per a fer-te sòcia de El Saüc:\nCreus que l’educació viva i a la natura contribueix a crear una societat més lliure, justa, crítica, respectuosa i participativa.\nEt planteges sumar-te als projectes educatius però els teus fills o filles són massa joves, i vols col·laborar des d’ara.\nT’agradaria que existira una escola bosc a la Ribera del Sió.\nT’interessen els nostres projectes de criança respectuosa i d’educació viva a la natura.\nT’interessen els nostres tallers i activitats i vols beneficiar-te d’un descompte.\nVols conèixer famílies amb els mateixos interessos\nBeneficis per a les famílies sòcies:\nDescompte en totes les activitats.\nÚs gratuït de l’Espai de Joc El Saüc.\nParticipació en les assemblees.\nPossibilitat de proposar i impulsar activitats i projectes.\nSi vols fer-te sòcia de El Saüc pots fer-ho mitjançant:\nSi vols col·laborar de manera puntual, també pots fer-ho.\nNo volem que cap família es quede fora per motius econòmics, perquè considerem que si només aquelles amb recursos poden accedir a projectes d’escola lliure i criança respectuosa, estem contribuint a perpetuar la diferència de classes, però, necessitem garantir unes condicions laborals dignes per a les nostres acompanyants. Per això, si sou una família interessada amb els nostres projectes però no podeu assumir part de la cuota, poseu’s en contacte i mirarem juntes de trobar una alternativa.\nPer a col·laborar amb el nostre projecte contacta’ns a sauc.assoc@gmail.com, explica’ns si vols les teues raons, quina quantitat vols aportar, quina periodicitat i la forma en què vols fer-ho. Anirem publicant els motius de tots els nostres amics i amigues perquè creiem que poden servir per inspirar a altres persones.


Maite Carranza: «Ara als autors se'ns exigeix escriure bé i ser famosos» | Catorze.cat\nL'escriptora diu que «si no ens tracten dignament, no podem deixar espai als que arriben»\nMuriel Villanueva | 09/07/2019 a les 01:13h\nArxivat a: Biblioteca, converses, Converses, literatura, Maite Carranza, Muriel Villanueva\nArribo a casa de la Maite Carranza amb la il·lusió d'una nena en edat escolar. Ja m'ha fet «Passa, passa» i ja estic pujant les escales exteriors que precedeixen la porta, mentre em dic que avui entrevisto una mestra però alhora grimpo a un somni en què ella i jo xerrem com a col·legues d'ofici. Sé que vinc a aprendre. L'excusa és la publicació de L'alè del drac (La Galera), Premi Joaquim Ruyra 2018, però la vull esprémer.\nEm rep a un sala que dona a un patí enjardinat i es queixa del soroll de les obres que no li permeten escriure tranquil·la ni parlar amb mi a l'aire lliure. Cafè, aigua freda, sofà i ens hi posem. És la primera vegada que faig d'entrevistadora en comptes de ser l'entrevistada, la primera vegada que enregistro en un mòbil més de deu minuts seguits, la primera vegada que em toca fer d'esponja per després compartir el que hagi sabut integrar. Estic nerviosa i l'hi confesso, per poder estar-ho una mica menys. Trec un full amb un seguit de preguntes ordenades, però abans de començar a enregistrar ja estem traient-li punta al nostre ofici, així que començo pel final i tiro milles.\nFoto: Júlia Prats\nViure d'escriure vol dir estar sempre venent-se?\nAquesta obligatorietat dels autors a vendre's ells mateixos com a marca o segell és recent, de deu anys cap aquí, arran de la invasió de les xarxes socials. Aquesta promoció que abans anava associada a les editorials i a la qualitat literària s'ha dissociat. La qualitat literària i la fama són dues coses diferents; en canvi, van començar a donar premis literaris a persones famoses: gent que surt per la tele, comentaristes, futbolistes... Tot això acompanyat de la conversió del dia de Sant Jordi en un espectacle grotesc. Els autors estem pagant un experiment nou, ni confirmat ni contrastat, en què se'ns exigeix no només escriure bé sinó també ser famosos i fer-nos nosaltres mateixos l'autopromoció; una sobrecàrrega que personalment em supera.\nHem de lluitar per la literatura i per la nostra professionalització. Les editorials no tenen com a prioritat que els autors tinguem temps lliure per crear. S'ha imposat l'excés de publicacions, els tiratges molt curts, les obres efímeres... S'ha creat un mercat caòtic, a una velocitat marejant i perillosa, una roda que se'ns menja i perjudica autors, llibreters, mestres, lectors i també editors. S'ha de lluitar per tot i en tot moment.\nNecessitem els premis?\nNo caldrien, però hi ha una equivocació molt gran respecte a què són. Jo amb vint-i-pocs anys, en preguntar-me "Com puc posar-me en contacte amb una editorial?", em vaig presentar a premis i en vaig guanyar tres en poc temps. A partir d'aquí vaig trobar les portes obertes i vaig poder seguir treballant. El que passa és que en aquests darrers deu anys la bestreta que es dona per un llibre ha baixat molt i ja no et surt a compte el temps que hi has dedicat; i els autors no hem participat d'aquesta decisió, som fora del sistema, no tenim drets ni sindicats ni triennis, estem desprotegits. Les condicions són precàries i empitjoren. I vull creure que les editorials volen tractar bé els autors però que no els surten els números.\nPer què els autors consagrats ens presentem a premis? Perquè no ens donen cap altra opció. Hem de jugar a la mateixa lliga que els que comencen, perquè si no ens tracten dignament, no podem deixar espai als que arriben.\nA qui podem protestar? A les administracions públiques. Si creuen en la cultura i la defensen, si creuen que és un dret per a tothom, que ens retornin tot allò que el mercat, que és cruel i no té cor ni discerniment, no ens sap retornar. No volem almoina, volem dignitat. I també volem que la literatura infantil i juvenil catalana, com la d'adults, estigui ben exposada a les llibreries: som els tomàquets d'aquí, els més frescos, els que fem més bona olor.\nParlem de L'alè del drac. Què és aquest alè?\nEt faig la prèvia?\nI tant. Volia preguntar-te tot seguit per quina va ser la primera guspira.\nNo és que tingués un interès sobtat per Gaudí, sinó que, com a guionista de televisió, vaig rebre l'encàrrec d'escriure una sèrie juvenil de misteri en què ell fos l'ítem principal, en què la màgia i la simbologia de la seva obra fossin el centre. Vaig investigar sobre ell, visitar tots els seus edificis, impregnar-me del personatge. En va sortir una sèrie molt bonica però es va oblidar, cosa que passa molt en cinema, i vaig pensar que podria treure-li partit literàriament.\nEl que més m'havia sorprès era la seva infantesa i joventut. Vaig decidir, a partir d'una realitat coneguda –revolució, amistat...–, confegir una joventut possible. "D'on surt tota la seva bogeria creativa?", em vaig preguntar. Com podem relacionar un sant, un místic, amb aquella capacitat d'imaginar una casa com la Batlló? Volia buscar d'on venia tot allò, i vaig suposar que havia d'estar arrelat en una joventut que desconeixem, una època que ha estat volgudament esborrada, obviada, ignorada. En ser beatificat i biografiat sobretot des de la mentalitat religiosa, tot allò que sonés a revolucionari i anticlerical va quedar apartat de la imatge que en tenim.\nPel que fa a la política, jo coneixia el seu idealisme de joventut, però allà s'acabava tot. D'aquí que el clímax de la novel·la sigui la revolució i la visió de la sang com a ritual d'iniciació, com allò que el porta de creure en la humanitat al sentiment de traïció. I aquesta podria ser l'explicació del fet que després fos tan apolític.\nTots ens pensem que Gaudí és una mica nostre i en tenim una imatge pròpia, ja formada. En aquesta reconstrucció, en què afegeixes invenció, et poses alguna mena de límits?\nSí. Tot allò que volia atribuir-li al personatge com a boig que creu en forces sobrenaturals ho vaig atribuir a un personatge femení, la Coia, per qui faig veure que ell estava fascinat. Es tracta de posar el personatge no com a protagonista sinó com a partícip de determinades actituds.\nLes biografies sobre ell no tracten el vessant amorós, i vaig pensar que aquesta mancança podria explicar-se per un trauma de joventut. Com és que una persona capaç de crear tanta bellesa mai no s'enamora? Que la bellesa màxima és l'amor! Fem-lo complet, humanitzem-lo, i que sigui l'amor qui li ha donat la força per crear. Per què no?\nAquesta manera d'escriure et ve del fet de ser també guionista?\nNo es pot dissociar. Quan aprens a pensar com a guionista et tornes rigorosa en la construcció de personatges, guanyes una capacitat analítica respecte a les estructures, et fixes més en les relacions de causa-efecte. Tot ha d'estar molt ben travat i, sí, això m'ha ajudat a construir les novel·les des d'aquí, més estructurades dramàticament que d'altres més poètiques o filosòfiques, que també són interessants. Això els dona nervi i força. Sí que hi ha una part intuïtiva i inconscient, però disposar d'eines dramàtiques ens ajuda molt.\nEls joves actuals estan tan acostumats a rebre la narrativa des de la pantalla que reclamen aquesta mena d'històries?\nReclamen històries ben narrades i són exigents en aquest sentit. Però que siguin incapaços de llegir altres gèneres em preocupa. La literatura és molt més rica que l'audiovisual. Tenen certa mancança de concentració en la paraula. Escola, família i societat hem de treballar per la seva capacitat de comprendre textos de tota mena.\nAixò ens retorna a la meva pregunta inicial, sobre la definició que fas de l'alè del drac, un paràgraf amb un llenguatge molt poètic que requereix una lectura profunda. "El drac vetlla pels vius i el seu alè és la vida", etc. Què és l'alè del drac i quin missatge ens porta?\nBuscant en la simbologia gaudiniana veiem el constant homenatge a la grandiositat de la natura. El modernisme ho recull i Gaudí ho torna excessiu. Aquesta natura sorprenent, generadora de vida i de bellesa, és una idea ancestral que apareix en molts mites i creences. El drac, considerat benèfic en la cultura japonesa i alhora molt proper al llegendari català, aporta escalfor, moviment, batec... i representa aquesta força interna amb què la Terra crea vida. El mateix Antoni Gaudí creia en preceptes que relacionaven la salut amb la relació amb la natura, una idea de comunió espiritual que ens fa part de la Terra i que el feia, entre altres coses, caminar descalç. Els seus edificis procuraven conviure amb l'entorn en harmonia, com a projecció humana però des de la força que la Terra els dona.\nQuan escrius per a joves no et limites a fer-los viure en la seva actualitat. Ho trobo agosarat.\nHo és, ho és.\nCom t'ho fas per portar-los al passat i que no deixin de sentir-se part de la història?\nSempre penso que, si em limités a escriure el que els meus lectors esperen, la meva capacitat creativa seria molt restringida. Intento obviar-ho i creure que si hi poso passió, aconseguiré que continuïn llegint. Intento buscar elements en els personatges que els acostin a les emocions dels joves lectors. Per exemple: aquest senyor que va construir tot això va ser un jove insegur com jo? Gaudí no deixa de ser un friqui que s'ajunta amb altres friquis per fer fricades. És un risc, però provo de fer-ho passable. Com en la ciència-ficció, hem de poder fer atractiu qualsevol món.\nI, per no incórrer en anacronismes, el meu recurs és recórrer a personatges que s'identifiquin fàcilment amb l'actualitat. Així, la Coia és rebel, curiosa i agosarada, tot i que en aquella època és carn de canó; resulta un personatge marcat pel fatalisme, una noia víctima de la pròpia gosadia de pensar com una persona d'ara. Aleshores els joves actuals pateixen per ella, es pregunten per què una noia que veuen tan propera no encaixa en el seu propi mon, per què no li surt bé allò que es proposa.\nI el que mana és el factor narratiu.\nSí. Cal explicar una història i censurar el nostre vessant periodístic. Narrem, i si entremig donem alguna dada o deixem caure alguna idea, doncs d'acord.\nLlegim alcoholisme, abús sexual, assassinat, bolets al·lucinògens, explotació infantil... També arrisques en termes morals. No et fa por que se't digui que això és massa per als joves?\nNo. Quan treballo de mercenària accepto certes condicions, certa censura, però quan creo una obra literària intento dir el que tinc ganes de dir. La pressió que església, famílies o mestres poden exercir sobre la literatura prescrita per joves s'ha de matisar. Per exemple: si no escrivim sobre sexe explícit per a joves de setze anys, només tindran el referent del porno. Jo ho provo; el no ja el tinc. I una bona manera de provar són els premis, perquè treu a l'editor la pressió de la tria.\nAlguna cosa més que et vingui de gust dir-me?\nEm fa gràcia explicar-te que de petita per mi Reus era només l'excursió anual que fèiem amb l'escola. I allà a tots els penjadors de les nenes hi deia Coia, i rèiem i dèiem que quin nom! I després com a professora d'institut vaig tenir una alumna de Reus que es deia Coia i que estava bastant boja. A banda, tenia un tiet a Reus, tancat a un manicomi, i jo l'imaginava com un lloc molt pitjor que el que més tard vaig saber que era: un edifici modernista, higienista, de Domènech i Muntaner. Però efectivament, a Reus, abans hi havia hagut una casa terrorífica on els malalts morien en poc temps. I aquest sí que és el lloc que surt a la novel·la. Per tant, per mi: Gaudí, boig, Reus, Coia... tot barrejat, bum!, una bomba! De vegades la creació funciona per intuïció i per associacions que una mateixa es fa.\nI el més maco és que això només et pot passar a tu, dins el teu cap, donats els teus records.\nSí, és màgic. (Riu.) També vam anar-hi amb l'home mentre ho escrivia, vam explorar en bicicleta, vam descobrir, vam entrar en contacte amb avis... I vaig fer la presentació de la novel·la a Reus. Va ser una experiència molt bonica, perquè el llibre pertany a Reus. Vaig ser feliç.\nP,H. Anònim, 10/07/2019 a les 16:35\nEstoy de acuerdo con usted Sra. Carranza.\nA los autores noveles, se nos exige que además de escribir bien, seamos famosos, !!! famosos...!!!?\nNo es suficiente que escribamos bien?\nSi no nos publican (por supuesto en el caso de que lo hagamos bien) como vamos a se famosos?\nYo estoy pensando en autoproclamarme hija de Picasso, para ver si mientras lo investigan, me hago


Arriba a Cambrils la XVI Biennal d'Art Contemporani Català amb les millors mostres dels artistes catalans més joves\nDes d'ahir i fins al proper 30 d'agost es podrà visitar a la sala Àgora de l'edifici consistorial la XVI Biennal d'Art Contemporani Català, amb mostres d'alguns dels artistes catalans més joves.\nAhir al vespre s'inaugurava la mostra, amb la presència de l'alcalde de Cambrils –Robert Benaiges–, una àmplia representació dels regidors cambrilencs, així com Josep Canals –director de la Biennal d'Art Contemporani Català– i representants de la CAM, Caja Mediterráneo.\nLa Biennal d’Art Contemporani Català està organitzada per Canals-Galeria d’Art de Sant Cugat i a Cambrils ho està per l’Ajuntament, que fa més de deu anys que de manera constant hi participa, contribuint així a difondre l’art més jove i més nou. En l'edició d'enguany hi participen nou artistes joves –David Bonet, Narcís Díaz, Katerine Fiedler, Lola Lasurt, Pablo Lerma, Elisa Munsó, Maria Padilla, Carlota Polo i Daniel Rodríguez– que han estat seleccionats per un jurat, mitjançant convocatòria pública. L’artista Ester Ferrando és el membre del jurat de selecció que representa les terres tarragonines.\nAquesta biennal és una exposició única a Europa per les seves característiques i mostra algunes de les tendències plàstiques més representatives de l’art català del moment actual. La biennal 2008 és un impuls a l’art d’avui i una mostra de la diversitat de formes i sensibilitats de joves artistes de diferents procedències per a crear un món diferent mitjançant l’art.\nNoticia difosa per Revista Cambrils .http://www.revistacambrils.com/index.php?c_noticia=5614


Afectacions dels serveis i equipaments municipals en relació a les noves mesures del PROCICAT — Ajuntament de Tarragona\nEsteu aquí: Inici › L'Ajuntament › Govern › Notícies de govern i oposició › Notícies 2020 › Afectacions dels serveis i equipaments municipals en relació a les noves mesures del PROCICAT\nLes instal·lacions esportives municipals romandran tancades, la programació cultural es manté suspesa i es prioritzen les activitats en línia de diferents departaments\nArran de les noves mesures decretades aquest dijous pel PROCICAT, l’Ajuntament de Tarragona comunica les diferents afectacions i mesures preses en relació als serveis i equipaments municipals.\nEl Patronat Municipal d’Esports de Tarragona s’ha vist amb l’obligació de tancar totes les instal·lacions esportives municipals com a mesura excepcional i preventiva per vetllar per la salut i la seguretat del seu personal, de les persones abonades i usuàries de les instal·lacions. Només utilitzaran les instal·lacions aquells equips que participin en lligues estatals.\nPer adaptar-se a la situació actual, l’Escola Municipal de Música de Tarragona ha reorganitzat els seus serveis i els ofereix a través d’Internet, tal com s’havia previst en el cas que la situació sanitària ho recomanés.\nD’acord amb això, es pot donar continuïtat a les activitats del SIS (Servei d’Intervenció Socioeducativa) així com a les activitats de gent gran que es fan a l’aire lliure com a activitat d’intervenció social per fer front a la soledat no volguda. Aquesta continuïtat es durà a terme amb les màximes precaucions com fins ara.\nQueden suspeses, però, les activitats de gent gran que es feien en instal·lacions esportives municipals, ja que aquestes romandran tancades durant els propers 15 dies.\nLes activitats programades per la Conselleria de Joventut es poden consultar al web, segons el cicle o activitat. D'una banda els actes del Kesse i La Ciutat a Cau d'Orella passen a ser en línia o es cancel·len i les de cooperació, són totes en línia, per tant es manté la programació. Pel que fa a la Mostra de Teatre Jove, s'informarà properament.


Assemblea Nacional Catalana de Sant Andreu: de maig 2017\ndimecres, de maig 17, 2017\nL’objectiu i l’instrument\nConstruir un nou estat esdevé una eina essencial per repensar i canviar tot allò que avui no funciona\nSovint s’ha volgut descriure l’independentisme com un moviment únicament lligat a un sentiment, a una ideologia, reduint-lo a una simple qüestió de patriotisme. S’ha presentat la independència com l’únic objectiu, gairebé l’obsessió, d’un grup d’eixelebrats molt tossuts que no saben parlar de res més i que utilitzen la independència com una cortina de fum per evitar parlar d’altres temes realment importants.\nLa realitat, però, ens demostra que és tot el contrari. Els qui som independentistes no ho som perquè sí, per canviar de bandera i prou. No entenem la independència com un fi en si mateix, sinó com un mitjà, un instrument, una oportunitat per avançar.\nSi parlem d’independència no és per evitar parlar de les retallades, de la corrupció, de l’índex d’atur, de les pensions o de la manca d’infraestructures, no. Precisament parlar d’independència vol dir parlar de tot això, perquè és disposant de les eines de què disposen tots els estats, ni més ni menys, com podrem afrontar els reptes socials actuals amb molta més seguretat i garanties. La independència no és un tema més, és l’instrument per replantejar, des de zero, tot allò que avui no funciona.\nSer independents no vol dir altra cosa que poder prendre, des d’aquí, les decisions sobre les matèries que ens afecten. Vol dir disposar de les pròpies eines i estructures per gestionar els propis recursos, amb el servei públic al ciutadà com a únic objectiu i prioritat. Molts, i especialment els més joves, veiem la construcció d’un nou estat com l’eina per assolir majors oportunitats a nivell laboral, educatiu i social.\nFa uns anys es deia que la independència era una utopia. Avui en dia, la utopia és creure que un estat demofòbic com Espanya pugui arribar a canviar. Reclamar la independència de Catalunya ja no és una qüestió d’ideologia política o sentiments. És, bàsicament, una qüestió de pragmatisme, d’il·lusió i d’horitzó de futur.\nPere Miralles i Mestre. Estudiant universitari\nPublicat per Assemblea Nacional Catalana, Sant Andreu per la independència. a 2:17 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nUna oportunitat única contra l’atur juvenil\nCrear el nou Estat català generarà uns 50.000 llocs de treball i podrà fixar un salari mínim que posi fi a sous de misèria\nEl pitjor problema de l’economia en els darrers 10 anys ha estat, sense cap mensa dubte, l’alt nivell d’atur. Taxes del 26% (2013) són un fracàs per un doble motiu: 1) perquè en cap país del món avançat s’hauria permès, i 2) perquè cap país hagués actuat amb la passivitat i la resignació amb que ha actuat l’Estat espanyol. I si pel conjunt de la població activa la taxa d’atur ha estat altíssima, pels joves de menys de 25 anys encara ha estat molt pitjor: al 2013 va assolir a Espanya el dramàtic registre del 55,5%.\nA Catalunya les dades també han estat dolentes, però no tant i han evolucionat millor. Agafant les dades més recents de l’EPA (2016), la taxa d’atur dels menors de 25 anys es va situar en el 34,3%, (46,7% a la resta de l’Estat) gràcies a la recuperació econòmica en curs. Però vaja, estem parlant d’uns nivells que a Àustria, a Dinamarca o a Alemanya, per exemple, haurien provocat un estat d’emergència nacional i un pla de xoc. A Espanya no, al 2016 encara es conviu amb un atur global del 19,6%, a Catalunya del 15,7% i a la resta d’Espanya (sense Catalunya) del 20,4%.\nUna Catalunya independent permetria millorar aquests mal registres crònics, que en el cas dels joves el qualificatiu més suau seria d’escandalosos? Doncs dependria de de la política empresarial que seguís l’Estat català i també de la seva política laboral.\nDe moment tenim una cosa a favor: les taxes d’atur en el punt de partida de la independència són més baixes (4,7 punts percentuals pel conjunt d’actius i 12,4 punts percentuals pels menors de 25 anys). D’altra banda, es evident que l’economia catalana té una musculatura molt important, amb més 250.000 empreses, amb una orientació clara cap a mercats internacionals, amb un bon sistema d’innovació, entre altres característiques que la fan viable. El sector públic també ho seria de viable, com és prou conegut. Ara bé, per a reduir l’atur general i el juvenil no n’hi ha prou amb un estat sanejat i una base productiva i exportadora.\nAmb Estat propi, com a mínim tres coses ens anirien a favor: 1) crear les estructures d’Estat que farien falta comporta generar segons algunes estimacions 50.000 nous llocs de treball; 2) l’Estat català disposaria de competències plenes en matèria laboral, cosa que ara no té i va a remolc de l’espanyol, que no és precisament un model a seguir; 3) l’Estat català podria fixar un salari mínim en línia amb el que tenen els països de nivell de desenvolupament semblant, i començar a deixar de competir a base de sous de misèria, especialment entre els més joves.\nLa independència no és la garantia d’èxit de situar l’atur juvenil en un nivell digne, però sí que és, no en tinguin cap dubte, una oportunitat inigualable per a aconseguir-ho.\nModest Guinjoan. Economista\nPublicat per Assemblea Nacional Catalana, Sant Andreu per la independència. a 2:13 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nCatalunya sempre ha estat terra d’oportunitats i ho torna a ser especialment ara si construeix el propi Estat\nSeria molt difícil fer una versió real de la pel·lícula Ocho apellidos catalanes. Com centenars de milers de catalans, jo no serviria, jo no els tinc. La meva àvia era de l’Aragó. Un dels meus besavis de La Rioja. Un altre, d’Andalusia. Tenia família a Elx. Tots van acabar venint a Catalunya que, generació rere generació, demostra que és una terra d’oportunitats i d’acollida. Històricament, Catalunya sempre ha acabat sortint-se dels reptes que se li han anat plantejant, però especialment quan Catalunya ha liderat aquest repte: la revolució industrial n’és un bon exemple.\nAra Catalunya està demostrant que també és capaç de superar una crisi i de liderar un altre repte. Malgrat que el ministre Margallo va pronosticar que el simple fet de discutir sobre la independència portaria pobresa a Catalunya, el nostre país creix econòmicament ja a un ritme superior al de l’Estat, és aquí on més capital estranger s’inverteix de tota la península i la taxa d’atur juvenil tot i ser molt alta (32%) és sensiblement més baixa que la mitjana espanyola (42%). Ara Catalunya té un nou repte: el de decidir si vol prendre les regnes del seu destí. L’any 1949, quan va néixer el meu pare, l’ONU tenia 59 països membres. Actualment en té 193. Però no havíem quedat que vivíem a l’època de la globalització? I tant. Però la història ens demostra, cada cop més ràpid, que com més pròxims són els governs als seus ciutadans, més àgil, competitiu i ple d’oportunitats és aquell nou país.\nSi agafem les dades del 2014, 2015 i 2016 Catalunya ha demostrat –simplement creuant població activa amb inversions- que el país té capacitat per generar riquesa, ocupació i repartir-la millor. El que no té Catalunya és capacitat política real per convertir aquestes oportunitats en lleis. Una normativa que s’adigui més i millor a la realitat productiva de Catalunya: més enfocada en les petites i mitjanes empreses que no pas a grans corporacions, més enfocada a l’emprenedoria i que deixi de pensar en els subsidis públics com a forma de vida sinó com a ajut real quan sigui necessari.. En definitiva, lleis que permetin combatre l’atur premiant la contractació juvenil o la retenció de talent que ara ha de marxar a l’estranger. Per cert, en aquest punt convé recordar que ni els governs del PSOE ni els del PP han complert mai la sentència del Tribunal Constitucional que obliga l’Estat a traspassar les beques universitàries a la Generalitat, com han reclamat els diferents governs catalans amb la voluntat d’apujar-les de manera significativa.\nJofre Llombart. Periodista.\nPublicat per Assemblea Nacional Catalana, Sant Andreu per la independència. a 2:11 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nEns hem de posar les piles\nAra sí que és l’hora, de votar i guanyar el referèndum per la independència i d’aixecar un país digne per a tothom\nDesprés d’un any i mig políticament esgotador, en què semblava que seria impossible que els partits independentistes es posessin d’acord, el procés cap a la independència ha pogut, finalment, enfilar la recta final. Per arribar fins aquí, la ciutadania ha hagut de sentir declaracions contradictòries, posicions oposades i enfocaments que han anat a buscar la diferència en lloc de la unitat. Finalment, ha s’han aprovat els pressupostos, uns pressupostos provisionals, de tràmit, per poder fer el referèndum que ens haurà de portar a la República Catalana.\nEls partits independentistes, tot i les dificultats, han fet la seva feina, i ara ens toca als ciutadans, que fins ara hem demostrat ser el vertader motor d’aquest canvi, continuar amb el compromís i la resistència per arribar a tenir una majoria favorable a la independència. Torna a ser hora d’arremangar-nos, de defensar els valors de justícia social que comportarà la independència per sumar vots. Ara és el moment de posar-nos les piles i de tornar a generar il·lusió i força perquè ara sí que és l’hora, l’hora de votar per guanyar.\nEns hem de preguntar: estem disposats a continuar vivint en un país que prioritza la inversió de xarxes ferroviàries que no porten enlloc, com l’AVE? o que inverteix, en l’època de màximes retallades socials, milions i milions d’euros per rescatar entitats financeres privades? o que, simplement, vulnera les normes bàsiques de la democràcia ignorant la separació de poders, com bé s’ha demostrat amb els judicis i les investigacions contra alguns dels nostres representants polítics per defensar les urnes i la llibertat d’expressió? És, senzillament, inacceptable.\nEn el futur Estat català, haurem de bastir una sanitat, una educació i uns serveis socials públics i de qualitat, ara malmesos per les retallades imposades i per la guerra bruta de l’Estat espanyol que, per cert, en el cas de l’exministre Jorge Fernández Díaz no va suposar cap delicte, curiosament (potser és perquè té un àngel de la guarda i perquè atorga medalles a la Mare de Déu!). Volem un país on tothom pugui viure en un habitatge digne, on una part dels beneficis de les grans empreses vagin a parar a investigació per millorar l’estat del benestar, i no a satisfer els sous astronòmics dels polítics que pleguen i utilitzen les portes giratòries. En definitiva, cal explicar que les coses poden ser molt diferents.\nSens dubte vivim, i viurem, uns moments intensos i engrescadors, que en alguns moments seran durs, però aquesta oportunitat no la podem desaprofitar. Ara cal que tinguem clares les responsabilitats. El Govern i el Parlament han de fer possible el referèndum al setembre com a molt tard, i la ciutadania hem de participar i ser el motor del canvi.\nNo tinc cap dubte que la gran majoria dels ciutadans sap que amb una nova República Catalana podrem canviar no només de país, sinó també de model. El posicionament social i el nacional van junts. Ens hem de posar les piles. Ara ja no s’hi valen excuses.\nJosep Cullell, aparellador\nPublicat per Assemblea Nacional Catalana, Sant Andreu per la independència. a 2:02 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge\nHistoriador. Professor de la Universitat de\nBarcelona i exdirector del MHCat\nPublicat per Assemblea Nacional Catalana, Sant Andreu per la independència. a 1:54 Cap comentari: Enllaços a aquest missatge