May 2021 • Mirador de les arts,\nper Ricard Mas | May 10, 2021 | Articles, home\nTot el que comença, tard o d’hora ha d’acabar.\nL’aventura del Mirador de les Arts va engegar l’octubre del 2018. Han estat dos anys i mig d’il·lusions, plasmades en 492 articles. Ara hem de dir adéu.\nSón “malos tiempos para la lírica”.\nEl Mirador de les Arts ha estat el somni d’un historiador i crític d’art que hi va posar tot el seu capital intel·lectual i dinerari. Però, com cantaven Golpes Bajos, són “malos tiempos para la lírica”.\nVa néixer amb l’ambició d’esdevenir un medi de comunicació independent, dedicat a les arts plàstiques. Trilingüe, per a que pogués arribar a com més gent, millor. Amb multiplicitat d’enfocaments i punts de vista. Pensat per al lector especialitzat i, alhora, el curiós.\nEl Mirador de les Arts ha rebut el Premi GAC 2020 al mitjà de comunicació, i ha estat finalista, dues vegades, als Premis ACCA.\nHa acollit diverses sèries d’articles. Les més recents, Mirador de Ficció (en la qual els crítics d’art s’aventuraven en el gènere narratiu de la ficció), el Breviari d’Artur Ramon (sorprenent encreuament de reflexió estètica i condició humana), l’inaudit Bonus Track de Montse Frisach (un repàs a les millors cançons pop-rock sobre temes d’arts plàstiques), o l’impagable 125 anys de cinema, de Juan Bufill (que queda, malauradament, interrompuda).\nEl Mirador de les Arts s’acaba, però no desapareix.\nGràcies per haver-nos llegit. Si no ho vas fer mai, encara hi ets a temps. El Mirador de les Arts s’acaba, però no desapareix. Es mantindrà, mentre això sigui possible, en línia. Creiem en la tasca realitzada.\nFinalment, vull donar les gràcies a tots els autors que han col·laborat en l’aventura del Mirador de les Arts. Sense la seva il·lusió, generositat i professionalitat, res d’això hauria estat possible.\nGràcies, doncs, a Vicenç Altaió, Nora Ancarola, José A. Aristizábal, Pol Avinyó i Roselló, Anna Belsa Soler, Roberta Bosco, Juan Bufill, Josep Casamartina, Teresa Costa-Gramunt, Víctor Fernández, Mariàngels Fondevila, Francesc Fontbona, Montse Frisach, Jordi Galves, Josep Miquel Garcia, Plàcid Garcia-Planas Marcet, Maria Gelpí, Daniel Giralt-Miracle, Oscar Guayabero, Ricard Marco Muñoz, Carlota Marzo Baron, Cristina Masanés, Santiago Mercader Saavedra, Francesc Mestre, Joan M. Minguet Batllori, Lluís Prats, Víctor Ramírez Tur, Artur Ramon Navarro, Vicent Santamaria de Mingo, Mariona Seguranyes Bolaños, Eugènia Sendra, Francesc Torres, Joan Ramon Triadó, Eduard Vallès Pallarès i Gabriel Ventura. A la traductora Fiona Kelso. I molt especialmente a l’Arnau Puig, que ens va deixar el març del 2020.\nper Ricard Mas | May 7, 2021 | 125 anys de cinema, home\nIngmar Bergman (Upsala, 1918-Farö, 2007) va trigar bastant a madurar, possiblement perquè havia rebut una pèssima educació autoritària, puritana i –sense exagerar– sàdica i explícitament pronazi.\nPerò el teatre i el cinema el van salvar. També el van ajudar algunes dones intel·ligents i amables, com sol succeir.\nEscena de Maduixes silvestres.\nO fins i tot –uns anys abans– el va salvar segurament aquella llanterna de llum vermella i verda que el nen tancat en una cambra obscura utilitzava, sense que el pare castigador ho sabés, per a deslliurar-se de la por mitjançant la màgia i la imaginació. Ho explicava Bergman en el seu llibre de memòries Linterna mágica (1987).\nNo obstant això, quan va aconseguir desaprendre prou i va estar en condicions d’alliberar-se dels llastos rebuts, va succeir una cosa extraordinària. Ja el 1952 va saber filmar Un verano con Mónica: significativament, una fugida cap a la llibertat, un allunyament d’una societat hostil, que va inspirar a Godard en Pierrot el loco. I entre el 1957 (El setè segell, Maduixes silvestres) i el 1969 (Pasión) va ser capaç de realitzar una sèrie de pel·lícules que el van convertir en el més genuí representant del que llavors es va dir cinema d’autor, un cinema que es distingia del cinema convencional de gènere i de productor. Aquest excepcional prestigi el va perdre en part durant els anys setanta a causa d’alguna pel·lícula una mica fallida i a la influència d’una certa crítica superficial. Quan vaig entrevistar Marguerite Duras el 1977, vaig haver d’escoltar la influent autora francesa –que era petitona, però molt potent– afirmant que, comparat amb Dreyer, Bergman representava la vulgaritat. Es va equivocar Marguerite. Des de llavors, Bergman ha continuat influint en directors com Tarkovski (a El sacrificio), Lars von Trier (a Melancolía) o Michael Haneke (a La cinta blanca i Amor), i en Woody Allen i en molts d’altres.\nCrec que l’autor de Maduixes silvestres i Persona recobrarà en el segle XXI aquest excepcional prestigi que va merèixer entorn dels anys seixanta. El va compartir aleshores amb Federico Fellini, a qui artísticament considerava com un germà. Seria el germà del sud exuberant, catòlic i xerraire, en contrast amb el món escandinau de Bergman, auster, protestant, silenciós, encara que el cineasta suec era també barroc, intens i conversador. Però tots dos directors s’assemblen en què, a partir de les seves experiències personals més íntimes, van aconseguir aprofundir en algunes qüestions que són fonamentals en qualsevol existència. En Bergman, com en Fellini, no hi havia por a l’exploració de l’ànima humana, començant per la pròpia, amb les seves paradoxes, la seva immaduresa, les seves misèries i les seves zones sinistres. I en les seves obres allò egocèntric es convertia en universal.\nPerò hi havia una diferència significativa: els guions de les obres mestres de Bergman eren originals i concebuts pel propi director, mentre que Fellini necessitava coguionistes que ordenessin els seus records i deliris. I, d’altra banda, tret d’excepcions com Yasujiro Ozu i Jacques Tati, gairebé tots els grans autors d’aquell període esplèndid per al cinema narratiu –anys cinquanta i seixanta del segle XX–, solien adaptar històries imaginades per d’altres: fins i tot Dreyer a Ordet (1955), Satyajit Ray a Pather Panchali (La cançó del camí, 1955) o Bresson a Un condenado a muerte se ha escapado (1956). Fins i tot Kurosawa i Buñuel, dos dels directors favorits de Bergman. I l’autoria de l’auroral El río (dirigida per Jean Renoir en 1951) corresponia principalment a Rumer Godden, autora de la novel·la i el guió.\nDeia Bergman a Linterna mágica: “Quan el cinema no és document, és somni. Per això Tarkovski és el més gran de tots. Es mou amb una naturalitat absoluta en l’espai dels somnis; ell no explica, i a més a més, què hauria d’explicar?”\nEn aquest sentit, es pot entendre que les dues pel·lícules de Bergman que van aconseguir realitzar aquest ideal seu d’un cinema narratiu gairebé oníric van ser El silencio (1963) i, sobretot, Persona (1966), les seves obres més hermètiques. Hi ha, no obstant això, altres pel·lícules seves que, sent menys radicals en les seves formes cinematogràfiques, ofereixen en canvi una visió sobre la condició humana igualment personal i original, però més oberta i lluminosa i potser més completa. Maduixes silvestres (Smultronstället) posseeix una mena de misteri que no exclou la claredat. I, malgrat la negror del seu inici i de la duresa d’alguns passatges, ofereix una saviesa vital que evita la caiguda en el nihilisme. Crec que és, juntament amb Saraband –la seva última obra, de l’any 2003–, la millor de les seves pel·lícules en un registre alhora modern i clàssic.\n“Sé que l’important és emprar-me a mi mateix com a arbre i com a destral”.\nEn unes notes de treball, Bergman va escriure sobre el guió de Maduixes silvestres: “No sé per què va sorgir aquesta pel·lícula, però sé que l’important és emprar-me a mi mateix com a arbre i com a destral. Al final, és tot el que tinc”. A la seva manera una mica salvatge –apropiada per al seu cognom, que significa Home de Muntanya–, Bergman coincidia en aquest punt amb un dels aforismes de Robert Bresson que més m’agraden i que millor m’han guiat. Ho va escriure a les seves Notas sobre el cinematógrafo datades entre 1950 i 1958: “Fes que aparegui el que sense tu potser mai es veuria”.\nI el que apareix a Maduixes silvestres és la vida d’un home que, davant la proximitat de la mort, s’adona que durant tota la seva existència ha descurat gairebé tot l’important, excepte el seu treball com a metge i professor universitari, pel qual serà homenatjat. No era conscient d’això fins que, per a rebre l’homenatge, surt de la seva solitud i emprèn el viatge geogràfic i biogràfic que constitueix la pel·lícula. Decideix viatjar amb cotxe i no amb avió després d’haver somiat la seva pròpia mort. El malson inicial de Maduixes silvestres, per cert, inclou elements que anticipen d’altres posteriors filmats per Fellini i per David Lynch.\nEn el viatge l’acompanya la seva nora, que no és hipòcrita. Per ella s’assabenta el protagonista que el seu fill l’odia, i descobreix també les causes d’aquest ressentiment. A partir d’aquí, el viatge es converteix en una mena de descobriment i autodescobriment gradual en forma de mosaic de fragments biogràfics. El relat, en forma de viatge en el present i pel passat, és ric en interrelacions i desviaments reveladors. D’aquesta manera, la pel·lícula mostra precisament el revers d’aquest homenatge professional i significa per al protagonista una mena d’examen de consciència, una dura revisió de la seva existència –inclòs el seu dolorós matrimoni fracassat– de vegades alleugerida i d’altres agreujada per les trobades que es produeixen en el camí. Però Maduixes silvestres no és una tragèdia fosca i tancada, sinó un drama obert, que flueix amb clarobscurs, amb naturalitat, en forma de pel·lícula de carretera: potser el millor exemple d’aquest futur gènere que anys més tard els americans van anomenar road movie.\nIngmar Bergman i Victor Sjöström, durant el rodatge de Maduixes silvestres.\nNo és casualitat que les inicials del protagonista, el vell i solitari Isak Borg, es corresponguin amb les del cineasta. Es diria que Bergman va imaginar a Maduixes silvestres una biografia en alguns aspectes semblant a la que ell podia preveure per a si mateix. L’inici de la pel·lícula em recorda l’Autoretrat entre el rellotge i el llit pintat per Edvard Munch el 1940. De fet, tota l’obra de Bergman recorda a la de Munch, a aquest projecte d’oferir un fris o visió de la vida i de la condició humana, amb els seus temes principals: solitud, desig, sensualitat, mort, malaltia, por, crueltat, infidelitat, dolor, culpa, compassió, vitalitat, energia creativa o destructiva… El guió de Maduixes silvestres és una síntesi prodigiosa que reuneix bona part de les qüestions que va plantejar Bergman al llarg de tota la seva filmografia. El relat aconsegueix concentrar l’essencial d’una vida en un dia. I en 91 minuts de cinema. I aquest dia del protagonista (interpretat per Victor Sjöström), acompanyat pel personatge que interpreta Ingrid Thulin, s’inicia amb un somni i prossegueix amb diàlegs i trobades que activen records. Bergman aconsegueix integrar, a més, fragments biogràfics d’altres personatges que representen quatre generacions i les diferents edats, i que signifiquen maneres molt diferents de relacionar-se amb la vida.\nEls dilemes que es plantegen, les situacions que es presenten demanen una elecció, que serà encertada o errònia. I s’ofereixen alternatives matisades, i de vegades opcions oposades, com les que representen d’una banda un matrimoni que insisteix en el martiri psicològic i la humiliació i –en el pol oposat– la parella ben avinguda encarregada de l’estació de gasolina, que es caracteritza per la seva actitud de respecte, amistat i generosa gratitud cap al metge, de qui revelen una faceta admirable, molt diferent dels defectes fins aleshores assenyalats per altres personatges.\nA Maduixes silvestres hi ha molts moments memorables. Per exemple, tot el que ocorre en el desviament cap al passat, a la casa estiuenca de la seva infància i joventut, en aquesta naturalesa on les maduixes silvestres signifiquen una mena de felicitat immediata que es pot gaudir, compartir o perdre, com a El jardí de les delícies de Bosch. Bergman va tenir l’audàcia d’incloure físicament l’Isak ancià en les escenes del passat que visita i recorda. El passat il·lumina el present i el present il·lumina el passat. El protagonista, envellit, assisteix com a espectador invisible a una escena de seducció que llavors, en la seva joventut, va poder ignorar o considerar irrellevant, però que, amb la perspectiva temporal, significava que era ell qui perdia la dona que estimava (Sara, interpretada per Bibi Andersson) i que podia haver estat l’amor de la seva vida. Se l’emportava algú no millor que ell, només més agosarat i seductor.\nUn altre moment de gran cinema, fugaç i discret –molt ben servit per la fotografia de Gunnar Fischer, quan encara no havia arribat Sven Nykvist–, és el rar fos a negre que es produeix enmig d’una escena alegre, quan els joves li regalen flors al protagonista: tota l’escena s’apaga, marcant així una desconnexió amb l’entorn, el pas de l’alegria aliena i exterior a la pròpia foscor interior.\nDe la mateixa manera que intueixo que Persona tal vegada podia haver estat influïda o inspirada per l’obra de Marguerite Yourcenar Electra o la caída de las máscaras (1954) i que a Gritos y susurros (1972) Bergman potser va tenir molt en compte les reflexions d’Erich Fromm en L’art d’estimar (1956), crec que Maduixes silvestres es pot relacionar amb els millors narradors moderns. Amb l’Ulisses de Joyce per la concentració en un dia d’un relat itinerant i expansiu. Amb l’obra de Kafka pel seu vessant antiburocràtic, antiautoritari, especialment quan, en el malson dels jutges, al protagonista el declaren “culpable de culpa”. I amb Proust, pel que té de rescat de la pròpia vida a través d’una memòria capaç de destil·lar les experiències. Però és molt més que això, perquè el que proposa Bergman és la possibilitat, fins i tot en circumstàncies adverses, d’escollir i retrobar el camí de la vida veritable, i no el de la vida egoista, malvada o falsejada, que és com una mort en vida.\nDe fet, en tota l’obra de Bergman subjau aquesta qüestió: la dificultat –però també la possibilitat– de viure com a éssers lliures amb una certa plenitud, d’estimar i ser estimats malgrat una naturalesa, unes convencions familiars i culturals i una organització social que afavoreixen l’egoisme i l’abús autoritari. Cadascuna de les seves pel·lícules explora una part d’aquesta qüestió general. Como en un espejo (1961) planteja la possibilitat que l’amor pugui curar el mal que una malaltia –en aquest cas mental– pot causar a un ésser estimat. El silencio (1963) exposa cruament la sensació d’estranyesa davant un món hostil. Persona significa, entre d’altres coses, un gran NO a una realitat insuportable, inacceptable, hipòcrita, disfressada. La Vergüenza (1968) reflexiona sobre l’agressivitat com a feblesa de l’esperit, en un context de guerra. Finalment, a Saraband –amb una esplèndida Liv Ullmann–l’alliberament s’equipara amb la bellesa i la saviesa serena que expressa la música de Bach.\nEl millor de Bergman es troba tant en un primer pla de Persona on es produeix una mena d’ocàs o eclipsi en un rostre, com en l’últim i lluminós primer pla de Maduixes silvestres, que era el favorit del seu autor.\nper Ricard Mas | May 3, 2021 | Articles, home


El Bloc de trenscat.cat: Averia a Gràcia i L7 llançadores\nAquest matí a FGC hi ha hagut una averia que ha provocat un bloqueig a les agulles de l'estació de Gràcia de la línia Barcelona-Vallès, que ha comportat retards en les circulacions a partir de dos quarts de 10 del matí. Primerament el servei ha quedat interromput a les estacions urbanes a partir de Gràcia i posteriorment s'ha establert servei parcial, circulant únicament S1 i S2 fins a Pl.Catalunya però que paraven a totes les estacions; els L6 i L7 circulaven únicament entre Sarrià i Reina Elisenda i entre Gràcia i Av.Tibidabo respectivament.\nHe passat cap a les 3 de la tarda per allí i he caçat les escorrialles ja de l'averia: primerament han tornat a circular els L6 en tot el recorregut sencer però els L7 encara feien servei de llançadora. Hi havia un tren circulant en tots dos sentits per la via 1 i un altre per la via 2 del ramal d'Av.Tibidabo, produint-se la imatge curiosa de veure un tren entrant per la via 3 procedent d'Av.Tibidabo (tot i que crec que sense viatgers). He decidit anar fins a Pl.Molina per veure-hi un tren circulant a contravia però ja no hi he sigut a temps ja que s'ha restablert el servei totalment... a Sant Gervasi els S1 i S2 tampoc ja hi feien parada així que he anat fins a Muntaner poder canviar a l'S1 a Terrassa.\nPublicat per Bernat Borràs a 18:04\nHola, algú sabria dir què són els llums blaus del 111? Gràcies\nPer cert a Gràcia ja passa de taca d'oli! Quantes en van últimament?\nUs heu fixat que a Gràcia i els semàfors entre Gràcia i Pl: molina (almenys pujant) els han canviat i ara són de LED!?\nsoc en trensdebarcelona bona foto bernat les llums blaves de la unitat 111 indiquen que tenia el ATP desconectat. la veritat esque m'agradaen els nous semafors de leds mi vaig fixar l'altre dia ja que jo visc avinguda tibidabo.\nei, bernat que volen dir les inicials de ATP?\natp, automatic train protection\nato, automatic train operation\napm, alguna pregunta més\nA mi em va enganxar de ple, era curios ser a Tibidabo i veure com la 111 xiulava i passava de llarg al Putxet quan baixava per la via contraria, sense viatgers.\nEn fi, qualsevol altre dia no m'hagues importat, pero aquell dia anava amb pressa...


Revisió del 00:04, 20 maig 2020\nRevisió del 12:29, 1 maig 2020 (modifica)\nRevisió del 00:04, 20 maig 2020 (modifica) (desfés)\n'''Antígon II Gònates''' (en [[Grec antic|grec]] Ἀντίγονος Γονατᾶς) fou rei de Macedònia. Era fill de [[Demetri Poliorcetes]] i de [[Fila (filla d'Antípater)|Fila]] (filla d'[[Antípater (regent de Macedònia)|Antípater]]) i nét d'[[Antígon el borni]] (Antígon I de Macedònia). El seu malnom venia suposadament de la ciutat de [[Gonnos]] a Tessàlia, on hauria nascut, però com que el seu pare no va dominar aquesta ciutat altres erudits suggereixen que derivaria de la paraula macedònia ''gonatas'' equivalent a γονατὰς, que és la placa de ferro que protegeix el genoll, i que Antígon portava al seu equipament de combat.\nEl [[287 aC]] el seu pare Demetri fou expulsat de Macedònia per [[Pirros]] d'[[Regne de l'Epir|Epir]] i va marxar a Àsia deixant el seu fill Gònates al Peloponès. Quan el seu pare va morir a Àsia el [[283 aC]], Antígon II va prendre el títol de rei de Macedònia sense dominar, però, el regne. El [[286 aC]] Pirros fou expulsat per [[Lisímac de Tràcia]], però al seu torn fou derrotat ([[280 aC]]) per [[Seleuc I Nicàtor]]; Seleuc fou assassinat per [[Ptolemeu Ceraune]], que va morir ràpidament en lluita contra els gals. Durant tres anys hi va haver una completa anarquia de pretendents fins que el [[277 aC]] Gònates va assolir la corona.\nEl selèucida Antígon I, que reclamava la corona, va renunciar després que Antígon es casés amb la seva germanastra Fila. Gònates va derrotar els gals i va conservar el regne fins al [[273 aC]], quan Pirros va tornar d'Itàlia i es va apoderar del país excepte algunes ciutats. Al [[272 aC]], Antígon II va poder recuperar el territori en morir Pirros a [[Argos (Argòlida)|Argos]].\nObtingut de «https://ca.wikipedia.org/wiki/Especial:MobileDiff/23589221»


El Govern i el CODISCAT acorden reactivar el Pacte Nacional pels Drets de les Persones amb Discapacitat - Diari de la Discapacitat\nIniciDestacadesEl Govern i el CODISCAT acorden reactivar el Pacte Nacional pels Drets...\nA principis d’any es convocarà la Taula del Pacte Nacional per accelerar els tràmits per a la seva aprovació definitiva\nLa reunió es va produir ahir en format telemàtic // Foto: gencat\nEl president de la Generalitat, Pere Aragonès, i la consellera de Drets Socials, Violant Cervera, es van reunir ahir amb el Consell de la Discapacitat de Catalunya (CODISCAT), coincidint amb el Dia Internacional de les Persones amb Discapacitat.\nDurant la trobada, el cap de l’Executiu ha expressat el seu “compromís personal i de tot el Govern de construir un país d’oportunitats per a tothom”, atenent de manera prioritària les persones que tenen més condicionants o dificultats afegides i lluitant, de manera urgent i imprescindible “contra la discriminació i els estigmes socials”. En aquest sentit, el president ha instat a dur a terme “una acció transversal i coordinada dels diferents departament i administracions”, en col·laboració amb les entitats i els col·lectius implicats.\nEn la seva intervenció, la consellera Cervera ha afirmat que “ens cal treballar plegats i sobretot escoltar-vos per a comprendre millor les necessitats de les persones amb discapacitat i de les seves famílies per poder implementar accions i polítiques que potenciïn les capacitats de les persones amb discapacitat, perquè les persones amb discapacitat puguin decidir com i on volen viure una vida de qualitat, com qualsevol altra persona del nostre país i per promoure la defensa dels seus drets i la plena participació en la societat”.\nPer la seva banda, el vicepresident del CODISCAT i president del Comitè Català de Representants de Persones amb Discapacitat (COCARMI), principal plataforma de defensa del col·lectiu a Catalunya, Antonio Guillén, ha celebrat que la reunió coincideixi amb el Dia Internacional i Europeu de les Persones amb Discapacitat, “el dia que hem de ser protagonistes de l’agenda política i social”, tot i que “cal recordar que les nostres necessitats són 365 dies a l’any”. En aquesta línia, ha reclamat que es doni resposta a les necessitats actuals de les persones amb discapacitat perquè “si no fem una gran inversió ara i canviem el model i la perspectiva, les necessitats socials de les persones amb discapacitat no pararan de créixer i els recursos sempre seran insuficients”.\nMés de 1.100 milions per a polítiques per a persones amb discapacitat\nDurant la reunió també s’ha detallat les diferents partides del pressupost per a polítiques orientades a persones amb discapacitat. En aquest sentit, la despesa clarament identificada en relació amb la discapacitat en el projecte de Llei de pressupostos de la Generalitat de Catalunya per al 2022 supera els 1.100 milions d’euros (1.136.925.084), la major part dels quals concentrats en els departaments d’Educació i Drets Socials, a banda de les partides específiques que puguin sorgir dels Fons Europeus.\nEn el cas de Drets Socials, el pressupost per a 2022 contempla un total de 576’5 milions d’euros per a programes en l’àmbit de la discapacitat, el que suposa un increment de 64’2 milions. Es tracta de programes com les prestacions econòmiques vinculades a persones amb discapacitat, serveis d’atenció precoç, serveis residencials i d’atenció diürna, serveis de suport a l’autonomia en la pròpia llar, servei d’assistent personal per a persones amb discapacitat o accessibilitat.\nA més, cal tenir en compte que el departament de Drets Socials destinarà 1.739 milions d’euros, un 45% del total del seu pressupost, a polítiques per al foment de l’autonomia personal per tal d’avançar cap a un nou model que garanteixi la igualtat d’oportunitats. Entre les mesures prioritàries, destaquen aquelles que tenen com a objectiu reduir les llistes d’espera i la construcció i reforma de nous equipaments residencials.\npacte nacional drets persones discapacitat\nArticle anteriorMés d’un miler de persones amb discapacitat intel·lectual es concentren a Plaça Sant Jaume per exigir la fi de les llistes d’espera\nArticle següentEls infants amb Atròfia Medul·lar Espinal (AME) tindran un nou tractament de teràpia gènica finançat pel SNS


HOMENATGE A LA POESIA: CABANYES I VINYOLI III LECTURA COMPARTIDA I ENCADENADA DE POEMES DE MANUEL DE CABANYES I JOAN VINYOLIDimecres 23 d’abril | INSTITUT D'ESTUDIS PENEDESENCS\nHOMENATGE A LA POESIA: CABANYES I VINYOLI III LECTURA COMPARTIDA I ENCADENADA DE POEMES DE MANUEL DE CABANYES I JOAN VINYOLI\nPublicat el 22 abril 2014 per admin\nCIRMAC – Masia d’en Cabanyes\nEl Consell Comarcal del Garraf organitza aquesta activitat participativa, que pretén incentivar la lectura poètica d’una manera compartida i encadenada, amb la col·laboració de poetes i poetesses de la comarca.\nEl programa d’enguany s’estructura en dues parts, una primera destinada al coneixement de la vida i obra de Manuel de Cabanyes, poeta romàntic que visqué a la Masia d’en Cabanyes, i una segona destinada a Joan Vinyoli, de qui se celebra el centenari del seu naixement.\nLectura poètica de Manuel de Cabanyes\nLectura compartida i encadenada de textos biogràfics i poemes de Manuel de Cabanyes (1808-1833).\nIntroducció a càrrec de Xavier Solà, filòleg i especialista en Cabanyes.\nLectura poètica de Joan Vinyoli\nLectura compartida i encadenada de poemes de Joan Vinyoli (1914-1984). Introducció a càrrec de Jordi Llavina, escriptor i comissari de l’Any Vinyoli.\nConduirà l’acte: Laura Marín, periodista\nDurant el matí s’obriran les portes del Centre d’Interpretació del Romanticisme Manuel de Cabanyes i s’oferirà la possibilitat de comprar llibres i roses al jardí.\nPer a més informació ens podeu contactar per telèfon: 93 811 57 15 i per e-mail: masiadencabanyes@ccgarraf.cat


Europa uneix forces amb França per combatre l’Estat Islàmic | Internacional | EL PAÍS Catalunya\nAlemanya i el Regne Unit donen suport a François Hollande en la lluita contra l'ISIS a Síria\nBerlín / Londres 27 NOV 2015 - 00:29\tCET\nEl primer ministre britànic, David Cameron, en la roda de premsa després de reunir-se aquest dijous a Viena amb el canceller austríac. LEONHARD FOEGER REUTERS\nLa gira diplomàtica del president francès, François Hollande, per aconseguir suports en la seva guerra contra l'Estat Islàmic (ISIS) ha tingut els primers fruits. Els governs d'Alemanya i el Regne Unit van concretar dijous els seus plans militars d'intervenció a Síria. La cancellera Angela Merkel, que el dia abans havia visitat Hollande a París, va anunciar que hi aportarà mitja dotzena d'avions de reconeixement i una fragata. Aquesta dotació s'uneix als 650 soldats de reforç a Mali anunciats dimecres passat. El primer ministre britànic, David Cameron, va demanar el suport del Parlament per poder bombardejar Síria abans de Nadal. “No podem subcontractar la seguretat”, va dir el líder conservador, que confia a aconseguir el sí de la Cambra.\n“Fa anys que sentim parlar de guerra i refugiats, però no havíem entès que el que passa a Alep pot ser rellevant per a les ciutats alemanyes d'Essen o Stuttgart”. La frase, pronunciada dimecres per Merkel al Bundestag, va adquirir dijous un significat més clar.\nMargallo insisteix que França no ha concretat l’ajuda que necessita\nMerkel dóna suport militar a França en la lluita contra el terrorisme\nLa cap del Govern alemany ja ha deixat clar que, després dels atemptats de París, oferiria a França tota la seva solidaritat. Ara dóna contingut a aquesta promesa: a més de destinar a Mali 650 soldats i d'augmentar les activitats de formació als peixmergues kurds a l'Iraq, Berlín va anunciar que participarà en la lluita contra l'ISIS a Síria. La seva aportació serà d'entre quatre i sis avions de reconeixement Tornado, avions cisterna, una fragata per custodiar el portaavions Charles de Gaulle i tecnologia.\nL'operació no inclourà operacions d'atac. Els Tornado de la Bundeswehr es limitaran a usar càmeres per fer operacions de reconeixement.\n“Sabem que el terrorisme no serà derrotat només amb mitjans militars, però també que no podem evitar una confrontació militar amb l'ISIS”, ha assegurat el ministre d'Exteriors, el socialdemòcrata Frank-Walter Steinmeier. “Fem costat a França, que va ser colpejada pels atacs inhumans de l'Estat Islàmic”, va afegir la titular de Defensa, la democristiana Ursula von der Leyen. Merkel va qualificar la decisió, segons assistents a la reunió parlamentària, com un pas necessari per lluitar contra el terrorisme gihadista, encara que el suport a Hollande també pot interpretar-se en clau interna: la cancellera necessita el president francès en aquests moments per impulsar un acord europeu en la crisi dels refugiats.\nEl perill de Mali\n“No crec que els francesos es donin per satisfets amb l'oferiment alemany. Però Berlín, per motius polítics, no pot cobrir totes les necessitats militars que París li demana”, assegura Christian Mölling, expert en Defensa del German Marshall Fund, que alerta dels perills que suposa l'operació militar a Mali. “És, sens dubte, més perillosa que la dels alemanys a Síria. Al país africà, les tropes estaran sobre el terreny”, afegeix.\nMalgrat la limitació de l'operació a Síria, l'anunci constitueix un pas important per a un país que tradicionalment havia combinat una gran fortalesa econòmica amb un escàs pes en les qüestions de seguretat i de defensa. Ara, l'alerta pel terrorisme islamista i el creixent paper de la política exterior alemanya es donen la mà.\nLes operacions anunciades pel Govern requereixen encara l'aprovació parlamentària, prevista per al desembre. Però aquest pas sembla un mer tràmit gràcies a l'aclaparadora majoria al Bundestag de què disposa la gran coalició de CDU i SPD.\nHollande i el president rus, Vladímir Putin, van acordar també dijous a Moscou una cooperació més intensa en la lluita contra el terrorisme. Es tracta de l'intercanvi d'informació d'espionatge militar sobre aquells grups i zones a Síria que poden ser atacats i els que no han de ser-ho. Amb aquest acord pretenen evitar incidents com l'avió abatut Su-24 a la frontera entre Síria i Turquia. “El més important és no atacar els grups que lluiten contra el terrorisme”, va manifestar Hollande.\nDes de Londres, Cameron va defensar al Parlament que el Regne Unit ha de sumar-se als bombardejos contra l'ISIS “al més aviat possible” perquè els britànics estiguin “més fora de perill”. El primer ministre conservador necessita el suport de la Cambra davant la votació amb la qual pretén bombardejar Síria amb els aliats abans de Nadal. Cameron confia que els brutals atacs de París i el vot unànime al Consell de Seguretat de l'ONU divendres passat, instant els seus membres a “prendre totes les mesures necessàries” contra l'ISIS, hauran consolidat el suport parlamentari que fins ara se li ha resistit.\nEls set atemptats terroristes en territori britànic que el Govern diu que ha avortat aquest any, va assegurar Cameron, estaven dirigits per l'ISIS o inspirats per la seva propaganda. “Les amenaces als nostres interessos i a la nostra gent són tants que no podem permetre'ns quedar-nos al marge i no actuar”, va defensar.\nLes forces aèries britàniques només tenen autorització per bombardejar l'Iraq, després que el Parlament rebutgés intervenir militarment a Síria. Però Londres ha reconegut, emparat en la legítima defensa, atacs aïllats amb drons per matar ciutadans britànics que suposadament planejaven atemptats terroristes a Londres.\nCameron, que compta amb una fràgil majoria absoluta, ha d'assegurar-se el vot d'un nombre de diputats de l'oposició, ja que una quinzena de tories ha anunciat que hi votaran en contra. Desenes de diputats laboristes estarien disposats a votar que sí desafiant el seu líder, Jeremy Corbyn.\nMargallo insisteix que França no ha concretat l’ajuda


La Chupipandi i el fil invisible | Atenció a la Salut Sexual i Reproductiva (ASSIR)\n← Embaràs i canvis en la morfologia cerebral materna\nSer llevadora, tot un art: Entrevista a Carme Magem Prat →\nCau la tarda, i la llum esmorteïda del sol de tardor fa brillar els grocs, els taronges i els marrons de les últimes fulles que es resisteixen als arbres. L’hivern és a prop, el Nadal ja treu el nas per la cantonada. Avui és el dia, em retrobaré amb la Chupipandi…\nVaig cap a l’aula d’educació sanitària del meu centre d’atenció primària i des de lluny ja les sento, són inconfusibles, el xivarri, les rialles, les veus dels nens, els carros fent cua a la porta… abraçades i petons de reencontre. Sembla que no hagi passat el temps…\nI ha passat més d’un any des que aquest grup de mares, autodenominades “Chupipandi” es van conèixer al grup prepart, aquí en aquesta mateixa sala. Al principi es miraven amb timidesa i desconfiança, però el fet de compartir un camí tan íntim, tan únic, tan especial com el de fer-se mares, els ha fet esdevenir una pinya, una gran família.\nDesprés del grup prepart, va venir el postpart, on van compartir cares de son i ulleres que arribaven a terra, incerteses de criança, dubtes sobre la maternitat…\nSón serveis que oferim des de l’ASSIR, els grups pre i postpart, però per a les dones són molt més que un punt de la cartera de serveis.\nEntrem a la sala on es mouen amb soltesa i els peus se’ls en van sols a buscar els matalassos, com un ritual après, que la repetició ha fet espontani.\n– “Com abans…”\n– “Aquí ens vam conèixer…”\nDiuen amb emoció…\nPerò els nens ens fan adonar de com ha passat el temps. Ja no es queden quietets, fent sorollets o mirant-se les mans, ara es tomben, giren, gategen, s’enfilen per les cadires, el Biel ja surt mig corrent… En Romeo i en Thiago comparteixen joguines, l’Arnau i l’Aleix es miren còmplices buscant quina nova faran, l’Eric i l’Aleix volen el mateix nino… mentre que l’Eider, l’Anna i la Lucía investiguen i exploren el territori amb ulls desperts. Hi ha alguna cosa entre ells… sí, es coneixen des de abans de néixer, des de la panxa de les seves mares… és fantàstic.\nLes mares xerren de nens, d’introducció d’aliments, de vacunes, de mocs, de discrepàncies d’opinió entre professionals, … m’expliquen que en acabar el grup de postpart van sentir un buit enorme i van decidir continuar trobant-se tots el dimecres a la tarda. Tenen un grup de WhatsApp que treu foc, que els acompanya a les nits en vetlla, a la matinada, en el dia a dia.\nReclamen la falta d’iniciatives socials i activitats lúdiques per a nadons fins als dos anys. Tenen fins i tot dificultat per trobar un lloc on poder anar a prendre un cafè i que tingui un espai pels nens, o una cosa tan senzilla com un canviador… no està la ciutat feta per a aquesta etapa vital.\nExpressen que en temps passats la xarxa de suport la constituïen la família, amics o veïns, però a la societat actual les dones se senten molt soles en la criança. Molts cops la família no viu a prop, els amics treballen i no sabem ni com es diu el veí del cinquè. Vivim molt aïllats. I el grup dona l’escalfor de viure amb els iguals, amb les dones que estan just en la mateixa situació.\nEl grup és per elles un espai per compartir, un espai d’escolta, de respecte a la diversitat i a l’estil de cadascuna… i mentre parlen, visualitzo com si un fil anés de la Davinia a la Mar, passant per la Mari i la Cristina, arribant a la Mariona i la Irene, envoltant l’Erika, l’Eva i l’Eli i veig com han teixit una xarxa que les sosté, que els dóna suport, que les fa sentir acompanyades, …a la fi… un fil invisible que hi serà per sempre i que hem començat a entrellaçar als nostres ASSIR.\nEndavant els grups! Que esdevenen en els nostres dies la primera pedra per construir una xarxa de dones i famílies que caminen de la mà, que es fan costat, que lluiten per un món millor pels seus fills i per uns fills millors pel seu món.\nAquesta entrada s'ha publicat en nadons, postpart, Usuaris i etiquetada amb grup postpart, nadons, postpart. Afegiu a les adreces d'interès l'enllaç permanent.


Guanyar reclama un debat sobre la municipalització del servei de transport urbà - Alcoi23\nEsta setmana s’ha iniciat el procés de participació sobre el servei del transport urbà. Un procés que per a Guanyar és inútil des del mateix moment que la participació consistix només en manifestar l’opinió sobre qüestions molt concretes que ja han estat predefinides pel govern prèviament i per tant, diuen, “convertixen la participació ciutadana (és a dir, el co-disseny de polítiques públiques) en una ficció per a legitimar les decisions del govern de Toni Francés. Per al regidor de la plataforma Pablo González és una mostra més de la incapacitat del govern del PSOE per escoltar als seus veïns i veïnes i confiar en el seu criteri”. A més a més manifesta: “tot açò partix d’una premissa equivocada que ja ha sigut evidenciada per molts d’estudis i per l’experiència de molts anys i molts llocs, que les empreses gestionen millor que l’administració pública. Toni Francés i el seu govern, defensen de nou premisses de dretes per a defensar interessos privats i no col·lectius, sembla que tenim una junta d’accionistes i no un govern. El que primer s’hauria de fer és decidir sobre la recuperació de la gestió del transport urbà i després parlar de com ha de ser este servei. I no, el que estem fent és mirar si la ciutadania matisa unes condicions d’un contracte que ja han decidit. S’estan rient de la ciutadania d’Alcoi”.\nGuanyar Alcoi demana que s’inicie un “nou i veritable” procés de participació on s’aporte la informació necessària prèvia per a que la ciutadania es faça càrrec del que implica un servei de transport urbà i que siga una participació no viciada pels interessos d’una empresa i defensats per un govern. Igualment demana que la ciutadania s’implique en la defensa de la gestió pública dels serveis a les persones, perquè s’ha demostrat àmpliament que és més eficient i més respectuosa amb les necessitats de la ciutadania. I sobretot perquè “el PSOE ja ha posat tantes vegades de manifest que està al costat dels que tenen poder, no de les necessitats de veïns i veïnes; per tant és precís que siguem les persones les que defensem els nostres interessos, ells no ho faran.”\nAnteriorCiudadanos propondrá contenedores específicos para la recogida de mascarillas y otros materiales empleados para prevenir la Covid-19\nSiguienteAlcoi apuesta por la concienciación para la educación y bienestar canino


Es tracta d'un circuit de proves d'humor groc , amb un speaker que organitza els equips i divertides proves .\n- NIVELL 1: Presentació de jugadors i proves bàsiques de coordinació d'equips ( esquís múltiples , estirar la corda , cursa en sacatron , futbolí humà , etc . ) Aquest nivell és de gran importància per la capacitat per treure efectivitat al treball en equip .\n- NIVELL 2: Aquí es crea rivalitat entre els jugadors del mateix equip per determinar qui seran els líders del mateix . El Speaker pot triar proves com pal ensabonat , búfal mecànic , ring de sumo, diana de pilotes al ximple .. etc.\n- NIVELL 3: Aquest nivell mesurem la intel · ligència dels jugadors de l'equip . En aquest nivell es poden triar proves com el tangram gegant , Genga gegant , 3 en ratlla boig .. etc.\n- NIVELL 4: És el nivell més difícil , cal superar les dificultats de la pista Americana i passar per les seves obstacles , rampes .. la dificultat és extrema ja que és inflable i el jugador haver de portar a les mans galledes d'aigua .


4 min. Madrid 21/05/2018 20:07\n651x366 Andoni Ortuzar, president del PNB, en una imatge d'arxiu / ACN Andoni Ortuzar, president del PNB, en una imatge d'arxiu / ACN\nMariano Rajoy té gran part de les seves esperances per continuar a la Moncloa fins a esgotar el mandat en els pressupostos generals de l’Estat que es voten entre avui i dimecres al Congrés dels Diputats. El president espanyol necessita aquests comptes per poder prorrogar-los l’any que ve, i no haver de convocar unes eleccions anticipades que arribarien en el pitjor moment, per l’auge demoscòpic de Ciutadans. Però la situació a Catalunya, i la seva decisió de mantenir el 155 per no acceptar la publicació al DOGC del nomenament dels consellers designats pel president de la Generalitat, Quim Torra, li estan enverinant la situació. El suport del PNB, que al PP donaven per fet, després de negociar amb els nacionalistes bascos un paquet d’inversions i una pujada de les pensions a tot l’Estat, està ara en suspens per l’allargament de la intervenció de l’autonomia catalana.\nEls nacionalistes bascos, que havien defensat en el passat que no donarien suport als pressupostos amb el 155 en marxa, van celebrar dilluns una reunió de l’EBB, el màxim òrgan de direcció del partit, per acabar de fixar la seva posició sobre els comptes, i van optar per xutar la pilota endavant. En lloc de decidir si aprovaran totes les partides dels pressupostos, van optar per anar-les aprovant en les votacions d’avui i esperar a veure l’evolució de la situació a Catalunya fins dimecres, quan tingui lloc al Congrés la votació definitiva. El partit assegura que apuraran "fins a l'últim minut" per decidir la seva posició sobre els pressupostos i, mentrestant, mantenen "com a objectiu prioritari" la desactivació del 155: "A aquesta finalitat dedicarem els nostres millors esforços els pròxims dies", van dir en un comunicat els 'jeltzale'.\nLa situació catalana, doncs, continua tenint segrestada l’estabilitat política espanyola. Però amb les pressions de Ciutadans per aplicar duresa contra l’independentisme, i el nou paper del PSOE, que també ha abraçat el discurs dur, Mariano Rajoy té dificultats per aixecar el peu de l’accelerador amb el 155. Dilluns es va publicar el decret de composició del nou Govern al DOGC, però el govern espanyol manté segrestada la publicació del nomenament dels consellers, pas imprescindibles per al final del 155. L’ajornament d’aquesta publicació és el terreny intermedi que ha trobat Rajoy per mirar de guanyar temps, a l’espera que Torra defalleixi en les seves intencions de fer consellers presos polítics i exiliats. Però el calendari li deixa poc marge de fer concessions al PNB, i els sectors més pròxims a tesis nacionalistes pressionen perquè no es deixi passar el 155.\nEl president espanyol va demanar dilluns un Govern “viable” i que sigui capaç de dialogar “seriosament” amb l’Estat, en un intent de fer canviar d’opinió Torra sobre la composició del Govern. Només així es podrà recuperar la “normalitat institucional” a Catalunya, va dir. Amb més duresa es va expressar la vicepresidenta espanyola, Soraya Sáenz de Santamaría, que va acusar Torra d’haver iniciat una “dinàmica perversa” que està “abocada al fracàs” i va demanar “sentit comú”. Per això, va dir, “han d’analitzar molt bé” la publicació dels nomenaments al DOGC.\nMentrestant, els 'jeltzale' estan atrapats entre dues aigües. Els al·licients per aprovar els comptes són, d’una banda, els més de 500 milions que els ha promès Mariano Rajoy en inversions al País Basc, i l’acord per apujar totes les pensions amb l’IPC. Però, a més, al darrere d’això hi ha un objectiu polític clar: combatre Ciutadans. El partit d’Albert Rivera, que de moment no ha aconseguit penetrar al País Basc, ha fet els últims mesos una dura campanya contra els “privilegis” que segons ell es dona als nacionalistes bascos amb el “cuponazo”, que és com ell anomena la quota basca. Tancant un acord amb Rajoy sobre els pensionistes de tot l’Estat, els nacionalistes bascos es van poder treure de sobre les acusacions d’insolidaris que vessa sobre ells Rivera, a qui a més van deixar en fora de joc, arrencant un compromís que el líder taronja va passar per alt. D'altra banda, Podem i EH Bildu estan a l’espera dels passos que faci el PNB per burxar en la seva falta de coherència si voten els pressupostos mentre hi hagi 155.\nEl PNB preveia dos escenaris a l’hora de la veritat de la votació pressupostària que arribarà demà: que el 155 hagués decaigut després del nomenament d’un Govern, o que no ho hagués fet per la insistència dels independentistes a votar Puigdemont. En els dos casos els 'jeltzale' se sentien amb les mans lliures per votar els comptes, perquè, en el segon cas, haurien culpat l’expresident de la Generalitat de la situació. Però el terreny intermedi en què s’ha situat la qüestió (el 155 continua, tot i que Puigdemont ha fet un pas al costat) donen arguments als que aposten pel 'no' als pressupostos.


Club de Futbol Bellvís: Derrota amb orgull: UE Lleida "B" 3 - 2 CF Bellvís\nPublicat per jm a 13:46\nPrimer de tot felicitar al Bep per la crònica. Tot i l'error de dir que el lleida va tenir 3 ocasions. Jo en vaig veure alguna més, sobretot a la setona part.\nTot i això, el lleida no va ser un just guanyador. Tot i jugar amb 12 sobre el terreny de joc, no van ser superiors al Bellvís. Nosaltres vam treballar més i millor. El Lleida lúnic que va fer més que nosaltres es passejar la seva xuleria i prepotència pel terreny de joc. Prou poden jugant 12 cada partit!!!\nSincerament els desitjo el pitjor per tota la temporada. Es un equip molt repelent. Llàstima que des de la federació per real decret s'ha decidit que pujaran ells. Veien com funciona el futbol base de la UE Lledia. Han perdut un simpatitzant. El futbol es per fer joc net, no per xulejar amb prepotència i a sobre amb mamoneo.\nAnimo a tot l'equip a continuar treballant igual, ja que si juguem així farem molt bon paper en aquesta lliga.\nAra a concentrar-nos per rebre l'Esterri.\n3 de novembre de 2009 a les 0:44\nfelip, m'ha agradat molt el teu comentari, et surt del cor les paraules!!\n9 de novembre de 2009 a les 9:58


Ajuntament de Roses – Grup d'Acció Local Pesquer Costa Brava\nRoses és un municipi de la comarca de l’Alt Empordà que ocupa la meitat sud de la península del cap de Creus. Està situat al centre de la Badia de Roses i a l’extrem nord del Golf de Roses. És un centre turístic amb diverses urbanitzacions, hotels, un port pesquer i port esportiu. Roses té una superfície de 45.91 km2 i 19.550 habitants, una xifra que incrementa notablement durant la temporada d’estiu.\nAlcaldessa: Montserrat Mindan i Cortada\nRepresentant del GALP Costa Brava: Fèlix Llorens, membre\nUbicació: Plaça de Catalunya, 12, 17480 Roses, Girona\nL’àrea que ocupa el municipi de Roses té vestigis d’ocupació humana des del neolític. Tot i així, Roses té el seu origen en la colònia grega de Rhode, fundada pels massaliotes al segon quart del segle lV aC i conquerida pels romans durant la segona guerra púnica. Roses va ser part del comtat d’Empúries, on hi havia el port principal, des de l’edat mitjana fins al segle XlX quan es van extingir les senyories feudals. A mitjans del segle XVl, Roses es va convertir, per decisió reial, en la plaça frota marítima més important de la Monarquia Hispànica al Mediterrani. Es va construir el castell de la Trinitat i un ampli cinturó de muralles al voltant del Monestir de Santa Maria de Roses i de la població. Es tractava d’una zona estratègica en la defensa de la frontera del Rosselló. En la Guerra dels Segadors va ser l’última plaça del nord de Catalunya fidel a Felip IV que va caure en mans de les tropes franceses i durant la Guerra de Successió, a principis del segle XVl, Roses va ser l’única plaça forta de Catalunya que mai va obeir a Carles lll. A finals del mateix segle, durant la Guerra Gran, el municipi va tornar a ser assetjat per les tropes franceses que va cloure amb la Pau de Basilea al juliol de 1795, però durant la Guerra del Francès Roses va tornar a ser conquerida per les tropes franceses fins 1814. A finals del segle XVlll, les exportacions efectuades pel port van afavorir l’expansió econòmica i es va construir un nou raval extramurs, centrat en la nova església de Santa Maria de Roses i la vila vella va ser abandonada. Roses fa un canvi de rellevància a partir de la dècada dels 60 quan apareix el turisme i canvia l’economia del municipi. El turisme és la principal font d’ingressos de Roses tot i que el sector primari segueix tenint a dia d’avui molta importància, amb el conreu de l’olivera i la vinya i, sobretot, la pesca. Roses té un dels ports pesquers més importants de Catalunya amb una flota de 33 embarcacions.\nEl Grup d’Acció Local Pesquer Costa Brava financia projectes per a desenvolupar en el territori gràcies al Fons Europeu Marítim i de la Pesca (FEMP). L’Ajuntament de Roses ha dut a terme aquests projectes:\nL’Ajuntament de Roses i la Confraria de Pescadors del municipi celebren la festivitat de la Mare de Déu del Carme, el 16 de juliol, amb la processó marinera com a acte central.\nAdreça: Plaça de Catalunya, 12, 17480


La platja del Cabanyal acollirà, del 27 al 29 de juliol, el torneig Arena 1000 València Beach Handball 2018, que enguany celebra la seua quarta edició amb una previsió de més de 1.4000 participants i més de 120 equips. En esta prova, que s'emmarca en el Circuit Europeu d'Handbol Platja, s'ha incrementat la presència femenina i d'equips europeus.\nLa regidora d'Esports, Maite Girau, ha participat en la presentació d'este torneig que s'ha celebrat en el Palau de la Baylía. La delegada municipal ha estat acompanyada per la diputada d'Esports, Isabel Lozano; el director general d'Esports de la Generalitat Valenciana, Josep Miquel Moya; el president de la Real Federació Espanyola d'Handbol, Francisco Blazquez; i el president de la Federació d'Handbol de la Comunitat, Arturo Teixidor.\nDurant la seua intervenció, la regidora ha destacat que en la passada edició esta prova va comptar amb la participació de 1.200 competidors i 103 equips, «una xifra que s'espera ampliar enguany amb al voltant de 1.500 participants i entre 120 i 140 equips»; i ha agraït a la federació valenciana la seua aposta per l'esport de base en el qual «treballem conjuntament per anar tenint cada vegada més cantera i per a inculcar a través de l'esport tots els valors que aporta als nostres nens i nenes».\nLa regidora també ha ressaltat l'evolució quant a la presència de dones en el torneig, «que ha sigut molt positiva des de la primera edició», ja que ha passat d'un 27 % d'esportistes femenines inscrites en els 42 equips que van participar en 2015 a un 42 % de presència femenina entre els més de 120 equips que s'esperen en esta ocasió.\n«Així mateix, durant les últimes dues edicions ha augmentat la presència d'equips europeus, sent enguany, i cinc els conjunts europeus que es disputaran el trofeu front els tres que van participar en 2017», ha subratllat.\nPel que fa al recinte en el qual es va a celebrar el certamen, la regidora ha indicat que «l'accés és totalment gratuït perquè totes aquelles persones que ho desitgen puguen gaudir de la prova, totes en un entorn únic en primera línia de platja»; i ha realitzat una crida «a tots per treballar junts i poder recuperar este protagonisme que va tenir l'handbol en la nostra comunitat i a la nostra ciutat, segur que junts ho aconseguirem».


Models alternatius d'accés i tinença de l'habitatge. Jove.Cat. Generalitat de Catalunya\nInici > Temes > Habitatge > Models alternatius d'accés i tinença de l'habitatge\nA banda de comprar o llogar hi ha altres maneres d’accedir a un habitatge. Són models alternatius que poden adaptar-se a les possibilitats i a les característiques de les persones joves.\nEl Consell Nacional de la Joventut de Catalunya va publicar al 2014 un estudi per analitzar aquests diferents models i va editar una guia d'habitatge que és un resum àgil i pràctic dels diferents models presentats a l'estudi. En aquest estudi es presenten diferents models de tinença que a continuació es descriuen breument.\nLa masoveria urbana és un contracte en virtut del qual qui té la propietat d’un habitatge en cedeix l’ús, per a un temps determinat, a canvi que les persones llogateres n’assumeixin unes obres de rehabilitació i manteniment acordades. Aquestes obres poden tenir diferents envergadures i objectius, que van des del manteniment de pintura i instal·lacions mínim fins a obres estructurals, un canvi de distribució, la reparació de la teulada, etc.\nCessió d'ús (cooperatives en cessió d'ús)\nLa cessió d’ús s’estableix mitjançant un contracte pel qual la propietat cedeix l’ús d’un habitatge a la persona usuària per un període de temps indefinit, llevat de pacte en contra, mentre que la usuària es compromet a pagar un preu determinat. Es tracta d’un model a cavall entre el lloguer i la compra, ja que ofereix la seguretat d’ús de la compra en oferir una durada del contracte molt llarga o indefinida, però a partir del pagament d’una quota periòdica amb un cost equiparable a un lloguer. La cessió d’ús es pot vincular a les cooperatives en cessió d’ús, on la cooperativa cedeix l’ús dels habitatges a les seves persones associades.\nÉs el dret de fer una construcció o de disposar d’una construcció ja realitzada, en propietat aliena durant un període de temps convingut. La persona superficiària és propietària de les construccions amb plens efectes, i una altra persona manté la propietat del sòl, com ara l’Administració pública.\nCopropietat: propietat compartida i propietat temporal\nEs tracta de models intermedis entre la compra i el lloguer, que busquen posar condicionants a la tinença, com són el temps (propietat temporal) o el fraccionament percentual del domini (adquisició progressiva: propietat compartida).\nPropietat compartida: La persona adquirent és propietària de l’habitatge des del començament, per tant té totes les facultats derivades del domini, com és l’ús i gaudi de la totalitat de l’immoble en exclusiva; és a dir, que no pot ser destorbat pel propietari original. Es diferencia d’altres règims de tinença com el lloguer amb opció de compra o el dret de superfície (on s’esdevé persona superficiària i no propietària).\nPropietat temporal: Es constitueix quan una nova persona propietària adquireix, d’un propietària original, la titularitat d’un immoble durant un temps determinat. Durant aquest període, la nova persona propietària té totes les facultats del domini sobre l’immoble, és a dir, ús, gaudi i disposició.\nEstudi de formes alternatives d'accés i tinença de l'habitatge\nGuia de models alternatius d'accés i tinença de l'habitatge


El personatge - Paul Haggis\nPaul Haggis és un realitzador que s’ha forjat la fama de bon professional gràcies al bon treball com guionista.\nÉs un director interessant que genera opinions diverses entre els especialistes i els espectadors.\nLa seva trajectòria artística es va llaurar dins el món televisiu. Els seus guions per sèries com Vacaciones en el mar, Rumbo al sur, EZ Streets i sobretot per a La ley de Los Angeles i Walker Texas Ranger li van donar un prestigi que consolidaria en la producció Treintaytantos, on dirigia, produïa i escrivia algunes de les històries d’un serial que obtindria uns bons índexs d’audiència.\nAl 2004 arribaria la seva veritable oportunitat i consagració a nivell internacional amb l’adaptació del text de F. X. Toole per a la pel·lícula Million Dollar Baby, que li va valer la seva primera candidatura a l’Oscar. L’èxit del film d'Eastwood va obrir les portes de Hollywood a Paul Haggis. Un fet que no va desaprofitar perquè en el 2005 portava a terme la seva òpera prima: Crash. Guanyadora de tres estatuetes –pel·lícula, guió original i muntatge- recollia el testimoni del millor Altman en un film coral que intentava reflectir la soledat, el racisme, la violència, la indiferència, la frustració en el dia a dia a la ciutat de Los Ángeles.\nPaul Haggis ha volgut pel seu segon treball com a director, En el valle de Elah, tractar un tema tabú per l’opinió pública dels EUA: les conseqüències de la guerra d’Irak tan pels soldats com pels familiars dels militars desplaçats al conflicte.\nLa història i els actors Tommy Lee Jones , Susan Sarandon i Charlize Theron són el reclam per omplir les sales.\nNo s’ha d’oblidar que fins aquest nou projecte Haggis havia col·laborat en l’elaboració dels guions de Banderas de nuestros padres (2006), Cartas desde Iwo Jima (2006), ambdues de Clint Eastwood i Casino Royale de Martin Campbell (2006/el millor Bond dels darrers 10 anys). Aquest any arribarà la nova aventura de l’agent secret més famós del cinema: Bond, James Bond, on Paul Haggis ha deixat la seva impremta.\nEl 22 de gener es sabrà si En el valle de Elah mereix alguna menció en les candidatures als Oscars o passa desapercebuda com en els Globus d’Or.\nconsidera que és millor guionista que no pas director\nEn el valle de Elah està un esglaó per sota de Crash. Sembla un telefilm de sobretaula, però la intenció és bona. Els actors son el millor de la pel·lícula.\nTommy Lee Jones, com sempre, fantàstic. M'ha sorprès la Charlize Theron, tant pel que fa al físic com per la seva interpretació, bastant per sobre del que és habitual en ella.\nHaggis es boníssim. Amb Crash va demostrar que no només sap escriure guions de molta qualitat (Million Dollar Baby, Casino Royale...) sino que també sap dirigir molt bé.\nEric Draven 22-01-2008\nLa nominació de Tommy Lee Jones és justa.\ndoncs jo crec que la nominació de Tommy Lee Jones és exagerada, em dóna la sensació de massa artificial. En canvi, la que està molt bé és la Charlize Theron...\nEn el valle de Elah m'ha semblat insultant, fastigosament patriòtica i barroera. El guió és planfetari i els actors tampoc no fan res de l'altre món. Una pedanteria ianqui insofrible!


L'independentisme violent - Diari de Girona\njoan vila 20.10.2019 | 00:16\nL'independentisme violent Diari de Girona\nFa anys vaig escriure que les manifestacions que es feien a Catalunya a favor de la independència no servien per fer cap pressió i tenien un efecte nul: només servien pels que hi anaven, per ser testimonials. Em preguntava en aquella reflexió per què passa això amb les grans manifestacions de milions de participants. Vaig trobar dues respostes. La primera és que una gran manifestació és símptoma de malestar i això acaba passant factura en unes eleccions properes, per la qual cosa els polítics tendeixen a fer-ne cas i a aplicar solucions per disminuir la inquietud de la manifestació. Això a Catalunya no és aplicable perquè per governar a Madrid teòricament no fan falta els vots catalans (encara que veiem que no és així), per la qual cosa a la Moncloa es permeten el luxe de fer cas omís de qualsevol manifestació que es faci aquí. La segona és que la història ens diu que una gran manifestació sovint acaba en violents enfrontaments amb la policia. I això a Catalunya ens havíem acostumat que no era així, dient orgullosos que no havíem deixat ni un paper a terra. Les manifestacions gegants, amb una escrupolosa organització, eren festives i familiars, amb gent gran i bebès, d'una gran transversalitat, però mai fins ara havien estat violentes. De cop, quan la frustració i la indignació han arribat a un cert nivell, quan la gent ha sentit més que mai que la seva dignitat estava sent atropellada, ha sorgit la capa de joves que no havia participat en les manifestacions festives i ha començat a mostrar la seva violència.\nNo ha passat res que no passi a altres llocs. Aquests dies s'ha recordat l'episodi dels gillets jaunes de França que durant mesos van cremar carrers i es van enfrontar de forma violenta amb la policia. Es queixaven perquè la gasolina havia pujat 5 cèntims i el gasoil 10 cèntims el litre! Això va ser suficient per fer sortir al carrer un munt d'autònoms que necessiten el cotxe per treballar. El govern Macron finalment va actuar frenant l'augment de la taxa de carboni per a l'any 2019, fent un debat social per tot el territori de França i acabant per designar un grup de 150 ciutadans elegits a l'atzar per elaborar una proposta per a l'aplicació de la taxa. Finalment les accions violentes dels gillets jaunes van anar disminuint fins esvair-se.\nEn contraposició, a Espanya no s'ha sabut ni volgut escoltar la reivindicació; la resposta ha sigut que «un estat mai ha de cedir a un xantatge».\nLa paraula màgica d'Espanya amb Catalunya és NO. Curiosa manera d'entendre la democràcia aquesta de fer-se el sord amb tot el que no t'agradi. És a dir, quan es fa un procés pacífic, polític, intentant com sigui votar en un referèndum no permès, cauen de 9 a 13 anys de presó. Quan les protestes acaben de forma violenta llavors diuen que no es pot cedir al xantatge, però tampoc queda marge de maniobra.\nL'Estat espanyol no ha desenvolupat la democràcia tal com s'ha produït als països d'Europa que són la nostra referència. Una democràcia no consisteix només a construir un estat en el qual mani el que treu més vots, on mana la llei per a tothom aplicada de forma justa. Consisteix també en un estat on els drets fonamentals de manifestació i expressió estan garantits. A Espanya falla l'aplicació de la justícia pel fet que la cúpula del sistema (Consell del Poder Judicial, Suprem, Audiència Nacional i Tribunal Constitucional) té el control d'accés restringit a una capa judicial d'ideologia autoritària. Fins que aquesta cúpula no sigui nomenada per la resta de jutges de l'Estat en sufragi universal no ens en sortirem i el tuf ranci franquista dominarà en aquestes institucions. L'anomalia va començar a ser notòria quan es va constatar la pèrdua de drets fonamentals del govern Rajoy mitjançant l'aprovació de la llei mordassa per contenir les manifestacions del 15-M. Aquestes involucions normatives juntament amb la llei bàsica d'Espanya que és que «l'Estat no pot cedir mai a les pressions» acaba desembocant en un escenari on l'estat fa el que li dona la gana i ningú ho pot canviar.\nArribats aquí, ara què fem? Ahir un jutjat de l'Audiència Nacional va ordenar tancar la web de Tsunami Democràtic i immediatament Espanya va rebre un avís d'Europa que la llibertat d'expressió no es pot liquidar tan fàcilment. No hi ha gaire més vies que la d'Europa. Llegint com els estats han anat fent el camí de la inclusió, sovint es veu com ha estat un nivell de justícia superior el que ha aplanat el camí i ha eliminat els abusos de l'elit dominant. En el nostre cas el nivell superior són els jutjats europeus.\nSi el poder espanyol no vol asseure's a dialogar, a trobar una solució de sortida primer a curt i després a mig termini, caldrà anar fent el camí d'Europa i persistir en el moviment d'ara, posant cada vegada més difícil la governabilitat d'Espanya, malmetent la seva imatge exterior i persistint en què volem fer un diàleg per trobar solucions.\nEm pregunten pel cost que això té per a Catalunya, tant pel turisme com per la pèrdua de producció. La meva resposta és que nosaltres ja hem assumit aquest cost (com els joves), però que ara falta que també l'assumeixin els que estan en contra de voler trobar una solució dialogada. En això estem, fent camí perquè els de l'altre costat de la taula vegin que el cost de no negociar és més alt que el de fer-ho. Perquè, creieu-me, el seu cost és molt alt: han de desdir-se d'un munt de mentides que han construït contra Catalunya i han de cedir una part important del finançament que engreixa l'elit de Madrid. Cal, doncs, igualar el cost per fer-los actuar, la qual cosa vol dir que tenim Tsunami per temps.


ALEGO: El projecte “Territori TIC” a la Ribera d’Ebre\nConsell Comarcal de la Ribera d' Ebre.\nAnar a Territori TIC\nEl projecte busca crear una xarxa de complicitat i corresponsabilitat amb el món local; generar nous serveis; i potenciar el telecentre com a element de referència de la ciutadania, les empreses i les administracions locals. Territori TIC és una prova pilot dotada amb 620.000€, que tindrà una durada de dos anys i es desenvoluparà a la Ribera d'Ebre, el Ripollès i el Pla de l'Estany. Aquestes comarques comparteixen trets socials i econòmics, com ho són l’estructura demogràfica i una economia bàsicament agrícola. A més, totes tres tenen telecentres consolidats que actuen com a referents en matèria TIC en el seu àmbit. El secretari de Telecomunicacions i Societat de la Informació, Jordi Bosch, destaca la importància de la Xarxa de Telecentres de Catalunya com a eix vertebrador de l'impuls de la Societat de la Informació al país.\nDurant la presentació de Territori TIC a Mora d'Ebre, el conseller Joan Puigcercós ha assegurat que “aquesta prova pilot proporcionarà a les tres comarques un salt qualitatiu pel què fa a l'ús de les tecnologies de la informació i la comunicació” i ha destacat que “aquest és un projecte que contribueix a avançar en equilibri territorial, i pensem poder estendre’l”.\nTerritori TIC avaluarà un model descentralitzat i territorial de gestió dels telecentres, potenciarà la millora del grau d'alfabetització digital i de l'ús de les TIC entre la població i assessorarà el sector empresarial local. El seguiment de l’impacte d’aquesta prova pilot es farà a través de la Fundació Observatori per a la Societat de la Informació a Catalunya (FOBSIC).\nPublicat per 2teixidor a 20:17\nEtiquetes de comentaris: Globalització, Ribera d' Ebre, Terres de l ' Ebre


Condemnat a 18 mesos de presó un professor particular que va intentar practicar una fel·lació al seu alumne de 12 anys\n16 maig 2021 17:48\nL'Audiència Provincial de les Balears ha condemnat a 18 mesos de presó un professor particular que va intentar practicar una fel·lació al seu alumne, que tenia 12 anys d'edat. Els fets varen passar el 2003 a Palma.\nEl judici s'ha saldat amb una conformitat. Així, el processat ha acceptat els fets i no haurà de complir la pena de presó amb la condició que no cometi delictes durant quatre anys. També se li ha imposat una ordre d'allunyament i tres anys de llibertat vigilada.\nEn concret, va tenir lloc en el transcurs d'una classe d'anglès particular a casa de la víctima. Aprofitant que la mare del menor no es trobava a casa, l'home li va tocar el penis, li va demanar que es posés dempeus i que es baixés els pantalons i els calçotets.\nDesprés d'això, li va demanar que mirés cap amunt perquè li anava a fer una 'chupadita'. El menor, per la seva banda, es va negar i l'home va abandonar el domicili.\n18 mesos només??? no entrarà ni a la presó si son menys de dos anys de condemna. I així volen acabar amb els abusos sexuals a menors ??? Que li facin beure un bon glop de lleixiu i ja veureu com s'hi pensa abans de tronar.ho a fer...


Publicat 11/02/2016 19:38CET\nEn una compareixença en comissió parlamentària per donar a conèixer les prioritats del Govern en matèria d'Interior per a aquesta legislatura, Jané ha concretat que la convocatòria per a Bombers serà de 153 places i que "abans de l'estiu" convocarà altres 350, en aquest cas de voluntaris.\nEl conseller ha afegit que en la pròxima oferta pública del mateix cos convocarà un total de set places d'inspector, 18 de subinspector i altres, que no concreta, de sergent i cap via promoció interna.\nJané no ha volgut concretar quantes places per a Mossos es convocaran: "Les que puguem negociar d'acord amb els Pressupostos", ha declarat als mitjans al Parlament, i ha afegit que fins ara s'havien destinat 11,5 milions per pagar hores extraordinàries, cosa que el Govern pretén evitar amb més personal.\nD'aquesta partida pressupostària, més de quatre milions s'han destinat a la patrulla preventiva: "Vam tenir un Nadal complicat, més que no la gent es pensa, en matèria d'antiterrorisme", ha afegit.\nMENYS DE 17.000 MOSSOS\nEl conseller ha recordat que en la previsió de la Junta de Seguretat del 2006, el desplegament total del cos de Mossos d'Esquadra preveia un total de 18.267 agents i que actualment "no s'arriba als 17.000".\nJané ha remarcat, a més, que la plantilla del cos de Mossos es redueix cada any, que fa més de quatre anys que no es fa una nova convocatòria i ha assenyalat: "Ens fa falta com a país i ho vam necessitar per donar resposta a les noves demandes".\nEntre els projectes que estan previstos per a aquest any hi ha la remodelació de l'edifici base dels Mossos d'Esquadra, la construcció d'una comissaria al districte de Sarrià (Barcelona) i una altra a Torredembarra (Tarragona), la reubicació de la regió policial de Girona i una nova oficina policial a Moià (Barcelona), entre d'altres.


L’ACB torna a quedar-se un any més sense ascensos ni descensos - El Periòdic d'Andorra\nL’ACB torna a quedar-se un any més sense ascensos ni descensos\nL’Ourense no compleix els requisits econòmics per ascendir i la seva plaça serà oferida al Guipúscoa\nPublicat el Divendres, 17 de juny de 2016 | 01:30 h\nGuipúscoa i Estudiantes van enfrontar-se a Sant Sebastià a l’última jornada de la fase regular. | E. Candel / ACB Photo\nCorren mals temps per a la Lliga Endesa. I sobretot per alguns dels seus clubs, i pels que formen part de la LEB Or, que es troben amb un balanç econòmic que no els permet donar el salt a la màxima categoria. L’ACB demana una sèrie de condicions econòmiques, amb cànons i avals de per mig, que els equips no poden assumir. Aquest fet provoca no només desaparicions d’entitats, algunes d’elles històriques, sinó que a nivell esportiu desvirtua la competició perquè no es produeixen ni ascensos ni descensos. Aquest any n’és un nou exemple, i en van ja uns quants.\nAhir mateix l’ACB confirmava que l’Ourense no ascendiria i no jugarà la pròxima temporada la Lliga Endesa. En un comunicat l’organisme indicava que el club gallec no complia amb les condicions d’afiliació i d’inscripció que estipula la normativa i que havien estat fixades en el compromís contractual pactat amb l’ACB i aprovat per la seva assemblea al setembre del 2015. Necessitaven reunir 2,9 milions d’euros i no van ser capaços. Un cop finalitzat el termini de presentació de la documentació la plaça queda vacant per l’equip que el curs passat va finalitzar penúltim, l’Estudiantes. Els madrilenys ara han de sol·licitar la seva afiliació a la competició i aportar la documentació necessària per ser de nou soci de l’ACB. Es dóna la circumstància que l’Ourense, que s’havia guanyat a la pista l’ascens la temporada anterior, en un any no ha pogut aconseguir els suports necessaris per donar el salt.\nEn una situació similar estan els altres dos que en la campanya acabada de finalitzar van obtenir l’ascens, el Palència com a campió de la fase regular i el Melilla a través dels play-off. Tots dos no poden assumir la despesa econòmica-financera que suposa, com les exigències de la instal·lació en la que han de jugar. Per aquest motiu van demanar la reserva de la seva plaça per un any, per optar a pujar la temporada 2017-18, com ja va succeir amb l’Ourense fa dotze mesos. Aquesta possibilitat depèn actualment dels divuit clubs de l’ACB, que hauran de decidir en assemblea si els permeten realitzar aquesta opció. Per a que es faci efectiu s’ha d’aconseguir com a mínim el 75% de les votacions. Sigui quin sigui el resultat, en els pròxims dies el Guipúscoa rebrà la invitació per a mantenir-se. És l’altre beneficiat de tot plegat. Va finalitzar cuer la campanya passada i pot salvar-se. Els vascos tenen la intenció d’acceptar-la, però hauran de posar-se al dia i complir amb totes les condicions que es demanen, com no tenir deutes amb els jugadors i hisenda.\nLa història que es repeteix / Malauradament, aquesta és una situació que ve de lluny. Que es repeteix les últimes temporades, convertint l’ACB en una competició on uns quants clubs tenen ben poc en joc. Si queda lluny l’opció de ser als play-off al títol tenen la temporada resolta. Això sí, si finalitzen a les dues últimes places de la lliga regular ningú els treu l’esglai durant uns dies de patir per no baixar. Per sota, a la LEB Or, el cas és idèntic en la zona alta, perquè no hi ha manera que els mèrits esportius portin al premi de l’ascens. Un cas paradigmàtic és el Burgos, que durant tres temporades consecutives va assolir l’ascens, però en cap el va poder fer efectiu. Raons econòmiques i de capacitat del pavelló van provocar-ho. Tot i trobar-se amb aquestes dificultats cada any elaboraven un projecte ambiciós de màxims a nivell de plantilla per ser a dalt de tot.\nDes del curs 10-11 que no es produeix una situació esportivament normal, que els dos millors de la LEB Or pugin i que els dos pitjors de l’ACB baixin. En aquella ocasió el Granada i el Menorca van perdre la categoria, mentre que van pujar Múrcia i Obradoiro. A partir de l’11-12 es va produir el primer fet anòmal. El Canàries i el Menorca van renunciar a l’ascens, el que permetia mantenir-se automàticament a l’Estudiantes i el Valladolid. Finalment els tinerfenys van acabar pujant perquè van comprar-li la plaça al Lucentum d’Alacant, que patia una greu crisi econòmica. Els valencians aquella temporada havien jugat la Copa del Rei i els play-off. La 12-13 van ser Gipúscoa i Manresa els que es van acabar salvant, perquè Burgos i Lucentum no van poder assumir l’ascens per qüestions pressupostàries. Els alacantins havien evitat al cinquè partit de la final del play-off l’ascens del llavors River Andorra, imposant-se al poliesportiu en una nit tràgica.\nEl conjunt de Peñarroya va recuperar-se ràpidament d’aquell cop i el curs següent va obtenir l’ascens com a campió de la fase regular. El Burgos ho feia als play-off, però va renunciar-hi. El retorn a l’ACB dels andorrans va significar el descens del Valladolid, mentre que el Manresa se salvava. La temporada passada eren el Guipúscoa i el Fuenlabrada els que es mantenien in extremis perquè Burgos i Ourense no van poder pujar. Si el Burgos és qui ha vist com tres vegades no podia ascendir, el conjunt de Sant Sebastià suma el mateix nombre d’ocasions que es manté quan esportivament no ho mereixia. Els pròxims dies ha de confirmar aquest aspecte per tercer cop als despatxos.\nDia clau per al Bilbao Basket, que perdrà la categoria si presenta concurs de creditors\nSituació crítica del Bilbao Basket, que està treballant a contrarrellotge per a no veure’s abocat a presentar concurs de creditors, el que suposaria perdre automàticament la plaça a l’ACB. La Lliga Endesa es troba amb un nou problema, ja que la marxa dels biscains suposaria a la competició quedar-se amb un nombre senar de conjunts, que comportaria que cada jornada un dels equips descansi a l’hora de confeccionar el calendari. El consell d’administració de l’enitat va ampliar 48 hores el termini que s’havia imposat, i que finalitzava dimecres passat, per aconseguir la línia de crèdit d’un milió d’euros per poder comptar amb el líquid necessari per desbloquejar l’estat financer dramàtic amb el que es troba actualment. Si no l’aconsegueix avui haurà de presentar corcurs de creditors, que porta al descens. El finançament que esperen tancar permetria regularitzar la tresoreria i començar a efectuar el pagament del deute actual de 2,7 milions, que es van comprometre a pagar abans del 30 de juny del 2017. Asseguren comptar ja amb uns 600.000 euros.Des del club es valora que en breu algun jugador de la plantilla acudeixi al fons de garantia salarial per rebre el que se’ls hi deu. Des del mes d’abril que no cobren.


Tres protragonistas para lograr que todos lo aprendan todo de la lengua escrita: los alumnos, los profesores y los asesores - Publicacions Editorial Graó\nCapítol Tres protragonistas para lograr que todos lo aprendan todo de la lengua escrita: los alumnos, los profesores y los asesores\nAvui dia esperem que els alumnes aconsegueixin l'objectiu de comprendre els textos i aprendre d'ells, no sols al final de l'escolarització, sinó a cada etapa i cicle educatiu. No obstant això, en constatar que molts alumnes encara no són capaços d'entendre el que llegeixen, sorgeix una decepció permanent, la qual es projecta sobre el sistema educatiu, les famílies o els formadors, que són posats en el punt de mira com a responsables principals del suposat fracàs. Hi ha motius per considerar críticament el paper dels uns i dels altres, però abans convé sospesar si realment entenem el repte que suposa ser un lector competent, ensenyar a ser un lector competent o ajudar els qui ensenyen als altres a ser lectors competents. Aquest capítol pretén mostrar, precisament, el repte al qual s'enfronten alumnes, professors i formadors respecte de l'alfabetització.\nDidàctica de la llengua i la literatura, Didàctica de la llengua, Alfabetització, Lectura, Comprensió lectora,


Rehabitar el Vallès - Diari de Sabadell\nTornar a fer-lo habitable. Aquesta és la fita dels anys que vénen pel territori cultural i ambiental de la bioregió del Vallès. Una entitat territorial situada a la depressió prelitoral entre la Tordera i el Llobregat i envoltada pels cims nostrats de les serralades litoral i prelitoral. I per fer-ho possible caldrà dotar-se d’una nova governança on la idea del municipi-frontera desaparegui i emergeixi la comunitat com a nou paradigma d’espai vital. Viure i treballar en diferents viles o ciutats és una pràctica habitual de moltes persones del Vallès, i això no els fa apàtrides d’un indret o de l’altre. El municipi-frontera, gelós de la seva delimitació sociopolítica (ets d’aquí o d’allà?), fa anys que es desdibuixa a favor d’un nou espai cultural i ambiental.\nPer què cal rehabitar el Vallès? Bàsicament per garantir el benestar del nostre hàbitat quotidià i reconciliar-nos amb els ecosistemes que ens han aportat, i encara ho fan, els béns i serveis ambientals que ens són necessaris. Sense la natura el benestar esdevé una il·lusió. Aquest hàbitat quotidià en bona part es localitza en les ciutats, viles i espais urbans que ocupen més de 37.000 hectàrees del Vallès. Avui, en bona part, aquests artefactes urbans són l’herència d’una societat industrial i de l’economia política-financera del totxo i formigó de les dues darreres dècades. Segurament caldran receptes locals, però en essència s’haurà de desconstruir sòl urbà, optar per una planificació ambiental més enllà del municipi-frontera, implementar l’arquitectura bioclimàtica, revegetar carrers i places, reduir el consum d’energia i optar per la producció local 100% renovable, garantir la qualitat de l’aire que es respira, incentivar la mobilitat a peu i amb bicicleta, adaptar els mitjans de transport públic a la realitat urbana i no pas als comptes de resultats dels operadors, minvar el consum d’aigua i reutilitzar-la o bé permeabilitzar els sòls urbans. Aquestes i altres mesures haurien de ser de caràcter universal pel conjunt de la comunitat i d’acord amb els principis de restauració del nostre entorn, decreixement del consum d’energia d’origen fòssil i abandonament de l’economia extractiva.\nAra bé aquest hàbitat urbà quotidià depèn d’un altre que el formen els espais agrícoles i forestals. Aquests espais naturals no són complementaris de l’hàbitat urbà, com a vegades es pensa o s’actua, sinó que són estructurals i centrals. Depenem d’ells per millorar els espais urbans i per procurar el benestar de les persones. Per tant, es requereix la incorporació d’aquests espais naturals en l’imaginari de la nova bioregió del Vallès a la mateixa alçada que hom té en compte la seva llar o l’activitat professional. No serà una tasca fàcil quan bona part de la cultura de la ciutadania té incorporat que el preu del progrés és precisament malmetre i explotar el medi. Aquesta contraposició entre la natura i el progrés és el que s’ha de contendre amb l’objectiu d’aconseguir un canvi de caràcter cultural en la societat vallesana. Si se supera aquesta fita es tindrà molt de guanyat. En aquest propòsit s’ha de fer notar, per exemple, l’abastament d’aliments que ens poden aportar les més de 18.000 hectàrees agrícoles del Vallès.\nAquesta visió de rehabitar el Vallès comportarà una anàlisi més racional sobre afers que fins ara semblaven inqüestionables com ara el quart cinturó o l’orbital ferroviària. En l’actual context, les infraestructures han perdut la seva capacitat de ser motor de canvi de la nostra comunitat. Ara aquest rol l’assumeix el coneixement i l’economia local i col·laborativa amb responsabilitat social que se’n deriva. A la nova era postindustrial s’ha d’optar per invertir els diners dels tributs amb les propostes que es requereixen per aquesta nova etapa i desinvertir amb les del passat. Decidir és optar. I ara toca fer-ho pel Vallès socioambiental! @manelcunill\n“Bona part de la cultura de la ciutadania té incorporat que el preu del progrés és precisament malmetre i explotar el medi”


El govern s'ha gastat 61,3 milions d'euros en el contingent humanitari a l'Iraq\nEl govern està calculant la participació espanyola a la guerra a l'Iraq però xifra en 61,53 milions d'euros el cost del contingent d'ajuda humanitària que ha desplaçat Espanya per aquesta guerra. Això és el que es desprèn de les respostes parlamentàries de l'Executiu per saber el cost econòmic del suport del govern a la guerra a l'Iraq i la seva posició respecte del futur immediat. El govern ha assegurat que encara no es poden donar xifres estimades pel suport a la guerra a l'Iraq.\nEn una altra resposta, el govern recorda que "ha decidit contribuir activament en tots els vessants de la reconstrucció i normalització del país, la qual cosa farà necessària la participació de diversos departaments de l'administració espanyola, al marge del paper central que puguin tenir els ministeris d'Exteriors i de Defensa". Igualment afegeix que el "el govern ha atès la petició de les Nacions Unides i ha fet una contribució de 5 milions d'euros per a les agències de l'ONU" i explica que "a aquesta ajuda global se li ha de sumar la contribució comunitària canalitzada per l'Oficina Humanitària de la UE, a la qual Espanya participa.


“Piti” Belmonte: “Diumenge sabrem el veritable abast de la nostra recuperació” – Xiulet Final\n“Piti” Belmonte: “Diumenge sabrem el veritable abast de la nostra recuperació”\nPRIMERA CATALANA – GRUP 2 (Jornada 10)\nDiumenge, 4 Novembre 17 h. – Municipal d’Almacelles\nEFAC ALMACELLES – C.D’E. MANRESA\nRedacció | 2/11/2018 22:52\nEntre apassionant i boja tenim la zona alta de la classificació, amb cinc equips que es permuten les cinc primeres places.\nLíder és l’U.D. Viladecans, amb 21 punts, seguit del C.F. Mollerusa, amb 20 però amb un partit menys disputat. Amb 6 victòries i 2 empats, és l’únic equip del grup que figura invicte, després de la primera derrota patida pel C.d’E. Manresa a l’Estadi, diumenge passat (0-2 Júpiter). El Manresa figura quart, amb 18 punts, empatat amb el tercer C.F. Igualada. Molt aprop, a un punt (17) el cinquè EFAC Almacelles -rival aquest diumenge-. Aquest és, hores d’ara, el grup d’elit que té lluny -amb 13 punts- els rivals més propers.\nAfronta el partit de diumenge amb les conegudes baixes per lesió de Mouha i Biel, i les definitives per decisió tècnica de Mario Vitorio i Carles Montoro.\nQuan tot semblava de cara per intentar l’assalt al lideratge, amb dos partits consecutius com a local, l’Estadi ha tornat al seu apartat més negatiu. Un de sis punts possibles, amb empat a 1 amb l’Andorra i derrota 0-2 amb el Júpiter, són els referents més propers d’un Manresa que segueix en la zona noble, però que ha d’intentar revertir la situació.\nPiti Belmonte: “Dos partits absolutament diferents. Davant l’Andorra ja vaig comentar que sense intensitat i només sent favorit, no guanyes partits. Contra el Júpiter va ser diferent. En el seu plantejament i joc varen ser superiors a nosaltres, que no vàrem fer un bon partit. En quan a si estem recuperats, ho sabrem segur diumenge a les set de la tarda. Durant tota la setmana el nostre objectiu i treball ha estat aconseguir-ho”.\nEl Manresa és quart empatat amb l’Igualada, tercer, amb 18 punts gràcies a 5 victòries, 3 empats i 1 derrota. Millor com a visitant, on figura invicte amb 2 victòries i 2 empats -8 de 12 punts possibles-, que com a local: 3 victòries, 1 empat i 1 derrota -10 punts possibles de 15-.\nPerillós rival i més al seu Municipal. Els lleidetans són cinquens amb 17 punts, un menys que els manresans. Sumen 5 victòries, 2 empats i 2 derrotes, amb 9 gols a favor i 6 en contra. Resultats mínims però positius d’un Almacelles que figura invicte com a local amb 3 victòries (1-0 amb Lleida i Viladecans i 2-1 amb Gavà). Un empat a 1 amb la visita del Sant Ildefons. Al seu Municipal 10 de 12 punts possibles. Com a visitant: 2 victòries (0-1 Igualada i 1-2 Borges Blanques); 1 empat (a 1 Vilanova) i 2 derrotes (Mollerusa i Montañesa per 1-0). Total 7 punts de 15 possibles. Totes les victòries i derrotes han estat per la mínima, amb el 2-1 com a màxim exponent ofensiu.\nPiti Belmonte: “Un bon equip que ja porta un parell de temporades en la zona alta de la classificació i que ho fonamenta amb un bon nombre de jugadors que porten junts uns quants anys. A més té al menys un jugador important per línia, possiblement d’una qualitat superior a la categoría. Un rival difícil de batre.”


Plantejar què és el feixisme i quines dimensions socials abraça exigeix situar ...\n23 anys de la Llei 31/95. 11 anys de la Llei Orgànica 3/2007. Llei de Prevenció de Riscos Laborals… Lleis per tothom? El passat 28 d’abril es commemorava la Diada Internacional per la Seguretat i la Salut al treball, i un any més, des de la Coordinadora Obrera Sindical, ens trobem encarant-la des d’una sensació de trobar-nos en les portes d’entrada a un escorxador cada dia que eixim de casa per anar a treballar… I no ho diem nosaltres… es desprèn directament de les anàlisis i declaracions oficials fetes des dels diferents governs autonòmics dels Països Catalans al sud de l’Albera. I és que hui, ja en 2018, la sinistralitat laboral torna a ser una qüestió de primer ordre… després de no parlar-se’n durant anys, “a causa” de la crisi. Les xifres parlen molt clarament. El 2017 van morir com a mínim 135 persones treballadores mentre miraven de guanyar-se el […]


Montse Pallarès - - 19/4/2010\n- Gorg, La Salut i Llefià, les tres noves estacions badalonines\nDes d’ahir, els badalonins ja compten amb una ampliació de la xarxa metropolitana de transport públic amb la nova línea 10 de metro. De Gorg a Bon Pastor (L9), existeixen dues parades més als barris de La Salut i Llefià. Aquesta ha estat una millora necessària i molt reclamada pels veïns de la zona, que ara podran enllaçar amb diverses estacions que els aproparan molt més amb l’altra llera del riu.\nJosé Montilla, president de la Generalitat, va mostrar orgull davant la inversió en obra pública del seu Govern i de com això ha contribuït a millorar la qualitat de vida de molts catalans i catalanes. A més, va remarcar la importància de que tothom pagui el bitllet de metro perquè el projecte sigui viable econòmicament. Per la seva banda, Jordi Serra, alcalde de Badalona, va felicitar la ciutat pels seus avenços i va esmentar els beneficis que aquest trencament de barreres comunicatives comportarà als barris badalonins implicats. Ahir a la inauguració de les tres noves parades (Gorg – La Salut – Llefià), hi van ser presents també Joaquim Nadal, conseller de Política Territorial, i Jordi Hereu, alcalde de Barcelona i president de l’Àrea Metropolitana.\nEls trens de la nova línea L9/L10 són de conducció automàtica, és a dir, estan controlats des del centre de comandament al metro de La Sagrera. Les quatre noves estacions suposen 3,4 km més de xarxa de metro, i per fi les ciutats de Badalona, Barcelona i Santa Coloma de Gramenet queden intercomunicades de forma ràpida i sostenible.


Biden defensa EUA i critica els polítics i soldats afganesos per "rendir-se" La República\nBiden defensa EUA i critica els polítics i soldats afganesos per “rendir-se”\nBiden ha defensat que els polítics i soldats afganesos han desertat i ha dit que els EUA no pot facilitar-los les ganes de lluitar pel seu país\nEl president dels Estats Units, Joe Biden, ha defensat aquest dilluns la seva decisió de treure a les tropes nord-americanes de l’Afganistan. D’aquesta manera, ha traspassat la responsabilitat al front afganès criticant que “els polítics i soldats afganesos han desertat” i han deixat el país en mans del front talibà.\n“Els polítics afganesos s’han rendit, han fugit. Les nostres tropes no poden, ni han de lluitar i morir en una guerra que les forces afganeses no estan disposades a barallar”, ha defensat Biden durant la seva primera compareixença davant els mitjans després del col·lapse definitiu de l’Afganistan.\nEl president dels Estats Units ha tornat a recordar els diners que han destinat a aquesta guerra i ha enumerat els esforços econòmics que s’ha realitzat per capacitar, formar i mantenir a les forces de seguretat afganeses. Finalment, ha lamentat que l’única cosa que no estan en condicions de facilitar-los són “les ganes de lluitar pel seu país”.\nEn la primera aparició pública des de la crisi al país asiàtic, Biden ha afirmat que “mai és un moment adequat” per retirar les forces del territori i ha defensat que havien planejat qualsevol tipus de “contingència”, malgrat reconèixer que els fets s’han precipitat “més ràpid del que anticipàvem”.\n“Liderarem la diplomàcia i seguirem empenyent per l’estabilitat regional, defensant els drets bàsics del poble afganès, com fem a la resta del món”, ha afirmat, afegint que els drets humans són el centre de la “política exterior”.


1 min. Lisboa 22/09/2012 17:48\n260x366 Protestes divendres davant del palau de Belem, on se celebrava el Consell d'Estat. AFP Protestes divendres davant del palau de Belem, on se celebrava el Consell d'Estat. AFP\nLa pressió social i política ha pogut amb les dures mesures d'austeritat del govern de Pedro Passos Coelho, dictades per la 'troica'. El govern portuguès ha emès aquest dissabte un comunicat on admet "estar disponible per a, en el marc de la concertació social, estudiar alternatives" a la decisió de pujar set punts les retencions en les nòmines dels treballadors.\nL'últim actor que s'havia sumat a les protestes socials, de patronals, sindicats i oposició política era el president de la república, Aníbal Cavaco Silva, que va demanar a Passos Coelho aquesta setmana que escoltés les reivindicacions del seu poble.\nLa proposta del govern portuguès de pujar el 2013 les contribucions que paguen els treballadors a la Seguretat Social i baixar les que abonen les empreses per a cada treballador va ser anunciada pel mateix Passos Coelho el divendres 7 de setembre, amb l'objectiu de "crear llocs de treball" i frenar així l'augment continu de l'atur.


El servici del 010 ampliarà l'horari i atendrà també per xarxes socials\n“El nou servici deixarà de ser només un assistent telefònic per convertir-se en un sistema d’informació, comunicació i gestió de tràmits integral”, assegura Sandra Gómez\nL’Ajuntament ha adjudicat el nou contracte per a la prestació del Servici d’Atenció Ciutadana, a través del 010, el qual comptarà amb un horari ampliat des de les 8.30 fins a les 18.30 hores, de dilluns a divendres, i des de les 9 fins a les 14 hores, dissabtes, així com nous canals de comunicació. Així ho ha explicat la regidora d’Informació i Defensa de la Ciutadania, Sandra Gómez, qui ha destacat que s’han ampliat els recursos econòmics per millorar l’atenció que presta este servici.\nGómez ha precisat que el nou contracte té un pressupost de 360.000 euros, 162.000 euros més que l’anterior. Entre les millores del servici es troba la implementació de l’atenció a través de la missatgeria electrònica i les xarxes socials. «El nostre objectiu és aconseguir els nivells de resposta que els ciutadans requerixen i adaptar el servici a les seues necessitats».\nL’edil ha explicat que les telefonades ciutadanes es resoldran segons tres nivells de resposta. El primer nivell abasta aquelles demandes que no requerixen un coneixement especialitzat i en estos casos es contestarà directament a la persona interessada. En el segon nivell, s’obtindrà la resposta a través del departament corresponent i posteriorment s’informarà l’usuari. El tercer nivell engloba sol·licituds d’especial dificultat, per la qual cosa es prendrà nota tant de la consulta com del telèfon de qui la fa, s’estudiarà la qüestió en col·laboració amb els servicis municipals i es traslladarà a l’usuari.\nA través del 010 es podran demanar cites prèvies, certificats de padró o gestions amb les juntes municipals de districte, entre altres temes. Sandra Gómez ha assenyalat que «el nou servici deixarà de ser només un assistent telefònic per convertir-se en un sistema d’informació, comunicació i gestió de tràmits integral». Si fins ara l’horari del 010 era de dilluns a divendres en el tram del matí, a partir de l’aprovació del nou contracte, s’ampliarà a les vesprades i al matí dels dissabtes. A més, disposarà de noves vies de comunicació amb la ciutadania a través de servicis de missatgeria en línia (correus electrònics), aplicacions en dispositius mòbils (WhatsApp o Instagram) i xarxes socials, la qual cosa «permetrà la resolució d’incidències i traslladar tota la informació a la pàgina web municipal».\nAl llarg del 2017, el 010 va registrar 356.024 telefonades. D’estes, es van analitzar un total de 72.000, de les quals la majoria estaven relacionades amb: neteja (62.000), poda (3.500), desinfecció (2.322), deficiències en la via pública (1.633) i incidències amb l’app de l’Ajuntament (1.500). Els pics d’atencions es donen amb motiu de les Falles, la Gran Fira o la renovació de bons de l’EMT. «Gràcies a este nou contracte es reforçaran els augments localitzats de telefonades», ha conclòs la regidora.\nValència dóna suport al talent cleantech en la huitena edició del ClimateLaunchpad


La UE imposarà sancions a una vintena d'alts càrrecs del govern de Lukaixenko: "És un avís" La República\nLa UE imposarà sancions a una vintena d’alts càrrecs del govern de Lukaixenko: “És un avís”\nACN Brussel·les.-La Unió Europea imposarà sancions a una vintena d’alts càrrecs del govern d’Alexandr Lukaixenko vinculats amb les “eleccions fraudulentes” i la “repressió” a Bielorússia. Així ho ha anunciat aquest […]\nACN Brussel·les.-La Unió Europea imposarà sancions a una vintena d’alts càrrecs del govern d’Alexandr Lukaixenko vinculats amb les “eleccions fraudulentes” i la “repressió” a Bielorússia. Així ho ha anunciat aquest divendres el cap de la diplomàcia europea, Josep Borrell, després d’una reunió amb els ministres d’exteriors de la UE. “És un avís”, ha dit l’Alt Representant que no ha revelat els noms dels responsables afectats perquè encara estan acabant de configurar la llista. De fet, no descarta que es pugui ampliar “en els pròxims dies” en funció de l’evolució al país. En paral·lel, la UE espera que Rússia no s’atreveixi a intervenir a Bielorússia, tot i la promesa de suport militar del president rus Vladimir Putin.\n“Bielorússia no és una segona Ucraïna”, ha assegurat Borrell que confia que el Kremlin respecti “la voluntat del poble” bielorús.Rússia ha justificat la seva obligació d’ajudar a Bielorússia com a membre de l’Organització del Tractat de Seguretat Col·lectiva, una aliança amb estats post-soviètics.Brussel·les reclama diàlegEls 27 ja van acordar a mitjan agost que hi hauria represàlies per la “repressió” a Bielorússia i ara han donat llum verda a la creació d’una llista negra de responsables que veuran congelats els seus béns i no podran entrar a la UE un cop es ratifiqui. La UE no reconeix les eleccions del 9 d’agost a Bielorússia, ja que considera que “no van ser ni lliures ni justes” i ha condemnat la “violència” de les autoritats bielorusses davant les protestes “pacífiques” de la ciutadania. Els 27 reclamen una “transició democràtica pacífica” al país.Des de Brussel·les insten a Lukaixenko a “dialogar amb l’oposició”, però lamenten que el líder bielorús per ara “està rebutjant” qualsevol intent per seure a la taula. “Hi ha d’haver diàleg”, insisteixen fonts diplomàtiques europees.Continuen les protestesFa més de dues setmanes que hi ha manifestacions a la capital, Minsk, i altres ciutats del país per rebutjar els resultats electorals que van anunciar les autoritats després del 9 d’agost i per reclamar reformes democràtiques. Lukaixenko es va proclamar guanyador dels comicis amb un 80% dels vots quan ja fa 26 anys que ocupa el poder. La reacció de les forces de seguretat a les protestes ha provocat desenes de detencions i alguns morts, a més de denúncies per la brutalitat policial. Això va generar una altra onada de manifestacions i una vaga general.Mentre altres membres de l’oposició són perseguits judicialment a Bielorússia, l’opositora Svetlana Tikhanóvskaia, que oficialment va aconseguir el 10% dels vots, ha articulat un consell de coordinació per a la transició de poder després de marxar a Lituània.


Goigs en llaor del famos cavaller i ciutada Barceloni n'Antoni Tallander per malnom, mossen Borra. Mestre dels abardans, truans gorrers i joglars que amb llurs facecies, detectaven d'allò mes, les... · Biblioteca Digital del Centre de Lectura de Reus\nGoigs en llaor del famos cavaller i ciutada Barceloni n'Antoni Tallander per malnom, mossen Borra. Mestre dels abardans, truans gorrers i joglars que amb llurs facecies, detectaven d'allò mes, les...\nGoigs en llaor del famos cavaller i ciutada Barceloni n'Antoni Tallander per malnom, mossen Borra. Mestre dels abardans, truans gorrers i joglars que amb llurs facecies, detectaven d'allò mes, les ostentoses corts d'en Ferran d'Antequera i n'Angos V d'Aragó\nVilanova i la Geltrú: R. Vives i Sabaté, 1958\nR. Vives i Sabaté; 149\nVives i Sabaté, Ricard, 1907-1995, “Goigs en llaor del famos cavaller i ciutada Barceloni n'Antoni Tallander per malnom, mossen Borra. Mestre dels abardans, truans gorrers i joglars que amb llurs facecies, detectaven d'allò mes, les ostentoses corts d'en Ferran d'Antequera i n'Angos V d'Aragó,” Biblioteca Digital del Centre de Lectura de Reus, consulta 19 juny de 2021, https://bd.centrelectura.cat/items/show/29033.


MARINA CERVESA ARTESANA: RECICLA, DONA-LI UNA SEGONA OPORTUNITAT...\nPublicado por MARINA Cervesa Artesana de Blanes en 6:12\nblau 13 de enero de 2011, 3:36\nEi esta collonut. Aviat podrem anar a veure com produiu sense fotre ni brot. Ara ja no mes cal que recicleu alguna altre cosa per que es neteixi tot mentres nosaltres ens fotem la birra.\nPer cert, aquesta dry stout es la que ens va fer arrufar el nas l'altre cop?\nMARINA Cervesa Artesana de Blanes 14 de enero de 2011, 9:19\nSi senyor, ara l'automatitzarem i apa a jeure!!\nDoncs sí, es aquesta mateixa, increible pero cert, un cop ha madurat esta collonuda, i ni rastre.\nsalut i prepara't per la Calçotada Cervesera i el concurs d'aquest any.


Hotel Samba - La Selva Turisme\nC/ Francesec Cambó, 10\n972365650 · www.sambahotels.com\nHotel Samba***, Hotel de platja certificat en turisme familiar i cicloturisme, adaptem els nostres serveis a les seves necessitats.\nSamba Hotels, apostem per l’esport.\n– Bufet especialitzat en les seves necessitats alimentàries i horaris.\n– Gimnàs i espai per a massatges.\nHotel Samba, especialitzat en cicloturisme i certificat per l’Agència Catalana de Turisme ofereix gran experiència en ciclisme:\nSamba Hotels, amb més de 20 anys d’experiència en grans esdeveniments esportius.\nDisposem de salons polivalents amb diferents capacitats per organitzar la seva reunió, esdeveniment o celebració de la manera més personalitzada. Aposta segura per als moments més importants de la seva empresa i la seva família.\nCertificats en ISO 14001 i EMAS pel nostre Sistema de Gestió Mediambiental, sempre compromesos amb el Turisme sostenible i el Medi Ambient.\nMoments feliços a Lloret de Mar, experiències familiars en Samba Hotels.