El meu nom és Nèstor, i vaix a reflexionar sobre que he aprés, que he fet per aprendre, que he fet per a que tots aprenguen i per últim de que hem serveix i em servirà tot açò.\nLa veritat és que aquesta assignatura m’ha sorprès d’es d’un principi, ja que cada dia que entrava a classe aprenia coses diferents, i amb una metodologia diferent, no obstant pense que no ha sigut aprofitada veritablement per nosaltres. Però encara que creia que estiguera assistint a una classe de filosofia, però he après que tot en aquesta vida està relacionat. Per aquesta raó al principi em costava trobar-li el fil a les classes degut a la novetat a la qual jo no estava acostumat, encara que poc a poc m’he anat adaptant en aquest tipus de classe.\nRespecte al que he après, pense que és difícil sintetitzar-ho en una fulla, però té molt a veure en aspectes com l’educació, el moviment, han evolucionat després d’aquest temps. També he après un tipus de metodologia que implica i fa responsable a l'alumne dels seus actes i decisions, fent que s'implique més i no responsabilitze al professor dels seus fets, encara que pot ser perillós si els alumnes no arriben a entendreu.\nTot açò en activitats com per exemple el simple fet de realitzar un dibuix sobre el que representa l’educació, el moviment i jo per a mi en el primer dia de classe i en els últims dies, i així he vist com ha evolucionat els meus coneixements , ja que al principi tan sols era unes escales i jo, on anava creixent i anava evolucionant el meu coneixement al llarg dels anys i en el últim es veu com les diferents maneres de les quals jo me pogut educar, com pot ser el col·legi, o jugar un partit de futbol, un amb els amics, i altre de competició, diferenciant entre aquests dos ja que em pareixen molt diferents, després d’alguns aspectes que hem vist en classe com pot ser el tema de les ideologies, en les quals m’he vist representat en algunes, depenent de les situacions.\nTambé em va semblar molt interessant la lectura del llibre “Mal de escuela” , ja que m’ha mostrat realitats que jo he viscut en el meu dia a dia en el col·legi, i després de realitzar el examen de lectura, el qual no l’anomenaria així, sinó com una mena de prova per a comprovar que l’havia llegit, vam crear un vídeo en el qual donàvem a conèixer algun fragment que ens havera impactat o paregut important, i heu realitzarem d’una manera còmica, ja que a cada frase anava acompanya amb una musica de fons i una imatge la qual ho feia el més amenament, de manera que no costarà seguir-ho, i quedara gravat en la ment dels nostres companys.\nNo he fallat mai a classe, ja que pense que si ho fas algun dia en aquestes classes perds el fil i pot costar de trobar-te després, i també he intentat realitzar entrades interessants al blog i que pogueren guiar o ajudar als meus companys en les classes dia a dia, encara que pense que aquest aspecte m’ha costat trobar aspectes per a publicar al blog, perquè tindria que haver publicat algo més innovador.\nI el “per a que” tot açò hi ha moltes coses que m’ajudaran dia a dia, no sols en el estudi, sinó també en el esport, o en la vida diària des d'ideologies fins a l’ètica i acabant per educació i em senc prou satisfet del meu treball amb l'assignatura i, encara que crec que podria haver donat més donant a conèixer el meu treball al companys, i conèixer mes el d’aquests encara que he visitat els que mes em pareixien interessants, he aprofitat el temps i els meus coneixements i per aquesta raó crec que la meua nota que em posaría a mi mateix seria un “7,5”\nPublicado por Nestor Portes Morell en 6:43 1 comentario:\nEtiquetas: Auto Avaluació\nEl moviment, l'educació i jo.\nEl simple fet de realitzar un dibuix sobre el que representa l’educació, el moviment i jo per a mi en el primer dia de classe i en els últims dies, he vist com ha evolucionat els meus coneixements , ja que al principi tan sols era unes escales i jo, on anava creixent i anava evolucionant el meu coneixement al llarg dels anys i en el últim es veu com les diferents maneres de les quals jo me pogut educar, com pot ser el col·legi, o jugar un partit de futbol, un amb els amics, i altre de competició, diferenciant entre aquests dos ja que em pareixen molt diferents, després d’alguns aspectes que hem vist en classe com pot ser el tema de les ideologies, en les quals m’he vist representat en algunes, depenent de les situacions.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 6:45 No hay comentarios:\nEtiquetas: Benvinguda, Dibuix\nPel·lícula " La clase"\nEn la classe els alumnes que vegem son en poques expectatives de futur de cara als estudis i amb poc interès ja que provenen de un barri marginal on els estudis no li donen tanta importància com podrien donar-li en un altre lloc. I també vegem els enfrontaments que es produeixen a classe per les diversitats culturals i actitudinals.\nEls professors son de una bona classe social, on vegem el professor de llengua d'aquesta pel·lícula no sempre té la resposta políticament correcta i exemplar. S'atreveix a posar-se en dubte i a cometre errors amb tal d'ensenyar als seus alumnes. És una persona real, versemblant. Per això ho trobem proper i entranyable.\nEls professors comencen el curs plens de bones intencions, desitjosos d'aportar la millor educació als seus alumnes, s'armen contra el desànim d’aquestos, però hi ha que van perdent les esperances, el cas contrari de François que intenta millorar amb l’ajuda de contar alguns aspectes de la seua vida, però aquestos hi ha mètodes que no accepten.\nEn un institut d'un barri dels suburbis de París, on poden observar els reptes culturals,i la difícil però ineludible barreja de cultures i races a les aules i els problemes que comporten aquestes barreges.\nComposta per nois de diferents races i cultures, no té intencions pedagògiques i sí intenta mirar d'una manera crítica a la societat francesa, que fa difícil la integració als nouvinguts. L'escola els integra però també és, quin dubte cap, un lloc excloent i discriminatori, un microcosmos del món que els envolta, ja que es relacionen per cultures, cosa que fa que algunes persones es pensen que altres no son importants, o que ells son superiors.\nEl procés de proletarització del professorat s'expressa en el desmillorament en les seues condicions laborals i vitals, la qual cosa conspira contra les seues esperances d'aconseguir un reconeixement professional, i també en que en els alumnes no veuen un interès que faja que també ells tinguen eixe interès per ensenyar.\nTrobem prou exemples de estratificació social:\nLes diferents classes socials que trobem ja que hi queden definides ja que trobem gent amb mes recursos que altres.\nTambé trobem diferents ètnies, i diferents pensaments per cultures que porten a bastant problemes.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 18:00 No hay comentarios:\nA continuació facilitaré un document el qual el vam fer el nostre grup puzle. En cada cas 1 serà que és eixa ideologia, el 2 com es manifesta amb el moviment aquesta, i 3 com es pot donar a llum.\n1. El Recreacionisme és una ideologia que es troba molt present en l'educació física i que cerca fonamentalment la diversió. L'IMPORTANT ÉS DIVERTIR-SE PER DIVERTIR-SE.\n2. El Recreacionisme es manifesta en relació amb el moviment quan enfoquem l'educació física com a mitjà de passatemps, per a divertir-se, per a desconnectar de les altres matèries més importants\nPodem aportar diversos exemples de Recreacionisme com pot ser:\n· Parc d'atraccions on una persona paga per diversió , on es posa en mans d'algú perquè li divertisca\n· Esports de on es produeix una descàrrega d'adrenalina, com el "puenting" on el nuguen i tu disfrutes.\n3. Però darrere d'aquest Recreacionisme es troben moltes coses, entre aquestes altres ideologies que van lligades\n· Sexisme: açò es mostra quan en una classe d'educació física, el professor lliura una pilota als xiquets i una corda a les xiquetes perquè tots li'l passen ben\nConsumisme: on la gent en la cerca de la diversió, cerca la novetat, per tant el consum d'un gran nombre d'activitats diferents (quasi totes de pagament…)\n1- Mesomorfisme: culte al cos, a la musculatura, per força i la potència. En l'actualitat està ben vist els homes i les dones musculades i fortes, fins i tot s'associa al fet que un home fort i musculat és un home sa, però no necessàriament és així.\n2- Es manifesta per exemple en el món de l'esport que és la principal àrea on es manifesta aquesta ideologia. Per exemple Cristiano i Messi tenen el mateix rendiment, però no el mateix somatotipus, perquè Cristiano representa el mesomorfismo mes clarament, i Messi no tant. No trobem aquests casos sol en l'esport, sinó també en l'entreteniment, classe o vida quotidiana, on aprofiten el seu físic para a aconseguir un major capital econòmic.\n3- Per exemple els capitans que triem sempre solen ser els més forts i hauria de ser així.\n1- Culte a la primesa: Aquesta ideologia ensenya a percebre i interpretar els canvis corporals al llarg del temps, d'aquesta manera el cos és un element central en aquesta ideologia, així doncs aquest tipus de creença defensa el cos prim per sobre de tots els altres en considerar-se 'el millor', al que tots han d'arribar per a estar estèticament perfectes i en bon estat.\nDona prima= Cos ideal\n2- Parlant de culte a la primesa fem referència a una dóna “feble” que viu per a l'home, una dona fràgil, que necessita la protecció de l'home, una dona que seria menyspreable si no serà l'ideal de primesa per la societat. És una ideologia bastant jove, ja que aquestes creences del cos prim s'han anat creant a poc a poc per la societat. Fa anys era al contrari, una persona amb un cos gran significava que estava sana i ben alimentada, però ara el difícil és estar prim, a causa de la gran accessibilitat al menjar que per sort tenim avui dia i el que és difícil d'aconseguir és el que es premia. Així doncs la dona prima no solament és prima, sinó que simbolitza coses, si la dona interioritza que ser prima és bo i cuida el seu físic, es controla… en definitiva és una forma de control social.\n3- cal recalcar primer que és difícil canviar aquesta ideologia si no canvia el món de la moda, la televisió, les pel·lícules… ja que s'estableix a la dona atractiva, ideal, "sexy" i amb un bon físic com la triomfadora en tots els aspectes de la vida, o almenys en dues dels més importants com són el laboral i el sentimental (xics també ideals), açò té molta influència en adolescents i gent jove que arriben a considerar com a prioritàries aquestes metes.\nAixí doncs caldria canviar la forma d'acceptació de les persones i voler-se tal com s'és, o millor encara com el subjecte se es sent més còmode amb si mateix sense que tens que fixar-se en un “model estètic”, en definitiva, fer veure que l'aspecte físic és secundari i que el de debò ha de guanyar molta importància és l'interior.\n1- L'igualitarisme és una ideologia relacionada amb el gènere,un corrent ideològic que sosté que s'ha de considerar a totes les persones com a iguals, amb la creença d'evitar la discriminació i ser més just. Avui dia, la igualtat està adquirint un caràcter dogmàtic. L'igualitarisme és conèixer les diferències que existeixen amb l'altre sense discriminar-ho per elles.\nCom a crítica a l'igualitarisme podem dir que la cerca de la igualtat nega la complexitat, les diferències inherents a la vida. L'igualitarisme és un atemptat contra la llibertat que impedeix a la persona sorgir i destacar. Tot ésser humà ha de tenir els mateixos drets en la societat.\nL'igualitarisme s'ha utilitzat en l'educació física per a defugir del sexisme i la discriminació sexual, tractant a l'alumnat com a igual.\n2- En relació al moviment, l'igualitarisme es manifesta en l'àmbit de l'esport, ja que sempre s'ha considerat l'esport masculí per sobre del femení. Açò ho podem veure reflectit en les classes d'educació física observant com els alumnes per si solos es posen en grups diferenciats, els millors d'una banda, les xiques per un altre, els menys capaços per un altre, etc. Els docents tenen una labor difícil, ja que han d'aconseguir evitar que es formen aquests grups en les classes.\n3- Les proves igualitàries no haurien de dur-se a terme, ja que l'objectiu no és igualment assolible per tots. Com cadascun té unes capacitats i un potencial diferent hauria de fer-se una prova individual per a cadascun, no serien proves igualitàries però sí justes. Cerquem diversitat i igualtat al mateix temps.\n1- El sexisme: Etimològicament trobem sex- (de sexe) i -isme (sufix formador de substantius que indiquen doctrina, tendència...). Encara que el terme al·ludeix al anomentat “sexe”, prèviament hem de definir què s'entén per aquest vocable i la seua diferenciació respecte al gènere. Ann Oakley (1972) “el sexe és la condició biològica de ser femella o mascle; el gènere és la construcció soci-cultural i psicològica mitjançant estereotips que estructuren i reprodueixen la feminitat i la masculinitat”. La qual cosa fa que aquest varie segons la cultura, la història o el cicle de vida de l'individu. En definitiva, el sexisme és la creença o actitud discriminatòria cap a qüestions del sexe o gènere de l'individu, o com diria Devís “Sexisme és la paraula amb la qual ens referim a les desigualtats, el prejudicis, els estereotips i la discriminació existent en raó del sexe de les persones”.\n2: Per exemple a l'hora de fer els equips a les xiques les trien les ultimes, o no els passen la pilota, els menyspreen pel seu sexe.\nA l'hora de fer l'esport en si, els xics no mantenen contacte amb el sexe oposat, perquè té por fer-li a dany per ser xiques creuen que són més febles.\nA l'hora d'escollir el joc lliure les diferències d'elecció es veuen reflectides que els xics esculls esports de contacte i invasió i les xiques sense contacte.\n3. Possibles activitats: posar en YouTube l'anunci de Heineken i explicar la situació o proposar l'activitat que cada alumne pose als seus 3 esportistes favorits, on segurament, cap siga femeni… A partir d'ací expliquem perquè es dóna aquesta situació.\n1- Idelologia del rendiment: La ideologia del rendiment, per si no sabeu que tracta, és la importància que se li dóna al moviment en la seua màxima excel·lència, és a dir, de l'única importància cap a la victòria. Açò en el món de l'elit en certa manera no és negatiu, però tristament no solament ocorre en est, també ocorre a nivell escolar i que per desgràcia, molts professors no fomenten l'eradicació d'aquesta, que tan poc beneficiosa és per a l'educació física.\n2. La ideologia del rendiment, es manifesta a encaminar la nostra atenció cap a l'esportista d'elit, excloent o camuflant en el context de la classe als febles, lents, o menys desenvolupats físicament\n3. Algunes d'aquestes situacions que ens trobem en la societat actual i que ens hem anat trobant al llarg de la nostra vida són:\n-La lliga escolar.\n-Campionats intraescolares on es condecora als guanyadors.\n-Reconèixer els rècords del col·legi i fer-los present a la resta de companys.\n-Deixar que trien els propis alumnes d'un col·legi els seus equips (deixen als "menys bons" per al final).\nAquesta ideologia del rendiment està molt instaurada en la nostra societat, i m'atrevesc a dir que la gran majoria no sabem reconèixer-la ni saber que existeix perquè veiem que és el normal des de sempre. I no, com a professionals i coneixedors d'aquest problema hem de posar ALTERNATIVES a aquest tipus de situacions i crear així, una millor educació física.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 3:57 No hay comentarios:\nEl dilluns ens tocava presentar el que per a nosaltres era el nostre diptic, el qual representava el que per a nosaltres aspectes en els quals el moviment no era educatiu i altres raons per les quals si que era, nosaltres vam realitzar algunes frases o idees que ens pareixia important.\nPerò la feina no es quedava així ja que havien de reunir-nos amb les persones que teniem davant i cadascú tenia que defendre una postura. Després de parlar un poc sobre el tema vam veure que sempre relacionaven moviment amb esport. Vam pensar un poc les raons, però no va quedar molt clar, podia ser per que tots venim del mon de l'esport i ens és mes fàcil enllaçar aquests dos conceptes.\nAl final de la classe vam dir les nostres conclusions i vam veure que no hi tenia res a veure en l'altra classe, ja que alguns els costava molt trobar alguns aspectes a favor del moviment si era educatiu i a nosaltres ens pareixia tot el contrari.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 1:47 No hay comentarios:\nDesprés de la setmana Pennac, com a ultima activitat el professor va proposar la creació d'un aspecte que mostraria algun fragment del llibre "Mal de escuela" que ens pareguera interessant.\nEl meu grup i jo, format per Guillem Maño, Mario Aparisi i jo, i després de deliberar sobre el que aportaria cadascun ens va parèixer important a destacar el capítol en el que li demanava foc el alumne, ja que ens podria demostrar la falta un poc de civisme de la gent jove cap a la gent major, on el diccionari Català heu defineix com :Respecte pels interessos i les institucions dels ciutadans.\nPerò després si que ho mostra pel seu interès. Ho hem representat d'una manera còmica amb aquest vídeo.\nVos el deixe a continuació per a la gent que no va poder assistir a classe o qui vulgui a tornar a veureu.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 5:03 No hay comentarios:\nAvui en classe em realitzat una classe pràctica per a posar a prova dos mètodes d'ensenyança diferents, ja que em triat a dos voluntaris, per a veure la forma de treballar de cadascun; ja que havien de fer una classe de conducció del baló, a uns alumnes. Em aprofitat que hi havia alumnes lesionats, i així ells ha sigut qui han anotat, ajudant-se dels materials extrets del blog de la classe (http://edmov.blogspot.com.es/search/label/Materiales%20de%20pr%C3%A1cticas)\nAl finalitzar la classe em posat en comú el vist, i em anomenat que la millor classe es la que te major treball, ja que és l'únic imprescindible, per això observant els dos tipus, m´ha paregut millor un ja que s'ha posat en marxa abans, encara que l'altre estava més preparat.\nPublicado por Nestor Portes Morell en 11:28 No hay comentarios:


Productes per a aillaments i revestiments i instal·lacions «\nLàmina asfàltica auto-protegida en la seva superfície amb grànuls de Noxite® (diòxid de titani), un agent descontaminant per fotocatàlisi. Nox-Activ®, sota els efectes dels raigs UVA de la llum del sol, provoca una descomposició dels òxids contaminants (Nox) en subproductes que s’evacuen per aigües pluvials. Amb Nox-Activ® els Nox’s es redueixen un 89% en 7 hores, mentre que la naturalesa els redueix només un 8%. L’efecte descontaminant obtingut és permanent al llarg de la vida útil de la impermeabilització.\nICOPAL HISPANIA SL www.siplast.es\nPAVIMENT TRANSITABLE MODI\nSistema patentat de paviment modular en HDPE reciclable i estable als raigs UV. Permet crear paviments de formigó i herba, amb una reserva d’aigua (1,5 l/m2) distribuïda per tota la superfície de l’element, que es pot col·locar duplicat i augmentar la capa de terra a 6 cm. Les dimensions del mòdul són de 580x580x40 mm, té una capacitat de càrrega de 187 T/m2 i és de muntatge ràpid, es pot col·locar a una velocitat de 120 m2/h per un operari no especialitzat.\nÉs un plafó solar tèrmic de pissarra natural patentat, que uneix l’aprofitament de l’energia solar amb la integració arquitectònica. Compleix amb les normatives d’edificació en eficiència energètica i sostenibilitat, sense provocar contaminació visual. És una solució integrada que permet la producció d’energia per a ACS (Aigua Calenta Sanitària) i calefacció, té un muntatge senzill i un manteniment pràcticament inexistent. Es pot utilitzar tant en coberta com en la façana d’edificis.\nTHERMOSUN SOLUCIONES SL www.thermoslate.com\nÉs un sistema d’estalvi d’aigua per a habitatges de nova construcció que evita desaprofitar aigua neta mentre el consumidor espera la sortida d’aigua calenta per l’aixeta. De manera senzilla i automàtica, i amb el suport d’una canonada de retorn, el sistema sotmet a recirculació i calor l’aigua freda dipositada a la canonada després de l’últim consum. És compatible amb tot tipus d’escalfadors (gas, electricitat, plaques solars, etc.) i permet un estalvi d’entre 29.200 i 45.000 litres per habitatge i any.\nAmb la col·laboració de: Universitat de Jaén; A&S Vega Arquitectos; Lipsoft Electrónics SL\nEl teixit ceràmic Flexbrick és un sistema industrialitzat basat en el concepte de làmines ceràmiques flexibles per a la construcció de revestiments de paviments, façanes i cobertes, així com estructures laminars en voltes, catenàries i plafons. Es presenta en formats de grans dimensions fins a 20 ml, permet un gran estalvi de mà d’obra i de variabilitat en la configuració de teixits i gammes cromàtiques. Atès que es tracta d’un sistema en sec i enrotllable, és fàcil de mantenir, reparar i reciclar.\nMembrana impermeabilitzant autoprotegida no bituminosa per a cobertes, realitzada amb matèria vegetal: una barreja de resines de fusta i residus d’olis vegetals que provenen de la indústria del paper i de la fusta, entre d’altres. Està impregnada d’un recobriment acrílic blanc d’alta reflectivitat que aporta una reflectància del 81% i permet reduir les càrregues de climatització. Es pot instal·lar sense flama, amb adhesiu ecològic i aire calent, és 100% reciclable i té segell Cradle to Cradle.\nPaviment terrenc continu, resistent, impermeable i ecològic amb patent europea per estabilitzar superfícies amb pendents de fins a un 15 %. Es presenta preamassat en planta o in situ i està compost a base de vidre triturat, reactius bàsics i àrids calibrats de procedència diversa. El seu conglomerant és l’Eco`Stabil®, un ciment de vidre creat a partir del reciclat de rebuig de vidre. Evita la formació de bassals i males herbes. No necessita manteniment.


El Tribunal Suprem hauria d’apartar Llarena si és jutjat a Bèlgica\nSegons la llei del poder judicial cap jutge pot tenir un plet pendent amb alguna de les parts del judici\nper Redacció dimecres, 29 d’agost 2018 - 12:58h | Actualitzat a 29/08/2018 16:24h\nPablo Llarena, en una imatge d'arxiu | Confilegal\nPablo Llarena està citat a declarar el pròxim dimarts, 4 de setembre, davant un tribunal belga perquè aquest decideixi si accepta a tràmit la demanda civil interposada per Carles Puigdemont i la resta de polítics independentistes a l'estranger. Aquesta denúncia una possible vulneració del seu dret a la presumpció d'innocència per unes declaracions que el magistrat del Suprem va fer a Oviedo.\nEls demandants simplement demanen una condemna simbòlica d'un euro, però hi ha un segon motiu darrere d'aquesta demanda. I és que segons figura a l'article 219.8 de la llei orgànica del poder judicial, si un jutge té un plet pendent amb alguna de les parts del judici, ha d'abstenir-se o ser recusat de la causa.\nAixí, Pablo Llarena hauria de ser apartat del cas contra els polítics catalans en cas que la justícia belga segueixi endavant amb la demanda. En cas que no fos apartat, la defensa de Puigdemont i la resta de polítics independentistes podria recórrer al Tribunal Constitucional i, un cop aquest es pronunciï, al Tribunal de Drets d'Estrasburg.\nLlarena ha d'anar a declarar a Brussel·les\nA una setmana perquè s'hagi de celebrar la vista encara no està clar si el magistrat del Tribunal Suprem es presentarà a declarar davant la justícia belga, ni si estarà defensat per un advocat contractat pel govern espanyol. En cas de no presentar-se a Brussel·les, la causa podria continuar, tot i que des de la defensa dels demandants apunten que l'opció més previsible és que s'acabés ajornant o es tornés a demanar una nova compareixença de Llarena.\nAmenacen el jutge belga amb una querella si tramita la demanda contra Llarena\nPer la seva banda, una associació d'advocats amb seu a Madrid ha anunciat que presentarà una querella contra el titular del jutjat de Brussel·les on es va presentar la demanda civil contra Pablo Llarena, si l'admet a tràmit. Es tracta de l'associació 'Movimiento24DOS', presidida pel catedràtic Nicolás González-Cuéllar, que opina que el jutge belga estaria prevaricant i cometent un delicte d'usurpació de funcions públiques en cas de seguir endavant amb la demanda.\nEls advocats avancen que seria un querella «com a acció popular davant el tribunal espanyol competent», en cas de presentar-se, ja que segons ells el jutge belga estaria atribuint-se una «jurisdicció que no és competència seva».\nÚLTIMA HORA: Un treballador ferit en un accident laboral a Lleida\nURGENT: Nou motorista mort en poc temps a Barcelona\nBèlgica Tribunal Suprem Procés Català Pablo Llarena


Escola Marta Mata | Comunitat d'aprenentatge | Pàgina 4\nActe Fem Esport, Fem Persones amb Valors!\nEl passat divendres 15 de juny, a les 18:00 h a l’Auditori del Tívoli (Plaça del Tívoli, 3-7 del Vendrell), va tenir lloc l’Acte Fem esport, Fem persones amb VALORS.\nEs van atorgar els reconeixements als esportistes de la nostra escola que han estat premiats al… Llegeix més»\nEducació Física, General, Infantil, Portada, Primària educació física 0\nAquest any ens hem tornat a presentar… Llegeix més»\nSetmana sobre rodes!\nLa setmana passada els alumnes de cicle inicial van poder venir a l’escola amb els seus patins i patinets per fer una sessió d’educació física sobre rodes. Van fer circuits i ho van passar molt bé! Mireu:\n2nA Isaac Albéniz, Educació Física, General, Portada, Primària educació física 0\nCros escolar de Coma-ruga\nEl passat diumenge 20 de maig va tenir lloc el cros escolar a Coma-ruga, en el que van participar alguns alumnes de la nostra escola.\nMireu què bé s’ho van passar els nostres esportistes!\nEducació Física, General, Infantil, Portada, Primària cros escolar, educació física 0\nEl passat dimecres 16 de maig per la tarda, els alumnes de 5è d’educació Primària vam anar al Teatre Àngel Guimerà a interpretar la cantata “Partícules”, juntament amb altres escoles de la comarca.\n5èA Pilarín Bayés, 5èB Roser Capdevila i Valls, 5èC Quim Bou, General, Portada, Primària Cantània 0\nColònies a La Rasquera (2n)\nLa setmana passada els alumnes de 2n vam anar de colònies a “Ca Manxol”, a la Rasquera. Ens ho vam passar d’allò més bé!! Mireu el vídeo:\n2nA Isaac Albéniz, 2nB Ludwig van Beethoven, General, Portada, Primària Colònies 0\nMeditació a 6è\nEl passat dilluns els alumnes de 6è vam poder gaudir d’una meditació guiada a càrrec de la Raquel Clegg (facilitadora de meditacions guiades i mestra de pintura).\nEns va fer una sessió el dia abans de l’inici de les proves de competències bàsiques amb l’objectiu d’aconseguir la… Llegeix més»\n6èA Mercè Arànega, 6èB Jordi Labanda, 6èC Lola Anglada, General, Portada, Primària Meditació 0


ERC | Una escletxa a l'horitzó\nSituar temes, generar contradiccions…Avançar\nPublicat el Octubre 7, 2012 per miquelsalip\nLa política, com la vida, està plena de contradiccions. Moments en què s’ha de triar un camí o un altre i s’ha de fer en conseqüència i consonància amb allò que passa al teu voltant, però sense desviar-te dels teus principis bàsics i les teves línies estratègiques. Tot per avançar. I no es pot mirar només el curt termini. S’ha de tenir visió global i una mica de memòria.\nAquest post no preten ser un treball històric acurat (entre d’altres coses, perquè no sóc historiador), però si que l’estructuraré a partir d’una sèrie de dades i elements que han transcorregut al llarg dels anys, en els quals crec que ERC ha tingut un paper essencial per diversos factors. Des de la situació de temes clau en l’agenda política, fins a la generació i el destapament de contradiccions dels qui es volien entendre amb Espanya, tot amb un objectiu clar. Fer avançar el país pel benestar de la seva gent.\nTampoc preten ser un text molt objectiu, i espero no caure en l’autocomplaença. Òbviament, les valoracions sobre cada etapa que descric són totalment personals, que per això aquest és el meu espai. Però sí que crec que aquí hi pot haver una bona font d’arguments del nostre camí fins on som ara i de perquè tornem a demanar la confiança de la gent en l’actualitat.\nFeta aquesta intro, anem enrere…\nDesprés de la dura tasca de manteniment de les institucions catalanes a l’exili, amb els Presidents Companys, Irla i Tarradellas; el 1977 ERC no va poder participar amb les seves sigles sola (ho farà en coalició) perquè no és un partit legal. Això es deu a que, a diferència d’altres, no accepta la monarquia parlamentària com a sistema ni el Rei com a cap d’Estat. Tan senzill d’entendre com que ERC volia restaurar el règim anterior a l’alteració de l’ordre democràtic que va suposar el cop d’estat de Franco, la República, i no instituir un règim designat pel dictador.\nEl 1978, en el debat sobre la Constitució Espanyola, aquest text al que apel·len ara des de les Espanyes per a blindar la indissoluble unitat de la pàtria (de la seva, és clar, la nostra l’esquartera aquest mateix text), ERC va ser l’únic partit català que va proposar que s’hi inclogués el Dret a l’autodeterminació dels pobles. En no ser acceptats aquest i altres elements, el partit va fer campanya activa pel NO. Cal recordar que, en aquells moments, ERC no es definia com una organització independentista, però com a republicans, no s’entenia que es pogués limitar aquest dret i, així, posar traves als anhels de llibertat nacional que pogués tenir el poble català en el futur.\nEl 1980, amb el reestabliment del Parlament de Catalunya i les institucions pròpies, una ERC amb una representació petita va decidir (apel·lant a la voluntat majoritària de la ciutadania des d’una òptica clarament republicana) acompanyar la força més votada i el President Pujol en els primers anys de l’autonomia, per tal de construir estructures institucionals pròpies imprescindibles per al nostre desenvolupament. Es tractava de fer coses tan importants -com quotidianes ens semblen avui-, com ara uns mitjans de comunicació públics, un sistema educatiu propi amb el català com a llengua vehicular i un cos de seguretat propi, entre moltes altres coses. Aquesta aposta, i segurament molts altres factors, van tenir un cost electoral força elevat per ERC (de 14 a 5 diputats). Però també cal dir que van ser uns anys molt profitosos pel què fa referència a la construcció de la Catalunya que coneixem ara i, sense els quals, segurament no seriem on som.\nEl 1989, el Parlament aprovà a proposta d’ERC la primera de les resolucions que el Parlament de Catalunya ha aprovat sobre el dret a l’autodeterminació del poble català. En aquella ocasió, es deixava clar que els i les catalanes no renunciaven a exercir aquest dret i que es podria “adequar la regulació dels drets nacionals a les circumstàncies de cada moment històric”. El 1991, 3 diputats independentistes es quedaven sols al Parlament defensant el dret a la Independència política de Catalunya. Debats situats, en franca minoria, però que seguien obrint camí.\nAquell inici de dècada dels 90, amb un partit que s’anava engrossint de militància i quadres provinents de l’esquerra independentista, ERC assumeix els Països Catalans com a marc de referència nacional. A la vegada, es comença a plantejar una estratègia que té com a primera fase la reivindicació del Concert Econòmic, i inicia una campanya d’explicació del per què era necessari que gestionéssim tots els nostres recursos. Es comença a parlar (amb pocs mitjans propis i poques simpaties entre els de masses) de conceptes com Espoli, Balances Fiscals… Sí, fa 21 anys. Al 1992, amb un missatge prou explícit “Cap a la Independència”, ERC es converteix en la tercera força política del país. Sembla que el camí engegat comença a donar els seus fruïts.\nPerò un altre procés de renovació traumàtic, molt més que l’anterior, deixa el partit tocat i situat en una travessa del desert molt complexa, migrat de recursos i desplaçat de la centralitat política pels pactes del Majestic entre CiU i PP. En aquest context, ERC comença a plantejar la necessitat d’una reforma de l’Estatut, bo i sabent que no era l’objectiu final del partit però que era una proposta que podia permetre l’avenç en matèria d’autogovern necessari i que podia gaudir d’un bon consens. A més, es comença a configurar com una força política que vol esdevenir majoritària en l’espai del centre-esquerra català. L’independentisme assumeix que ha de fer el salt de debò a les institucions i que ha de tenir vocació majoritària i de govern, que és des d’on es transformen les realitats.\nEl 2003, tenen lloc unes eleccions centrades en la reforma de l’Estatut, assumida la seva necessitat per part de les principals forçes polítiques arran de l’impuls d’ERC. Amb un partit rearmat ideològicament i un lideratge sòlid, ERC irromp de nou amb força en el panorama polític i, recollint de nou el sentiment majoritari, opta per permetre l’alternança política després de 23 anys de governs de dretes, amb l’objectiu de lligar el PSC a una reforma ambiciosa de l’Estatut que encaminés el país cap a l’Estat propi. Després d’això, s’aposta al Congrés de Lleida de 2004, per acompanyar el suposat projecte federal del PSC, sabent que difícilment reeixirà, per la poca voluntat descentralitzadora de l’Estat, governi qui governi. El que sí que s’engega segur, és un llarg camí de destapar contradiccions entre els qui s’anomenaven federalistes i d’obligar l’autonomisme a moure fitxa per no veure’s superat.\nEl 2005, s’aprova un Estatut força ambiciós, amb elements troncals proposats per ERC, que és retallat en un pacte de mitjanit a la Moncloa entre Artur Mas i Zapatero el gener de 2006. El febrer d’aquell any, tindrà lloc la primera manifestació multitudinària pel dret a decidir, a la qual només ERC dóna suport com a força polític a parlamentària. Tot i això, ERC proposa votar NO a l’Estatut retallat (després d’un procés excessivament dubitatiu) i els resultats són, si no pobres tenint en compte el rodet mediàtic, escassos. En aquella campanya es va explicar que l’Estatut que havia quedat no satisfaria les necessitats dels ciutadans i ciutadanes pel què fa a disposició de recursos econòmics que garantissin un estat del benestar, però tampoc pel què fa a l’ambició nacional. Un cop més, s’apuntava a una contradicció clara amb la que es trobarien els qui van vendre que aquell Estatut era la panacea.\nL’any 2006, eleccions, i ERC torna a formar part del govern, donant una forta càrrega simbòlica al fet que l’independentisme feia president de Catalunya una persona no nascuda aquí, deixant clar que el nostre independentisme era de destinació i de voluntat, no d’orígen ni llengua pròpia. Una decisió segurament no gaire compresa però que pretenia seguir arrossegant el PSC, davant un Estatut que ja naixia amenaçat pel Tribunal Constitucional, cap a posicions més nacionals i no tant sucursalistes. Era el darrer intent de que volguessin esdevenir l’esquerra nacional del país o de que les seves contradiccions els acabessin matant. Podriem dir que la seva situació actual deixa clara quina ha estat la resolució d’aquest conflicte.\nEl 2010, amb la sentència del constitucional, Òmnium convoca la gran manifestació del 10 de juliol, encapçalada pel lema “Som una Nació. Nosaltres decidim“. Una manifestació a la que, convé no oblidar el fet, ni els perquès, sí que va assistir el President de la Generalitat, el català d’origen andalús José Montilla. Alguna cosa hi deuria tenir a veure la presència d’ERC al govern, malgrat l’esbroncada que s’emportà i haver de marxar per potes. Enmig de tot aquest procés polític, mobilització ciutadana sense precedents a través de les consultes sobre la independència, deixant clar el suport creixent a l’estat propi.\nA finals d’aquell any, noves eleccions al Parlament, i ERC, després de dues escissions i un nou relleu traumàtic, perd la meitat de l’electorat tot i portar un missatge ben clar que volia recollir l’esperit del 10-J i de les consultes. “Referèndum per la Independència”. Òbviament, l’accelerament de les contradiccions que forçavem als altres també ens en generaven a nosaltres i en vam pagar un preu molt alt en termes electorals.\nPerò, tot i que 20 anys després que ERC comencés la campanya pel Concert, les eleccions de 2010 es van centrar en la voluntat de la majoria de l’arc parlamentari de fer una reformulació del sistema de finançament en la línia del Concert Econòmic. De fet, va ser la proposta estrella de la força política més votada. I, un cop més, ERC es va posar al servei de la majoria dient que acompanyariem en aquest procés al govern, però que sí no funcionava, demanavem que ens acompanyessin a nosaltres en el camí indeturable cap a l’estat propi.\nI som al cap del carrer. Amb un concert econòmic mort abans de néixer. Amb 2 milions de persones al carrer darrere una pancarta explícitament independentista. Sense el President al capdavant. Amb la configuració de dos blocs polítics més o menys clars (alguns haurien d’acabar de definir-se, però tot arribarà), un de sobiranista, que vol avançar cap a l’estat propi, i un d’unionista, que s’empesca mil fòrmules (polítiques o militars) perquè no marxem. I amb un Parlament de Catalunya que ha aprovat que, en el proper mandat, s’ha de fer allò pel que nosaltres ens vam presentar a les eleccions de 2010.\nPodriem dir, doncs, que en la mesura de la nostra força institucional hem fet allò pel que ens vam presentar. “Referendum per la Independència”. De fet, nosaltres l’haguéssim fet aquesta legislatura passada, ja, si haguéssim tingut la majoria. Però com que no l’hem tingut, hem acompanyat la majoria autonomista fins al mirall de les contradiccions i, empesa per tot un poble en moviment al darrere, s’ha vist forçada a assumir que la única via d’entendre’ns amb Espanya és la del bon veïnatge, de tu a tu, d’igual a igual.\nÉs per això que, sense creure’ns millors que la resta, podriem fer un balanç objectiu de que, amb els nostres errors i defectes, amb les nostres crisis i patacades, en els moments més dolços o els més amargs, hem fet el que d’un partit republicà s’espera. Que defensi les seves conviccions, a la vegada que es posi al servei del que la majoria del país espera d’ell. I, de manera lenta però segura, fent això i evidentment no sols, hem arrossegat el país i hem convertit allò que era una minoria en una majoria. A partir de situar els temes a l’agenda, de generar contradiccions i de fer créixer els consensos.\nI hi ha esperança. Esperança en un partit rearmat ideològicament de nou i amb un lideratge fort. I només demanem a la gent confiança. Confiança en que, si tot allò que hem anat plantejant durant aquests 35 anys que he repassat (menys breument del que esperava), ha anat succeint, és perquè tenim les idees clares i un projecte polític sòlid, amb una estratègia definida i una capacitat d’adaptació a tot tipus de circumstàncies que 81 anys d’història avalen.\nI finalment, perquè si hem acompanyat a tothom en els seus projectes d’entesa amb l’estat espanyol, evidenciant les contradiccions, ens agradaria que tothom ens acompanyés en el camí de l’estat català, ara que tothom n’ha assumit la necessitat. No necessàriament per liderar-lo, sinó com a mínim per a poder-ne ser agents actius i amb capacitat de condicionar. Perquè a més de construïr un Estat, volem construir-lo al servei de la majoria de la ciutadania, per garantir el seu benestar i la igualtat d’oportunitats, factors dels que, no en tingueu cap dubte, parlaré en propers posts.\nPublicat dins de Uncategorized\t| Etiquetat com a ERC, Independència, Memòria\t| Deixa un comentari\nJosep Maria Cervelló\nCoses absolutament inexplicables i injustificables que passen a #SantBoi per la @FiraPurissima. twitter.com/esquerrasantbo… 15 hours ago\nRT @esquerrasantboi: ERC Sant Boi reclama explicacions i responsabilitats polítiques per la presència d’una foto del franquista Rodolfo Mar… 16 hours ago\nRT @andreamartiga: Assistim a la inauguració de la 75ª @FiraPurissima a #SantBoi Ens esperen tres dies plens d’activitats i retrobaments!… 1 day ago\nRT @antonitrobat: Aquesta foto amb tots els líders de la ultradreta europea plegats avui a Varsòvia hauria de preocupar a tots els demòcrat… 2 days ago\nRT @JnnDiaz: No és ideologia de gènere, sinó consciència feminista. I a moltes ens ha salvat la vida. https://t.co/HSsny19AC4 4 days ago